overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач звернулася в суд з вказаним вище позовом в обґрунтування якого посилаються на те, що вона являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. В даному житловому будинку зареєстровані двоє її синів: [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які з 2009 року в даному будинку не проживають.. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, "власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд". На даний час, у зв»язку із значним підвищенням тарифів на комунальні послуги, їй буде складно їх сплачувати без оформлення субсидії, а тому змушена звернутися з даним позовом в суд. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися в судове засідання, не повідомивши причин неявки, хоч повідомлялися належним чином про час та місце судового засідання рекомендованою кореспонденцією та через оголошення в пресі,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій просила: стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) 1/2 частину, а саме: 29694 грн. 88 коп. фактично витрачени позивачем на фізичний, розумовий, духовний розвиток сина - [PERSON] за період з липня 2015 р. по вересень 2016 р. В обґрунтуванні позову зазначено, що за рішенням суду з відповідача стягнено аліменти на утримання їх дитини - [PERSON] [INFO], 1/5 частини всіх видів заробітку, але починаючи з серпня 2015 року відповідач не брав участі в утриманні сина. Щоденні та додаткові витрати на утримання та виховання дитини несла позивач, а саме, протягом червня 2015 р. і до 23.01.2017р., позивачем було витрачено на розвиток та виховання дитини - 59386 грн. 76 коп., зокрема: 15333 грн. 03 коп. - на дитячі іграшки; 2657 грн. 76 коп. - на дитячі книги; 15309 грн. - "здоровя та фізичний розвиток" (консультація та лікування, тренування по плаванню); 26087 грн. - облаштування дитячої кімнати. Представник позивача підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши наведені дані, матеріали справи, суд встановив, що позивач не зазначила обгрунтування та доказів, що вищевказані витрати на дитину сторін, викликані саме особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а тому, враховуючи, положення ст.ст.182, 185 Сімейного Кодексу України, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, і доводи сторони позивача лише щодо понесення звичайних витрат на утримання вказаної дитини не спростовують такого висновку суду. Так, відповідно до ст.185 Сімейного Кодексу України: той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення; додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд вважає, що відповідно до ст.ст.80, 81, 88 ЦПК України, судові витрати належить зарахувати в доход держави.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що проживає квартирі [ADDRESS] , в якій зареєстрований відповідач, який більше шести років у вказаній квартирі не проживає, що викликає проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг. У зв`язку з наведеним позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . 05 квітня 2019 року судом було постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та про відкриття спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з довідкою КП "Озерне" від 18 лютого 2019 року відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та ст. 4 ЦПК кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК). Частиною 1 ст. 391 ЦК передбачає право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, у тому числі шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями, мають виключно власники майна. Таким чином, однією з обставин, яку необхідно з`ясувати під час розгляду даної категорії справ, є те, чи дійсно особа, яка звернулася до суду є власником житлового приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Позивачем всупереч наведеним нормам не надано суду доказів того, що вона є власником житлового приміщення, в якому зареєстрований відповідач, що дає суду підстави для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в якій просить суд визнати [PERSON], [INFO], від імені та в інтересах якого діє [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], шляхом зняття з реєстрації. В позовній заяві зазначає, що мешкає у спірній квартирі, яка за рішенням виконавчого комітету Мінської районної ради народних депутатів м. Києва від 23 травня 1988 була надана на сім'ю з п'яти осіб. У даний час квартира не приватизована. 06.03.2003 року до зазначеної квартири був прописаний (зареєстрований) її онук [PERSON], [INFO]. У серпні 2009 року онук разом із своєю матір'ю виїхав на постійне місце проживання у м. Ніжин. Позивачка зазначає, що неодноразово просила [PERSON] виписати сина, проте добровільно знятися з реєстрації у зв'язку із вибуттям на інше постійне місце проживання остання відмовляється. Посилаючись на ст.ст. 107, 161, 162, 163 ЖК УРСР просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що вони з її колишнім чоловіком погодили місце проживання дитини. 3-я особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Представник 3-ї особи - Комунального підприємства "Дирекція з управління житлового фонду" Деснянського району м. Києва в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в наданій через канцелярію суду заяві просив розглядати справу у відсутність представника підприємства та прийняти рішення згідно чинного законодавства з урахуванням інтересів неповнолітнього. Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державна адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в наданій через канцелярію суду заяві зазначили, що про проти позовних вимог щодо визнання малолітнього [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], заперечують, оскільки у відповідності до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Також просили розглядати справу без участі їх представника з урахуванням житлових інтересів дитини. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], з участю третьої особи ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаизації та експертної оцінки" про визнання права власності ……………………………………………………………… ……………………………………………………………… ……………………………………………………………… ……………………………………………………………… ……………………………………………………………… …………………………………………………… Відповідно до вимог ст.209 ЦПК України складання повного рішення суду відкласти і проголосити вступну та резолютивну частину рішення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів посилаючись, що згідно з рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 жовтня 2010 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі 500 гривень щомісячно. Позивач вказує, що з часу прийняття рішення про стягнення аліментів, набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів". Вказаним законом збільшено розмір стягуваних аліментів, а саме встановлено, що мінімальний розмір аліментів, що стягуються на утримання дитини повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини та стягувати аліменти на утримання сина в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків для дитини відповідного віку.. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених в позовній заяві та просила її задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому зазначає, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2011року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов"язки, через що відбувалися постійні сварки, свідком яких стає дитина. Вони стали зовсім чужими людьми один одному. На примирення не погоджується. Просить шлюб з відповідачем розірвати, неповнолітню доньку залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу їй залишити прізвище [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги і просить позов задовольнити. Пояснилда, що вона вже подавала позов про розірвання шлюбу рік тому, потім залишила його без розгляду, сподіваючись не зміну поведінки відповідача. Але його поведінка не змінилася, навпаки становиться ще гірше. Сумісне проживання з ним неможливо. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, так як вважає, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитині . Сторони не проживають однією сім'єю тривалий час. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Суд вважає не можливим примусити її зберегти шлюб. Суд вважає, що неповнолітніх дітей необхідно залишити проживати з матір'ю.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї аліментів в розмірі 850 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги та ухиляється від утримання сина. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та по аналогічних мотивах. Просять позов задоволити. Відповідач та її представник позов не визнали та пояснили, що раніше неповнолітній син проживав з відповідачем. З вересня цього року він став навчатися в технікумі і в зв'язку з цим п'ять днів тижня живе з батьком, а на вихідні їде в село до своєї бабусі. Відповідач змушена їздити на заробітки і кожного місяці передає сину 1000 грн. на проживання. Крім того купляє для нього все необхідне. Просять в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON], мати відповідача, показала, що раніше неповнолітній син сторін проживав з відповідачем. На даний час відповідач перебуває на заробітках за кордоном, звідки постійно пересилає та передає кошти для сина. З позивачем неповнолітній став проживати з вересня 2014 року. Неповнолітній свідок [PERSON], на утримання якого позивач просить стягнути аліменти, показав, що п'ять днів тижня проживає у позивача, а на вихідні їде в село до бабусі. Відповідач приймає участь в його утриманні і кожного місяця передає для нього 1000 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, з"ясувавши обставини та дослідивши представлені по справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено судом, сторони раніше перебували в шлюбі, який було розірвано в листопаді 2013 року. Від подружнього життя мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Син сторін [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], яка належить позивачу, відповідачу та їх сину по 1/3 частині. На даний час в цій квартирі проживає позивач з новою сім'єю і п'ять днів на тиждень живе син сторін. Інші два дні тижня неповнолітній живе в селі у своєї бабусі. З показів свідків встановлено, що протягом 2014 року відповідач перебувала на заробітках та надавала безпосередньо неповнолітньому сину кошти для проживання. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. В судовому засіданні позивачем не надано доказів того, що відповідач не надає допомоги в утриманні дитини і ухиляється від цього, як і від домовленості про участь в утриманні дитини. Таким чином суд вважає, що позов не доведений, а тому не підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів в розмірі 700 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та по аналогічних мотивах. Просить позов задоволити. Відповідач позов не визнав та пояснив, що п'ять років тому позивач поїхала за кордон, де перебувала до останнього часу. Весь цей час двоє дітей (повнолітній син і неповнолітня дочка) знаходилися з ним і лише він займався їх утриманням та вихованням. За весь цей час позивач на утримання дітей надіслала лише 200 євро. Приблизно місяць тому позивач вернулася з-за кордону і проживає окремо, а тиждень тому забрала до себе їх дочку. Дочка перебуває у позивача тимчасово, оскільки остання має намір дальше їхати за кордон. Просить в задоволенні позову відмовити. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що протягом останніх 5 років відповідач один доглядав і виховував дочку, так як позивач була за кордоном. Дочка постійно жила з відповідачем і лише приблизно тиждень не живе з відповідачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, з"ясувавши обставини та дослідивши представлені по справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Сторони та їх дочка зареєстровані за адресою [ADDRESS]. З показів свідків та довідки Костопільської ЗОШ № 3 встановлено, що протягом останніх п'яти років дитина проживала з відповідачем, який займався її утриманням та вихованням, а позивач перебувала за кордоном. Після приїзду з-за кордону позивач приблизно тиждень тому забрала дочку до себе. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. В судовому засіданні позивачем не надано доказів того, що відповідач не надає допомоги в утриманні дитини і ухиляється від цього, як і від домовленості про участь в утриманні дитини. Враховуючи, що останні п'ять років відповідач утримував та виховував дочку, яка і на час розгляду справи зареєстрована за однією адресою з відповідачем, а питання про місце проживання дитини не розглядалося, то суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просила суд надати дозвіл на виїзд за кордон України [PERSON] з [PERSON], [INFO], м. Донецьк, без дозволу та супроводу її батька [PERSON], [INFO], до досягнення дочкою 16 років. Позивач у судове засідання не з'явилася, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в т.ч. через оголошення у пресі, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи та аналізуючи їх у своїй сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 03.09.2005 року по 13.10.2010 рік .(а.с.7-8). 27.09.2005 року від цього шлюбу народилась дитина - [PERSON], [INFO]( а.с.5). Відповідно рішення Київського районного суду міста Донецька від 04.02.2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, було визначено місце проживання дитини разом з матір'ю.( а.с.9). Також з довідки начальнику ВДВС Київського районного управління юстиції у м. Донецьку вбачається, що на виконанні перебуває виконавчий лист щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліментів і відповідно розрахунку заборгованість складає 3 951 грн. 61 коп. станом на 31.03.2014 рік.(а.с.10). На теперішній час позивач бажає виїхати з дитиною за межі України в зв'язку зі складним становищем в країні, але без дозволу колишнього чоловіка це зробити не може. Разом з тим, позивачем в силу ст. 57 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів про її дійсні наміри щодо виїзду дитини за кордон на невизначений термін. Позивачем не надано доказів про звернення до відповідача з пропозицією надання згоди на виїзд дитини за межі України. Крім того ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" не передбачено надання дозволу на багаторазове вивезення дитини за кордон, тим більше без зазначення країни, мети поїздки та терміну перебування. Позивачем також не доведено, що відповідач відмовився надати дозвіл на виготовлення проїзних документів дитини та що така зверталася за отриманням проїзного документа до відповідних органів. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про дачу дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України є не конкретними: позивач просить надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без зазначення країни прямування, відповідного часового проміжку перебування за кордоном, що є необхідним для виїзду дитини за кордон. За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України.

Outcome: dismissed