Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Представник позивача Захаркевич Олексій Миколайович, що діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Баранинська сільська рада, приватний виконавець виконавчого округу області Лукеча Олександр Васильович, про зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.09.2007 року між фізичною особою [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ЗАТ ОТП Банк», який перейменовано на ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір №CNL-800/105/2007 згідно якого останній надав позичальнику кредит у сумі 129483,60дол.США. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором позичальником передано будинок за адресою: [ADDRESS] . Ужгородським міськрайонним судом прийнято рішення про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у розмір 1 146 306,86 гривень та судові витрати у розмірі 1 952,00 гривень. У зв`язку з укладенням договорів купівлі-продажу кредитного портфелю та договору відступлення права вимоги судом замінено стягувача ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Вказане рішення на даний час не виконано. Згідно паспортних даних на момент видачі кредиту за адресою: [ADDRESS] зареєстрований позичальник - [PERSON] та вірогідно його двоє дітей: донька [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO] , відомості про яких також зазначено в паспорті відповідача. Наявність зареєстрованих мешканців у житловому будинку, що є предметом іпотеки, перешкоджає реалізації права позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, зв`язку з чим позивач просить суд постановити рішення про зняття з реєстраційного обліку відповідача та інших осіб, що зареєстровані та мають право користування предметом іпотеки за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.03.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання свого уповноваженого представника не направив. Разом з тим, у день розгляду справи через канцелярію суду представником позивача за дорученням Семйон В.В. подано клопотання про розгляд справи без його участі, в якому також просить задоволити позов. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений судом про час та місце проведення судового розгляду. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 13.09.2007 року між фізичною особою [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ЗАТ ОТП Банк», який 30.06.2009 перейменовано на ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір №CNL-800/105/2007 згідно якого останній надав позичальнику кредит у сумі 129483,60дол.США. Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за вказаним кредитним договором сторонами 13.09.2007 укладено договір іпотеки, предметом якого виступає майно- домоволодіння [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань 06.05.2010 Ужгородським міськрайонним судом прийнято рішення у справі № 2п-5429/09 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ЗАТ «ОТП Банк» суми заборгованості за Кредитним договором № CNL-800/105/2007 у розмір 1 146 306,86 гривень та судові витрати у розмірі 1 952,00 гривень. На виконання вказаного рішення судом 02.12.2010 року видано відповідні виконавчі листи. 26 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», у відповідності до ст.ст.512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України, укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю за яким Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло зобов`язання за кредитним договором № CNL-800/105/2007 від 13.09.2007 року, договором іпотеки PCNL800/105/2007 від 13.09.2007 року. 13.06.2012 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду замінено стягувача на ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Виконавчий лист про стягнення заборгованості з боржника - [PERSON] подано на виконання до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукечі О.В. 03.05.2019 року приватним виконавцем Лукечею О.В. відкрито виконавче провадження ВП №59013695 щодо виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №2п-938/10 від 02.12.2010 року. Під час виконавчого провадження, з метою проведення опису та арешту належного боржнику майна, зокрема житлового будинку [ADDRESS] та подальшої його передачі для реалізації через прилюдні торги та з метою встановлення проживаючих і зареєстрованих у Предметі Іпотеки осіб, на вимогу Приватного виконавця Лукечі О.В. від 16.07.2019 року отримано відповідь Баранинської сільської ради № 770 від 25.07.2019 року про те, що в картотеці реєстраційного обліку місця проживання Баранинської сільської ради відомості щодо реєстрації місця проживання гр. [PERSON] , [INFO] та зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , відсутні. 16.07.2019 року приватним виконавцем направлено [PERSON] виклик за №59013695, яким зокрема зобов`язано останнього надати документи щодо зареєстрованих осіб в житлових будинках, квартирах, що належать на праві приватної та/або спільної власності. Вимога приватного виконавцям боржником не виконана. 29.05.2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило Позичальнику ( [PERSON] ) заяву за №38 з проханням повідомити перелік осіб зареєстрованих (прописаних) за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповіді позивач так і не отримав. Разом з тим, згідно паспортних даних на момент видачі кредиту позичальник - [PERSON] , був прописаний за адресою: [ADDRESS] . У позичальника згідно паспортних даних є двоє дітей: донька [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO] . Оскільки, згідно паспортних даних боржник - [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за адресою місця знаходження предмету іпотеки: [ADDRESS] , то на даний час у ньому можуть бути зареєстровані, а також відповідно мати право на користування, його дружина та діти, включаючи неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень 02.04.2012 року за №489/20802, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року за №512/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.41 Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Позивач стверджує, що ні йому, а ні приватному виконавцю не було надано вичерпної відповіді з інформацією щодо прописаних та зареєстрованих осіб в предметі іпотеки. Окрім того, відповідач як іпотекодавець, відповідно до п.h, ч.5.1, ст.5 Договору іпотеки, стверджував, що в предметі іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти. Наявність зареєстрованих мешканців, в тому числі неповнолітніх дітей, у житловому будинку, що є предметом іпотеки, перешкоджає реалізації права позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, що закріплене у ст. 590 ЦК України та ст.33 Закону. У зв`язку з цим позивач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», просить зняти з реєстраційного обліку позивача та інших осіб, що зареєстровані та мають право користування предметом іпотеки за адресою: - [ADDRESS] , оскільки це необхідно для наступної передачі предмету іпотеки на електронні торги, які проводить державне підприємство «СЕТАМ». Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав про право користування житловим приміщенням. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що при здійсненні зняття з реєстрації місця проживання особи до уповноваженого органу подаються документи, які свідчать про позбавлення права користування житловим приміщенням: судове рішення, що набрало законної сили, інший документ, який свідчить про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Право на житло є одним з фундаментальних прав людини гарантованих не тільки Конституцією України, а і Європейською конвенцією з прав людини, має велике економічне і соціальне значення, а тому суд, при вирішенні спору пов`язаного з правами на житло, зобов`язаний встановити не тільки законність втручання у право на повагу до житла та його мету, а також необхідність такого втручання в демократичному суспільстві. Тлумачення положень чинного законодавства дає можливість стверджувати, що особа може бути позбавлена права на житло чи визнана такою, що втратила право користування конкретним житлом, або виселена лише з підстав передбачених законом за рішенням суду. На підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі гарантується окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18 лютого 1999 року). Згідно із ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюють органи реєстрації. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є компетенцією виключно органів реєстрації, а вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11). Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Відтак, особа може звернутися до суду за захистом свого права не в будь-який спосіб, а в порядку та у формі, встановлених нормами ЦПК України та ЦК України, зокрема, заява повинна містити чітко сформульоване прохання (позовні вимоги), відповідне обґрунтування таких вимог, що лише і дає можливість належно вирішити такі вимоги по суті. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскільки, позивачем заявлено позовну вимогу про зняття з реєстрації місця проживання відповідача та інших осіб, що не є компетенцією суду, а також враховуючи те, що вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку вирішується компетентним органом в тому числі на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; то суд приходить до висновку, що задоволенні позову необхідно відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покласти на позивача.

Outcome: dismissed