Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. На підтвердження позовних вимог в заяві вказав, що [INFO] року помер його дід [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок в [ADDRESS] який відповідно до технічного паспорту складається з жилого будинку кам. (Літера А-1), площею 56,1 кв.м; веранди; гаражу кам.; сарая; огорожі 2,3,4; замощення № І, ІІ. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,10 га. Спадкодавець [PERSON] за життя зареєстрував своє право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, але з невідомих причин не зареєстрував своє право власності на земельну вказану ділянку. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Позивач зазначає, що іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON], [INFO] (дочка спадкодавця, що мала ), яка не прийняла спадщину після смерті [PERSON] та не заперечує проти оформлення документів на позивача. При зверненні позивача до нотаріуса для оформлення в спадкових правах, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем пропущено строк для прийняття спадщини та не було надано доказів фактичного прийняття спадщини. Вважає, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки з листопада 2001 року і на день смерті останнього [INFO] року постійно проживав зі спадкодавцем за місцем реєстрації останнього, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом шести місяців після смерті [PERSON] не заявив про відмову від спадщини. На підставі викладеного, просив суд винести рішення встановлення факту його постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, визнання права власності на вище вказаний житловий будинок в порядку спадкування та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування Від позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача (Баштанської міської ради) в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про визнання позовних вимог та просили слухати справу у їх відсутність. Представник відповідача ( Відділу Держземагентства у Баштанському районі) в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про не визнання позовних вимог та просив слухати справу у його відсутність. Представник третьої особи: (Приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області) в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду. Представник третьої особи: (КП "Баштанське бюро технічної інвентаризації) в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про визнання позовних вимог, та розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи (копію заповіту [PERSON], посвідченого 13.05.2003 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Олефір М.Ю.; копію постанови приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенка О.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.02.2016 року; копію свідоцтва про смерть [PERSON]; копію свідоцтва про народження позивача; копію свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON]; копію свідоцтва про народження [PERSON]; копію свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON]; копію заяви [PERSON] від 24.05.2016 року, згідно якої остання не прийняла спадщину після батька [PERSON] та не заперечує про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу; копію акту депутата Баштанської міської ради про встановлення факту постійного проживання від 11.02.2016 року; копію договору купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] копію будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS]; копію технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS]; копію витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.05.2016 року; копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки; копію звіту № 12-16 про визначення оціночної вартості від 29.02.2016 року; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 22.09.2008 року по справі № 2-о-68/2008; копію витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.05.2016 року), суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7, Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні спадкодавець [PERSON] помер [INFO] року, тобто спадщина відкрилася та строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України, в зв'язку з чим при вирішенні вказаного позову слід керуватися нормами ЦК УРСР, які були чинним на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до положень ст.ст. 524, 525, 534, 535, 541 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Судом встановлено що [INFO] року помер [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок по [ADDRESS] 13.05.2003 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Олефір М.Ю. в реєстрі за № 942, згідно з яким [PERSON] заповів все належне йому майно, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] позивачу у справі - [PERSON] Постановою приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенка О.О. від 17.02.2016 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, оскільки позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини та не було надано доказів фактичного прийняття спадщини після смерті [PERSON] Згідно зі ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач просить встановити факт, що він постійно проживав зі спадкодавцем [PERSON] з листопада 2001 року й до дня смерті ([INFO] року) спадкодавця, тобто часу відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS]. При цьому, факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем [PERSON] не заперечується постановою приватного нотаріуса Горбенка О.О., який відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину не на підставі того, що позивач проживав окремо від спадкодавця, а в зв'язку з тим, що позивачем не було надано доказів фактичного прийняття спадщини після смерті [PERSON] Крім того, позивачем не доведено, що встановлення факту його постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є необхідним йому для оформлення в спадкових справах після смерті [PERSON], оскільки встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем передбачене положеннями ЦК України (ч. 3 ст. 268), який набув чинності після виникнення вище вказаних спірних правовідносин, та вказана норма відсутня в ЦК УРСР, положення якого і підлягають застосуванню для оформлення позивачем [PERSON] в спадкових правах після смерті [PERSON] При цьому, за наявності відповідних підстав позивач міг заявити вимогу про встановлення того, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном після смерті [PERSON], що згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР свідчило б про прийняття ним спадщини після смерті останнього. Однак, позивачем вказана вимога не ставилася, а відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, яка стверджує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, в зв'язку з чим, суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні вказаної вимоги. Вказане свідчить про відсутність належних підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення факту його постійного проживання разом з [PERSON] з листопада 2001 року й до часу відкриття спадщини [INFO] року за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Так, з досліджених судом матеріалів справи та з копії рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 22.09.2008 року слідує, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. При цьому, позивачем не було зазначено вказаних осіб в якості відповідачів по справі. Позивач посилається на те, що [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки написала нотаріусу відповідну заяву. Однак, вказану заяву [PERSON] подала нотаріусу після спливу, визначеного ст. 553 ЦК УРСР шестимісячного строку для відмови від спадщини. Також позивачем не було обґрунтовано, в зв'язку з чим ним не було заявлено в якості відповідачів [PERSON] та [PERSON] Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Однак, позивачем в порушення вище вказаних положень заявлено відповідачем у справі приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області (без зазначення конкретного нотаріуса), при цьому, позивач не обґрунтовує належним чином, чому ним заявлено відповідачем по справі саме нотаріуса. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З позову та долучених матеріалів вбачається, що підставою звернення позивача до суду став факт винесення нотаріусом 17.02.2016 року постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємцем пропущено строк для прийняття спадщини та не надано доказів фактичного прийняття спадщини. Однак, позовна заява не містить достатнього обґрунтування того (з наданням відповідних фактичних даних), що нотаріусом порушується, не визнається або оспорюється право позивача на житловий будинок та земельну ділянку, й тому позивач змушений звернутися до суду з позовною вимогою про визнання за ним права власності на вище вказане нерухоме майно, оскільки підставою для винесення нотаріусом вище вказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії стало саме пропуск строку для прийняття спадщини та ненадання доказів фактичного прийняття спадщини. Вказане свідчить про відсутність підстав для звернення позивача до суду з вимогою про визнання за ним права власності на житловий будинок та земельну ділянку, враховуючи те, що органи нотаріату можуть вчинити відповідну нотаріальну дію та видати позивачу свідоцтво про право на спадщину при наданні позивачем доказів фактичного прийняття спадщини після смерті [PERSON] З приводу заявленої вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином, право власності на земельну ділянку посвідчується відповідним державним актом. Згідно з п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків. Як вбачається з позову земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок по [ADDRESS] у власність спадкодавцю [PERSON] не виділялася, й останнім не було зареєстроване своє право власності на вказану земельну ділянку. Крім того, з письмових матеріалів справи слідує, що позивачем здійснюються заходи для розроблення технічної документації на земельну ділянку з метою подальшої реєстрації права власності на землю. Вказане також свідчить про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed