Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до Роменської ВК № 56 про визнання інформації недостовірною та відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Роменській ВК (№56). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 08.11.2013 року по цивільній справі № 585/2880/13-ц було частково задоволено його позов до відповідача щодо відправлення його кореспонденції до Європейського суду з прав людини з порушенням строків, встановлених ч. 4 ст. 113 КВК України були визнані незаконними та стягнуто на його користь моральну шкоду у розмірі 1000 грн. У судовому засіданні він присутній не був, з даним рішенням суду відповідач ознайомив його під підпис 05.12.2013 року. З рішення суду йому стало відомо, що відповідач, заперечуючи його позовні вимоги, посилався на акти Роменської ВК -56 від 18.08.2010 року та від 12.10.2010 року. Оскільки а ні судом, а ні відповідачем, його не було ознайомлено зі змістом вищезгаданих актів, він звернувся до начальника колонії із заявою про надання йому відповідних копій документів. У відповідь він отримав довідку установи від 26.05.2014 року, в якій начальником колонії було зазначено, що в його особовій справі засудженого № 11-К-15, будь які акти Роменської ВК - 56 від 18.08.2010 року та 12.10.2010 року відсутні. Він звернувся до Роменського міськрайонного суду із заявою від 24.06.2014 року про надання йому вищезгаданих актів. [PERSON] міськрайонного суду від 01.07.2014 року № 10765/14 вих. № 2-585/936/2013 йому було надіслано ксерокопії актів від 18.08.2010 року та 12.10.2010 року. Ознайомившись із актом Роменської ВК № 56 від 12 жовтня 2010 року він виявив в ньому інформацію про те, що: «комісія у складі в.о. заступника начальника з СВПР [PERSON], зав. канцелярії [PERSON], інспектора канцелярії [PERSON], склали цей акт про те, що цього числа з поштового відділення с. Перехрестівка було повернуто закритий пакет засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON] до Європейського суду з прав людини по причині недостатньої кількості наклеєних марок відносно ваги конверта. Дане звернення повернуто через начальника відділення СПС засудженому [PERSON] для усунення недоліків, про що в журналі № 452 обліку закритих пакетів зроблено відмітку. Дане звернення було повернуто засудженому у присутності юрисконсульта [PERSON]В.». Однак, зазначена в цьому документі інформація про повернення поштовим відділенням до Роменської ВК -56 його кореспонденції 12.10.2010 року та повернення йому цієї кореспонденції службовим персоналом колонії є недостовірною. Цей документ був складений відповідачем лише для уникнення відповідальності за не відправлення його кореспонденції до суду. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 08.11.2013 року було встановлено, що «Суд також критично оцінює акти від 18.08.2010 року та 12.10.2010 року оскільки вказані акти підписані лише працівниками ВК № 56 без участі [PERSON], розписок про те, що звернення поверталися, суду не надано. Підписку [PERSON] про повернення йому звернень адміністрацією не надано». Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Таким чином, обов»язок щодо надання доказів по справі, закон покладає на відповідача. Вважає, що відповідач, прагнучи уникнути відповідальності за порушення його прав на відправлення кореспонденції до Європейського суду з прав людини, склав акт установи від 12.10.2010 року, у якому було зазначено недостовірну інформацію, яка була озвучена 08.11.2013 року в судовому засіданні в присутності фізичних та юридичних осіб. Дану інформацію суд оцінив критично. За допомогою цієї інформації відповідач намагався висвітлити його в судовому процесі як брехуна. Відповідач, поширюючи про нього за допомогою акта від 12.10.2010 року недостовірну інформацію, принизив його честь і гідність та порушив його немайнові права, передбачені ст.. 270 ЦК України, - що викликало у нього нервове потрясіння, оскільки відповідач, який повинен бути для нього прикладом порядності і відповідальності в демократичному суспільстві та в силу своїх службових обов»язків стимулювати його до правослухняної поведінки виявився злочинцем таким самим як і він. Протиправна поведінка відповідача лягла на нього психологічним тягарем, оскільки відповідач не забезпечив його тримання під вартою в умовах, які відповідають принципові поваги до людської гідності, щоб спосіб і метод заходу не завдавали йому душевного страждання чи мук, які перевищували б неминучий рівень страждання, властивого тримання під вартою, і щоб з огляду на практичні вимоги ув»язнення його здоров»я і добробут були належним чином забезпечені. Внаслідок протиправних дій відповідача він втратив спокій, сон та працездатність, що обмежило його діяльність для створення матеріальних і духовних благ, необхідних для задоволення його потреб, що безумовно не сприяло покращенню його стану здоров»я. Завдану йому моральну шкоду із врахуванням характеру та обсягу душевних страждань він оцінює у 8000 грн., яку просить стягнути із відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені в ній, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Роменської ВК № 56 [PERSON] позов не визнала і пояснила, що в судовому засіданні під час розгляду цивільної справи № 585/2880/13 ц Роменською ВК № 56 було надано акт від 12.10.2010 року. Цей акт містив достовірну інформацію, оскільки був засвідчений підписами посадових осіб Роменської ВК № 56 і містили інформацію про події, які існували. Рішенням суду від 08.11.2013 року не визнано, що інформація недостовірна, а були оцінені судом критично і жодним чином не вплинули на прийняте рішення по справі, позов засудженого було частково задоволено і стягнуто з установи на його користь 1000 грн. Тому твердження засудженого про те, що надання даних актів знищило повагу до нього з боку суспільства є невірним. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом підстав. Таких підстав [PERSON] не навів, а тому права на її відшкодування не має. Крім того, з наданої начальником відділення характеристики вбачається, що засуджений підтримує соціально корисні зв»язки шляхом листування, телефонних розмов, отримує посилки, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених, що свідчить про відсутність моральних страждань та порушення нормального ритму життя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він з січня 2015 року працює начальником сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі. Він отримував звернення про надання психологічної допомоги від засудженого [PERSON], передавав його за належністю. Приводив психолога до [PERSON] у 2017 році. З питань працевлаштування заяви передавав, заява розглянута, але оскільки просив влаштувати за спеціальністю, то влаштувати його не можливо. Взагалі, можливо, але тільки - із пошиття взуття. У 2017 року засуджений [PERSON] звертався за допомогою до психолога у 2017 році більше одного разу. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про визнання інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди. При вирішенні спору суд виходить з положень норм ЦК України та інших нормативних актів, на які посилаються сторони. Відповідно до Конституції України фізична особа має право на недоторканість особистого життя, повагу до гідності та честі (ч. 1 ст. 270 ЦК України). Частиною 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97 ВР від 17.07.1997 року (далі Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного, сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Згідно ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, визначених законами України та цим Кодексом і встановлених вироком суду. Відповідно до ч. 2 ст. 107 КВК України засудженим можуть надаватися й інші права, реалізація яких не суперечить меті покарання, порядку і умовам виконання та відбування покарання. Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», документ - матеріальний\~\~носій,\~\~що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Відповідно до частин 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа яка поширила, не доведене протилежного. Згідно з ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. У відповідності до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз»яснено у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. Разом з тим вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в наданих атестаційній комісії матеріалах (характеристиках, протоколах чи інших документах), можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК (435-15). Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Якщо ж недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи зазначеними вище учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами. Судом встановлено, що позивач відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у [PERSON] виправній колонії (№56). З цивільної справи № 585/2880/13-ц (№ 2/585/936/13) вбачається, що рішенням Роменського міськрайонного суду від 08.11.2013 року було частково задоволено позов [PERSON] до відповідача щодо відправлення його кореспонденції до Європейського суду з прав людини з порушенням строків, встановлених ч. 4 ст. 113 КВК України, були визнані незаконними та стягнуто на його користь моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Рішення суду набрало законної сили. У судовому засіданні [PERSON] присутній не був, з даним рішенням суду відповідач ознайомив його під підпис 05.12.2013 року. З рішення суду йому стало відомо, що відповідач, заперечуючи його позовні вимоги, посилався на акти Роменської ВК -56 від 18.08.2010 року та від 12.10.2010 року(а. с. 5 -6). [PERSON] міськрайонного суду від 01.07.2014 року № 10765/14 вих. № 2-585/936/2013 [PERSON] було надіслано ксерокопії актів від 18.08.2010 року та 12.10.2010 року (а. с. 8). З матеріалів цивільної справи № 585/2880/13-ц (№ 2/585/936/13) вбачається, що відповідно до акту Роменської ВК № 56 від 12.10.2010 року «комісія у складі в.о. заступника начальника з СВПР [PERSON], зав. канцелярії [PERSON], інспектора канцелярії [PERSON], склали цей акт про те, що цього числа з поштового відділення с. Перехрестівка було повернуто закритий пакет засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON], адресований до Європейського суду з прав людини по причині недостатньої кількості наклеєних марок відносно ваги конверта. Дане звернення повернуто через начальника відділення СПС засудженому [PERSON] для усунення недоліків, про що в журналі № 452 обліку закритих пакетів зроблено відмітку. Дане звернення було повернуто засудженому у присутності юрисконсульта [PERSON]В.» (а. с. 9). З довідки, видної для відома засудженому [PERSON] Роменською ВК № 56, вбачається, що в особовій справі № 11-К-05 [PERSON], [INFO], будь який акт Роменської ВК № 56 від 12.10.2010 року відсутні (а. с. 7). Відповідно до карточки по обліку руху особистих грошей і операцій по безготівковому рахунку засудженого [PERSON], станом на 01 жовтня 2010 року на особовому рахунку засудженого [PERSON] знаходилися грошові кошти в сумі 357 грн. 45 коп. (а. с. 26). Згідно довідки Роменської ВК № 56 на особовому рахунку засудженого [PERSON] станом на 16.06.2017 року рахується коштів на суму 88 грн. 18 коп. (а. с. 11). Даний акт від 12.10.2010 року був поданий Роменською ВК № 56 як доказ під час розгляду цивільної справи № 585/2880/13-ц, оцінений судом критично, оскільки вказаний акт підписаний лише працівниками ВК 56 без участі [PERSON], розписок про те, що звернення поверталося, суду не надано. Підпису [PERSON] про повернення йому\~звернення адміністрацією не надано. Тобто даний акт був досліджений судом як доказ у розглянутій справі, та відповідна оцінка йому надана. Відтак, позовні вимоги в частині визнання інформації, викладеної в акті від 12.10.2010 року, не достовірною, задоволенню не підлягають, оскільки така оцінка вже зроблена судом, а повторна переоцінка доказів згідно вимог ЦПК України не передбачена. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно характеристики від 13 червня 2017 року і психологічної характеристики від 24 липня 2017 року [PERSON] дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за вольовими якостями рішучий, наполегливий, весь час займається самоосвітою, підтримує соціально корисні зв»язки шляхом листування, телефонних розмов, отримує посилки, на даний час не працевлаштований у зв»язку з бажанням працювати за своєю спеціальністю (а. с. 21, 22). Згідно заяви від 03 травня 2017 року засудженому [PERSON] психологом відділу соціально виховної та психологічної роботи була надана психологічна допомога з турбуючих питань (а. с. 10). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь\~\~у справі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. \~\~\~\~ З огляду на викладене, суд вважає не доведеним заподіяння моральної шкоди позивачу саме змістом та наданням акту від 12.10.2010 року, який був досліджений як доказ у цивільній справі № 585/2880/13-ц, оскільки рішення у справі було частково на користь [PERSON], ним не оскаржувалося, акт судом до уваги не взятий. А отримання психологічної допомоги у 2017 році не може свідчити про зв»язок із інформацією, викладеною в акті 2010 року, у зв»язку з чимпозов в частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягає. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed