Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

У червні 2019 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов вищевказаний позов. Вимоги пред`явленого позову [PERSON] обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований [PERSON] , який з початку 2018 року не проживає за місцем своєї реєстрації. Оскільки позивач, як власник будинку не може повноцінно розпоряджатися своєю власністю, тому і звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою у якій просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що останній більше року не проживає за цією адресою. Ухвалою судді від 01.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 28 серпня 2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. У судовому засідання представник позивача повністю підтримав поданий позов та просив суд його задовольнити, пославшись на обставини викладені в позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомляв. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходить за адресою [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що міститься в матеріалах справи (а.с.7). З довідки (виписки з погосподарської книги про склад сім`ї) №6/6 від 13.05.2019 року видана виданою Вишеньківською сільською радою вбачається, що [PERSON] має домоволодіння в [ADDRESS] , та зареєстрований за вищевказаною адресою. Крім нього, за цією адресою зареєстровані також: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.14). З довідки №641 від 15.05.2019 року виданої Вишеньківською сільською радою вбачається, що [PERSON] [INFO] зареєстрований, але з 2018 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). З акту про фактичне місце проживання (не проживання) громадян на території Вишеньківської сільської ради за адресою: [ADDRESS] №171 від 15.05.2019 року вбачається, що [PERSON] на теперішній час фактично не проживає за вищевказаною адресою. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] своїми підписами взяли на себе відповідальність про правдивість наданої інформації (а.с.16). З копії паспорта [PERSON] вбачається, що він зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 22.04.1998 року (а.с.20). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем. За таких обставин суд, оцінивши надані докази приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , вже більше року, не користуються цим житлом та не сплачує за житлово-комунальні послуги, що у свою чергу порушує право позивача на реалізацію ним пільг по сплаті витрат, пов`язаних з утриманням житла. Відомості про поважність причин такого тривалого не проживання відповідача за місцем реєстрації судом не встановлено. За таких обставин суд, оцінивши докази надані позивачем, приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно ч. 1, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Встановлено, що позивачем при подачі позову було сплачений судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі ст. 317, 319, 321, 379, 391ЦК, ст.71 ЖК України

Outcome: approved