Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач ставить питання про витребування у відповідача автомобіля Skoda Fabia, 1,2 Combi, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] та повернення його пзивачу. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить вищевказаний автомобіль. 29 січня 2015 року позивачка надала його в тимчасове користування [PERSON] . В подальшому останній передав транспортний засіб відповідачу, який повертати автомобіль позивачу відмовляється. На даний час триває кримінальне провадження, в якому позивачка являється потерпілою, на спірний автомобіль накладено арешт. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач подав письмовий відзив, в якому зазначив, що між сторонами відсутні відносини речового-правового характеру. Позивачка зазначає, що їй невідомо де знаходиться автомобіль, а отже і відсутні підстави, які дають право витребовувати у відповідача автомобіль. Вважає, що підставою звернення позивача з позовом до відповідача є стягнення за рішенням суду з чоловіка [PERSON] на користь дружини відповідача боргу за договором позики. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми [PERSON] від 2 січня 2018 року відкрито провадження у вказаній справі, призначено підготовче судове засідання на 22 лютого 2018 року. 22 лютого 2020 року відкладено розгляд справи до 2 травня 2018 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Протокольною ухвалою головуючого від 2 травня 2020 року відкладено розгляд справи до 30 травня 2018 року у зв`язку з витребуванням документів. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2018 року зупинено провадження у справі. Згідно розпорядження №232 та протоколу повторного автоматизованого розподілу від 2 липня 2020 року справу передано судді Шелєховій Г.В. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Шелєхової Г.В. від 6 липня 2020 року прийнято справу до розгляду. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 8 липня 2020 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 8 жовтня 2020 року. Протокольною ухвалою головуючого від 8 жовтня 2020 року відкладено розгляд справи до 20 листопада 2020 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 20 листопада 2020 року оголошено перерву в судовому засіданні до 27 листопада 2020 року для виклику свідка. Протокольною ухвалою головуючого від 27 листопада 2020 року відкладено розгляд справи до 30 грудня 2020 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 30 грудня 2020 року відкладено розгляд справи до 18 січня 2021 року для надання відповідачами оригіналів документів для огляду. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить автомобіль Skoda Fabia, 1,2 Combi, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8). 1 березня 2015 року до ЄРДР внесені відомості за фактом самовільного утримання [PERSON] автомобіля Skoda Fabia, 1,2 Combi, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] (а.с.9). Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2017 року на вказаний автомобіль накладений арешт (а.с.10). Як вбачається з довідки №13-132/04/105 від 7 грудня 2009 року, [PERSON] виконала всі зобов`язання (кредит та відсотки сплачено в повному обсязі) перед Петропавлівським відділенням Сумської ОД «Райффайзен Банк Аваль». Автомобіль марки Skoda Fabia, 1,2 Combi, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] , вільний від застави (а.с. 55). Твердження позивача на те, що 30 січня 2015 року спірний автомобіль був переданий відповідачу у справі спростовується наказом командира військового комісара від 17.03.2014 року №303/2014 за мобілізацією з 21 березня 2014 року по 12 березня 2015 року перебував у Збройних Силах України та здійснював захист держави від агресії РФ на території Луганської та Донецької області. Оскільки у вказаний позивачем період відповідач не міг отримати автомобіль. Крім цього, як вбачається, з роздруківки з реєстру виконавчих проваджень, на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження, в якому [PERSON] чоловік [PERSON] являється боржником, а стягувачем - [PERSON] (дружина [PERSON] ), що може свідчити про неприязні стосунки між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч.1 ст.\~388\~ЦК України власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, предметом доказування у вказаному позові є факт та підстави набуття права власності на речі, які позивач вважає особистою приватною власністю та обставини вибуття з володіння позивача належних їй речей. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. Тобто майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування, якщо позивач надасть докази, а саме підтвердження право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Жодний доказ, наданий позивачем, не підтверджує наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги позивача щодо підтвердження наявності майна у незаконному володінні відповідача. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що будь яких переконливих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування спірного рухомого майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають, через їх необґрунтованість та недоведеність.

Outcome: dismissed