Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до приватного підприємства "Імпрекс"\~ про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Згідно уточненої позовної заяви зазначив, що рішенням Ладижинського міського суду від 03 листопада 2015 року його позов до приватного підприємства «Імпрекс» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задоволено. Стягнуто з ПП «Імпрекс» на його користь середній заробіток за час затримки при розрахунку за період з 10 вересня 2013 року по 15 липня 2015 року в розмірі 60875,05 грн.. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02 лютого 2016 року рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 листопада 2015 року залишено без змін. На день звернення до суду компенсація йому сплачена. Вважає, що затримка розрахунку при звільненні складає 343 дні за період з 16 липня 2015 року по 22 червня 2016 року. Виходячи із середньоденного заробітку 132,05 грн. просив стягнути з відповідача 45293,15 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивач [PERSON] змінені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що лише 22.06.2016 року було виконано рішення Ладижинського міського суду від 03.11.2015 року та стягнуто із відповідача на його користь весь борг за затримку виплати зарплати в сумі 60875,05 грн. Перед цим відповідач добровільно не платив йому компенсацію за невикористану відпустку, в звязку з чим така компенсація в сумі 14604,72 грн. була стягнута згідно рішення Ладижинського міського суду від 23.09.2014 року. Всю суму 14602,72 грн. йому було виплачено 15.07.2015 року при примусовому виконанні державною виконавчою службою. Інших сум, окрім боргу за невикористану відпустку, які б заборгувало підприємство не було. Представник відповідача приватного підприємства «Імпрекс» викликався в судове засідання на розгляд справи, однак в судове засідання не зявився. Конверти із повісткою про повідомлення про час та місце розгляду справи направлялись відповідачеві як за адресою місцезнаходження юридичної особи, так і за фактичним місцезнаходженням. Вказані конверти повернуто до суду із відміткою, «за закінченням терміну зберігання». За таких обставин, відповідно до ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик відповідачеві вручено належним чином. Заперечень проти позову, клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив.\~Справу розглянуто за відсутності представника відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволені позову слід відмовити, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч. 1\~ст. 179 ЦПК України\~предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при\~\~ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що рішенням Ладижинського міського суду від 23 вересня 2014 року по справі № 135/1271/14-ц позов [PERSON] до приватного підприємства «Імпрекс» про стягнення компенсації за невикористану відпустку задоволено. Стягнуто з ПП «Імпрекс» на користь [PERSON] 14604,72 грн. компенсації за невикористану щорічну відпустку. Компенсацію стягнуто в звязку із звільненням [PERSON] 10.09.2013 року та невиплатою всіх сум, що належали звільненому працівнику в день звільнення. Позивач стверджує, що дану компенсацію ним було повністю отримано 15.07.2015 року в результаті примусового виконання рішення суду державною виконавчою службою. Згідно рішенням Ладижинського міського суду від 03 листопада 2015 року по справі №135/1209/15-ц позов [PERSON] до приватного підприємства «Імпрекс» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задоволено. Стягнуто з ПП «Імпрекс» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки при розрахунку за період з 10 вересня 2013 року по 15 липня 2015 року в розмірі 60875,05 грн.. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02 лютого 2016 року рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 листопада 2015 року залишено без змін. З рішення Ладижинського міського суду від 03 листопада 2015 року, та з рішення Апеляційного суду Вінницької області від 02 лютого 2016 року вбачається, що сумою, що не була вчасно виплачена працівнику було саме 14604,72 грн. компенсації за невикористану відпустку. Вказана компенсація була виплачена працівнику 15.07.2015 року. Згідно довідки Ладижинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 02.09.2016 року № 2538 видно, що заборгованість про стягнення з ПП «Імпрекс» на користь [PERSON] по виконавчому листу у справі №135/1209/15-ц стягнуто в повному обсязі 22.06.2016 року. Тобто 22.06.2016 року з відповідача було стягнуто суму середнього заробітку за час затримки при розрахунку за період з 10 вересня 2013 року по 15 липня 2015 року в розмірі 60875,05 грн.. Дана обставина фактично визнається позивачем. Таким чином судом встановлено, що позивач предявляючи даний позов, фактично просив стягнути середній заробіток не за час затримки розрахунку при звільненні, а за час затримки виконання рішення Ладижинського міського суду від 03.11.2015 року, яким і було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за тривале невиконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Посилається при цьому на статті 116, 117 КЗпП України. Таке тлумачення позивачем положень ст. 116, 117 КЗпП України є помилковим. Відповідно до змісту ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно з\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд вважає, що відповідач ПП «Імпрекс» сплативши 15.07.2015 року позивачу [PERSON] 14604,72 грн. компенсації за невикористану відпустку, повністю розрахувався з останнім. Що фактично встановлено рішенням Ладижинського міського суду від 03.11.2015 року по справі №135/1209/15-ц. Подальше тривале невиконання рішення суду про стягнення з Пп «Імпрекс» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не може свідчити про наявність в позивача права на компенсацію середнього заробітку згідно положень ст. 117 КЗпП України. Відтак, оскільки позивачем не доведено наявність іншої заборгованості відповідача перед ним щодо виплати всіх сум при звільненні, відповідачем виконано рішення суду про стягнення компенсації за невикористану відпустку 15.07.2015 року, тому позовні вимоги є необґрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed