Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У серпні 2020 позивач звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою про вселення його до квартири [ADDRESS] та зобов"язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні квартирою. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] на підставі договору дарування належить на праві власності 15/100 частки квартири [ADDRESS] . Однак він протягом п"яти років не може розпоряджатися своює власністю, оскільки відповідачі перешкоджають йому в доступі до спільної квартири, змінили замки, при спробах потрапити до квартири здійснюють постійні погрози. Звернення до поліції результату не дали, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 28.08.2020 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2020 закрито підготовче засідання, справу призназначено до розгляду по суті. Позивач до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його присутності, та задоволення позовних вимог. В разі неявки відповідача до суду не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи. Відповідачі до суду не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином згідно норм процесуального законодавства. Відзив на позовну заяву не подали. Третя особа також у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 09.01.2015 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] укладено Договір дарування частини квартири, відповідно до якого [PERSON] було передано у власність як дарунок 15/100 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7 - 8). Статтею 316 Цивільного кодексу України визначено що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до частини 1 статі 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно частини 1 статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. По даній справі позивач посилається на те, що відповідачі в спірній квартирі змінили замки, ключі не дають до квартири не пускають, та на вирішення питання мирним шляхом не йдуть. Дане свідчить про те, що відповідачі чинять перешкоди позивачу в праві користуванні, розпорядженні, як власнику майна, що підтверджується зверненнями [PERSON] до поліції (а. с. 9-14). Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, та підлягають задоволенню. Жодних доказів на спростування доводів позивача відповідачі не надали. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved