Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство «Київхімволокно» звернулось до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість по оплаті послуг за проживання в розмірі 21013,36 грн. та 229,40 грн. сплаченого судового збору, обґрунтовує позовні вимоги тим, що Товариству на праві власності належить жиле приміщення гуртожитку по [ADDRESS], [PERSON] на підставі ордеру №133 надано на період її роботи в Товаристві житлове приміщення у вищезазначеному сімейному гуртожитку, в 2004 році вона зареєструвалась у наданому їй приміщенні та постійно проживає у ньому, в 2010 році [PERSON] була звільнена з роботи за скороченням. Наказами ВАТ «Хімволокно» встановлено розмір оплати за проживання у гуртожитку окремо для працівників ВАТ в розмірі 498,00 грн. на місяць за одне ліжко-місце та для скорочених працівників в розмірі 250 грн. на місяць. Позивач вважає, що з 2010 року між сторонами укладений договір оренди (найму) житла в усній формі. Відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі виконувала свої зобов'язання по оплаті житлово - комунальних послуг, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 20783,95 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 20 783 грн. 95 коп., судові витрати в розмірі 229 грн. 41 коп. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити. У судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували, зазначивши, що гуртожиток по [ADDRESS] не належить ВАТ «Хімволокно», лише стоїть на балансі, встановлення розміру вартості житлово - комунальних послуг відповідачем, які встановлюються органами місцевого самоврядування, безпідставне, договір в усній формі між сторонами не укладався, [PERSON], яка була скорочена, не є орендарем житла, на що посилається позивач, а є наймачем, додатково пояснивши, що в рахунок житлово - комунальних послуг включено адміністративні витрати, що не передбачено законодавством, тому посилаючись на викладене та зазначаючи, що позивачем не доведено вимоги позову, представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін у справі та відповідача, дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відповідно Ордеру для поселення в гуртожиток № 133 надано на період роботи у ВАТ «Київхімволокно» з 19.12.2005 року житло в гуртожитку по [ADDRESS] (а.с. 8). [PERSON], [INFO], дійсно працювала у Відкритому акціонерному товаристві «Київхімволокно» з 19.12.2005 р. по 09.03.2010 р., але була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП за скороченням штату, що підтверджується архівною довідкою №11/97 від 31.10.2013 р. (а.с. 9). На час розгляду справи відповідачка з сином [PERSON] зареєстровані у гуртожитку ліжко-місце по [ADDRESS], яке знаходиться на балансі ВАТ «Київхімволокно», що підтверджується довідкою №305 від 29.10.2013 р. (а.с. 10). Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач є наймачем житлового приміщення в гуртожитку ліжко-місце по [ADDRESS], яке знаходиться на балансі ВАТ «Київхімволокно». При цьому суд вважає необґрунтованими посилання представника позивача на ту обставину, що відповідач є орендарем житла, що жиле приміщення гуртожитку належить Товариству на праві власності, та відносини між сторонами повинні регулюватися ст. 810 ЦК України виходячи з наступного. Статтею 810 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Разом з тим, судом встановлено та не заперечується сторонами, що договір найму (оренди) житла у письмовій формі між ними не укладався. Статтею 820 ЦК України встановлено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. В ході розгляду справи встановлено, що будь - які письмові угоди, зокрема договір найму, щодо проживання відповідача у гуртожитку ліжко-місце між сторонами у справі, не укладався, житло надано відповідачу на підстав ордеру на вселення, відповідач зареєстрована у гуртожитку, строк проживання [PERSON] у гуртожитку сторонами не обумовлювався. Крім того, сторони не встановлювали письмовою угодою розмір оплати відповідачем за користування житлом. Так, розмір плати за користування житлом встановлено Наказом ВАТ «Хімволокно» № 80 від 25.11.2008 року в розмірі 498 грн. на місяць за ліжко - місце, Наказом № 14/1 ВІД 30.06.2011 року - з 01.07.2011 року колишнім працівникам ВАТ в розмірі 250 грн. щомісяця за умови відсутності заборгованості та оформлення договірних відносин з підприємством на право проживання в гуртожитку, Наказом № 36 від 28.12.2012 року - з 01.01.2013 року в розмірі 29,38 грн./м2 (а.с. 11 - 14). Згідно ордеру №133 для поселення в гуртожиток [PERSON] надано ліжко-місце в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], на час роботи в ВАТ «Київхімволокно», з оплатою для працівників підприємства, проте з 2010 р. в результаті скорочення посад трудові правовідносини з [PERSON] було розірвано. Наказом ВАТ « Київхімволокно» від 30 червня 2011 р. №14/1 визначено розмір оплати за проживання в гуртожитку скорочених з підприємства працівників на рівні 250 грн. на місяць за одне ліжко-місце. Протягом строку проживання оплата [PERSON] проводилась нерегулярно та не в повній мірі, про що свідчить довідка з оплат та нарахувань по мешканцю гуртожитку, станом на 30.10.2013р. Таким чином, в результаті невиконання своїх обов'язків з оплати [PERSON] являється боржником сума боргу якого складає 20783,95 грн. Таким чином, ВАТ «Київхімволокно» вимагає погашення існуючого боргу та надання доказів підтверджуючих погашення боргу, що підтверджується досудовою претензією №3/427 від 01.07.2013 р. (а.с.15 -18) . Відповідач [PERSON], заперечує, що гуртожиток належить позивачу на праві власності, так, як гуртожиток по [ADDRESS] не належить ВАТ «Київхімволокно» на праві власності, що підтверджується у відповідях з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 14.07.2011 №34294, тому [PERSON] просить суд відмовити у задоволені позову Відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно» в повному обсязі, що підтверджується запереченням проти позову (а.с. 39-51) Станом на 12.07.2011 р., згідно з даними Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна - нерухоме майно за адресою [ADDRESS] на праві власності не зареєстровано, що підтверджується листом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №34294 від 14.07.2011 (а.с. 52) Розпорядження №1745 від 04.12.2007р. про затвердження Реєстру житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Деснянському районі м. Києва затверджено реєстр житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Деснянському районі м. Києва (а.с. 56). За даними Реєстру житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Деснянському районі м. Києва, гуртожиток по [ADDRESS], ВАТ «Київхімволокно», має тип коридорний, з системою для одинаків (а.с. 57- 59). ВАТ «Київхімволокно» засновано згідно з наказом Міністерства промисловості України від 30.12.1994р. №402, шляхом перетворення державного підприємства Київське державне виробниче об'єднання «Хімволокно» у відкрите акціонерне товариство, що підтверджується Департаментом реформуванням власності №21-883 від 01.09.2011 (а.с. 60). На даний час у м. Києві діють тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по кожному будинку окремо, розраховані виконавцями послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до Порядку формування на зазначені послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529, що доведені до відома споживачів шляхом проведення громадських слухань та встановлені відповідно розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради. Разом з тим розрахунки тарифів та протоколи громадських слухань від виконавця послуг, який обслуговує будинок по [ADDRESS], до Головного управління цінової політики не надходили, що підтверджується листом Головного управління цінової політики № 09050/4-3462 від 16.09.2011р. (а.с. 65). Деснянська райдержадміністрація неодноразово направляла листи ВАТ «Київхімволокно» з проханням надати згоду на передачу гуртожитку по [ADDRESS] до комунальної власності міста Києва, але станом на 12.01.2012р. ВАТ «Київхімволокно» згоду на передачу не надало, що підтверджується листом Деснянської районної в місті Києві державна адміністрація №Д/сП-940 від 11.01.2012 (а.с. 67). Розрахунок тарифу на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій для будинку [ADDRESS] до виконавчого органу Київської міської ради від ВАТ «Київхімволокно» станом на 05.03.2013 року не надходив. Таким, чином, на даний час, по зазначеному гуртожитку тарифи, у визначеному діючим законодавством порядку не встановлювалися, що підтверджується листом департаменту економіки та інвестицій №050/20-2203 від 05.03.2013 р. (а.с. 88). Квартплата і комунальні послуги оплачувались [PERSON] згідно рахунків на сплату комунальних послуг підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 90-101). Додаткові пояснення до позовної заяви про стягнення боргу надані ВАТ «Київхімволокно» №3/65 від 03.02.2014, містять доводи та міркування з приводу позовних вимог, посилання на покази свідків, судову практику, які суд оцінює критично, оскільки предмет доказування по інших справах відрізняється між собою (а.с. 106-114). При цьому рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2014 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ВАТ «Київхімволокно» про стягнення боргу по оплаті послуг за проживання відмовлено. Крім того, позивачем не доведено сам факт належності позивачу на праві власності гуртожитку по [ADDRESS]. Судом також встановлено, що правовідносини, що склалися між сторонами справи не є орендними, а в розумінні статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є комунальними, оскільки вони спрямовані на задоволення потреб фізичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законом. Відповідно ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін/тарифів на житлово - комунальні послуги відносяться до компетенції органів місцевого самоврядування, яким Товариство не являється. Крім того, до калькуляції тарифів на послуги і утримання будинку внесено витрати, які не є комунальними, а саме - адміністративні витрати, але доказів надання додаткових послуг у вказаному гуртожитку матеріали справи не містять (а.с. 14). Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим дотриманням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №5 від 14.01.2009р., власники та наймачі квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди). Відповідно до ст. 256 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи надані сторонами пояснення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону або договору, є необґрунтованими та недоведеними з боку позивача, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed