Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

В жовтні 2016 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 листопада 2013 року між банком і [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, відповідно до умов якої остання отримала кредит у розмірі 21 919 грн. 29 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 24 місяці. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за вказаною Генеральною угодою станом на 15 вересня 2016 року в неї перед банком утворилась заборгованість у розмірі 27 466 грн 71 коп., що складається з: заборгованості за кредитом - 17 453, 40 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 771, 27 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 5 242, 04 грн.; штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 0.00 грн., яку ПАТ КБ "ПриватБанк" просило стягнути на його користь із відповідачки, а також 1 378 грн 00 коп. судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, на адресу суду направив письмові пояснення відповідно до яких зазначив, що відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Згідно виписки по рахунку відповідачка до певного часу належним чином виконувала свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідачка знала про умови кредитування та визнала свої зобов'язання зо договором. Просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала письмові заперечення проти позову, відповідно до яких вказала, що Генеральна Угода про реструктуризацію заборгованості в сумі 23 419, 29 грн. була укладена між нею та банком виходячи із заборгованості за кредитною карткою від 14.08.2007 року. Станом на 26.09.2009 року дійсна сума заборгованості складала 8 999 грн. 68 коп., тобто це та сума, яку вона дійсно використала по кредитній картці та заборгувала банку. Інша нібито заборгованість - 23 419, 29 грн. - 8 999, 68 грн. = 14 419, 61 грн., це 160% від суми Угоди - це нічим не обґрунтовані відсотки, пені, штрафи. Цим самим банк порушив ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів». 14.08.2007 року ніякий Договір вона не підписувала, а лише заповнила анкету на видачу картки. За вказаною Генеральною угодою нею було виплачено всього 25 754, 42 грн., з яких 3 244, 45 грн. - сума штрафу за окремою квитанцією. Кредитна картка, яка була видана банком з кредитною лінією, яку було можливо використовувати лише як дебетну. Грошових коштів, які вказані в Генеральній угоді вона не отримувала та не користувалась ними. З виплаченої нею суми 25 754, 42 грн. банк в позовній заяві визнає тільки 3 566, 17 грн., як погашення тіла кредиту, а решта 17 453, 40 грн. це відсотки, штраф та пеня, що також є порушенням її прав та вимог ст. 343 ЦК України, Закону України «Про відповідальність за невикористання грошових зобов'язань». В ПАТ КБ «ПриватБанк» нею було також отримано пенсійну картку, ще один відкритий рахунок. В телефонному режимі, працівники банку повідомили її про те, що на її рахунок по пенсії - нарахований штраф у сумі 2 950 грн., за заборгованістю по кредиту, а також повідомили, що її борг за тою самою Генеральною угодою складає 42 тисячі гривень - відсотки, штрафи нараховуються і далі, тим самим банк грубо порушує ст. 61 Конституції України. В вказаній Генеральній угоді про ні яки штрафи, крім 3 244, 95 грн. не йдеться. За вказаною угодою, термін сплати та термін цієї угоди закінчується 30.11.2015 року, однак штрафи по ній нараховуються до цього часу. Крім того, зазначила, що вона є пенсіонером за віком, від сплати кредиту вона не відмовляється, намагалась сплачувати регулярно, однак не завжди виходило 1100 грн., як зазначено в Угоді. Пенсія є її єдиним джерелом доходу та існування, яка повинна забезпечити рівень життя не нижче прожиткового мінімуму встановленого законом. Вважає, що свої зобов'язання перед позивачем нею виконано у повному обсязі, та на даний час у неї відсутня заборгованість перед позивачем. Просила суд врахувати зазначені нею обставини, в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, а також розглянути справу у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19 листопада 2013 року між банком і [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, відповідно до умов якої остання отримала кредит у розмірі 21 919 грн. 29 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 24 місяці (а.с. 4-30). Строк дії вказаної Генеральної угоди визначений 24 місяці, тобто з 19.11.2013 року по 30.11.2015 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 21 919, 29 грн., в обмін на зобов'язання [PERSON] по поверненню суми кредиту, сплати відсотків у розмірі 1,5 %в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту в вказані в Заяві та Умовах та правилах строки. Відповідно до цієї Генеральної угоди, сторони погодили по договору 1 - зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання [PERSON] кредиту, а саме: відсотки на 1 336,24 грн., комісію на 927, 18 грн., пеню на 0,0 грн. та штраф на 981,53 грн. Заборгованість по Договору 1 з дати підписання Генервальної угоди складає 23 419, 29 грн. Дата остаточного погашення заборгованості по Договору 1 - 30.11.2015 року. Погашення заборгованості відбувається в наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця [PERSON] надає Банку грошові когти (щомісячний платіж) в сумі 1 096, 84 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останньої сплати заборгованості повинна бути не пізніше 30.11.2015 року. При порушенні [PERSON] строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правила, більш ніж на 31 день, по обов'язкам, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-й день з моменту початку порушення. Заборгованість по Кредиту починається з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Боржник виплачує Банку ш траф у розмірі 3 244, 95 грн. Дата укладання кредитного договору є дата підписання даної Генеральної угоди. У разі порушення [PERSON] обов'язку за погашенням кредиту, остання виплачує Банку пеню, розмір якої зазначений в умовах та правилах за кожен день прострочення. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст. 634 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н від 19.11.2013 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] станом на 15.09.2016 року заборгованість складає - 27 466 грн 71 коп., що складається з: заборгованості за кредитом - 17 453, 40 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 771, 27 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 5 242, 04 грн.; штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 0.00 грн. (а.с. 3). З квитанції від 24.10.2014 року видно, що [PERSON] було сплачено штраф у розмірі 3 244, 95 грн. за заборгованість по кредиту (а.с. 60). Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] серія [NUMBER] видно, що відповідачка [PERSON] з 02.10.2013 року є пенсіонером за віком (а.с. 61). Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з того, що хоча в заяві позичальника (відповідач у справі) на отримання кредиту зазначено, що [PERSON] ознайомлена і згодна із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, однак указані Умови не містять підпису відповідача. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами ознайомлена відповідачка, підписуючи заяву позичальника, у матеріалах справи немає. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи видно, що позивач вказує на підписання та згоду [PERSON] Генеральною угодою від 19.11.2013 року разом з Умовами надання споживчого кредиту, однак позивачем не доведено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи заяву позичальника, а також те, що такі Умови, не змінювались. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт. Згідно Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві. Як вбачається з матеріалів справи, 14 серпня 2007 року відповідачкою складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.5). Згідно інформації викладеної у вказаній заяві [PERSON], остання підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що Пам'ятка, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений Договір про надання банківських послуг. В той же час, позивачем, ПАТ КБ «ПриватБанк», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Крім того, суду не надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. При цьому, анкета-заява відповідача не містить відомостей про тип оформленої картки та кредитний ліміт, а також матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором, враховуючи той факт, що позивачем не надано суду відомостей про розмір кредитного ліміту на оформленій відповідачу кредитній картці. За вимог ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256, не містить підпису позичальника, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Керуючист ст. ст. 4, 5, 12, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 530, 598, 599, 610, 612, 626, 638, 639, 1054 ЦК України, суд,-

Outcome: dismissed