Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який він та його представник в судовому засіданні підтримали та просять суд зобовязати відповідача [PERSON] спростовувати поширену щодо [PERSON] образливу та недостовірну інформацію викладену в скарзі від 18.04.2017 року адресованій Президенту України шляхом направлення листа Президенту України, з текстом: «Я, [PERSON] стверджую, що викладені мною в скарзі від 18.04.2017 року обставини щодо незаконності займання на території Веселокутського водосховища підприємницькою діяльністю [PERSON], побиттям та образою ним громадян села [PERSON], є недостовірною інформацією»; зобов'язати [PERSON] припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації відносно [PERSON], а також публічно вибачитись через місцеву газету «Таращанський край»; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та судові витрати в розмірі 8640 грн., які складаються з сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката. В обґрунтування позову позивач зазначає, що він, на території Веселокутського водосховища займається підприємницькою діяльністю, а саме промисловим риборозведенням протягом 13 років. Діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія ВОЗ № 917446. З цією метою між ним та Білоцерківським міжрайонним управлінням водного господарства 13.06.2006 року укладено договір № 46 про спільне вирощування риби у Веселокутському водосховищі. Термін дії договору 40 років. Інститутом рибного господарства НААН 28.07.2015 року встановлено режим рибогосподарської експлуатації Веселокутського водосховища строком на десять років, який попередньо погоджено: 13.05.2015 року з Державним агентством рибного господарства України та 30.07.2015 року з Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області. 31.03.2017 року між ним та Басейновим управлінням водних ресурсів річки [PERSON] укладено також договір про аквакультуру та ведення водного господарства №18/07. 25.06.2014 року ним отримана ліцензія серії АЕ № 195645 Держрибагентства на діяльність, повязану з промисловим виловом риби, крім внутрішніх водойм (ставків) господарств. А тому зазначає, що свою підприємницьку діяльність в напрямку промислового риборозведення він здійснює відповідно до чинного законодавства та вказаних документів. 18.04.2017 року відповідачем [PERSON] на адресу Президента України направлено скаргу з образливими висловлюваннями. В своїй скарзі [PERSON] від імені мешканців с. Веселий Кут (документів про свої повноваження писати від мешканців села він не надав) безпідставно звинувачує його, в побоях місцевого населення, погрозах та неповазі до місцевого населення, називає «бугаєм» тощо. Так, в скарзі вказано: «Місцеві жителі почали піднімати це питання. В результаті почались побої місцевого населення, погрози та неповага до місцевого населення. Для нього місцеве населення стадо «баранів, дебілів, придурків».; «Всі документи в [PERSON] фіктивні. Ліцензія видана [PERSON] для водойми р. Гнилий Тікич не підходить. Тому що це ліцензія видана для промислового вилову риби крім внутрішніх водойм, ставків»; «на даний час [PERSON] уявив себе князьком…Грубо виражаючись «бугай» 45 років воює з дідами, бабами та дітьми до 16 років. Для нього не існує учасників АТО, чорнобильців та інвалідів. Наші діти гинуть на Сході, а пан [PERSON] не допускає до річки ні матерів, ні дітей цих хлопців»; «він зробив самозахват землі і побудував будиночки і свинарники, стьоки яких стікають у річку з якої беруть воду питного водозабору»; «на даний час [PERSON] не допускає нікого до річки. Мотивуючи тим, що в нього звязки з великими людьми. Він нічого не боїться». В звязку з надходженням даної скарги управлінням Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області відповідно до ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону біоресурсів», Положення про Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області, затвердженого наказом Держрибагенства від 15.07.2017 р.№229, листа Державної регуляторної служби України від 28.04.2017 р № 2888 та наказу Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області від 17.05.2017 року № 52 було призначено проведення позапланової перевірки ФОП [PERSON]. 22.05.2017 року було проведено дану перевірку. Все викладене в образливій формі у скарзі щодо [PERSON], а саме побиття людей, безконтрольний вилов риби, перешкоджання у водокористуванні, не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію. В судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, зазначивши, що [PERSON] звернувся з позовом про захист його гідності, честі та ділової репутації, внаслідок певних висловлювань його (відповідача), що містяться в поданій ним заяві до Президента України. Посилаючись на те, що інформація, викладена у вказаній заяві, не знайшла свого підтвердження під час перевірки, а отже є недостовірною. Обґрунтовуючи заподіяну йому моральну шкоду, [PERSON] вказує на те, що він вимушений був давати численні пояснення співробітникам Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області, правоохоронним органам, доводити всім, що він не є злочинцем, внаслідок чого погіршилися стосунки з оточуючими людьми. Крім того, переживання позивача, ніби-то поглибила і та обставина, що він «працюючи на підставі договорів і такі дії відповідача, псують його репутацію та спонукають сторін в договорах недовіряти йому як партнеру і як наслідок договори з ним можуть бути не продовжені». Витоки написання ним (відповідачем) скарги сягають проведених 9 березня 2017 року зборів громади с. Веселий Кут Таращанського району, на яких були присутні 75 мешканців села, а також запрошені особи: в.о. голови Таращанської РДА [PERSON]; заступник керівника БУВР р.[PERSON]; народний депутат [PERSON]. На даних зборах обговорювались питання щодо законності використання водойми р.Гнилий Тікич підприємцем [PERSON]. Виступаючі на зборах мешканці села та громадські активісти звертали увагу запрошених представників державної влади на очевидні для громади села порушення, які допускає [PERSON], як орендар водного обєкта, зокрема: фактично займає значно більшу площу водного обєкта ніж має право згідно з дозвільними документами, а відповідно платить мізерну орендну плату; допускає знищення обєктів інфраструктури, що знаходяться біля цього водного обєкта; допускає заболочення берегів; допускає хижацький спосіб експлуатації водосховища і т.і.. Крім того, піднімали питання про те, що позивач допускає нелюдське ставлення до жителів села, застосовує рукоприкладство і залякування та вчиняє побої. Процес обговорення та прийняті на зборах рішення були викладені в протоколі зборів громади. На цих зборах було вирішено звернутися до різних органів державної влади для вирішення піднятих питань. І йому (відповідачеві [PERSON]В.), як голові зборів було доручено підготувати відповідні тексти листів. Готуючи звернення учасники громадських слухань прийшли до висновку про те, що необхідно подавати їх скаргу до того органу, який може забезпечити контроль за її обєктивним та неупередженим розглядом. До такого висновку вони прийшли на основі того, що конфлікт між громадою села та [PERSON] з приводу користування р. Гнилий Тікич триває вже понад 10 років, і за цей час і місцеві жителі, які потерпали від протиправних дій [PERSON] і громадські активісти і депутати неодноразово звертались зі скаргами, заявами до правоохоронних органів та різних органів виконавчої влади, але їх звернення не були належним чином перевірені, а вони (на їх думку) отримували лише відписки. При цьому [PERSON] і надалі продовжував ігнорувати приписи закону та їх права. Тому, вирішили, що їх скаргу необхідно подавати Президенту України, який, на їх думку, як найвища посадова особа України, може забезпечити обєктивний розгляд їх скарги відповідними правоохоронними органами та органами державної влади. Саме тому, в їх скарзі вони звертали увагу Президента на те, що раніше неодноразово звертались до органів внутрішніх справ, прокуратури, управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області, але не отримали належної реакції на їх звернення. Підготувавши скаргу, приклали до неї підписний лист, який підписали жителі села та направили Президенту України. Однак дану скаргу повернули із супровідним листом з приймальної Президента від 05.04.2017 року, де було зазначено, що скарга не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», оскільки на ній не вказано прізвище, імя, по-батькові, місце проживання та дата. При цьому на зверненні були зроблені помітки: де саме ці дані необхідно вказати. Вони зрозуміли це так, що на скарзі ці дані необхідно вказати когось із них. Тому він ([PERSON]В.), як секретар зборів, який готував текст скарги, виправив недоліки в її оформленні, підписавши її від свого імені і 18.04.2017 року знову направив для розгляду Президентом України. Зазначають далі, що згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Посилання позивача на те, що ним (відповідачем) подана скарга від імені мешканців села без уповноваження ними не мають правового значення, оскільки його скарга була прийнята та зареєстрована в адміністрації Президента саме як індивідуальне звернення, яке за формою відповідало установленим вимогам. Стверджують, що згідно ст. 102 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені, є гарантом державного суверенітету і територіальної цілісності, додержання Конституції, прав і свобод людини. З метою забезпечення необхідних умов для здійснення Президентом України своїх конституційних повноважень і відповідно до п. 28 ст. 106 Конституції України Президент України утворює постійно діючий орган - Адміністрацію Президента України. Вона функціонує згідно із Положенням про Адміністрацію Президента України, що затверджено Указом Президента України від 19 лютого 1997 р. Основними завданнями Адміністрації Президента України є: в тому числі \~здійснення за дорученням Президента України та на виконання його повноважень як гаранта додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина контролю за додержанням актів законодавства України. Саме з огляду на наявність у Президента як глави держави вищевказаних повноважень він (відповідач) і звернувся до нього зі своєю скаргою, що є реалізацією громадського контролю у визначений законом спосіб та у відповідності до демократичних процедур. При цьому, вказане у її змісті слово «бугай» мало метафоричний характер, тому і взято в лапки, і вживалося з метою підсилення уваги на кремезній статурі позивача. А тому, враховуючи викладене, просять відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON], показала суду, що вона є головою села Веселий Кут Таращанського району Київської області. Позивач займається підприємницькою діяльністю по промисловому вилову риби. При цьому зазначила, що крім відповідача [PERSON] з приводу порушень правил водокористування позивачем, до сільської ради ніхто не звертався. Позивач забезпечує користування громадянами орендованої ним водойми. Повідомила також, що з приводу водокористування проводилися збори громадян села в кількості не більше 30 осіб та мешканців м. Тараща Київської області. До того ж позивач завжди надає громадянам села рибну продукцію при похоронах. Свідок [PERSON], мешканець с. Калинове Таращанського району Київської області повідомив суду, що нарікань від сільської громади с. Калинове на діяльність позивача щодо оренди ним водосховища не надходило. Він дозволяє громадянам ловити рибу на водосховищі. Повідомив, що збурюють невдоволення у громадян щодо діяльності позивача з приводу водокористування 5-10 осіб, які здійснюють на даній водоймі браконьєрський вилов риби сіткою. Свідок [PERSON] повідомив суду, що він має дачний будинок в сільській місцевості с. Веселий Кут Таращанського району Київської області придбаний ним і за для здійснення любительського лову риби на сусідній водоймі. Проте позивач цьому перешкоджає, не допускає ловити рибу шляхом погроз та зауважень. Свідок [PERSON] житель [INFO], показав суду, позивач не допускає людей до орендованої ним водойми в тому числі і його, погрожує розправою. 16.03.2016 вдарив його в груди. 09.03.2017 в с. Веселий Кут Таращанського району Київської області відбулося громадське слухання з приводу оренди позивачем даного водосховища на якому висловлювалися невдоволення та скарги громадян щодо водокористування позивачем. Останній порушує режим користування водоймою. Дані збори громади уповноважили відповідача звернутися до органів водокористування. Свідок [PERSON] показав суду, що він працював наглядачем дамби від Білоцерківського Басейнового управління на вказаному водосховищі. Йому Відомі факти побиття позивачем людей яких він не допускав ловити рибу. Повідомив, що на території прилеглих до даного водосховища позивачем побудовані господарські будівлі в яких утримувалися до 40 свиней. На громадських слуханнях піднімалося питання законності оренди Веселокутського водосховища. Повідомив, що 07.07.2016 позивачем були нанесені йому тілесні ушкодження з метою відвернення його від рибної ловлі. Свідок [PERSON] показав суду, що до нього як до депутата сільської ради звернулася громада села [PERSON] щодо недопущення їх позивачем до ловлі риби на водосховищі. Шляхом проведення перемовин з позивачем він тимчасово досягнув бажаного для громадян результату щодо любительського лову риби. Йому відомо, що 09.03.2017 відбувалися збори громадян с. Веселий Кут , які уповноважили відповідача звернутися до органів влади задля урегулювання конфлікту з позивачем. Свідок [PERSON] показав суду, що йому відомо про побудову позивачем 3-4 будиночків біля орендованої ним водойми. 09.03.2017 збори громади с. Веселий Кут обговорювали питання оренди позивачем водойми і заборони ним встановлених щодо лову риби. Він підтримував звернення громадян села з приводу конфліктної ситуації до органів влади. Свідок [PERSON] показав суду, що в березні 2016 до нього як голови районної організації по боротьбі з корупцією в органах державної влади звернулися жителі с. Веселий Кут з приводу заборони позивачем їм ловити рибу на орендованому ним водосховищі. Тому він 09.03.2017 брав участь у сході громади с. Веселий Кут з участю представників органу державної влади у Таращанському районі. Головою зборів був [PERSON]. Даними зборами було вирішено уповноважити [PERSON] звернутися до адміністрації Президента, Верховної Ради України, а в разі потреби і до Президента України з приводу перешкод [PERSON] у ловлі риби. Врахувавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення обох сторін, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Суд встановив, що 9 березня 2017 року відбулися збори громади с. Веселий Кут Таращанського району. На зборах були присутні 75 мешканців села, а також запрошені особи: в.о. голови Таращанської РДА [PERSON]; заступник керівника БУВР р.[PERSON]; народний депутат [PERSON] На зборах обговорювались питання щодо законності використання водойми р.Гнилий Тікич підприємцем [PERSON]. Після чого було вирішено звернутися до різних органів державної влади для вирішення піднятих питань. Відповідачеві [PERSON], як голові зборів було доручено підготувати відповідні тексти листів. 18.04.2017 року відповідачем на адресу Президента України направлено скаргу в якій він вказує на протиправність дій позивача [PERSON] щодо використання водойми р. Гнилий Тікич, та погроз і неповаги до місцевого населення тощо (а.с. 75-77). В звязку з надходженням даної скарги управлінням Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області відповідно до ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону біоресурсів», Положення про Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області, затвердженого наказом Держрибагенства від 15.07.2017 р.№229, листа Державної регуляторної служби України від 28.04.2017 р № 2888 та наказу Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області від 17.05.2017 року № 52 було призначено проведення позапланової перевірки ФОП [PERSON], позивача по справі. Останній, вважаючи, що вказана скарга містить образливу та недостовірну інформацію звернувся до суду про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Згідно\~ст.3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до\~ст.32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 201 ЦК України\~передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст.ст.\~297,\~299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно ч.1\~ст.277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~(далі постанова Пленуму ВСУ №1) юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Поряд з цим, п. 18 даної постанови Пленуму ВСУ №1 закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої іншими особами порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь і гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Такий висновок міститься в\~Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 року №8-рп/2003. В пункті 19 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У п.16 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснено, що відповідно до\~ст.40 Конституції України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~ст.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. \~\~\~Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про звернення громадян»\~- громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Виходячи з викладеного вище, суд не знаходить у факті звернення відповідача зі скаргою до Президента України та у змісті викладеного в ній, ознак неправомірності. Відповідно до ч.1\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а тому, вирішуючи позов в частині вимог, щодо відшкодування моральної шкоди та, встановивши відсутність порушення прав позивача, суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні факт спричинення моральної шкоди встановлено не було.

Outcome: dismissed