Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача за участю третіх осіб Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича про визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнання права власності на обов'язкову частку спадкового майна. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її матір - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на грошові вклади в сумі 5 000,00 доларів США, та 7 000,00 грн. Спадкоємцями першої черги є позивач, її батько [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини, та брат позивача [PERSON]. Приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вклади та було повідомлено позивачу про наявність заповіту, відповідно до якого померла [PERSON] заповіла все своє майно відповідачу. 24 лютого 2016 року відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину. Просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 24 лютого 2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. на ім'я [PERSON] на грошовий вклад в сумі 5 000,00 доларів США; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 24 лютого 2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. на ім'я [PERSON] на грошовий вклад в сумі 7 000,00 грн.; визнати право власності позивача на 1/12 частку грошового вкладу у розмірі 416 доларів США та на 1/12 частку грошового вкладу у розмірі 583,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрат понесенні на отримання правової допомоги. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 24 лютого 2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. на ім'я [PERSON] на грошовий вклад в АТ «Дельта Банк» у м. Києві в сумі 416,00 доларів США; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 24 лютого 2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. на ім'я [PERSON] на грошовий вклад в АТ «Ощадбанк» у м. Києві в сумі 232,83 грн.; визнати право власності позивача на обов'язкову частку у спадщині за законом, а саме: на 1/12 частку грошового вкладу в АТ «Дельта Банк», що становить 416 доларів США та на 1/12 частку грошового вкладу в АТ «Ощадбанк» у м. Києві, що становить 232,83 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрат понесенні на отримання правової допомоги (а.с. 220-222, том 1). 13 вересня 2016 року протокольною ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на лікування та поховання, до спільного розгляду з первісним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] померла його матір - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на грошові вклади в сумі 5 000,00 доларів США, та 7 000,00 грн. Спадкоємцями першої черги є позивач, її батько [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини, та відповідач - [PERSON]. Перед смертю матір відповідача довго хворіла у зв'язку з чим потребувала постійного стороннього нагляду та лікування. За цей час відповідачем було витрачено 3 698,49 грн. на ліки та 1 441,41 грн. на продукти харчування. Після того як матір померла відповідач самостійно поховав її, та замовив пам'ятник, у зв'язку з чим поніс витрати на загальну суму у розмірі 15 663,90 грн. Оскільки позивач відмовляється самостійно відшкодувати витрати на лікування, харчування та поховання, відповідач просить стягнути з позивача 1/12 частину витрат у розмірі 1 305,25 грн. Під час розгляду справи відповідач збільшив зустрічні позовні вимоги, зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича та просив стягнути із [PERSON] 1/12 частину вартості витрат, понесених на лікування та поховання [PERSON], у розмірі 1 305,25 грн., стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами позики у розмірі 17 930,00 грн. та судові витрати по розгляді справи. Позивача підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові та уточненнях до нього. Зустрічні позовні вимоги не визнала та зазначила, що наданий момент вона не є спадкоємцем після смерті [PERSON], а тому просила відмовити у задоволенні зустрічного позову з даних підстав. Відповідач первісні позовні вимоги частково, в частині визнання за останньою права власності на обов'язкову часку у спадщині після смерті [PERSON] у розмірі 1/12 частки. Крім цього, позивач підтримав заявлені зустрічні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] підтримала зустрічні позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський В.С. в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] помер [INFO]. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. [INFO] померла матір позивача та відповідача - [PERSON] (а.с. 4, 5, 6, 77, том 1). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на грошові кошти в сумі 5 000,00 Доларів США за Договором № 003-29518-231214 від 23 грудня 2014 року в Публічному акціонерному товариства «Дельта Банк», грошові кошти на рахунку [NUMBER] в сумі 2 399,25 грн., рахунку [NUMBER] в сумі 7 049,05 грн. в філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» Територіального відокремленого безбалансового відділення №10026/026 (колишнє ТВБВ №7989/0328) та грошові кошти на рахунку [NUMBER] в сумі 2 793,96 грн. у філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» Територіального відокремленого безбалансового відділення №10026/070 (колишнє ТВБВ №8451/0421) (а.с. 105, 108 том 1). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, батьки, дружина та діти спадкодавця. Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємцями першої черги за законом померлої були чоловік - [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 62, 89-90, том 1), та її діти - позивач та відповідач по справі. Отже, спадковим майном є 1/2 частина грошових коштів, відповідно частка кожного спадкоємця становила 1/6 (1/2 : 3). Згідно заповіту, посвідченого 06 липня 2011 року державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Пушняк М.О., [PERSON], [INFO], уродженка с. Саратівка, Муртинського р-ну, Красноярського краю, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], заповіла все рухоме і нерухоме майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що за законом вона має право і що буде їй належати на момент смерті [PERSON] (а.с.103 том 1). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ст.1223 ЦК України). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 15 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом (в тому числі відмовився від прийняття й обов'язкової частки в спадщині) після померлої дружини [PERSON]. На частку в спільному майні подружжя не претендує (а.с. 87, том 1). 24 лютого 2016 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на грошові вклади в АТ «Дельта Банк» та АТ «Ощадбанк» (а.с. 98 том 1). 24 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові кошти в сумі 5 000,00 Доларів США за договором № 003-29518-231214 від 23 грудня 2014 року, що знаходяться в Публічному акціонерному товариства «Дельта Банк» (а.с. 106, 107, том 1). Також, 24 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові кошти, що знаходяться на рахунку [NUMBER] в сумі 2 399,25 грн., грошові кошти, що знаходяться на рахунку [NUMBER] в сумі 7 049,05 грн. в філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» Територіального відокремленого безбалансового відділення №10026/026 (колишнє ТВБВ №7989/0328) та грошові кошти, що знаходяться на рахунку [NUMBER] в сумі 2 793,96 грн. у філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» Територіального відокремленого безбалансового відділення №10026/070 (колишнє ТВБВ №8451/0421) (а.с. 109, 110, том 1). Підставою для задоволення позовних вимог про визнання права власності на обов'язкову частку спадкового майна позивачем зазначено, що на день смерті матері вона перебувала на пенсії за віком та була непрацездатною. У статті 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов'язковою часткою. За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 08 лютого 2016 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. із заявою про прийняття спадщини після померлої матері - [PERSON] (а.с. 92 т. 1). 26 лютого 2016 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. із заявою про невидачу відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], у зв'язку із тим, що позивач має право на обов'язкову частку в спадщині так як є пенсіонером з 2014 року. Також позивач просила видати їй свідоцтво про право на обов'язкову частку у спадщині (а.с. 111, 113, том 1). Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER], виданого Пенсійним фондом України 15 січня 2015 року, [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію за віком (а.с. 7, том 1). 02 березня 2016 року листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. від № 189/01-16 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки під час провадження по спадковій справі та до моменту видачі свідоцтва про право на спадщину позивачем не було повідомлено про наявність у неї права на обов'язкову частку в спадщині, а згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком у [PERSON] виникне по досягненню нею 58 років, тобто з [INFO] (а.с. 114-115 т. 1). Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Як роз'яснено в п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпаний і розширеного тлумачення не потребує. Разом з тим, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абз. 1 ч. 1 ст. 1241 ЦК України щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». Згідно ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України, ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, яка була чинна на момент відкриття спадщини) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року. У 2015 році право на пенсію мають, зокрема, жінки 58 років, які народилися з 01 квітня по 30 вересня 1959 року. З матеріалів справи вбачається, що на день смерті [PERSON] - [INFO], [PERSON], [INFO], було 56 років. Відповідно до протоколу Деснянського районного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 16583 від 27 листопада 2014 року, [PERSON] отримує пенсію за віком, яку їй призначено достроково (а.с. 34, том 2). Згідно п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію. Оскільки [PERSON] народилась [INFO], тобто на день відкриття спадщини - [INFO], вона досягла 56 років, а не 58 років, тому відповідно до вимог діючого законодавства вона не відносилась до непрацездатних осіб, а тому не має права на обов'язкову частку у спадщині. Крім того, слід зазначити, що право на отримання позивачем пенсії з 26 листопада 2014 року, яку вона отримала достроково не підтверджує її факт непрацездатності. Враховуючи те, що позивач не має права на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], тому позовні вимоги про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на обов'язкову частку спадкового майна не підлягають задоволенню в цілому. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] за участю третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича про стягнення витрат на лікування, поховання та стягнення заборгованості за договорами позики. Просить стягнути з позивача 1/12 частину вартості витрат, понесених на лікування та поховання [PERSON], у розмірі 1 305,25 грн., заборгованість за договорами позики у розмірі 17 930,00 грн. та судові витрати по розгляді справи (а.с. 119-120, 150-152 том 1). Підставою для стягнення витрат на лікування, поховання та стягнення заборгованості за договорами позики позивачем зазначено, що перед смертю матір відповідача довго хворіла у зв'язку з чим потребувала постійного стороннього нагляду та лікування. Після того як матір померла відповідач самостійно поховав її, та замовив пам'ятник, у зв'язку з чим поніс витрати, однак позивач відмовляється самостійно відшкодувати витрати на лікування, харчування та поховання. Статтею 1216 ЦК України визначено спадкування як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входить до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом (ст.1219 ЦК України). Статтею 1232 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Відповідно до положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. На підтвердження заявлених вимог відповідачем надано довідку Міської клінічної лікарні №3 м. Києва №15/9650 від 02 вересня 2016 року, про те, що [PERSON] з 13 серпня 2016 року по 22 серпня 2016 року перебувала у лікарні з приводу ішемічного інсульт у стовбурі головного мозку, з 17 серпня 2016 року по 22 серпня 2016 року хвора перебувала на лікуванні у відділі інтенсивної терапії. Померла 22 серпня 2016 року (а.с. 124, том 1); роздруківку витрат по банківській карті де серед витрат є покупки лікарських препаратів (а.с. 127, том 1); договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 23 листопада 2016 року та довідку про поховання [PERSON] на кладовищі «Лісове» (а.с. 188, 189, 190, 191, том 1); накладну № 47 від 08 вересня 2016 року та розписку, виданих Приватним підприємцем «[PERSON]» за виготовлення та встановлення пам'ятника (а.с. 121, 155, 156, том 1); розписку від 20 вересня 1995 року, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] взяли в борг 5 000,00 доларів США у [PERSON] на купівлю квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розписку від 06 липня 2011 року на 10 000,00 доларів США, які були отримані для розгляду судових справ (а.с. 153, 154, том 1). Однак, оскільки позивача не визнано спадкоємцем після смерті [PERSON], тому відсутні правові підстави для стягнення з неї витрат на лікування, поховання та заборгованості за договорами позики, тому і у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed