Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] 21.01.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], редакції міськрайонної газети «Советсое Приднестровье» про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди , свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у газеті «Советское Приднестровье» [NUMBER] відповідачами опублікована стаття під назвою «[INFO]», яка містить відомості, що не відповідають дійсності, зокрема у статті, зазначено наступне: «Невмілі дії керівництва райдержадміністрації та тривала відсутність на робочому місці (по чотири місяці на лікарняних) голови та заступника із соціальних питань, призвело до незадовільної підготовки опального сезону шкіл району»;«…за три роки керування [PERSON], освіта стала експериментальною установою з призначення виконуючих обов'язки начальника відділу освіти та втратила своє індивідуальне обличчя….»;«Дохідна частина районного бюджету не виконана, що також говорить про бездіяльність виконавчої гілки влади»; «Давайте заліземо в кишеню до сільського вчителя і запозичимо 513,3 тис.грн.»; «… можливо вони не схотіли працювати «под. чутким руководством»; «я завжди вважала, що заступник голови, який відповідає за соціальну сферу буде вболівати за освітян, але виявляється…»; «…сьогодні ми всі разом повинні виправляти ситуацію..»; «І хто, як не вчитель, зрозуміє та допоможе, поділиться своїм заробітком…, а винуватці залишаться невинними та отримають нагороди…».Позивач посилаючись на те, що характер висловлювань в статті створює негативне враження і відношення до неї, порочить її ділову репутацію як публічної особи - заступника голови районної державної адміністрації просить суд: визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують честь, гідність,ділову репутацію [PERSON], відомості опубліковані в статті «[INFO]» в газеті «Советское Приднестровье» [INFO] [NUMBER]; зобов'язати відповідачів спростувати відомості, поширені ними [INFO] газетою «Советское Приднестровье» [NUMBER] у статті «[INFO]» шляхом публікації в цьому ж друкованому засобі інформації тим же способом, що і недостовірна інформація, не пізніше місяця з дня набрання рішення суду законної сили; зобов'язати редакцію газети «Советское Приднестровье» опублікувати спростування відомостей, поширених відповідачами [INFO] у статті «[INFO]» в газеті «Советское Приднестровье» [NUMBER] шляхом публікації в цьому ж друкованому засобі інформації тим же способом, що і недостовірна інформація, не пізніше місяця з дня набрання рішення суду законної сили; витрати, пов'язані зі спростуванням відомостей поширених відповідачами [INFO] інформації в газеті «Советское Приднестровье» [NUMBER] покласти на відповідачів; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх з підстав наведених в позові. Відповідачі [PERSON], редактор міськрайонної газети «Советское Приднестровье» у судовому засідання проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що зазначена стаття є оціночним судженням, суб'єктивною думкою і взагалі оцінкою дій роботи посадових осіб (публічних осіб) районної державної адміністрації. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] у газеті «Советское Приднестровье» була опублікована стаття «[INFO]». Автор статті [PERSON] (а.с.8). [PERSON] звернулася до суду з позовом щодо захисту честі, гідності та ділової репутації , яка є посадовою особою - заступником голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, одним із відповідачів є засіб масової інформації, що поширив інформацію, яку позивач вважає недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права (честь, гідність та ділову репутацію). За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенції), кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Разом з тим, за змістом ст. 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справ про захист честі, гідності та ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Також, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з ч.1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі,що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже відомості викладенні в статті свідчать про те, що вони направлені не на приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача, а є оціночними судженнями, вираження суб'єктивної думки та надання критичної оцінки певним фактам та недолікам. Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідача, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності. Таким чином, згідно положень ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їхньої відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і не можуть бути спростовані, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка висловлена, зокрема, у рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8 липня 1986 року та „Українська прес-група" проти України" від 29 березня 2005 року. Крім того, у ст. ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, указується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Вимоги позивача, щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди є похідними від основного позову та може бути задоволено лише у разі задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, а тому, за викладених обставин задоволенню не підлягає. Ураховуючи наведене, суд вважає, що немає фактів, які б доводили, що зазначені вище статті мотивовані цілеспрямованими діями на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed