Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», в якому просив визнати страховим випадком дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 01.08.2013 за участю автомобілю «Ford Kuga», номерний знак [NUMBER] та стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 131751,29 грн., витрати понесені при настанні страхового випадку в розмірі 1450 грн. В обґрунтування позову вказав, що 26 червня 2013 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 019450-02-05-01-07, згідно якого позивач застрахував майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням належним позивачу транспортним засобом «Ford Kuga», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] . Позивач на виконання договору своєчасно вносив страхові платежі, згідно встановленого графіка. 01.08.2013 року близько 22 годині в м. Новогродівка на автодорозі Селидове-Новогродівка позивач керував транспортним засобом «Ford Kuga» н\\з [NUMBER] , правил не порушував, на закруглені дороги непередбачено змінилася дорожня обстановка, на дорожнє полотно по ходу руху вибігла тварина, він попереджаючи скоєння ДТП здійснив маневр з наступним гальмуванням, але через відсутність достатнього простору скоїв наїзд на дерево, яке знаходилось на узбіччі. ПДР позивач не порушував, разом з тим постановою Новогродівського міського суду Донецької області від 13.08.2013 він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню. Після ДТП, позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку та подав відповідну заяву. Втім, листом від 05.09.2013, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування через порушення позивачем ПДР, що є підставою, згідно договору страхування для відмови у здійсненні страхової виплати. Не погоджуючись, позивач оскаржив постанову суду, яка була скасована постановою Апеляційного суду Донецької області від 25.11.2013 року, із закриттям провадження у справі за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Після чого, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Але, у відповідь листом № 6184 від 13.12.2013, відповідач відмовив у перегляді рішення через те, що відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП не свідчить про те, що позивач не порушив ПДР. В зв`язку з чим позивач був вимушений за власний рахунок за допомогою евакуатора доставити автомобіль на технічне обслуговування та здійснити його ремонт. Вартість відновлюваного ремонту складає 131751,29 грн., вартість послуг евакуатора склала 1450 грн. Відповідач позов не визнав, представником надано суду письмові заперечення щодо позовних вимог, в яких представник вказує, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивачем порушені п.п. 12.4, 12.9 «б», 12.1 ПДР, що підтверджується висновком експерта № 13/126 від 13.12.2013, за результатами автотехнічної експертизи. З урахуванням п. 5.5. та п. 17.2.14 укладеного договору страхування вказана подія не є страховим випадком, тому підстави для виплати страхового відшкодування відсутні. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 25.11.2013 не спростовано факту порушення позивачем ПДР. Крім того, вказана постанова не є обов`язковою для розгляду даної справи та не має преюдиційного значення. Також, позивач порушив умови договору страхування, не надав відповідачу лист вигодонабувача ПАТ «Кредобанк» із зазначенням особи, якій належить виплатити страхове відшкодування, що передбачено п. 15.5 договору страхування. Позивач не повідомив відповідача про подію, що має ознаки страхового випадку у визначеному п. 14.3. договору страхування порядку, - до зміни обстановки та обставин події, що сталася, але не пізніше, ніж через 2 години, що є окремою підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Про подію, яка відбулась 01.08.2013 позивач повідомив відповідача лише 02.08.2013 о 10-00 годині. Також, до моменту повідомлення відповідача про ДТП, застрахований автомобіль був прибраний з місця пригоди евакуатором, що унеможливило проведення аварійним комісаром особистого огляду місця події. Вимоги щодо відшкодування витрат на здійснення евакуації пошкодженого автомобіля є безпідставними, оскільки страхового випадку не відбулось через порушення ПДР позивачем. Також, згідно умов договору відшкодуванню підлягають витрати щодо запобігання або зменшення збитків (порятунок ТЗ, буксирування тощо) в межах до 500 гривень. Просила відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні позовній заяві, додатково суду пояснила, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивач ПДР не порушував, що було встановлено постановою Апеляційного суду Донецької області від 25.11.2013, а саме в мотивувальній частині постанови дії позивача були направлені на попередження, а не на скоєння ДТП. Висновок експерта, на який посилається відповідач є необґрунтованим, оскільки проведений із порушенням вимог Інструкції про призначення і проведення судових експертиз та експертних досліджень, у висновку не вказано на підставі якої методики проведено дослідження. Експертом зазначено про використані при дослідженні Правила дорожнього руху 2007 року, які на момент складання висновку втратили чинність. Висновок був складений без врахування відомостей про технічний стан транспортного засобу до настання ДТП, відомостей щодо завантаження автомобіля, інформації про стан дорожнього покриття та наявність і величину ухилів проїжджої частини у районі ДТП, відстань від автомобіля по лінії руху тварини у момент виникнення небезпеки, розташування автомобіля відносно повздовжніх елементів проїжджої частини у момент виникнення небезпеки. Посилання відповідача щодо неналежності позивача у даній справі є безпідставними, оскільки позивач, як страхувальник має право на пред`явлення вимоги про стягнення суми страхового відшкодування. Більш того, виогодонабувач за договором АТ «Кредобанк» був залучений у справі у якості третьої особи. Про настання страхового випадку позивач своєчасно та у відповідності до передбаченого договором страхування порядку повідомив позивача. В день настання пригоди позивач з метою повідомлення відповідача про страховий випадок, зателефонував відповідачу, однак у колл-центрі вночі на дзвінок не відповідали, тому позивач зміг додзвонитися лише о 10 годині ранку наступного дня, після чого особисто прибув до страхової компанії. Представник відповідача відмовився проводити огляд транспортного засобу та повідомив позивача про необхідність надання лише фото пошкодженого транспортного засобу. Після чого, позивач зрозумів, що обстеження транспортного засобу представником відповідача здійснюватись не буде, тому пошкоджений автомобіль було евакуйовано з місця ДТП. Пошкодження автомобіля позивача є страховим випадком, у зв`язку із чим відповідач повинен сплатити позивачу суму страхового відшкодування. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення аналогічні викладеним у запереченнях, крім того вказала, що постанова Апеляційного суду Донецької області від 25.11.2013, якою було закрито провадження у справі відносно [PERSON] мотивована тим, що в адміністративному протоколі містяться виправлення в анкетних даних особи правопорушника, не чітко визначено статтю за якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, а також те, що від дій останнього не настало жодних негативних наслідків для суспільства, інших учасників дорожнього руху, живих істот, тобто постановою не спростовано порушення позивачем ПДР. Згідно висновку експерта № 13/126, складеним 13.12.2013, дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 12.4, 12.9 «б», 12.1 ПДР та перебували в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП. Вказаний висновок є належним доказом, оскільки зроблений в межах та на підставі наданих пояснень та заяв водія [PERSON] , схеми місця ДТП (в якій зроблені відповідні заміри), протоколу про адміністративне правопорушення, рішення суду, фотофіксації здійсненої [PERSON] . Крім того, згідно постанови Новогродівського міського суду Донецької області від 13.08.2013, [PERSON] погодився зі складеним відносно нього адміністративним протоколом. Також вказала, що ДТП за участю позивача сталась 01.08.2013, однак про факт настання ДТП відповідач дізнався лише на наступний день 02.08.2013. Обставини події на момент повідомлення відповідача були змінені, оскільки застраховане авто було евакуйоване, а отже своїми діями позивач створив перешкоди у визначенні обставин, характеру та розміру заподіяних збитків. Розмір суми відшкодування не підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 26 червня 2013 року, між сторонами було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 019450-02-05-01-07. Предметом вказаного договору є майнові інтереси позивача [PERSON] , що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням належним позивачу транспортним засобом «Ford Kuga», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] . Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно із ч. 2 статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За правилами ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладеного договір страхування (подати допомогу, виконати послуги тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договір страхування повинен містити, зокрема, права та обов`язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Статтею 26 закону України «Про страхування» визначено підстави для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування. Такими підставами є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Страховими випадками за умовами договору страхування, укладеного між сторонами (п. 4.1) є: дорожньо-транспортна пригода (ДТП) (п. 4.1.1. договору) за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, встановлена, і ця особа - не водій застрахованого ТЗ; особа, винна в скоєнні ДТП, не встановлена, або цієї особи не існує, або це водій застрахованого ТЗ, за умови пошкодження тільки скла, скляних частин освітлювальних приладів, дзеркал; протиправні дії третіх осіб ( п. 4.1.2. договору); випадкове пошкодження ТЗ (п. 4.1.3. договору); угон застрахованого ТЗ під час його перебування в будь-якому місці в денний час та/або на стоянці, що охороняється, або в гаражі із закритими замками, за наявності слідів злому, в нічний час (з 23.00 до 06.00) (п. 4.1.4 договору). Згідно п. 7.2 договору страхування, за умовами цього договору, страховик (відповідач) зобов`язується відшкодувати страхувальнику або вигодонабувачу, прямі збитки, що сталися внаслідок ризиків, позначених у цьому договорі як прийняті під страховий захист. Як вбачається з матеріалів справи (копії протоколу про адміністративне правопорушення, схеми ДТП, довідки про ДТП), 01.08.2013 приблизно о 22 годині 05 хвилині, у м. Новогродівка на автошляху Селидове-Новогродівка, біля шахти № 2, відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого транспортного засобу «Ford Kuga», номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Згідно копії заяви від 02.08.2013, позивач [PERSON] , 02.08.2013 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Постановою Новогродівського міського суду Донецької області від 13.08.2013, [PERSON] через порушення п.п. 12.1 ПДР, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Як вбачається з копії листа № 4537/595610 від 05.09.2013, відповідач відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 5.5 та п. 17.2.14), оскільки відповідно до постанови Новогродівського міського суду Донецької області від 13.08.2013 останній порушив п.п. 12.1 ПДР. Подію, яка відбулась із застрахованим транспортним засобом визнано не страховим випадком, що також підтверджується копією страхового акту № 4000-02 від 05.09.2013. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 25.11.2013 скасовано постанову Новогродівського міського суду Донецької області від 13.08.2013, провадження відносно [PERSON] у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Листом від 13.12.2013 № 6184, відповідач, у відповідь на заяву [PERSON] від 25.11.2013 про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, відмовив у перегляді питання щодо виплати страхового відшкодування, оскільки факт скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] не свідчить про те, що останнім не були порушені ПДР. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування у даній справі є факт настання страхового випадку, згідно укладеного між сторонами договору страхування, внаслідок ДТП, яка мала місце 01.08.2013, за участю позивача [PERSON] . Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). У договорі страхування (п. 5.5.) сторони погодили застереження «порушення». Згідно п. 17.2.14 договору страхування, не є страховим: - «ДТП» з урахуванням умов договору страхування визначених, як «Застереження», а саме у разі страхування з застереженням «порушення» не є страховим випадком подія, яка відбулась в наслідок: порушення Страхувальником (водієм ТЗ) розділів 10, 12, 13 ПДР; порушення умов проїзду перехресть відповідно до п. 16 ПДР; здійснення обгону у забороненому місці (відповідний дорожній знак або п. 14.6 ПДР); виїзду на смугу зустрічного руху в місці, де такий виїзд заборонено (подвійна/одинарна лінія розмітки або відповідний знак). Згідно копії висновку № 13/126 від 13.12.2013, складеного експертом - автотехніком Давидовичем О.О. (свідоцтво № 1067 Міністерства юстиції України), дії водія автомобілю «Ford Kuga», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.п. 12.4, 12.9 «б», 12.1 ПДР та знаходились у причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 01.08.2013 на автошляху Селидове-Новогродівка. При оцінці як доказу висновку експерта № 13/126 від 13.12.2013 суд зазначає наступне. Як вбачається з копії висновку, в ході експертного дослідження, експертом [PERSON] використовувались: схема наслідків ДТП, пояснення водія [PERSON] , надані ним до СК «ВУСО»; пояснення водія [PERSON] надані ним до ДАЇ; заява водія [PERSON] надана ним Селидовському міжрайонному прокурору; постанова суду; апеляційна скарга міжрайонного прокурора, адміністративний протокол. У висновку вказана методика дослідження. Посилання представника позивача на недопустимість вказаного висновку є безпідставними, оскільки експертне дослідження було проведено на підставі даних, які були зафіксовані первинними доказами з місця вчинення ДТП та особистих пояснень [PERSON] . Дані, які містяться у вказаних доказах, зі сторони позивача не заперечувались. Твердження представника позивача щодо використання експертом при проведенні дослідження ПДР в редакції, яка втратила чинність не відповідають дійсності. Отже, висновок експерта № 13/126 від 13.12.2013 є належним та допустимим доказом, з якого вбачається, що позивачем було допущено порушення вимог п.п. 12.4, 12.9 «б», 12.1 ПДР. Щодо посилань представника позивача на обов`язковість врахування висновків постанови Апеляційного суду Донецької області від 25.11.2013, згідно якої провадження у справі відносно [PERSON] було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Як вбачається з копії протоколу про адміністративне правопорушення від 01.08.2013, довідки про ДТП № 9240993, який був складений відносно [PERSON] , працівниками поліції [PERSON] був звинувачений, у порушенні п. 12.1 ПДР, оскільки він, на думку працівників поліції, не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого скоїв наїзд на дерево та його автомобіль отримав механічні пошкодження. Разом з тим, представником позивача не враховано того факту, що згідно висновку експерта № 13/126 від 13.12.2013, позивач [PERSON] порушив також інші пункти ПДР, а саме п. 12.4 та п. 12.9 «б» ПДР. За порушення вказаних пунктів ПДР, [PERSON] працівниками поліції звинувачення не пред`являлось, у зв`язку із чим оцінка дій [PERSON] щодо порушень саме п. 12.4 та п. 12.9 «б» ані судом першої, ані судом апеляційної інстанції не надавалась. Тому посилання представника позивача на преюдиційність постанови Апеляційного суду Донецької області від 25.11.2013 є помилковими. Згідно п. 12.4 ПДР (в редакції станом на 01.08.2013), у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год. Відповідно до п. 12.9 «б» ПДР, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил. Суд враховує, що згідно копій протоколу про адміністративне правопорушення від 01.08.2013, довідки про ДТП № 9240993, пояснень [PERSON] від 01.08.2013, останній 01.08.2013 керував автомобілем «Ford Kuga», номерний знак [NUMBER] у м. Новогродівка, зі швидкістю 70 км. на годину, тобто із порушенням п. 12.4 та п. 12.9 «б» ПДР. Отже, посилання сторони позивача на відсутність в діях [PERSON] порушень ПДР є безпідставними. Під час розгляду справи, судом роз`яснювалось сторонам право заявляти клопотання щодо призначення автотехнічної експертизи у даній справі. Втім, сторона позивача, заперечуючи факт порушення позивачем ПДР, клопотання про призначення автотехнічної експертизи не заявила, будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доказів відповідача не надала, висновок експерта не спростувала. Отже, судом встановлено, що позивачем при ДТП, яка відбулась 01.08.2013, було допущено порушення п.п. 12.4, 12.9 «б» ПДР, тому з урахуванням п. 17.2.14 договору страхування № 019450-02-05-01-07, вказана подія не може бути визнана страховим випадком, а тому, підстави для стягнення з відповідача страхового відшкодування відсутні. Щодо тверджень сторони відповідача про порушення позивачем інших умов договору страхування, які не були підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування суд зазначає наступне. Згідно п. 12.5 укладеного договору страхування, страхувальник (позивач) зобов`язаний повідомити страховика (відповідача) про настання страхового випадку в порядку та строк, передбачений умовами договору. Відповідно до п.п. 14.3-14.4 договору страхування, у разі настання страхового випадку страхувальник зобов`язаний, до зміни обставин (картини) події (місцезнаходження учасників ДТП, слідів настання страхового випадку і т.ін.), що сталася, але не пізніше, ніж через 2 години, повідомити про настання страхового випадку страховика (представника страховика) за телефоном та виконувати його інструкції, а також до державних органів, в компетенцію яких входить підтвердження факту настання страхового випадку (ДАЇ, МВС, Гідрометеоцентр, пожежна охорона та ін.) та протягом 2-х годин з моменту ДТП пройти медичний огляд на предмет алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння в закладах охорони здоров`я, на вимогу аварійного комісара або компетентних органів. У разі відсутності повідомлення страхувальника про настання страхового випадку з місця події безпосередньо до зміни обставин (картини) події, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування. У випадку, якщо виконання вказаних вимог було неможливим, страхувальник зобов`язаний надати документальне підтвердження наявності поважних причин. Твердження представника позивача що, позивач, прибувши 01.08.2013 у вечорі додому після ДТП, з метою повідомити відповідача про настання страхового випадку дзвонив на телефон гарячої лінії відповідача, але не зміг додзвонитися не підтверджуються жодними доказами, та спростовуються копією заяви позивача про виплату страхового відшкодування від 02.08.2021, з якої вбачається, що до страхової компанії позивач подзвонив 02.08.2013 о 10-00 годині, а 01.08.2013 він не дзвонив, оскільки у нього не було телефону гарячої лінії. Вказані свідчення написані позивачем особисто. Також не є слушними твердження представника позивача, що застрахований автомобіль був евакуйований з місця ДТП лише після повідомлення відповідача та відмови представника відповідача здійснити огляд транспортного засобу, оскільки копія квитанції про оплату послуг евакуатора, яка міститься в матеріалах справи, датована саме 01.08.2013, тобто вказані послуги надавались до моменту повідомлення позивачем про ДТП відповідача. Отже, позивач повідомив відповідача про настання ДТП у порушення п. 14.3 укладеного договору страхування, більш ніж через дві години від настання події та після зміни обставин поді. Документального підтвердження поважності причин, через які позивач не повідомив відповідача про ДТП у встановленому договором порядку, суду не надано. Щодо тверджень представника відповідача про порушення зі сторони позивача умов договору страхування в частині не надання відповідачу листа вигодонабувача ПАТ «Кредобанк» із зазначенням особи, якій належить виплатити страхове відшкодування суд зазначає наступне. Відповідно до переліку документів, що підтверджують факт настання страхового випадку (п. 15.5 укладеного договору страхування), для підтвердження факту настання страхового випадку і визначення розміру заподіяних збитків страхувальник зобов`язаний надати страховику, зокрема лист вигодонабувача (ПАТ «Кредобанк») із зазначенням особи, якій належить виплатити страхове відшкодування. Згідно п. 9.5 договору страхування, у разі ненадання, або надання не в повному обсязі документів, вказаних у переліку документів, що підтверджують факт настання страхового випадку протягом 30 календарних днів є підставою для відмови (повністю чи частково). Тобто, при настанні страхового випадку, страхувальник, серед інших документів, зобов`язаний надати лист вигодонабувача, що визначено умовами договору. Докази надання позивачем вказаного листа на адресу відповідача суду не надано. Таким чином, оцінюючі докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, судом встановлено, що позивачем було порушено умови договору страхування, а саме п.п. 12.5, 14.3, 15.5. Разом з тим, суд приходить до висновку, що вказані порушення умов договору не були підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, тому і не можуть бути самостійними підставами для відмови у задоволені позову, оскільки судом не встановлено факту настання страхового випадку. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed