Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якої діє представник - [PERSON] , звернулася до суду із вказаною заявою та, уточнивши вимоги, просить суд встановити факт сумісного проживання її та її чоловіка [PERSON] у період з 12.02.1977 по 18.02.2013 за адресою: [ADDRESS] та факт перебування її на утриманні чоловіка, який помер [INFO] . Заява мотивована тим, що вона, [PERSON] , [INFO] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12.02.1977 по 29.08.2006 та з 25.12.2012 по день смерті чаловіка - [INFO] . Фактично вона та [PERSON] у період з 12.02.1977 по 18.02.2013 проживали за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними відмітками про реєстрацію у їх паспортах. Протягом часу спільного проживання вона з [PERSON] вели спільне господарство, що підтверджується довідкою «Управляющей компании Буденовского района г. Донецка». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті чоловіка вона втратила істотну частину доходів, її матеріальне становище значно погіршилось, оскільки пенсія її чоловіка була постійним та систематичним джерелом для існування. Розмір її пенсії, який був призначений у 2019 році, мінімальний та в декілька разів менше, ніж у її чоловіка, тому вона змушена була звернутися до УПФ для отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Таким чином, з моменту реєстрації шлюбу у 1977 році по день смерті чоловіка вона знаходилась на повному утриманні свого чоловіка. У 2019 році вона звернулася із заявою до Мангушського ОУПФУ за місцем взяття на облік щодо отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак працівник управління пояснила, що необхідно їй надати довідку ЖКП про те, що вона разом з чоловіком мешкала та вела сумісне господарство або рішення суду про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні чоловіка. Встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні чоловіка їй необхідно для переведення з одного виду пенсії на інший. Ухвалою судді від 21.02.2020 заяву [PERSON] залишено без руху для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 20.03.2020 на виконання ухвали про залишення заяви без руху, представник заявника надала суду уточнену заяву. Ухвалою судді від 24.03.2020 відкрито провадження у даній справі. Заявник та її представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надаши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Вимоги заяви підтримали та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 0000662238 від 11.12.2018, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Донецька, проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до даних паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , та паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , а також свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.12.2012, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 583, [PERSON] та [PERSON] в період з 12.02.1977 по 29.08.2006 та з 25.12.2012 по 18.03.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5, 7, 10). З довідки, виданої КП «Управляющая компания Буденновского района города Донецка», вбачається, що [PERSON] , 1959 року народження, зареєстрована по [ADDRESS] , чоловік - [PERSON] , 1956 року народження, був зареєстрований за вказаною адресою з 12.10.1988 по день зняття з реєстрації - 26.02.2013 у зв`язку зі смертю, яка сталася [INFO] , де проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку 19.02.2013, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 6). Згідно з посвідченням серії [NUMBER] , виданим 27.05.1996, [PERSON] був особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно з посвідченням № [NUMBER] від 02.08.2013, [PERSON] є дружиною померлого громадянина з числа ліквідаторі категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою (а.с. 8). Крім того, із посвідчення серії [NUMBER] від 23.04.2007 вбачається, що [PERSON] був інвалідом ІІ групи, а також згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] (серія [NUMBER] ) від 23.04.2007 він був пенсіонером (а.с. 9). З наданої на запит суду інформації Мангушського ОУПФУ вбачається, що [PERSON] з 02.04.2019 перебуває на обліку управління як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію в розмірі 1769 грн. Інформацію про розмір отримуваної [PERSON] , [INFO] , за період з серпня 2012 по день смерті [INFO] надати неможливо, оскільки дана особа на обліку в управлінні не перебуває. З наданого суду представником заявника розпорядження № 142051 від 21.21.2011 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , за життя станом на 01.01.2012 отримував пенсію по інвалідності внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі 8220 грн щомісячно. З наданої суду копії трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 1996 року по теперішній час не працювала. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Враховуючи , що обов`язок доказування покладено на сторони. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, які були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно ч.1 ст.37 Закону України « Про пенсійне забезпечення», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Згідно з ч.2 ст.3 СК України, - сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із роз`ясненнями які містяться в п. 8 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йомуутримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. А ні отримання непрацездатною особою пенсії, а ні її окреме проживання від годувальника не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Крім того, даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другоїстатті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд враховує висновки Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Тuгкеу", "Сурrus v. Тuгкеу"), а також Молдови та Росії (зокрема, Моzег v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v/Moldovav and Russia"), які відповідно до українського законодавства мають застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ суд розуміє в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Аналізуючи надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт сумісного проживання однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] та перебування [PERSON] на утриманні чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала їй утримання, на підтвердження чого заявником надано беззаперечні докази, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved