Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі Позивач) звернулося до суду із названим позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі Відповідач) заборгованість за відсотками за кредитним договором без номера від 25.08.2004 року в сумі 7303,45 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.08.2004 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого останньому було надано кредитну карту зі стром дії до 08/06 з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 2500 гривень. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та Відповідачем кредитний договір. На виконання умов даного договору банк свої зобов'язання виконав належним чином, надавши Відповідачеві кредит в сумі 2500 гривень. Проте, в порушення умов кредитного договору Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань, і станом на 31.12.2015 року має заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за кредитом за період з 21.12.2012 по 31.12.2015 року в сумі 7303,45 гривень. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник Відповідача адвокат Неживок І.В. в судовому засіданні позовних вимог не визнав, просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що 25.08.2004 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого останньому було надано кредитну карту зі стром дії до 08/06 з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 2500 гривень. На виконання умов даного договору банк свої зобов'язання виконав належним чином, надавши Відповідачеві кредит в сумі 2500 гривень. Проте, в порушення умов кредитного договору Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань, і станом на 31.12.2015 року має заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за кредитом за період з 21.12.2012 по 31.12.2015 року в сумі 7303,45 гривень. Встановлені обставини підтверджуються: копією кредитного договору у виді анкети-заяви та Умов (а.с.9-15) та розрахунком заборгованості ( а.с.7-8). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов?язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок . Згідно ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки встановлені договором або законом . Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов?язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Повністю повернути кредитні кошти позичальник зобов?язувався до 08/06 (серпня 2006 року) включно, проте вказане зобов?язання він виконав не в повній мірі. Оскільки строк дії кредитної карти закінчився в серпні 2006 року, а позов про стягнення заборгованості за відсотками за цим договором надійшов до суду 11.02.2016 року, то суд вважає, що Позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Представник Відповідача в судовому засіданні до ухвалення судового рішення заявив клопотання про застосування судом строку позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивачем не доведено поважність причин пропущення строку позовної давності. Тому суд, враховуючи вищевикладене обґрунтування, вважає що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України в зв'язку з повною відмовою в позові не підлягає задоволенню вимога Позивача про стягнення понесених ним судових витрат.

Outcome: dismissed