Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Консультативний - діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ Відповідача від 16.03.2017 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани [PERSON], стягнути з Відповідача на користь Позивача моральну шкоду у розмірі 6 000,00 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона обіймає посаду лікаря - кардіолога у Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативний - діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва. 26.02.2017 року Позивач повідомила завідуючого філією №1 Перехрестенка А.П. та співробітників столу довідок філії №1 про те, що 02.03.2017р. перебуватиме у відпустці, передбаченій п. 6 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки». Також 01.03.2017р. Позивач додатково направила на адресу директора Відповідача кур»єрською доставкою «Нова Пошта» заяву про своє перебування 02.03.2017р. у відпустці. Однак, з»явившись 06.03.2017р. на своєму робочому місці з»ясувала, що компанією «Нова Пошта» вчасно не було доставлено її заяву від 01.03.2017р. В зв»язку з чим, Наказом Відповідача від 16.03.2017 року останню було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. З вказаним Наказом Позивач не згодна, вважає його незаконним, оскільки нею не порушено вимоги ст. 139 КЗпП України. При цьому, вважає, що відповідач при винесенні догани не врахував норми ст. 149 КЗпП України, а саме не повідомлено під розписку про застосування дисциплінароного стягнення та не запропоновано надати пояснень, а тому такий наказ підлягає скасуванню. Окрім цього, Позивачем було зазначено, що незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності є заходом дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що полягає у фізичному болі та душевих стражданннях, моральних переживаннях, у порушені нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного трудового та громадського життя, зниженні престижу та ділової репутації Позивача, які оцінує в розмірі 6 000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року відкрито провадження по вказаній цивільній справі. В ході розгляду справи, Позивач збільшила позовні вимоги в частині судових витрат відповідно до заяви від 25 січня 2018 року, в якій просила суд стягнути з Відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 1 280,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 660,00 грн. В судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених у позові підстав, додатково Позивач зазначила, що з 2006 року Відповідачем для неї на підставі ст. 172 КЗпП України та ст. 12 Закону україни «Про охорону праці» біло встановлено графік роботи на умовах неповного робочого тижня, а саме - на другій зміні по парним числам робочих днів. Цей графік не змінювався, оскільки сторонами згідно зі ч. 1 ст. 56 КЗпП не було досягнуто угоди про встановлення для Позивача графіку роботи на умовах неповного робочого дня при пятиденному робочому тижні та не застосовувався механізм зміни істотних умов праці відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Таким чином Позивач з 2016 року жодного разу не надавала згоди на зміну графіку роботи. Водночас, адміністрація Відповідача не надала жодної законної підстави для змін графіка. Отже, Позивачем не було прийнято режим роботи за графіком обліку робочого часу на березень 2017 року, який запропонувала адміністрація Відповідача. Звертала увагу суду на те, що вона ще 24.02.2017р. в усній формі повідомила керівництво Відповідача про відпустку, однак в порушення п. 6 ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про відпуски» жодним чином не зреагувало на вимогу Позивача. В судовому засіданні представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на свої письмові заперечення в яких зазначив, що 02.03.2017р. Позивач була відсутня на робочому місці з 13:00 по 16:51 про що комісією було складено Акт про відсутність на роботі працівника. 03.03.2017р. о 13:30 Відповідачем було отримано від кур»єрської служби «Нова пошта» заяву на відпустку, згідно якої Позивач просила надати їй відпустку без збереження заробітної плати в кількості 1 день на 02.03.2017р., тобто на дату відсутності на роботі Позивача. Таким чином, Відповічу не було відомо про бажання Позивача отримати відпустку на 1 день, а тому Позивачем на власний розсуд, самовільно, без завчасного попередження адміністрації КДЦ та видачі наказу про надання відпустки, було прийнято рішення піти у відпустку. 06.03.2017р. Відповідач в порядку ст. 149 КЗпП України звернувся до Позивача за наданням пояснень щодо відсутності 02.03.2017р. на робочому місці та документу, що підтверджує поважність причин відсутності на робочому місці, проте Позивач відмовилась надавати пояснення про, що комісією було складено відповідний Акт. Отже, самовільне використання Позивачем відпустки на період 02.03.2017р, свідчить про вчинення нею прогулу у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. В зв»язку з чим, 15.03.2017р. Відповідачем було прийнято рішення про застосування до Позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, оформлене наказом №307-к. 16.03.2017р. комісією Відповідача було оголошено Позивачу вказаний наказ, про те [PERSON] відмовилась від ознайомлення з ним, в зв»язку з чим складено відповідний Акт від 16.03.2017р. Свідки [PERSON], [PERSON] з боку Позивача у судовому засіданні підтвердили той факт, що [PERSON] завчасно в усній формі попереджала керівництво Відповідача про те, що 02.03.2018р. буде перебувати у відпустці. Прийому в цей день не велось та скарг від пацієнтів не надходило. Також свідки зазначили, що після оголошення догани у Позивачки погіршилось самопочуття, підвищювався тиск, оскільки вона дуже переживата, в зв»язку з чим, перебувала у лікарні. Вислухавши пояснення Позивача та її представника, представника Відповідача, допитавши свідків, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. З Витягу з наказу №13-к від 01.11.2013р. вбачається, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Комунальним некомерційним підприємством «Консультативний - діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва та прийнята на посаду лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету філії №1 на 0,5 вакантної ставки з 01.11.2013 року в порядку переведення з поліклініки №1 Шевченківського району міста Києва з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 58) Оскільки [PERSON] згідно Довідки до акту огляду МСЕК серії № КА-1 020299 є інвалідом ІІІ групи та прийнята на роботу на неповний робочий день, тому згідно нормативів робочого часу повинна працювати 19,25 годин на робочий тиждень або 3,85 годин на робочий день, що не заперечувалось сторонами під час розгляду справи. Відповідно до п. 1.1. Статуту Комунального некомерційного підприємства «Консультативний - діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва, затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.10.2013 року № 1830, Підприємство є неприбутковим Підприємством, що заснована на комунальній власності територіальної громади міста Києва і підпорядковане управлінню охорони здоровя Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та Департаменту охорони здоров»я виконачого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрацї). (а.с. 19-29). Пунктом 4.1. Статуту передбачено, що управління Підприємством здійснює Директор. Директор Підприємства несе персональну відповідальність за діяльність Підприємства і здійснення ним своїх функцій. До повноважень Директора Підприємства входить зокрема: організація контролю за виконання планів та дотримання графіків роботи підрозділів Підприємства, видача наказів по Підприємству, вживання заходів до заохочення прцівників та накладання стягнень у встановленому законодавством порядку, участь у встановленні режиму робочого часу та відпочинку, а також тривалості додаткових відпусток відповідно до трудового законодавства України, забезпечує умови технічної безпеки. З матеріалів справи вбачається, що з метою дотримання штатної та фінансової дисципліни структурних підрозділів КНП «Консультативний - діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва та забезпечення пацієнтів своєчасною якісною спеціалізованою медичною допомогою, Директором Комунального некомерційного підприємства «Консультативний - діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва Берікашвілі Н.В. виданий Наказ №2 від 18.11.2013 року про впорядковання оформлення графиків обліку робочого часу та табелів використання робочого часу (а.с. 95) При цьому згідно п. 3. цього Наказу, керівникам структурних підрозділів КНП «КДЦ» наказано ознайомлювати працівників під підпис з графіком обліку робочого часу на наступний місяць не пізніше за один місяць до введення їх в дію; ознайомлювати працівників під підпис з графіком змінності обліку робочого часу на наступний місяць не пізніше за один місяць до введення їх в дію; заабезпечити сталу роботу з урахуванням режиму прийому пацієнтів в КНП «КДЦ» 12.01.2017 року Позивачу було повідомлено про Графік роботи на березень 2017 року з урахуванням норм робочого часу, проте остання ознайомлюватися відмовилась про, що комісією у складі завідувача філії №1 Перехрестенко А.П., голови профспілки медичних працівників Корженевської В.М., старшої медичної сестри філії №1 Охримович Т.А. складено Акт про відмову в ознайомленні з графіком роботи працівника від 12.01.2017р. (а.с. 98). Судом встановлено, що Наказом Директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативний - діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва Берікашвілі Н.В. №307-к від 15.03.2017 року [PERSON], лікарю - кардіологу кардіологічного кабінету філії №1 - оголошеного догану за порушення вимог ст. 139 КЗпП України. (а.с 105). Підставою цього Наказу став Акт про відсутність на роботі працівника від 02.03.2017р. за підписами завідувача філії №1 Перехрестенко А.П., головної медичної сестри філії №1 Охримович Т.А., голови профспілки медичних працівників Корженевської В.М., в якому зафіксовано, що [PERSON], лікар-кардіолог філії №1 з 13 год. 00 хв. по 16 год. 51 хв. була відсутня на роботі без поважних причин. За графіком має працювати з 13 год 00 хв. по 16 год 51 год. (а.с. 100). 16.03.2017 року начальник відділу кадрів Мриглод Г.І., у присутності комісії з 6 осіб зачитала зміст наказу КНП «КДЦ» Шевченківського району м. Києва від 15.03.2017 року №307-к «Про оголошення догани [PERSON].» уголос у писутності лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету філіх №1 [PERSON], проте остання відмовилась від ознайомлення з відповідним наказом про, що комісією складено відповідний Акт від 16.03.2017р. (а.с. 106). Статттею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст.148 КЗпПУ дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов'язки. Адже працівник має усвідомлювати, що в разі порушення ним трудової дисципліни після оголошення йому догани до нього роботодавцем може застосовуватися більш суворе стягнення, передбачене законодавством, зокрема звільнення. Тобто догана - захід дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього. Застосування до працівника дисциплінарного стягнення - догани тягне для нього й інші негативні наслідки морального та матеріального характеру. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть передбачатися для деяких категорій працівників і інші дисциплінарні стягнення. Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить роботодавцеві й не обов'язково у послідовності, зазначеній у статті 147 КЗпП. Одначе відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Не погоджуючись з винесеним Наказом №307-к про оголошення догани, [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати Наказ незаконим та скасувати його, оскільки 01.03.2017 року на адресу Директора КНП «Консультативний - діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва Берікашвілі Н.В. кур»єрською доставкою «Нова пошта» направляла відповідну заяву з проханням надати відпустку без збереження заробітної плати в кількості 1 день на 02.03.2017р. (а.с. 101) Так, судом встановлено, що загальними зборами Трудового коллективу затверджених Рішення №1 від 20 січня 2015 року між адміністрацією Коммунального некомерціного підприємства «Консультативний - діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва та спільним профспілковим комітетом укладено Коллективний договір, який є локальним правовим актом, що регулює виробничі трудові й соціально-економічні відностни між роботодавцем та трудовим коллективом Коммунального некомерціного підприємства «Консультативний - діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на основі взаємного узгодження інтересів сторін. (а.с. 59-81). Пунктом 3.1.7 розділу «Режим праці та відпочинку» цього Коллективного договору передбачено, що роботодавець зобов»язується надавати щорічні основні відпустки із збереженням середнього заробітку тривалістю 24 календарних дні згідно графиків, узгоджених між працівниками, роботадавцем та відповідним Профкомом КДЦ. Гарантії, термін та порядок надання щорячних та додаткових, соціальних відпусток встановлюється у відповідності до Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпуски». Пунктом 3.1.18 цього Договору передбачено, що за наявності підстав, встановлених ст. 25 Закону України «Про відпуски» надавати відпуску без збереження заробітної плати за бажанням працівника. Відповідно до п. 3.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку КНП «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва (Правила), працівники мають право на надання відпусток за попередньо узгодженим графіком. При цьому за умов п. 3.2 цих Правил, працівники зобов»язанні у випадку неможливості вийти на роботу по хворобі або в інших випадках терміново попередити про це свого безпосереднього керівника. (а.с. 82-94). При цьому, Роботодавець має право, зокрема заохочувати працівників за висопродуктивну працю; вимагати від працівників виконання своїх трудових обов»язків і бережливого ставлення до майна роботодавця, виконання цих Правил, Статуту, Коллективного логовору, посадових інструкцій; притягати працівників до дисциплінарної і матеріальної відповідальності, в порядку встановленому законодавством. (п. 4.1 Правил). За порушення трудової (виробничої) дисципліни Роботодавець застосовує один з таких заходів стягнення: а) догана; б) звільнення (п. 6.2. Правил). Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом. Відповідно до положень ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно ч. 1 ст. 84 КЗпП України, у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов'язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки» передбачено, відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку: пенсіонерам за віком та особам з інвалідністю III групи - тривалістю до 30 календарних днів щорічно. Разом з тим, результатом надання відпустки на підстав Закону України «Про відпустки», що підтверджував би правомірність використання працівником такої відпустки, є відповідний наказ (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, про що свідчить як системний аналіз Глави V «Час відпочинку» КЗпП України, так і типова форма № П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпуски», затверджена наказом Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» від 05.12.2008р №489. Волевиявлення працівника у наданні йому відпуски виявляється у написанні заяви про надання йому відпустки, а волевиявлення роботодавця - у видачі наказу про надання відпустки працівнику. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона, як це передбачено приписами ст. 81 ЦПК України, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи те, що на дату відсутності на роботі [PERSON], Відповідачу не було відомо про її бажання використати відпустку без збереження заробітної плати в кількості 1 день саме 02.03.2017р., що підтверджується відміткою в копії експрес-накладної «Нова пошта» про отримання листа 03.03.2017 року о 13 год 30 хв. (а.с. 102), а Позивач самовільно вирішила скористатися відпусткою, суд не вбачає порушень трудового законодавства в діях уповноваженої особи відповідача при винесені Наказу від 15.03.2017р. №307-к «Про оголошення догани [PERSON].», оскільки Директор Підприємства діяв в межах своїх повноважень, у спосіб та в порядку, визначеному внутрішніми документами, якими йому надано право на свій власний розсуд визначати обсяг вчиненого порушення трудової дисципліни та відповідно важкість дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни, що підлягає застосуванню, а отже притягнення до дисциплінарної відповідальності є обґрунтованим. Що стосується вимоги Позивача про стягнення моральної шкоди, то вона також задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про визнання оспорюваного наказу незаконним та його скасування. З огляду на те, що в судовому засіданні не встановлено порушення Відповідачем законних прав Позивача, то вимога [PERSON] про стягнення заподіяної, їй моральної шкоди у зв»язку з вказаним наказом не може бути задоволена судом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову у відповідності до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України не були доведені ним та не встановлені судом в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed