Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

27 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить надати дозвіл на виїзд дитини [PERSON], [INFO], за межі території України без згоди батька [PERSON], до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначіає, що у період з 2005 р. по 2006 р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем. У подружжя [INFO] народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні. В подальшому позивачем було зареєстровано новий шлюб. Позивач створює сину данилі належні умови для проживання, його фізичного, духовного, морального та інтелектуального розвитку. Син сторін - [PERSON] учнем спортсменом відділення греко-римської боротьби комунального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа единоборств» Сумської міської ради, має третій юнацький розряд. Навчання в дитячо-юнацькій школі включає в себе прийняття участі у різного роду змаганнях, в тому числі, які відбуваються за межами України. Крім того, з метою стимулювання дитини до здобуття успіхів у навчанні і спорті, позивач має можливість організовувати відпочинок, оздоровлення та духовний розвиток дитини, в тому числі і за межами України. Протягом певного часу, батько дитини - відповідач по справі, надавав дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України.Однак, в червні 2016 року він погодився надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України лише за умови відмови позивачем від отримання аліментів, порушуючи інтереси дитини, а також право дитини на належні умови для проживання, належний фізичний, духовний, моральний та інтелектуальний розвиток. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Позивач пояснила, що виїзд дитини за кордон необхідний, в зв'язку з тим, що дитина займається спортом, а батько окрім того, що не допомагає так ще заважає розвитку дитини, забороняючи у виїзді дитини за кордон на змагання. Влітку 2016 року вона разом з чоловіком та спільною їх донькою виїжджали на відпочинок за межі України. З вини відповідача , який не надав дозвіл на виїзд [PERSON] за кордон , її чоловік забезпечив відпочинок [PERSON] разом з матір"ю чоловіка Україні. Просить позов задовольнити , надати дозвіл вивозити сина [PERSON] за кордон у разі виникнення необхідності виїзду на відпочинок та у разі виїзду [PERSON] на змагання , що кожного разу при виникненні необхідності виїзду сина за кордон вона не має бажання звертатися до відповідача за наданням згоди на виїзд дитини за межі України. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач пояснив, що раніше, тобто в 2015 році , на прохання позивача він надавав згоду на виїзд [PERSON] на відпочинок за кордон. В 2016 році позивач з вимогою про надання згоди на виїзд дитини за кордон не зверталася. Влітку 2016 року до нього звертався чоловік позивача з вимогою надати дозвіл на виїзд [PERSON] за кордон, однак коли він та чоловік позивача приїхали до нотаріальтної котори , останній вчинив з ним сварку. На даний час відповідач не погоджується надавати згоду про виїзд сина разом з чоловіком позивача, оскільки хвилюється за дитину, так як не впевнений в чоловікові позивача з яким [PERSON] має їхати за кордон. Представник відповідача пояснила , що позовні вимоги не підлягають задоволенню , оскільки позивач не надала докази на підтвердження того , що виникла необхідність вивезення дитини за межі України. Посилення позивача на , що її сім"я має намір виїжджати на відпочинок за кордон , син за родом виду спорту , яким займається, може виїжджати за межі України , не може бути підставою для задоволення позову. З вимоги позивача не вбачається , що позивач порушує питання про виїзд дитини за межі України тимчасово . Вимога поставлення саме виїзд дитини до досягнення повноліття, при цьому не зазначає , не зазначає країну, куди виїжджає дитина. Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради у судове засідання не з'явився, просили розглянути справу без участі їх представника і вирішенні позовних вимог поклались на розсуд суду. Свідок [PERSON], чоловік позивача, пояснив, що відповідач до 2015 року надавав дозволи на вивіз дитини за кордон Проте з вини відповідача , який не надав згоду на виїзд [PERSON] за кордон на відпочинок, влітку 2016 році в [PERSON] відпочивав в Україні, в той час як свідок з позивачем та їх спільною дитиною відпочивали за межами України. Оскільки [PERSON] займається спортом, в 2016 році планується його виїзд до Молдови на змагання, однак відповідач не дозволяє. Свідок [PERSON], товариш відповідача, пояснив, що у липні 2016 року чоловік позивача погрожував відповідачу, через те що відповідач вимагав зустрічі з сином. Допитаний в судовому засіданні в присутності педагога неповнолітній свідок [PERSON] , [INFO] , пояснив , що в 2016 році він звертався до свого батька-відповідача по справі з проханням надати згоду на його виїзд за межі України , на що той дав згоду. А коли він приїхав разом з чоловіком своєї матері до нотаріальної контори , то відповідач, перебуваючи на вилиці, став казати вітчиму про розписку і аліменти. Свідок [PERSON], класний керівник [PERSON], вважає , що пояснення [PERSON] правдивими. Суд, заслухавши думки учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.07.2005 року, подружжя має прізвище «[PERSON]»(а.с.7). У подружжя народився син [PERSON], [INFO] (а.с.8). Шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданого 05.09.2007 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис №862 (а.с.8). 30.08.2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданого 030.08.2013 р. Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис №927 (а.с.49). Відповідно до Довідки № 85 від 01.07.2016 р. [PERSON], 2005 р.н., дійсно навчається з 01 жовтня 2015 року по 01.07.2016 року є учнем-спортсменом відділення греко-римської боротьби КЗ «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа єдиноборств» СМР, має третій юнацький розряд (а.с. 11). Згідно з ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Відповідно до абз.3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтями 141-142, 150 та 153 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду з Україну громадян України» (далі Закон) документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ч.2 ст.4 цього Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з п.5 цих Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Тобто, позивачем повинно бути вказано іноземну державу, куди мають намір виїхати один з батьків разом з дитиною, що не досягла 16 років, а також зазначено про разову часову тривалість перебування у цій державі дитини. Отже, мова може йти про разовий виїзд дитини за кордон, а не про неодноразові виїзди, оскільки для кожного випадку виїзду за кордон необхідні нотаріально посвідчена згода другого з батьків або ж рішення суду про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України. Крім того, відповідно ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано доказів вчинення відповідачем перешкод у виїзді сина за кордон, на обмеження його таким чином у можливості приймати участь у спортивних змаганнях і можливості реалізувати свої здібності. Крім того , позивачем та її представником не надано жодного доказу на підтвердження того , що виникла необхідність виїзду дитини за кордон ( є путівка , чи рекомендації про те , що дитини досягла успіхів у спорті і направляється на змагання за межі України до конкретної держави). Таким чином, при вирішенні даного спору, суд бере до уваги те, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон до досягнення ним 16-ти річного віку без згоди батька, не забезпечить справедливого балансу між інтересами усіх причетних осіб, в тому числі і найкращих інтересів дитини, який має право на спілкування зі своїм батьком, та суперечитиме положенням вищенаведених норм СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, позбавить батька дитини, можливості брати участь у його вихованні та спілкування з ним, що може, у подальшому, призвести до серйозного розриву сімейних зв'язків між відповідачем та його сином. Відмовляючи в задоволенні позову , суд виходить таклож з того , що надання судом багаторазового дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків без зазначення строку та часу перебування у конкретній країні законодавством України не передбачено. Таким чином, наведені обставини справи, з урахуванням приписів діючого законодавства, дають суду підстави вважати позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованим і такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed