Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права на отримання державного акту на право приватної власності на землю без погодження меж із суміжними землекористувачами. Позов обґрунтовує тим, що він є власником 31/100 частини домоволодіння що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Добровольського,112/ пров. Попова, 26. Власниками іншої частини будинку є відповідачі. На даний час виникла необхідність оформити відповідні правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідності до часток на домоволодіння. Він отримав погодження меж від суміжних землекористувачів [PERSON] та [PERSON], але співвласники домоволодіння відмовляються підписувати акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі та передачі межових знаків на зберігання. Вважає, що відповідачі своєю відмовою підписати акт визначення та погодження меж земельної ділянки перешкоджають йому реалізації його ж права на приватизацію землі, порушують його майнові права як власника. Просив суд визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, пров. Попова, 26 без підпису [PERSON] та [PERSON], стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач не звертався до неї з проханням підписати акт погодження меж. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це В судовому засіданні встановлено що будинок, який розміщений: м. Черкаси, вул/п-к Добровольського/Попова 112/26 зареєстрований на праві власності за [PERSON] - частка 19/100, [PERSON] частка 19/100, [PERSON] частка 31/100, [PERSON] частка 31/100. ФОП [PERSON] розроблено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0190 га., безоплатно у власність [PERSON] за адресою м. Черкаси. вул. Добровольського 112/пров. Попова, 26 До плану розподілу земельної ділянки був складений акт визначення та погодження земельної ділянки в натурі та передача межових знаків на зберігання. Відповідно до п.п. «е» п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування . При предявленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Відповідно до ч.4 ст.120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам співвласників будинку. Після отримання цього акту позивач мав погодити його із співвласниками домоволодіння. Відповідно до частин 1,2 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. З огляду на те, що порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст. 118 ЗК України, то із вимог закону вбачається, що для приватизації земельної ділянки необхідним є встановлення та узгодження її розмірів. Згідно вимог ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Детально дана процедура врегульована Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджена наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376. Відповідно до п.2.8 Інструкції від 18 травня 2010 року № 376 "Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками" вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі включає: план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки. Відповідно до п.3.12 Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Відповідно до п. б ч.2 ст. 198 ЗК України погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами здійснюється при проведенні кадастрових зйомок, за звичай для відновлення меж земельних ділянок, що вже перебувають у користуванні особи. Такі зйомки проводяться найчастіше в процесі підготовки матеріалів для приватизації або передачі в оренду відповідної земельної ділянки. У випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а із мотивів відмови , якщо вони озвучені. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачами акт визначення та погодження меж не підписаний. Відповідно до ст. 16 ЦК України визначено перелік способів захисту порушених прав та інтересів в судів, а способи захисту порушених прав на земельні ділянки встановлені ст. 152 ЗК України. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угод недійсними; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Приватизація позивачем земельної ділянки без погодження меж із співвласниками не позбавляє останнього права звернутися до суду за захистом своїх прав у випадку, якщо він вважає, що приватизація земельної ділянки у таких межах порушує його права. Згідно з частиною 3 ст. 158 ЗК України, земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок , які перебувають у власності і користуванні громадян, вирішують органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачем в судовому засіданні не надано належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували те, що позивач звертався до відповідачів з проханням погодити акт визначення та погодження земельної ділянки в натурі та передача межових знаків на зберігання і йому в цьому було відмовлено. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного, ст.ст.88,118, 120, 152,158,198 ЗК України,

Outcome: dismissed