Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до\~ [PERSON] , [PERSON] , АТ С`К АХА Страхування про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 31 428,86 грн., стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] моральної шкоди в розмірі 88 450,00 грн., стягнення з АТ СК АХА Страхування 2 550,00 грн. моральної шкоди, стягнення судових витрат, в тому числі 400,00 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 19.05.2014 року о 11 год. 50 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Незалежності, 50 [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «ГАЗ КПТ» д.н.з [NUMBER] під час руху автомобіля заднім ходом не переконався в безпеці руху та допустив наїзд на автомобіль марки Ореl Аstra G 2.2і Саbгіоlet, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортний засіб отримав значних ушкоджень. Постановою Коломийського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2014р. у справі № 346/2984/14-п (суддя Калинюк О.П.) про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення вирішено [PERSON] визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.. Транспортний засіб, на якому був здійснений наїзд на автомобіль «Ореl», належить на праві приватної власності [PERSON] . Вважають, що оскільки [PERSON] та [PERSON] фактично перебувають у трудових відносинах, використання [PERSON] транспортного засобу без доручення чи іншого документу від [PERSON] створило небезпеку, а отже відповідальність має бути покладена на [PERSON] спільно з [PERSON] .. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] власника «ГАЗ КПТ» д.н.з [NUMBER] підтверджується Договором страхування (поліс) АС№643584, укладеним з АТ «СК «АХА Страхування». АТ «СК «АХА Страхування» було відкрито справу №1.102.14.03042 по страховому відшкодуванню шкоди, заподіяної транспортному засобу. Розмір збитку, нанесеного пошкодженому транспортному засобу, визначено на підставі Звіту №238 від 22.07.2014 р., зробленому СПД-ФО [PERSON] на замовлення страхової компанії, у висновках якого вказується: 1. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ореl Аstra G 2.2і Саbгіоlet» д.н.з. [NUMBER] складає - 15500,20 грн.. 2. коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу - 0,70 3. Розмір збитку , який було визначено за формулою - 7745,68 грн. 4. безумовна франшиза - 1000,00 грн.. Станом на день звернення до суду з позовною заявою розмір страхового відшкодування за вирахуванням безумовної франшизи дорівнює 6745,68 грн. (шість тисяч сімсот сорок п`ять грн. 68 коп.) та був виплачений АТ «СК «АХА Страхування» у повному обсязі. Як зазначається у позовній заяві,\~ сплачена сума 6745,68 грн. (страхове відшкодування) без урахування суми франшизи у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча грн.) та втрати товарного вигляду транспортного засобу. Вважають, що сума яка була виплачена страховою компанією, є меншою за розмір фактично заподіяної шкоди. А тому Відповідач-1 повинен сплатити різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку з наведеними обставинами та неможливістю провести ремонт автомобіля, протягом часу, який пройшов з моменту вчинення ДТП та одержання від страхової суми страхового відшкодування, ремонтні роботи стосовно автомобіля, який належить позивачам, не проводились. Через інфляцію та збільшенням курсу валют, позивачі самостійно звернулись до експерта-автотоварознавця із заявою про проведення автотоварознавчого дослідження. Згідно з висновком №525 від 16 грудня 2015 р. «Калькуляція відновлювального ремонту автомобіля», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ореl Аstra G 2.2і Саbгіоlet» д.н.з. [NUMBER] станом на 16.12.2015р. складає 38826,13 грн.. Після одержання висновку №525, позивачами за власні кошти було проведено ремонтні роботи авто «Ореl Аstra G 2.2і Саbгіоlet» д.н.з. [NUMBER] .Так, ремонт автомобіля здійснювався фізичною особою-підприємцем, [PERSON] і. п. №2484311397, про що свідчить акт виконаних робіт №1603003 від 16 березня 2016 п.. ремонтна калькуляція №16.03.003 від 16.03.2016 р.„ квитанція до приходного касового ордеру №Лко-000029 від 16.03.2016 р. про оплату проведення ремонтних робіт автомобіля. Загальна вартість проведених ремонтних робіт становить 38174,54 грн.. Таким чином, розмір матеріальних збитків, які необхідно відшкодувати відповідачам на користь позивачів, з вирахуванням страхового відшкодування, складає 31428,86 грн.. Крім того, вважають, що внаслідок протиправних дій відповідачів, позивачам була заподіяна моральна шкода. Зазначають, що проведення ремонту забрало значну частину робочого та вільного часу Позивачів, спричинило душевні хвилювання, оскільки через постійне звертання в різні інстанції, телефонні переговори та необхідність термінового пошуку великої суми коштів для здійснення ремонту авто, мало часу приділено сім`ї, виник дратівливий стан, що вплинуло на родинні стосунки, стосунки з друзями. Крім того, позивач [PERSON] отримала статус інваліда III групи. У зв`язку з незадовільним станом здоров`я [PERSON] , вказаній особі категорично заборонено хвилюватись та відчувати негативні моральні сплески. Проте, внаслідок вищенаведених обставин, неможливості використовувати належний автомобіль за прямим призначенням, позивачка постійно дратувалась, що негативно позначилось на її здоров`ї. Моральна шкода виразилася також у викликанні дискомфорту у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, порушенні нормального сну, у постійному перебуванні у пригніченому стані, у стані депресії, у моральних переживаннях у зв`язку із неправомірними діями Відповідачів. Моральна шкода, заподіяна позивачам, оцінюється в розмірі 91500 грн. та підлягає стягненню у солідарному порядку з Відповідачів (а.с.40-48). 08.08.2016 року відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що позов [PERSON] , [PERSON] до нього, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди є безпідставний та такий, що надуманий з метою незаконного збагачення позивачів. Зазначив, що\~ твердження позивачів не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки він згідно чинного законодавства України разом із ключами від транспортного засобу передав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . В даній цивільній справі відсутні будь-які документи якими би його визнано винним у будь-якому правопорушенні у даній адміністративній справі. Крім того він застрахував транспортний засіб що підтверджується полісом страхування АС№643584 укладеним з АТ «СК «АХА Страхування» і як самі позивачі вказують в позові про відшкодування частини матеріальної шкоди. Крім того , постановою суду від 26 червня 2014 року [PERSON] визнано винним тільки у вчиненні адміністративного правопорушення. Внаслідок ДТП було спричинено пошкодження транспорту під керуванням [PERSON] . Йому незрозуміло звідки взявся ще один позивач [PERSON] , якщо вона взагалі в момент ДТП була відсутня і в матеріалах справи вона не фігурувала. А тому стягнення моральної шкоди в користь [PERSON] є безпідставним та необґрунтованим. Крім того, зазначає, що у позовній заяві позивач додає і посилається на висновок №525 від 16 грудня 2015 року і зазначає що вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Ореl Аstra G 2.2і Саbгіоlet» д.н.з. [NUMBER] станом на 16.12.2015 року складає 38 826,13грн. Дане твердження не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки у даному висновку чітко написано: «Вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля «Ореl Аstra» реєстраційний номер [NUMBER] станом на 16.12.2015 року складає 15 952 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн.. 47 коп.». В задоволені позову просив відмовити в повному обсязі (а.с.61-62). 23.08.2016 року представником відповідача АТ СК АХА Страхування подано заперечення проти позову, в якому вказано, що 19.05.2014р. АТ «СК «АХА Страхування» було повідомлено про настання події, яка має ознаки страхового випадку, а саме ДТП, яка мала місце 19.05.2014 р.. Спеціалістом АТ «СК «АХА Страхування» було складено Розрахунок розміру страхового відшкодування, згідно з яким, сума страхового відшкодування становить 6 745,68 грн.. 26.08.2014 р. Страховиком проведено врегулювання страхової справи згідно Повідомлення від 19.05.2014 р. та затверджено Страховий акт № 1.102.14.03042/VЕSК024601 на виплату страхового відшкодування (вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством) на рахунок [PERSON] в розмірі 6 745,68 грн.. Вищевикладене свідчить, що АТ «СК «АХА Страхування» належним чином виконує зобов`язання згідно Полісу. Звертає увагу суду також не то, що позивачі не звертались до АТ «СК «АХА Страхування» із жодними заявами щодо ушкодження здоров`я під час зазначеної ДТП та не надавали будь-яких підтверджуючих документів. Враховуючи те, що Позивачам не здійснювалось страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, у АТ «СК «АХА Страхування» відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 26-1 Закону. У задоволені позовних вимог до\~ АТ «СК «АХА Страхування» просили відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] , [PERSON] вимоги позову підтримали та просили його задоволити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пічка Р.П. вимоги позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підтсав наведених у відзиві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бундзяк О.М. вимоги позову заперечила та просила відмовити у задоволенні позовних вимог Представником відповідача АТ СК АХА Страхування неодноразово подавали заяви про розгляд справи без участі представника, у задоволені позовних вимог до АТ СК АХА Страхування просив відмовити, з підстав наведених у запереченні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.4\~ ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2014 року, яка набрала законної сили 06.07.2014 року, 19.05.2014 року об 11 год. 50хв. в м.Івано-Франківську, по вул.Незалежності,53 [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ГАЗ КПТ», номерний знак « [NUMBER] », під час руху автомобіля заднім ходом, не переконався в безпеці та допустив наїзд на автомобіль марки «Opel» номерний знак « [NUMBER] », під керування [PERSON] , що спричинило пошкодження вказаних автомобілів. Внаслідок ДТП автомобіль марки «ГАЗ КПТ» отримав пошкодження задньої лівої частини. У автомобіля марки «Opel» пошкоджено лівий ліхтар та кришка багажника.\~ Даним судовим рішенням [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень (а.с.9). Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля «Ореl Аstra Саbгіоlet» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 8). Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля «КТП 330239» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором. Статтею 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Як вбачається із копії заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору ОСЦПВВНТЗ\~ серія та номер\~ АС6435844 від 28.08.2013 цивільно-правова відповідальність [PERSON] застраховано в АТ СК АХА Страхування. Інформація про постраждалого : [PERSON] , інформація про водія який керував ТЗ користувача іншим майном пошкодженим під час події [PERSON] .. У графі пояснення водія вказано: дата 22.05.2014 р. [PERSON] та підпис (а.с. 66-68) Згідно копії розрахунку розміру страхового відшкодування по пошкодженню ТЗ або іншого майна справа №1.102.14.03042 розмір збитку нанесеного пошкодженому транспортному засобу або іншому майну Потерпілого визначалося на підставі Звіту № 238 від 22.07.2014 р. СПД-ФО [PERSON] (без ПДВ) та розмір страхового відшкодування за вирахуванням безумовної франшизи складає 6 745,68 гривень (а.с.69). Страховим актом № 1.102.14.03042/VЕSК024601 затверджено виплату страхового відшкодування (вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством) на рахунок [PERSON] в розмірі 6 745,68 грн.(а.с.70, 71). Дана сума виплачена потерпілому, що позивачами не заперечується. Згідно з висновком №525 від 16 грудня 2015 р. виконаного підприємцем [PERSON] за заявою [PERSON] «Калькуляція відновлювального ремонту автомобіля», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ореl Аstra Саbгіоlet» д.н.з. [NUMBER] станом на 16.12.2015р. складає 38826,13 грн. (а.с.12-21). Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення. П. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що «відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою. На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду. Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи все вище викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , АТ С`К АХА Страхування про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 31 428,86 грн.. Щодо вимоги позивачів про стягнення з відповідачів на їхню користь моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачам не було спричинено моральні страждання, які полягали у моральних стражданням з приводу пошкодження належного їм майна. А консультативний висновок спеціаліста від 02.02.2015р. (а.с.27) та виписка з медичної картки стаціонарного хворого № 3766, підтверджують тільки те, що [PERSON] мала проблеми із здоров`ям ще до настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.05.2014р. Крім того, із жодними заявами щодо ушкодження здоров`я під час зазначеної ДТП позивачі не зверталися до відповідних органів. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При заявлених позивачами позовних вимогах у викладеній їх редакції та обґрунтуванні, не встановлено і позивачами не доведено, що вони зазнали втрати у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, а також витрати, які вони зробили для відновлення свого порушеного права, на захист яких вони звернулися в суд із такими позовними вимогами. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог позивачів, а позов суд вважає таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Інші доводи учасників справи, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,\~ § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачами по справі. На підставі вище наведеного та

Outcome: dismissed