Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2003 року і рішенням Рівненського районного суду від 15 листопада 2007 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю. Позивач сплачував аліменти на утримання дитини. З березня 2016 року син перейшов проживати до батька і висловив бажання проживати саме з батьком, категорично не бажаючи повертатися до матері. З позивача продовжують стягуватися аліменти, хоча дитина проживає з ним. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду і просить визначити місце проживання дитини разом з ним та припинити право на отримання відповідачкою аліментів, повернувши йому сплачені з березня 2016 року аліменти. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Пояснив, що під час перебування дитини у матері та навчання в ліцеї, син приїжджав на вихідні до нього, канікули проводив з ним, з часом відповідачка віддалилась від дитини, тому з березня 2016 року син проживає з ним, дитина заспокоїлася психологічно. Він має постійне місце роботи, сталий заробіток, проживає у будинку батьків, де дитина має окрему кімнату і все необхідне для гармонійного розвитку. Коли він по роботі виїжджає у відрядження, то дитина перебуває під наглядом бабусі. Крім того, він досі сплачує аліменти, що, на його думку, є абсурдом, оскільки син уже проживає з ним та перебуває на його повному матеріальному забезпеченні. Тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом, який просить задоволти і визначити місце проживання дитини з ним, припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина, визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню та повернути сплачені ним аліменти з 01 березня 2016 року до дня постановлення рішення судом. Представник позивача, його мати [PERSON], позов також підтримала і суду пояснела, що внук проживає з ними з березня 2016 року, забезпечений усім, мати не цікавиться його життям, не виконує своїх обіцянок, які дає сину, тому внук хоче продовжувати жити у с.Карпилівка, у них. Крім того, перед судовим засіданням мати навіть не підійшла до сина, що свідчить про її байдужість до нього. Батько дитини не має проблем із здоров'ям, алкогольними напоями не зловживає, є добропорядним батьком, працює, має постійний заробіток і має змогу утримувати сина. Тому дитина хоче проживати саме з батьком. Через ці причини позивач вимушений звертатися до суду з даним позовом і вона, як його представник, просить позов задоволити. Відповідачка [PERSON] позов не визнавала, пояснила, що має постійне місце роботи і стабільний заробіток. Умови проживання для дитини у неї також нормальні. Але дитина налаштована так, що навіть не бажає з нею спілкуватися, хоче проживати з батьком, тому вона прийме любе рішення дитини, щоб не травмувати сина. У них не такі стосунки, які мають бути у матері та дитини, але вона все одно його любить і буде чекати, коли він до неї прийде. Отримуючи аліменти, оплачувала навчання сина в ліцеї, купувала зошити, підручники, необхідне для школи обладнання. Син є бандуристом, вона його відправляла на конкурс у м.Хмельницький. За ті гроші, які були стягнуті з позивача як аліменти, і які були перераховані на банківську карточку, хотіла купити сину дорогий телефон, але він влітку приїхав до неї, взяв деякі особисті речі, відмовившись від всього іншого, сказавши, що все інше купить йому тато. На даний час вона відмовилася від аліментів, закрила рахунок у банку, на який вони перераховувалися, а ту суму, яка залишалась на рахунку зняла і передала позивачу. Просить позов вирішити згідно чинного законодавства, але хоче лише одного, щоб її дитині було добре. Представник органу опіки і піклування [PERSON], пояснила, що згідно з висновком органу опіки і піклування, який вона підтримує, є доцільним проживання сина з батьком. Пояснила, що негаразди починаються з матері, що підтверджується бажанням другої дитини теж бути з батьком. Крім того, в основу підготовки висновку була поставлена думка дитини. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідачка прийшла до них в невістки 17 січня 2009 року. Сина [PERSON] била по ногах та голові, виставляла роздягнутого на вулицю, у них поряд розташована залізниця, що є особливо небезпечно. 17 вересня 2014 року відповідачка пішла від них, перед цим взявши з хати чужі речі, але в міліцію вона, свідок, не зверталася, бо пошкодувала двох її дітей. Дитина [PERSON], [INFO], в судовому засіданні за участю представника органу опіки і піклування, яка є педагогом, за відсутності батьків, які тимчасово були видалені із залу судового засідання, суду пояснив, що бажає проживати з татом, де йому комфортніше, повертатися до мами не бажає. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2003 року і рішенням Рівненського районного суду від 15 листопада 2007 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають одну дитину, сина - [PERSON], [INFO], який на даний час неповнолітній, що підтверджується відповідними рішенням суду та свідоцтвом про народження дитини. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю. На підставі рішення суду від 24 травня 2007 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON]. на утримання сина [PERSON]. З 01 березня 2016 року дитина проживає з батьком. Позивач разом з дитиною проживає у [ADDRESS] у будинку своїх батьків. Будинок чотирьохкімнатний, газифікований, з водопроводом, усіма зручностями, зроблений ремонт, обладнаний необхідними меблями. Дитина має окрему кімнату, де є все необхідне для гармонійного розвитку. Позивач має постійне місце роботи, сталий заробіток, характеризується позитивно. Відповідно до висновку органу опіки і піклування про встановлення місця проживання малолітньої дитини №вих-4189/01-52/16 від 27 жовтня 2016 року, з врахуванням інтересів малолітньої дитини, визначено доцільним проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Виходячи з цього, суд вважає, що необхідно визначити місце проживання дитини з батьком. Суд приймає таке рішення виходячи суто із висновку органу опіки і піклування і бажання самої дитини проживати з батьком. Однак, на думку суду, належні умови проживання для дитини є і у матері. Вона, як і позивач, проживає у будинку своїх батьків, працевлаштована, отримує заробітну плату, яка навіть є вищою, ніж заробітна плата позивача, що підтверджується наданими відповідачкою документами. Доказів, які б це спростували, позивач суду не надав, так само як і не надав він доказів негідної поведінки матері по відношенню до сина. Тому суд вважає, що і мати здатна створити належні умови проживання і виховання для своєї дитини, яку вона любить, що вбачається із переживань і її поведінки в судовому засіданні, де вона заявила, що сприйме любе рішення, лиш би не зашкодити дитині. Свою дитину буде чекати завжди і прийме її в любий час і при любих обставинах, як тільки син прийде до неї. Тепер щодо припинення стягнення аліментів. Відповідно до довідки про нараховані (сплачені) аліменти № 06/12-1 від 06 грудня 2016 року позивачем були сплачені аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] за виконавчим провадженням ВП № 24469594 від 18 серпня 2011 року на відкриту лише для отримання вказаних аліментів від позивача банківську картку "Укрсиббанку" з картковим рахунком № [NUMBER] за період з 01.03.2016 року по листопад 2016 року у сумі 3910 гривень 27 копійок, які відповідачка використовувала лише на утримання сина, що підтверджується відповідними квитанціями, залишок з яких в сумі 2100 гривень було повернуто позивачу під розписку, яка долучена до матеріалів справи. Крім того, згідно з постановою державного виконавця про повернення виконавчого провадження від 01 грудня 2016 року виконавчий лист № 2-796 від 30 жовтня 2007 року про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу)повернуто стягувачці [PERSON] за її заявою, а виконавче провадження закінчене. Відповідно до ст.273 Сімейного кодексу України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що оскільки дитина на даний час проживає з батьком, то позивач [PERSON] має бути звільнений від сплати аліментів на утримання дитини, сина [PERSON]. Але він має бути звільнений від сплати аліментів з моменту звернення до суду, тобто з 19 серпня 2016 року. Після набрання даним рішенням суду законної сили, виконавчий лист № 2-796, виданий Рівненським районним судом 30 жовтня 2007 року необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи докази повернення позивачу [PERSON] залишку сплачених ним аліментів, використання сплачених позивачем аліментів суто на потреби дитини, що не спростовано в судовому засідання, то в цій частині позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. Також є безпідставною і позовна вимога про визначення місця проживання дитини з батьком на час розгляду справи, оскільки дитина вже з березня 2016 року і на даний час проживає з батьком. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком відповідатиме бажанню дитини, а припинення стягнення аліментів та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідатиме інтересам позивача і його малолітнього сина. Приймаючи таке рішення, суд враховує, що відповідачка фактично визнала позовні вимоги і під час розгляду справи вчинила ряд дій, які свідчать про її бажання добровільно врегулювати спір, що в свою чергу свідчить про її любов до дитини. На думку суду таке рішення буде законним і справедливим та відповідатиме інтересам сторін і їх малолітньої дитини, сина [PERSON], який потребує уваги і турботи як батька, так і матері.

Outcome: dismissed