Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, з урахуванням збільшених позивних вимог, до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 10772,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 06 вересня 2002 року було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] , який 20 листопада 2009 року розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , 2003 року народження, яка [INFO] змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені. Разом з тим вказує, що дитина проживає з нею та навчається в Харківській державній академії культури, що підтверджується договором № 109/20 про витрати на контрактне навчання. Крім того, [PERSON] хворіє, про що маються чеки на придбання лікування хронічного захворювання. При цьому, позивач, зазначає про те що, на її вихованні мається ще малолітня дитина, син [PERSON] , [INFO] . Сім`я перебуває на обліку в Дергачівському управлінні праці та соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Позивач зазначає, що відповідач, з січня 2021 року не надає допомогу, не приймає участь у житті своєї дитини і сім`я знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Тому звертається до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 10772 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чим, проте в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до положень ч. 11ст. 128\~ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст.ст.\~280,287,288 ЦПК України- заочно. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволені позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~19\~Цивільного процесуального\~кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , зазначено: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Згідно матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 20 листопада 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 20 листопада 2009 року. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишено без змін. Як вбачається з копії свідоцтва про зміну імені від 06 вересня 2018 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 06 вересня 2018 року. Крім того, [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 02 квітня 2019 року. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, позивач мешкає разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно довідки від 20.11.2020 року, [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , дійсно перебуває на обліку в Дергачівському управлінні праці та соціального захисту населення та призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сімям з 01.09.2020 року по 28.02.2021 року відповідно до діючого законодавства. Позивач [PERSON] має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 жовтня 2018 року. З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 30 жовтня 2018 року, зазначено, що відомості про батька дитини [PERSON] [PERSON] , записані відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України. Позивач надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 06.03.2021 року, з яких вбачається, що [PERSON] Управлінням праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області за 1 квартал 2020 року було нараховано та виплачено 860 грн., за 2 квартал 2020 року 4751,17 грн., за 3 квартал 3558 грн., а також Харківським обласним центром зайнятості за 3 квартал було нараховано та виплачено суму у розмірі 5092 грн., Управлінням праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області за 4 квартал 2020 року було нараховано та виплачено 14284,97 грн., крім того, [PERSON] за 4 квартал 2020 року було нараховано суму в розмірі 32000 грн. Статтею 11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року за №3" роз`яснено, що до передбаченої ст.\~185\~СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. До особливих обставин, викладених у ст.185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Відповідно до статей 81, 82\~ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] такими особливими обставинами, які потребують додаткових витрат, вказала навчання спільної з відповідачем дочки у вищому навчальному закладі: «Харківська державна академія культури». Відповідно до договору № 109/20 (студ.) про підготовку спеціаліста з вищою освітою на умовах повного відшкодування витрат від 07 вересня 2020 року, [PERSON] , отримує освітню послугу за спеціальністю сценічне мистецтво, за освітньою програмою акторське мистецтво драматичного театру та кіно, за денною формою навчання, строк навчання 4 роки за ступенем бакалавр, закінчення навчання 30 червня 2024 року. Вартість освітньої послуги за навчальний рік на момент укладення Договору становить 19800 грн. З наданих позивачем копій квитанцій, вбачається, що нею у вересні 2020 року та лютому 2021 року була здійснена оплата двох семестрів навчання доньки - [PERSON] ,\~1\~курс,\~денна форма,\~у вищезазначеному учбовому закладі, в загальній сумі 19800 грн., що підтверджується копією квитанції № 9 від 03 вересня 2020 року в розмірі 9900 грн. та копією квитанції від 02.02.2021 року в розмірі 9900 грн. Проте, надані позивачем докази не вказують на те, що витрати за навчання у вищому навчальному закладі пов`язані з розвитком особливих здібностей дитини. Усі зазначені факти позивачем свідчать лише про звичний, для сучасного суспільства, режим навчання дитини відповідного віку та не можуть бути розцінені як особливі здібності і таланти, які потребують розвитку. Суд приходить до висновку про те, що платежі за перший та другий семестр навчання доньки на контрактній основі на денному відділенні не підтверджують те, що це є саме витрати, пов`язані з особливими обставинами, а саме із здібностями дитини та її талантами, оскільки ці витрати позивача не входять до визначення особливих обставин в розумінні\~ст. 185 СК України, тому не підлягають стягненню. При цьому позивач не підтвердила факт, що рішення про платне навчання доньки на денному відділенні Харківської державноїакадемії культурибуло прийняте за участю батька - відповідача в даному спорі, і що здобуття дитиною освіти у такий спосіб, викликане особливими обставинами та є вкрай необхідним у її віці, враховуючи, що згідно із\~статтею 44 Закону України «Про вищу освіту»\~громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. При цьому судом встановлено, що 03 січня 2021 року [PERSON] стала повнолітньою особою, яка продовжує навчання, що підтверджується квитанцією про оплату за навчання від 02.02.2021 року. Разом з тим, витрати на навчання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, законом відносяться до іншої категорії витрат, які можуть стягуватися в судовому порядку з того із батьків дитини, який проживає окремо від дитини. Так, відповідно до\~ст. 199 СК України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,\~200, 201\~цього\~Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила\~статті 185 СК України\~не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею\~\~199 цього Кодексу. Статтею 13 ЦПК України\~встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, який полягає в тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачкою заявлено позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини на підставі\~ст.185 СК України, тоді як такі витрати (по оплаті навчання, сплаті комунальних платежів) не є додатковими витратами в розумінні зазначеної статті, якою обґрунтовано позов. Судом, при цьому, не заперечуються факти понесення позивачкою витрат на навчання дочки, не заперечується обов`язок обох батьків дитини нести витрати на її утриманні в рівних частинах, однак в межах заявлених позовних вимог на підставі\~ст. 185 СК України\~це питання не може бути вирішене. Навчання дитини у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відносить до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини та регулюється іншою нормою матеріального закону, зокрема з відповідача на користь позивача за рішенням суду підлягають стягненню аліменти до досягнення дочкою повноліття або стягнення аліментів\~на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 у справі № 569/6838/15-ц. Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, які по суті зводяться до вимог про відшкодування витрат на навчання дитини у вищому навчальному закладі, є необґрунтованими. Разом з тим, у якості доказів понесених додаткових витрат на лікування дитини позивачем надані чеки на придбання ліків, у зв`язку з її хворобою. В матеріалах справи мається консультативний висновок спеціаліста від 25.06.2020 року, згідно, якого, [PERSON] , [INFO] , має бронхіальну астму, змішану. Алергічний ринит. Призначено відповідне лікування. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано до суду на підтвердження доводів позову копії чеків на придбання ліків впродовж вересня 2019 року, проте в матеріалах справи відсутні докази того, що дитина в цей час хворіла, та їй було призначено саме ті ліки, які зазначені у чеках, оскільки в наданій медичній документації придбані згідно чеків ліки не були призначені лікарему вересня 2019 року. \~ \~ \~ \~При цьому, в матеріалах справи маються копії чеків від листопада та грудня 2020 року, однак, згідно призначеного лікування від 25.06.2020 року, ліки призначені до 25.07.2020 року, тобто після цього дане лікування не застосовується. Підтвердження, що зазначене лікування було продовжено або дитина потребує іншого лікування, матеріали справи не містять, тому, надані чеки на придбання ліків від листопада та грудня 2020 року, суд не бере до уваги. Таким чином, враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 6\~статті 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину, в задоволенні якої судом відмовлено, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed