Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

07 липня 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просять стягнути з [PERSON] на їх користь 64241,25 грн. в рівних частинах кожному, як суму необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ними у вигляді витрат на будівельні матеріали та проведенні будівельні роботи, на яку збільшилась вартість житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог, позивачі посилаються на те, що вони вирішили придбати для своєї родини житловий будинок. З оголошення в газеті "Позвоните" від 11 травня 2006 року, вони дізналися про продаж недобудованого будинку, що розташований по [ADDRESS] за 12000 доларів США. Однак, укласти із продавцями [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу будинку не мали можливості, оскільки, як їм стало відомо від продавців, існували перешкоди в отриманні ними свідоцтва на право власності на це майно. Будинок є спадковим майном, яке залишилося відповідачці та її брату після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Вказане спадкове майно вони не мали змоги оформити належним чином, так як за життя спадкодавець недобудував спірний будинок та не ввів його в експлуатацію. В зв'язку з цим, 20 травня 2006 року в агентстві "Пять углов" був підписаний договір про наміри придбання недобудованого будинку та земельної ділянки в [ADDRESS], оговорено ціну на будинок та отримано згоду на добудову будинку, оскільки саме недобудованість спірного будинку перешкоджала оформити спадкові права. Від імені позивачів цей договір підписала [PERSON], від імені спадкоємців [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] Саме з тих підстав, що будинок буде добудовуватись позивачами, договором про наміри від 20 травня 2006 року була оговорена ціна будинку - 10000 доларів США, що еквівалентно на то час - 51000 грн. За домовленістю між сторонами договір купівлі-продажу будинку мав бути укладений після оформлення [PERSON] спадщини. 20 травня 2006 року [PERSON] отримав від позивачів авансовий платіж в розмірі 1000 доларів США, еквівалентних на той час - 5100 грн. В свою чергу, відповідно до п. 2.1 укладеного Договору продавці фактично передали їм у володіння та користування спірний будинок для добудови. З травня 2006 року родина позивачів вселилася у спірний житловий будинок та почала його добудову. Позивачами були проведені ремонтні роботи та понесені на будівництво витрати в розмірі 64241,25 грн. Оплата придбаних будівельних матеріалів, їх транспортування, оплата проведених будівельних робіт здійснювалася позивачами за рахунок сімейних коштів. Крім того, в листопаді 2006 року, після закінчення будівельних робіт у спірному будинку, позивачами було передано [PERSON] 100 грн. для оплати робіт КП ММБТІ по виготовленню нового технічного паспорту на добудований будинок по [ADDRESS]. Продавці в порушення попередніх домовленостей, відмовились укласти з ними договір купівлі-продажу спірного будинку. При цьому, [PERSON] заявив, що згоден продати будинок, але не за обумовлену суму 51000 грн., а за 100000 грн. Позивачі на це не погодились, оскільки це порушувало раніше досягнуті між ним домовленості. В кінці 2007 року позивачам стало відомо, що [PERSON], на підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 червня 2007 року, оформила спадщину після смерті батька тільки на своє ім'я. [PERSON], в свою чергу, від спадщини відмовився на її користь. Будучи єдиною власницею спірного будинку, [PERSON] відмовилась від укладення з позивачами договору купівлі-продажу та не бажає відшкодувати їм вартість понесених витрат на придбання будівельних матеріалів та проведення будівельних робіт, чим порушує їх права. Вважають, що понесені витрати на добудову спірного будинку по [ADDRESS] є благами, які створені саме ними, за їх власні кошти та їх силами, якими після оформлення права власності в порядку спадкування на спірне нерухоме майно незаконно користується відповідач [PERSON] Оскільки діями відповідача, порушені права позивачів на відшкодування витрат, понесених ними на будівельні матеріали та проведення будівельних робіт, вони змушені звернутися до суду із цим позовом. Вказували, що вони як добросовісні набувачі мають право на відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна та відшкодування здійснення витрат у сумі, на яку збільшилась його вартість. Позивачі в судовому засіданні підтвердили викладені в позові обставини та просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачі мали домовленості виключно з [PERSON], будь-яких угод з [PERSON] не укладали, жодних прав та обов'язків щодо них [PERSON] не має. Крім того, при укладенні договору [PERSON] знали про існування іншого спадкоємця, але на власний ризик уклали договір лише з [PERSON] Жодних правовідносин щодо купівлі-продажу спірного житлового будинку між позивачами та відповідачем не виникало, відповідач не порушувала права позивачів та жодних зобов'язань на себе не брала. Крім того, вказав на те, що позивачі неправомірно посилаються на ст. 390 ЦК України, оскільки не можуть вважатись власниками майна (житлового будинку) або набувачами майна, щоб мати можливість на підставі цієї статті вимагати від відповідача будь-якого відшкодування понесених ними витрат. Подані позивачами докази щодо понесених витрат вважає такими, що не відповідають вимогам закону. Також вказував, що позивачами пропущено строк позовної давності, який складає три роки, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази матеріалів справи, судом встановлено наступне. [INFO] відкрилася спадщина на будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], які належали спадкодавцю [PERSON]. Спадкоємцями майна були третя особа [PERSON] та відповідач [PERSON] 20.05.2006 року син спадкодавця [PERSON] отримав від [PERSON], яка перебуває у шлюбі з [PERSON] і діяла в інтересах сім'ї 1000 дол. США за нікчемним попереднім договором про майбутній продаж вказаного житлового будинку, оскільки цей правочин було укладено у формі, встановленій для основного договору, а саме недотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення ( ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 635, ст.. 657) (а.с. 9, 17-18, 40-42). В подальшому договір купівлі-продажу житлового будинку укладений не був, оскільки [PERSON] забажав підвищення покупної ціни та не оформив спадкових прав. 22 травня 2006 року сім'я [PERSON] вселилась до спірного будинку і за період проживання ними були здійснені поліпшення цього майна, а саме - добудовано житловий будинок (а.с.. 17- 18, 40-42). На придбання будівельних матеріалів та проведення робіт позивачами були витрачені власні кошти у сумі 64 241,25 грн. (а.с. 19-37). Згідно з наданими товарними накладними та чеками з оплати за виконання будівельних робіт позивачі проводили будівництво будинку в період з травня 2006 року по липень 2007 року. Після закінчення цих робіт, позивачами відповідачці [PERSON] було передано 100,00 грн., які вона витратила на оплату робіт КП МБТІ по виготовленню технічного паспорта на спірний будинок, а квитанцію про оплату надала позивачам (а.с. 39). Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27.06.2007 року за [PERSON] визнано право власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] (а.с. 10-13). В свою чергу [PERSON] від спадщини відмовився на користь [PERSON] Після чого, 19.07.2007 року відповідачем [PERSON] було зареєстроване право власності на спірний житловий будинок у ММБТІ (а.с. 11). Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 липня 2011 року, зміненого рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04.10.2011 року, з [PERSON] стягнуто на користь позивачів по 3992,50 грн. кожному переданого авансу 1000 доларів США (з розрахунку по курсу НБУ на час вирішення справи). Цим же рішенням стягнуто відшкодування моральної шкоди в сумі 850 грн. Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами статті 398 ЦК України особа вважається добросовісним набувачем у разі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України, добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування витрат у сумі, на яку збільшилась його вартість. Таким чином, однією з умов добросовісності набуття є придбання майна у особи, яка не мала права продавати це майно. Крім цього, за правилами статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно з ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт укладення позивачами договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, Тобто, не знайшов свого підтвердження факт придбання позивачами будинку відповідно до встановленого законом порядку. Договір про наміри, укладений між позивачем [PERSON] та третьої особою [PERSON], який є нікчемним, також не може свідчити про набуття позивачами у власність спірного житлового будинку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі не можуть вважатися добросовісними набувачами (володільцями). Отже, у позивачів з цієї підстави відсутнє право вимагати стягнення з відповідача понесених ними витрат. З встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що, позивачі проживали у спірному будинку та проводили будівельні роботи з дозволу третьої особи та відповідача, але за відсутності належним чином укладених договорів, згідно з якими позивачі мали право проживати та зобов'язані або мали право проводити будівельні роботи у спірному будинку. Тобто, позивачі набули та зберігали майно - житловий будинок без достатньої правової підстави. Статтею 1214 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно, від часу з якого вона зобов'язана повернути доходи. Проте, позов з цієї підстави позивачами не заявлявся та вказані обставини не були предметом судового розгляду. В зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed