Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Харківська міська рада звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни (індексний номер рішення 39851645) про державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ «А-2» з надвірними будівлями, загальною площею 223,6 кв.м., житловою площею 24.9 кв.м. по [ADDRESS] , номер запису про право власності 24998016 (реєстраційний номер об`єкта 1493976163101). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] звернулась Департаменту територіального контролю Харківської міської ради з заявою від 26.11.2018 щодо обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 04.07.2019 № 172592026 за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок літ. «А-2» житловою площею 24,9 кв.м., загально площею 223,6 кв.м. Державна реєстрація проведена державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. (дата державної реєстрації 09.02.2018). Зазначає, що підставою для державної реєстрації є свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 5-1691, видане Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 25.08.1983 року. Виїздом на місцевість та вивченням матеріалів інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що житловий будинок літ. «А» (на який перейшло право власності згідно свідоцтва про право на спадщину від 25.08.1983 № 5-1691) фактично знаходиться поруч з місцем розташування будинку літ «А-2». Також встановлено факт огородження додаткової земельної ділянки площею, орієнтовно 0,0500 кв.м. Таким чином, у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на двоповерхову будівлю літ. «А-2», а наявні лише документи на одноповерховий будинок літ. «А-1». В єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України, відсутня інформація щодо вищезазначеного об`єкту будівництва (будинок літ. «А-2»). Викладене вище свідчить про те, що право власності зареєстроване на не прийнятий до експлуатації об`єкт будівництва (будинок літ. «А-2»). Таким чином, позивач зазначає, що у власника об`єкту відсутній документ, що відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає набуття прав на спірний об`єкт. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.08.2019 року розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Представником відповідача - адвокатом Слинько Я.Ю. надано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. В обґрунтування зазначає, що нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями, [PERSON] успадкувала ще у 1983 році. Після отримання такої спадщини [PERSON] , як законним власником нерухомого майна, було побудовано на земельній ділянці за адресою, [ADDRESS] , на місці розташування надвірних будівель житловий будинок, якому в подальшому була присвоєна літ. «А-2». Тобто, такий житловий будинок - літ. «А-2» за адресою, [ADDRESS] , міг бути побудований у період часу, що відліковується з 1983 року. Позивачем помилково застосовано до порядку реєстрації права власності на вказаний житловий будинок загальний порядок, який передбачає оформлення дозвільної документації на будівництво у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 року про затвердження «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів». Оформлення права власності на житлові, садові, дачні будинки та господарські будівлі, які побудовані до 05 серпня 1992 року не потребує прийняття в експлуатацію. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. Позивачем не надано доказів того, коли саме був побудований житловий будинок - літ «А-2» № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , та не надано об`єктивних доводів чому саме позивачем застосовано загальний порядок щодо державної реєстрації права власності за [PERSON] на нерухоме майно. Також, позивачем не надано доказів неправомірності дій державного реєстратора, адже позивач також не вказав на підставі яких саме документів державним реєстратором було задоволено заяву про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - житловий будинок - літ «А-2» № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивачем не наведено жодних доводів щодо належності земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та цільового призначення такої земельної ділянки, а також використання відповідачем такої земельної ділянки саме за цільовим призначенням. Таким чином, [PERSON] , набувши право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , у 1983 році набула право власності і на земельну ділянку, на якій розміщене таке нерухоме майно, без зміни цільового призначення та мала повне право побудувати житловий будинок літ. «А-2» на належній їй земельній ділянці. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому зазначено про необґрунтованість доводів відповідача та невідповідність їх вимогам законодавства, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.08.1983 року, право власності за спадкоємцем закріплювалось на житловий будинок літ. «А» з дерев`яного обкладеного цеглою, жилою площею 24,9 кв.м. з надвірними будівлями: сараї літ. «Б» «Е», льох літ. «В», літня кухня літ. «Г», вбиральня літ. «Д», огорожа № 1, 2 та колодязь № 3 по [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту від 07.02.2019 б/н/02.18 житловий будинок літ. «А-2» з цегли побудований в 1991 році. На підставі рішення виконавчого комітету Київського районної ради м. Харкова від 06.08.2002 № 184-1 [PERSON] дозволено будівництво житлового будинку розміром 10,0x8,2 м. по [ADDRESS] ; старий будинок літ. «А-1» («А») підлягає знесенню; після закінчення будівництва здати житловий будинок в експлуатацію згідно з актом Державної технічної комісії. Отже, старий будинок літ. «А», якій перейшов відповідачу за заповітом був знесений та на його місці побудований новий житловий будинок літ. «А-2». Таким чином, з урахуванням рішення виконавчого комітету Київської районної ради від 06.08.2002 № 184-1 житловий будинок літ. «А-2» збудовано після 2002 року. Зазначає, що в силу вимог ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проведенню державної реєстрації прав на об 'єкт нерухомого майна має передувати прийняття його до експлуатації. У забудовника відсутній документ, що підтверджує прийняття спірного об`єкту до експлуатації, а реєстрація прав на нього проведена з порушенням вимог діючого законодавства, а саме ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2019 року порядок розгляду справи з спрощеного позовного провадження змінено на розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.01.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача через канцелярію суду надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника Харківської міської ради з урахуванням поданих письмових доказів та заяв по суті. Представник відповідача через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника на підставі доводів, що були викладені у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечення викладені у відзиві відповідача, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV. Судом встановлено та вбачається зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 5-1691 від 25.08.1983 року та посвідченого нотаріусом Восьмої харківської нотаріальної контори (спадкова справа №437/82), що [PERSON] є спадкоємицею майна її матері - [PERSON] , а саме жилого будинку літ. «А», дерев`яного обкладеного цеглою, жилою площею 24.9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з надвірними будівлями: сараї літ. «Б», «Е», льох літ. «В», літня кухня літ. «Г», вбиральня літ. «Д», огорожа №1, 2 та колодязь №3. На підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 06.08.2002 № 184-1, старий будинок літ. «А-1» за адресою: [ADDRESS] підлягав знесенню, [PERSON] дозволено будівництво житлового будинку розміром 10,0 x 8,2 м по [ADDRESS] . Після закінчення будівництва здати житловий будинок в експлуатацію згідно з актом Державної технічної комісії. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 04.07.2019 р. № 172592026 вбачається, що 24.02.2018 року здійснено державну реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок літ. «А-2» загальною площею 223,6 кв.м., житловою площею 24,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення державного реєстратора № 39851645. Реєстрацію речових прав на житловий будинок літ. «А-2» здійснено державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. 24.02.2018 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1493976163101), на підставі свідоцтва про право на спадщину № 5-1691, виданого 25.08.1983 року Восьмої харківської нотаріальної конторою. 26.11.2018 року [PERSON] звернулась до Департаменту територіального контролю ХМР з заявою про проведення обстеження земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із приватизацією. Згідно Акту обстеження земельної ділянки №3/19 від 09.01.2019 року, площа земельної ділянки становить 0,1000 га відповідно До Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.10.2018 № НВ-6306610312018. Земельна ділянка частково огороджена, використовується для обслуговування будинку літ. «А-2», господарських будівель і споруд. Огороджена додаткова земельна ділянка площею, орієнтовно, 0,0500 кв.м. Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок літ. «А» (на який перейшло право власності згідно свідоцтва про право на спадщину від 25.08.1983 № 5-1691) фактично знаходився поруч з місцем розташування будинку літ. «А-2». Згідно п.1 ч.1 статті 2 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV (у редакції чинній на час виниклих правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.9 ч.1 статті 2 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав; У відповідності до положень пунктів 2, 3, 4 частини 1 статті 3 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема: обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 32-1 цього Закону. Згідно ч.1 статті 9 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить: 1) забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ. 2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Кваліфікаційні вимоги та повноваження державного реєстратора визначено положеннями статті 10 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV. Відповідно до статті 11 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Згідно частин 1, 2 статті 26 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи Відповідно до статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Згідно статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. У відповідності до частин 1,2,3 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Зі змісту позовної заяви вбачається, що представник позивача Харківської міської ради звертаючись до суду з вимогою про скасування рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] обирає відповідачем фізичну особу [PERSON] , яке не є спеціально уповноваженою особою, наділеною у встановленому чинним законодавством порядку проведення реєстраційних дій, за відсутністю будь-яких позовних вимог саме до відповідача [PERSON] . При цьому, вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за вказаним позовом та встановив наявність вищенаведених недоліків, Київським районним судом м. Харкова від 30.07.2019 рокупостановлено ухвалу, якою позовну заяву Харківської міської ради до [PERSON] , третя особа - державний реєстратор Зміївської міської ради Харківської області Калініна Л.М. про скасування державної реєстрації прав залишено без руху з наданням можливості представнику позивача усунути наведені недоліки, шляхом уточнення заявлених позовних вимог та/або суб`єктного складу відповідачів. Разом з тим, представник позивача надаючи до суду заяву про усунення недоліків наполягав на прийнятті позовної заяви у первісній редакції та відкриття провадження у справі мотивуючи тим, що вирішення питання належності відповідача можливо на підготовчої стадії після відкриття провадження, у зв`язку з чим з метою недопущення порушення гарантованого права на судовий захист судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Згідно статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності ч.1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги не вжиття представником позивача належних процесуальний дій, визначених чинним цивільним процесуальним законодавством, спрямованих на приведення у відповідність заявлених позовних вимог до належного відповідача, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій редакції позовної заяви, у зв`язку зі зверненням позивача до неналежного відповідача з вимогою про скасування рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Зазначені позовні вимоги стосуються чітко визначеного спеціального суб`єкта в особі державного реєстратора, наділеного належними повноваженнями у відповідності до Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV, яким не може бути будь-яка фізична особа, без набуття відповідного статусу, про що зверталась увага судом впродовж розгляду справи у суді. Вказаний процесуальний недолік не було усунуто протягом усього строку розгляду вказаної цивільної справи, жодних клопотань з цього приводу до суду не надходило ані під час підготовчого провадження, ані під час вирішення питання про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи до судового розгляду, ані до початку розгляду справи по суті, у разі існування поважних причин. Враховуючи, що питання про залучення чи заміну відповідача у справі є виключним правом позивача у справі, відповідно до вимог статті 51 ЦПК України, з урахуванням принципу диспозитивності, суд позбавлений процесуальної можливості самостійно за власною ініціативою вирішувати питання про залучення/заміну відповідача у справі за відсутністю відповідного волевиявленого позивача з цього приводу. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин справи, сторонам надалась можливість в повній мірі скористатися процесуальними правами, визначеними чинним ЦПК України, забезпечена змагальність процесу та можливість надання доказів в підтвердження своїх доводів, в тому числі подання заяв, клопотань, зокрема уточнених заяв. Разом з тим, незважаючи на наявну можливість, позивач не скористався цим правом, вказане питання на момент ухвалення судового рішення залишилось не вирішеним, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви слід відмовити за необгрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed