Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16 січня 2015 року, визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлові приміщення напівпідвалу піл літерами 46-1 46-10, загальною площею 115, 6 кв.м., у будинку №47 на вул. Ярославенка у м. Львові, що належить на праві приватної власності відповідачу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] навесні 2002 року отримала в оренду з правом викупу спірні нежитлові приміщення. Будучи у товариських відносинах з [PERSON] та дійшовши відповідних домовленостей, передав останній 4000 доларів США та 53000 гривень для викупу вказаних приміщень, а [PERSON] в свою чергу зобовязалася після здійснення купівлі та реєстрації права власності на таке майно, переоформити вказані нежитлові приміщення на нього шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. У листопаді 2002 року [PERSON] передала йому ключі, а в червні 2003 року всі оригінали документів, що стосуються технічного обслуговування спірного нежитлового приміщення. Крім цього, зазначив, що з березня 2002 року по квітень 2003 року сплачував оренду плату, а за весь період користування спірними нежитловими приміщеннями плату за комунальні послуги. Вважає, що добросовісно заволодів спірними нерухомим майном, відкрито та безперервно продовжує володіти ним, а тому, набув права власності на таке за набувальною давністю. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, надав пояснення, аналогічні за змістом, викладеним у позові та заяві про уточнення позовних вимог. Додатково пояснив, що позивач користувався спірним нерухомим майном з листопада 2002 року до літа 2014 року, останній має оригінали правовстановлюючих документів та оригінали квитанцій про оплату наданих комунальних послуг, а тому вважає, що існують достатні підстави для застосування положень\~ст. 344 ЦК України. Зазначив, що хоча власником спірного нерухомого майна та платником за користування таким була [PERSON], однак, оплата послуг здійснювалася за рахунок позивача. Крім цього, вказав, що судовий спір, що мав місце з 2004 року по 2014 рік між позивачем та третьою особою, не свідчить про недобросовісність володіння позивачем спірним нерухомим майном. Просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав, надав пояснення про те, що відсутні підстави для визнання права власності позивача на спірні нежитлові приміщення, оскільки власником таких на даний час, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, є не [PERSON], а відповідач [PERSON]. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, надав пояснення про те, що позивач вказаними нежитловими приміщенням заволодів недобросовісно, до 2012 року спірним нерухомим майном не користувався та на даний час таким не володіє. Вказав, що існування спору, що виник між [PERSON] та [PERSON], предметом якого є право власності на нежитлові приміщення та відповідно користування такими, виключає факт добросовісності заволодіння позивачем цим майно. Зазначив, що [PERSON] ніколи та ні за яких обставин не передавала належне їй нерухоме майно позивачу, а також, не укладала з останнім договору оренди. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши думку представників сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Позивач [PERSON] первинно звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на не житлові спірні приміщення. Ухвалою суду за клопотанням позивача замінено відповідача [PERSON] на [PERSON], [PERSON] залучено до розгляду справи як третю особу. В ході розгляду справи встановлено, що 11 березня 2002 року на підставі наказу Управління ресурсів Львівської міської ради №22-А від 6 березня 2002 року, між Управлінням ресурсів Львівської міської ради та [PERSON] укладено договір оренди №Г-0631 нежитлового приміщення, загальною площею 115,5 кв.м., в будинку №74 на вул. Ярославенка в м. Львові /Т.1 а.с. 73, 75-76/. На підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень шляхом викупу №800, укладеного 25 квітня 2003 року між Управлінням ресурсів Львівської міської ради та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого 24 червня 2003 року за реєстровим №2673, та акту приймання-передачі від 25 квітня 2003 року /Т.1 а.с. 5-6, 8/, [PERSON] набула право власності на нежитлові приміщення напівпідвалу піл літерами 46-1 46-10, загальною площею 115, 6 кв.м., у будинку №47 на вул. Ярославенка у м. Львові, що підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 червня 2003 року /Т.1 а.с. 7/. 5 березня 2004 року [PERSON] звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати дійсним усний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 115,6 кв.м., у будинку №47 на вул. Ярославенка в м. Львові, визнати за ним право власності на вказане нежитлове приміщення /Т.1 а.с.119-121/. 25 травня 2004 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву про усунення перешкод в користуванні спірним приміщенням та стягнення коштів за неправомірне користуванням таким /Т. 1 а.с 122-124/. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2010 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання дійсним усного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень в будинку №47 по вул. Ярославенка в м. Львові, визнання права власності на нежитлові приміщення піл літерами 46-1 46-10, загальною площею 115, 6 кв.м., в будинку №47 по вул. Ярославенка в м. Львові, відмовлено, зустрічний позов [PERSON] задоволено, зобовязано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод в користуванні вказаними нежитловими приміщеннями, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 127\~400 грн. на відшкодування спричиненої шкоди, повязаної з орендною платою за користування такими приміщеннями /Т.1 а.с. 125-127/. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24 липня 2014 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2010 року про задоволення зустрічного позову в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 127\~400 грн. на відшкодування спричиненої шкоди, повязаної з орендною платою за користування такими приміщеннями, скасовано, в цій частині ухвалено нове, яким зустрічний позов [PERSON] задоволено частково, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення 25\~200 грн. за неправомірне користування, належним на праві приватної власності нежитловим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. Ярославенка, 47, відмовлено; в іншій частині рішення Пустомитівського районного суду м. Львова від 14 грудня 2010 року залишено без змін /Т. 1 а.с. 132-133/. 20 серпня 2014 року Пустомитівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист про зобовязання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод в користуванні нежитловим приміщенням в м. Львові по вулиці Ярославенка, 47 (загальною площею 115, 6 кв.м. приміщення під літерами 46-1 46-10) /Т. 1 а.с 153/. Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 18 листопада 2014 року, власником нежитлових приміщень напівпідвалу під літерами 46-1 46-10, загальною площею 115,6 кв.м., в будинку №47 на вул. Ярославенка в м. Львові, на підставі дублікату договору-купівлі продажу №800 від 18.05.2004 року №2761, посвідченого 25 квітня 2003 року за реєстровим №2673 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], та акту приймання-передачі №800 від 25 квітня 2003 року, була зазначена [PERSON]М./Т.1 а.с.204-205/. Крім цього, як видно з вищевказаної інформаційної довідки, на даний час право власності на спірні нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу №566 від 7 серпня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстроване за [PERSON].Й./Т.1 а.с.210/. Статтею 41 Конституції України\~закріплено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1\~ст. 317, частин 1, 2 ст. 319 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1\~статті 344 ЦК України\~встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речах прав", відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК України,\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Суд прийшов до висновку, що позивач не підтвердив факт, що він не знав та не міг знати про те, що спірні нежитлові приміщення належать іншій особі, а також вказував, що спірне нежитлове приміщення належить третій особі [PERSON], в подальшому відповідачу [PERSON] Дані обставини також підтверджуються рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2010 року, що набрало законної сили. Оскільки позивач знав, що право власності на спірні нежитлові приміщення належать іншій особі, користування ним таким майном не можна визнати добросовісним в розумінні\~ст. 344 ЦК України. Крім цього, позивачем не доведено факт користування спірними нежитловими приміщенням протягом 10 років безперервно. Так, з листа Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 2 вересня 2014 року №3968 видно, що станом на 29 грудня 2012 року нежитлові приміщення, загальною площею 115, 6 кв.м, в будинку №47 на вул. Ярославенка в м. Львові, зареєстровані за [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу №800 від 25 квітня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №2761 /Т. 1 а.с. 154/. Крім цього, в матеріалах справи наявні договори, укладені [PERSON] щодо технічного обслуговування вказаних нежитлових приміщень, постачання комунальних послуг та енергоносіїв, а також, квитанції про оплату послуг постачання теплової енергії за період з 2011 року по 2014 рік, квитанції про сплату експлуатаційних внесків в період з 2011 року по 2014 рік /Т. 1 а.с. 159-166, 183-192/. Згідно з довідкою, виданою ЛКП «Житловик-С» 19 липня 2014 року №362, у [PERSON], яка займає нежитлові приміщення, загальною площею 115, 6 кв.м, в будинку №47 на вул. Ярославенка в м. Львові, станом на 21 липня 2014 року відсутня заборгованість по експлуатаційних внесках щодо вказаного приміщення /Т. 1 а.с. 167/. Крім цього, на даний час право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2014 р., у зв'язку з чим позовна вимога [PERSON] щодо визнання права власності за набувальною давністю, перебіг строку якої стосується [PERSON], є безпідставною. Враховуючи наведене, у задоволенні позову необхідно відмовити. Крім цього, з позивача на користь третьої особи необхідно стягнути судові витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 121 грн. 80 коп.

Outcome: dismissed