Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 30 листопада 2020 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду із позовом до Шумської міської ради (далі відповідач) з вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. 2. Позов обгрунтований тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається із: права власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Андрушівської сільської ради Шумського району Тернопільської області в розмірі 1,11 га., у тому числі: 0,46 га., кадастровий номер земельної ділянки 6125880300:01:001:0452; 0,65 га., кадастровий номер земельної ділянки 6125880300:01:001:0833, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 355915 виданого 27.12.2005 року Шумською районною державною адміністрацією, права власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Андрушівської сільської ради Шумського району Тернопільської області в розмірі 0,62 га., у тому числі: 0,22 га., кадастровий номер земельної ділянки 6125880300:01:001:1396; 0,40 га., кадастровий номер земельної ділянки 6125880300:01:001:1597, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 355916 виданого 27.12.2005 року Шумською районною державною адміністрацією. На випадок своєї смерті померла [PERSON] , зробила розпорядження, згідно якого призначила позивача, спадкоємцем всього належного їй майна, де б воно не було та з чого б воно не складалося, склавши заповіт, посвідчений 22 січня 2009 року секретарем Андрушівської сільської ради Шумського району Тернопільської області, реєстровий запис №1. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що будучи спадкоємцем за заповітом відповідно до ст.ст 1268-1270 ЦК України, прийняла спадщину, що відкрилась внаслідок смерті спадкодавиці [PERSON] , оскільки постійно проживала з нею на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Шумської міської ради Тернопільської області № 653 від 06.10.2020 року. Однак, коли позивач звернулась до приватного нотаріуса Шумського районного нотаріального округу для отримання свідоцтва про право на спадщину, її було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що нею не підтверджено постійне проживання з померлою на день смерті і у встановлений законом строк не подано заяви про прийняття спадщини із рекомендацією звернутися до суду. На підставі викладеного, позивач просить позов задоволити та визнати за нею, як спадкоємцем за заповітом, право на спадщину, яка залишилась після смерті матері - [PERSON] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] не зверталась. Також позивач вказує, що у спадкодавця є рідний син, її брат. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче засідання на 22 грудня 2020 року. 4. Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду на 05 січня 2021 року. Визнано явку позивача [PERSON] обов`язковою, у зв`язку із неявкою представника відповідача, судовий розгляд справи відкладено на 21 січня 2021 року. 5. В судове засідання представник відповідача Шумської міської ради не з`явився, однак представив письмову заяву про слухання справи у їх відсутність, проти позовних вимог позивача не заперечують. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 6. [INFO] померла [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смертей 13 лютого 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 2, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 13 лютого 2009 року Андрушівською сільською радою Шумського району Тернопільської області. 7. На день смерті померлій належало спадкове майно, що складається із: права власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Андрушівської сільської ради Шумського району Тернопільської області в розмірі 1,11 га., у тому числі: 0,46 га., кадастровий номер земельної ділянки 6125880300:01:001:0452; 0,65 га., кадастровий номер земельної ділянки 6125880300:01:001:0833, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 355915 виданого 27.12.2005 року Шумською районною державною адміністрацією, права власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Андрушівської сільської ради Шумського району Тернопільської області в розмірі 0,62 га., у тому числі: 0,22 га., кадастровий номер земельної ділянки 6125880300:01:001:1396; 0,40 га., кадастровий номер земельної ділянки 6125880300:01:001:1597, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 355916 виданого 27.12.2005 року Шумською районною державною адміністрацією. 8. Після смерті [PERSON] залишився заповіт від 22 січня 2009 року посвідчений секретарем Андрушівської сільської ради Шумського району Тернопільської області Гук З.І., зареєстрований в реєстрі за №1, згідно з яким усе своє майно вона заповіла позивачу по справі. 9. Із довідки № 653 від 06 жовтня 2020 року виданої Шумською міською радою Тернопільської області вбачається, що [PERSON] , 1953 р.н. проживала без реєстрації в будинку своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і здійснювала догляд за нею з 2007 року і до дня її смерті [INFO] , так, як вона того потребувала. 10. Як вбачається із листа про роз`яснення щодо порядку спадкування №267/01-16 від 26.11.2020 року виданого приватним нотаріусом Шумського районного нотаріального округу Хаблюк Т.В., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця, оскільки нею не підтверджено постійного проживання з померлою на день смерті і у встановлений законом строк не подано заяви про прийняття спадщини із рекомендацією звернутися до суду. Одночасно в роз`ясненні зазначено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. ІV. Оцінка Суду. 11. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 12. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 13. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 14. За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. 15. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 16. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). 17. Права та обов`язки, які не входять до складу спадщини, передбачені положеннями статті 1219 ЦК України. Отже, об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, які належали особі на час смерті, крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. 18. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). 19. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 20. Згідно із ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 21. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 22. У відповідності до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. 23. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 24. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 25. Із змісту ст. 1272 ЦК України слідує, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. 26. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відомостей про вчинення таких дій позивачем суду не надано та, відповідно, матеріали справи їх не містять. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. 27. Спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину, як зазначено у ч. 1 ст. 1297 ЦК України. 28. Вчинення нотаріусом нотаріальних дій регламентуються законом України «Про нотаріат» та інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. 29. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. 30. Згідно п.2.1 гл. 10 Порядку, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), серед інших, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину. 31. Пунктом 3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. 32. Згідно із п.3 Глави 13 цього Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 33. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Позивач під час судового розгляду справи пояснила, що до нотаріальної контори не зверталась, однак в матеріалах справи наявний лист про роз`яснення щодо порядку спадкування №276/01-16 від 26.11.2020 року, виданий на усне звернення [PERSON] приватним нотаріусом Шумського районного нотаріального округу Хаблюк Т.В., яким останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, (а не за заповітом) на спадкове майно, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] . Дане роз`яснення суд розцінює критично. 34. У пункті 1 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 йдеться про обов`язковість у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. 35. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом позивач в позовних вимогах визначила як відповідача - Шумську міську раду. Однак під час судового засідання зазначила, що у спадкодавця [PERSON] є рідний син, а її брат. Слід зауважити, що позивачем не надано суду доказу (витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі), про те чи будь-хто звертався до нотаріальної контори по питаню прийняття спадщини внаслідок смерті спадкодавця, а тому суд не взмозі оцінити те, що Шумська міська рада є належним відповідачем, в даному випадку будуть порушення права інших спадкоємців. 36. Відповідно до частини третьої і четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 37. Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України 2004 року, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову. 38. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( частина перша статті 76 ЦПК України). 39. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 40. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 41. Позивачем при подачі позову було сплачено 840 грн. 80 коп. судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З цих підстав,

Outcome: dismissed