Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позову посилається на те, що 22 липня 2008 року ниму ЗАТ КБ «ПриватБанк» написано Анкету-Заяву позичальника №ТЕ18NL00000040. В квітні 2012 року банк звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентів та пені. З позовної заяви вбачається, що написану позивачем Заяву-Анкету банк вважає письмовим договором про надання кредиту. Позивач зазначає, що істотних умов договору сторонами погоджено не було, також відсутній підпис позичальника, який би свідчив про його ознайомлення з правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, перед укладенням кредитного договору позивачу не було повідомлено про тип відсоткової ставки та орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення кредиту про надання кредиту, тому позивач просить суд визнати кредитний договір у вигляді Анкети-Заяви позичальника №ТЕ18NL00000040 від 22 липня 2008 року, укладену між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] недійсним. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому, та просили суд його задоволити, визнати кредитний договір у вигляді Анкети-Заяви позичальника №ТЕ18NL00000040 від 22 липня 2008 року, укладену між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] недійсним. Представник відповідача всудовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у запереченнях, та просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки кредитний договір, який оспорює позивач, містить усі істотні умови, необхідні для його укладення, зміст умов кредитного договору є чітким та зрозумілим для сторін, договір підписаний позивачем та банком. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. 22 липня 2008 року [PERSON] була подана Анкета-Заява позичальника на отримання споживчого кредиту у ЗАТ КБ «ПриватБанк» №ТЕ18NL00000040 на суму 25 000,00 грн. Згідно даної Заяви-Анкети банк надає позичальнику кредитні кошти сумі 25 000,00 грн. на споживчі цілі терміном на 60 місяців з 22 липня 2008 року по 21 липня 2013 року при умові сплати за користування відсотків в розмірі 2,9 % в місяць. Позичальник зобов'язаний щомісяця із 22 по 27 число кожного місяця сплачувати по 939,15 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по відсоткам, штрафних санкціях, а також інших витрат згідно умов договору. Умовами падання споживчого кредиту передбачено, що Банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом видачі готівки через касу Банку. Строк, терміни повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, неустойку, розмір щомісячного платежу та період сплати платежів визначенні в Анкеті-Заяві позичальника. Із матеріалів справи вбачається, що Банк покладенні на нього зобов'язання по видачі 25 000,00 грн. кредиту виконав належним чином, що підтверджується проставленим на заяві на видачу готівки підписом позичальника [PERSON] Як вбачається із пункту 4 Анкети-Заяви, [PERSON], підписавши даний документ, погодився з тим, що Тарифи Банку та Анкета-Заява позичальника будуть складати кредитний договір. Згідно п.3.2.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («персональний кредит») позичальник зобов'язаний погашати кредит у порядку та строки відповідно до Заяви. Пунктом 3.2.3. Умов передбачено обов'язок позичальника сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви та п.4.1. даних Умов та Тарифів. У випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту. Позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні (п.5.1. Умов). Як передбачено п.5.3. Умов, при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 60 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п.5.1., 5.2., 5.3. здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 УК України). В силу ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. У пункті 8 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до статті 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. В силу ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, враховуючи, що кредитний договір №ТЕ18NL00000040 від 22 липня 2008 року містить всі необхідні істотні умови для його укладення, позичальник не відмовився від отримання кредиту до його укладення, підписавши Анкету-Заяву, погодився з тим, що Тарифи Банку та Анкета-Заява позичальника будуть складати кредитний договір, отримав кредит у розмірі 25 000,00 грн., суд приходить до висновку, що немає підстав для задоволення позову та визнання даного кредитного договору недійсним, а тому у задоволенні позову [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору недійснимслід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed