Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У січні 2014 року позивач, подав до суду позов, який мотивував тим, що між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] терміном на один рік 23 вересня 2010 року укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, на підставі якого застраховано автомобіль «DAEWOO Т13110 ЗНГ», державний номер [NUMBER], від ризиків, в тому числі і дорожньо-транспортних пригод. 23 вересня 2011 року о 12 год. 30 хв. в м. Суми по вул. Замостянській, 7/3, за участі автомобіля «ВАЗ 21070», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «DAEWOO Т13110 ЗНГ», державний номер [NUMBER], керованим [PERSON], сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої застрахований транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Згідно зі страховим актом від 03 листопада 2011 року вартість страхового відшкодування склала 2878 грн. 98 коп., які позивач відшкодував потерпілому [PERSON] У листопада 2011 року Липоводолинським районним судом Сумської області відповідача визнано винуватим у вчиненні дорожно-транспортної пригоди та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу [PERSON] застрахована ВАТ НАСК «Оранта» за полісом № АА/5715821, який покрив суму збитків позивача в розмірі 2368 грн. 98 коп., окрім виплати безумовної франшизи в розмірі 510 грн. Позивач зазначає, що суму безумовної франшизи повинен сплати відповідач, як особа яка винувата у скоєнні адміністративного правопорушення (ДТП), так як її розмір є збитками цієї страхової компанії та їх сплата за рахунок цієї особи, передбачена ст.993,1194 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування». Від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність, про підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, але в своїй письмовій заяві позов визнав в повному обсязі, просив суд розглянути справу без його присутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази зібраній у ній, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на нижченаведене. Судом установлено факт укладення 23 вересня 2010 року між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», як страховиком, та [PERSON], як страхувальником, на строк один рік договору страхування наземного транспорту марки DAEWOO Т13110 ЗНГ, 2007 року виробництва, реєстраційний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER], синього кольору (далі-договір), з яким визначено перелік страхових випадків (ризиків КАСКО) страхувальника щодо водіння та керування зазначеним вище автомобілем, в тому числі і дорожньо-транспортну пригоду (п.7.2.). Згідно з п.1,5 предметом договору і об'єктом страхування по цьому двосторонньому правочину є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, і пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням вищевказаним транспортним засобом (а.с.6-11). ВАТ НАСК «Оранта» застрахована цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER], за полісом № АА/5715821, що належить відповідачу [PERSON] (а.с.13). 23 вересня 2011 року близько 12 год. 30 хв. в м. Суми по вул. Замостянській, 7/3, за участі автомобіля «ВАЗ 21070», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «DAEWOO Т13110 ЗНГ», державний номер [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої застрахований транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Унаслідок наїзду водієм [PERSON] на стоячий автомобіль ЗАЗ DAEWOO, в його діях встановлено порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху, за що на нього постановою Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 листопада 2011 року накладено адміністративне стягнення, передбачене ст.124 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.14,15). 26 вересня 2011 року [PERSON] подав заяви до ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП, яке відбулося 23 вересня 2011 року близько 12 год. 30 хв. в м. Суми по вул. Замостянська, 7/3, а 03 листопада 2011 року позивач склав страховий акт № 2011/U/OMD04315/UIA10824 після визначення розміру збитків завданих ДТП і визначив розмір страхового відшкодування в сумі 2878 грн. 98 коп. (а.с.11-12,16-17). Актом огляду транспортного засобу ЗАЗ DAEWOO, державний номер [NUMBER], від 03 жовтня 2011 року, визначена вартість ремонту автомобіля склала 3406 грн. 59 коп. (а.с.19-20). Платіжним дорученням № 34148 від 17 листопада 2011 року ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» підтверджено позивачем виплату страхового відшкодування [PERSON] згідно з актом № UIA 10824 в розмірі 2878 грн. 98 коп. (а.с.18). 23 липня 2013 року позивач звертався до відповідача з вимогою сплатити суму франшизи в розмірі 510 грн. 00 коп., оскільки полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НАСК «Оранта» не покривається сума франшизи в зазначеному розмірі і згідно з чинним законодавством повинна бути сплачена безпосередньо винною особою (а.с.25). Між сторонами виник спір, який врегульований нормами ЦК України та Законів України «Про страхування», «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо відшкодування збитків саме в порядку регресу. Так, статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотків від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини, яка вбачається в діях водія [PERSON] щодо порушення Правил дорожнього руху, в результаті чого сталося 23 вересня 2011 року ДТП. З урахуванням вищевикладеного, з відповідача, як заподіявача шкоди при ДТП, підлягає стягненню розмір франшизи в сумі 510 грн., яка була виплачена позивачем фізичній особі [PERSON] (страхувальнику за договором добровільного страхування від 23 вересня 2010 року), оскільки ця сума не була оплачена страховиком, у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] (а.с.25).

Outcome: approved