Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до Роменської ВК № 56 про визнання інформації недостовірною та відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Роменській ВК (№56). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 08.11.2013 року по цивільній справі № 585/2880/13-ц було частково задоволено його позов до відповідача щодо відправлення його кореспонденції до Європейського суду з прав людини з порушенням строків, встановлених ч. 4 ст. 113 КВК України були визнані незаконними та стягнуто на його користь моральну шкоду у розмірі 1000 грн. У судовому засіданні він присутній не був, з даним рішенням суду відповідач ознайомив його під підпис 05.12.2013 року. З рішення суду йому стало відомо, що відповідач, заперечуючи його позовні вимоги, посилався на акти Роменської ВК -56 від 18.08.2010 року та від 12.10.2010 року. Оскільки а ні судом, а ні відповідачем, його не було ознайомлено зі змістом вищезгаданих актів, він звернувся до начальника колонії із заявою про надання йому відповідних копій документів. У відповідь він отримав довідку установи від 26.05.2014 року, в якій начальником колонії було зазначено, що в його особовій справі засудженого № 11-К-15, будь які акти Роменської ВК - 56 від 18.08.2010 року та 12.10.2010 року відсутні. Він був вимушений сплатити судовий збір за надання копій документів зі справи № 585/2880/13 ц (провадження № 2/585/936/13) та звернувся до Роменського міськрайонного суду із заявою від 24.006.2014 року про надання йому вищезгаданих актів. [PERSON] міськрайонного суду від 01.07.2014 року № 10765/14 вих. № 2-585/936/2013 йому було надіслано ксерокопії актів від 18.08.2010 року та 12.10.2010 року, якою адміністрація ВК № 56 вручила йому під розписку 10.07.2014 року. Ознайомившись із актом Роменської ВК № 56 від 18 серпня 2010 року він виявив в ньому інформацію про те, що: «Комісія у складі заступника начальника з СВПР [PERSON], зав. Канцелярії [PERSON], інспектора канцелярії [PERSON], начальник сектору ДПВ [PERSON] склали цей акт про те, що цього числа поштового відділення с. Перехрестівка було повернуто закритий пакет засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON], адресований до Європейського суду з прав людини по причині недостатньої кількості наклеєних марок відносно ваги конверта. Дане звернення було повернене засудженому, про що в журналі обліку закритих пакетів № 452 було зроблено відповідний запис № 39». Акт від 18.08.2010 року підписаний особами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затверджений начальником Роменської ВК № 56 [PERSON] Однак, інформація в даному акті є недостовірною, тобто такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, складеною з метою уникнути відповідачу відповідальності за не відправлення його кореспонденції адресату у строк, встановлений ч. 4 ст. 113 КВК України. Про існування будь яких недоліків його кореспонденції відповідач його до відома не ставив, кореспонденції йому не повертав. Про відсутність недоліків підтверджує той факт, що відповідач не зазначив в акті ваги його конверта, суми сплачених ним та суми, яку йому потрібно доплатити для того, щоб оператор поштового зв»язку прийняв це поштове відправлення для пересилання адресату. Крім того, згідно абз. 10 п. 45 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 25.12.2003 р. № 275 відшкодування витрат за пересилання звернень провадиться з коштів, які є на особистих рахунках засуджених. У разі відсутності таких коштів пересилання звернень проводиться за рахунок коштів, передбачених кошторисом на утримання установ виконання покарань. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 08.11.2013 року було встановлено, що відповідач прийняв від неї кореспонденцію до суду 17.08.2010 року, а відправив її адресату 20.08.2010 року, про що підтверджує фіскальний чек УДППВ «Укрпошта» від 20.08.2010 року, який зберігається на а.с. 5 цивільної справи № 585/2880/13 ц. Згідно його картки № 12706 по обліку руху особистих грошей і операцій по безготівковому розрахунку у період з 17.08.2010 року по 20.08.2010 року у нього перебувало 57 грн. 45 коп., будь яких утримань за оплату поштових послуг відповідачем не зазначено. Разом з тим в журналі обліку вихідної кореспонденції засуджених відсутня повторно реєстрація його кореспонденції до Європейського суду з прав людини, яку йому відповідачем ніби то було повернуто 18.08.2010 року. Така реєстрація передбачена абз. 8 п. 45 вищезгаданих Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Дані обставини вказують на те, що ніякого повернення йому кореспонденції, так само як і її недоліків не було, оскільки відповідно до абз. 1 п. 43 вищезгаданих Правил внутрішнього розпорядку відправлення засудженими листів і звернень проводиться тільки через адміністрацію установ виконання покарань. Якщо повторне відправлення його кореспонденції було, то воно відбулося у незаконний спосіб про що йому невідомо. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 08.11.2013 року було встановлено, що «Суд також критично оцінює акти від 18.08.2010 року та 12.10.2010 року оскільки вказані акти підписані лише працівниками ВК № 56 без участі [PERSON], розписок про те, що звернення поверталися, суду не надано. Підписку [PERSON] про повернення йому звернень адміністрацією не надано». Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Дії відповідача щодо поширення в акті від 18.08.2010 року про нього інформації викликали у нього нервове потрясіння, оскільки відповідач, який повинен бути для нього прикладом порядності, відповідальності в демократичному суспільстві та в силу своїх службових обов»язків стимулювати його до право слухняної поведінки, виявився злочинцем. Протиправна поведінка відповідача лягла на нього психологічним тягарем, оскільки відбування покарання в оточенні лицемірства та свавілля відповідача перевищував неминучий рівень страждання, властивого триманню під вартою. Він втратив спокій, сон та працездатність, що безумовно, не сприяло покращенню стану його здоров»я. [PERSON] обставини порушили нормальний хід його життя та посилили його душевні страждання. Завдану й ому моральну шкоду із врахуванням характеру та обсягу душевних страждань, він оцінює у 8000 грн., яку вимагає відшкодувати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені в ній, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Роменської ВК № 56 [PERSON] позов не визнала і пояснила, що в судовому засіданні під час розгляду цивільної справи № 585/2880/13 ц Роменською ВК № 56 було надано акти від 18.08.2010 року та 12.10.2010 року. Ці акти містили достовірну інформацію, оскільки були засвідчені підписами посадових осіб Роменської ВК № 56 і містили інформацію про події, які існували. У зв»язку зі спливом великого проміжку часу неможливо встановити обставини, при яких вони були складені, а більшість осіб, які їх підписали [PERSON], [PERSON], [PERSON] звільнені і не мають ніякого відношення до державної установи «Роменська ВК № 56». Рішенням суду від 08.11.2013 року не визнано, що інформація недостовірна. Також невірним є твердження позивача про поширення інформації, оскільки він не надав доказів на підтвердження своїх вимог.Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом підстав. Таких підстав [PERSON] не навів, а тому права на її відшкодування не має. [PERSON] не звертався до лікарів у зв»язку з порушенням стану здоров»я. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, надавши в минулому судовому засіданні пояснення і письмові заперечення, вважала, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, пояснила суду, що дійсно записів в журналі обліку закритих пакетів № 452 під № 39 17.08.2010 року зареєстровано закритий пакет [PERSON] до Європейського суду з прав людини. Даний пакет зареєстровано в день надходження згідно вимог п. 45 ПВР, які діяли на той момент на наказу ДПтС України № 109 від 29.02.2012 року «Про затвердження Типової інструкції з діловодства в органах, установах виконання покарань, що належать до сфери управління Державної пенітенціарної служби України». В даному журналі також мається запис про повернення даного пакету 18.08.2013 року під підпис начальнику сектору ДУ. Даний пакет було повернуто в канцелярію 20.08.2013 року, про що свідчить підпис начальника сектору ДУ після усунення недоліків для відправки. Вимоги позивача щодо повторної реєстрації звернення являються безпідставними, так як згідно п. 3.5.3 наказу ДПтСУ № 109 від 29.02.2012 року «Документи реєструються лише один раз: вхідні у день надходження, створювані у день підписання або затвердження». Посилання позивача на те, що повторна реєстрація звернення передбачена п. 45 ПВР не відповідає дійсності. 08.11.2013 року вона присутня не була, про існування акту стало відомо під час ознайомлення зі справою № 585/2880/13ц 27 червня 2017 року в суді. Особисто вона ніякого акту не складала, так як це суперечить вимогам п. 3.3.4 наказу ДПтСУ № 109/2012, в якому зазначено, що у разі відсутності або нецілісності вкладень, пошкодження конверта, упакування, що призвело до неможливості прочитання тексту документа складається акт у двох примірниках. Один примірник акта надсилається відправникові, інший зберігається у службі діловодства. Інших випадків для складання актів не передбачено. Копії акта в канцелярії відсутні, реєстрація в канцелярії не проведена, копія акта вона не завіряла. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про визнання інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди. При вирішенні спору суд виходить з положень норм ЦК України та інших нормативних актів, на які посилаються сторони. Відповідно до Конституції України фізична особа має право на недоторканість особистого життя, повагу до гідності та честі (ч. 1 ст. 270 ЦК України). Частиною 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97 ВР від 17.07.1997 року (далі Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного, сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Згідно ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, визначених законами України та цим Кодексом і встановлених вироком суду. Відповідно до ч. 2 ст. 107 КВК України засудженим можуть надаватися й інші права, реалізація яких не суперечить меті покарання, порядку і умовам виконання та відбування покарання. Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», документ - матеріальний\~\~носій,\~\~що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Відповідно до частин 1,3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа яка поширила, не доведене протилежного. Згідно з ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. У відповідності до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз»яснено у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. Разом з тим вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в наданих атестаційній комісії матеріалах (характеристиках, протоколах чи інших документах), можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК (435-15). Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Якщо ж недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи зазначеними вище учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами. Судом встановлено, що позивач відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у [PERSON] виправній колонії (№56). З цивільної справи № 585/2880/13-ц (№ 2/585/936/13) вбачається, що рішенням Роменського міськрайонного суду від 08.11.2013 року було частково задоволено позов [PERSON] до відповідача щодо відправлення його кореспонденції до Європейського суду з прав людини з порушенням строків, встановлених ч. 4 ст. 113 КВК України, були визнані незаконними та стягнуто на його користь моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Рішення суду набрало законної сили. У судовому засіданні [PERSON] присутній не був, з даним рішенням суду відповідач ознайомив його під підпис 05.12.2013 року. З рішення суду йому стало відомо, що відповідач, заперечуючи його позовні вимоги, посилався на акти Роменської ВК -56 від 18.08.2010 року та від 12.10.2010 року. [PERSON] міськрайонного суду від 01.07.2014 року № 10765/14 вих. № 2-585/936/2013 [PERSON] було надіслано ксерокопії актів від 18.08.2010 року та 12.10.2010 року, якою адміністрація ВК № 56 вручила йому під розписку 10.07.2014 року (а. с. 5). З матеріалів цивільної справи № 585/2880/13-ц (№ 2/585/936/13) вбачається, що актом Роменської ВК № 56 від 18 серпня 2010 року комісія у складі заступника начальника з СВПР [PERSON], зав. Канцелярії [PERSON], інспектора канцелярії [PERSON], начальник сектору ДПВ [PERSON] склали цей акт про те, що цього числа з поштового відділення с. Перехрестівка було повернуто закритий пакет засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON], адресований до Європейського суду з прав людини по причині недостатньої кількості наклеєних марок відносно ваги конверта. Дане звернення було повернене засудженому, про що в журналі обліку закритих пакетів № 452 було зроблено відповідний запис за № 39. Акт від 18.08.2010 року підписаний особами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затверджений начальником Роменської ВК № 56 [PERSON] (а. с. 66 справи № 585/2880/13-ц). Відповідно до акту Роменської ВК № 56 від 12.10.2010 року комісія у складі в.о. заступника начальника з СВПР [PERSON], зав. Канцелярії [PERSON], інспектора канцелярії [PERSON], склали цей акт про те, що цього числа з поштового відділення с. Перехрестівка було повернуто закритий пакет засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON], адресований до Європейського суду з прав людини по причині недостатньої кількості наклеєних марок відносно ваги конверта. Дане звернення повернуто через начальника відділення СПС засудженому [PERSON] для усунення недоліків, про що в журналі № 452 обліку закритих пакетів зроблено відмітку. Дане звернення було повернуто засудженому у присутності юрисконсульта [PERSON] (а. с. 67 справи № 585/2880/13-ц). Дані акти від 18.08.2010 року та 12.10.2010 року були подані Роменською ВК № 56 як доказ під час розгляду цивільної справи № 585/2880/13-ц, оцінені судом критично, оскільки вказані акти підписані лише працівниками ВК 56 без участі [PERSON], розписок про те, що звернення поверталися суду не надано. Підпису [PERSON] про повернення йому\~звернень адміністрацією не надано. Тобто дані акти були досліджені судом як докази у розглянутій справі, та відповідна оцінка їм надана. Відтак, позовні вимоги в частині визнання інформації, викладеної в актах від 18.08.2010 року та 12.10.2010 року, не достовірною, задоволенню не підлягають, оскільки така оцінка вже зроблена судом, а повторна переоцінка доказів згідно вимог ЦПК України не передбачена. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до [PERSON] з медичної картки амбулаторного хворого засудженого [PERSON] оглядом психіатра 17.02.2014 року психотичної симптоматики не виявлено; наступний огляд [PERSON] відбувся 05.08.2014 року, психотичної симптоматики не виявлено (а. с. 21). Згідно психологічної характеристики і характеристики від 08 червня 2017 року [PERSON] дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за вольовими якостями рішучий, наполегливий, весь час займається самоосвітою, підтримує соціально корисні зв»язки шляхом листування, телефонних розмов, отримує посилки, на даний час не працевлаштований у зв»язку з бажанням працювати за своєю спеціальністю (а. с. 22, 23). Згідно заяви від 03 травня 2017 року засудженому [PERSON] психологом відділу соціально виховної та психологічної роботи була надана психологічна допомога з турбуючих питань (а. с. 36). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь\~\~у справі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. \~\~\~\~ З огляду на викладене, суд вважає не доведеним заподіяння моральної шкоди позивачу саме змістом та наданням актів від 18.08.2010 року та 12.10.2010 року, які були досліджені як доказ у цивільній справі № 585/2880/13-ц, оскільки рішення у справі було частково на користь [PERSON], ним не оскаржувалося, акти судом до уваги не взяті. А отримання психологічної допомоги у 2017 році не може свідчити про зв»язок із інформацією, викладеною в актах 2012 року, у зв»язку з чимпозов в частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, так як позивач є засудженим до довічного позбавлення волі, враховуючи його майновий стан - на його рахунку, згідно довідки про рух грошових коштів, станом на 12.05.2017 року, залишок становить 88 грн. 18 коп. (а. с.31), позивача [PERSON] слід звільнити від сплати судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed