Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Полтавське об`єднане управління пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просила стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь 25 760 грн. 52 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, та витрати на правову допомогу у сумі 5 820 грн. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває на обліку в Полтавському об`єднаному управлінні ПФУ Полтавської області та отримує відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсію по інвалідності 3 групи за загальним захворюванням, а з лютого 2017 року за віком. Згідно довідки про розмір призначеної та фактично виплаченої пенсії за період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року в період з лютого 2015 року по липень 2015 року відраховано з пенсії податок на доходи фізичних осіб в розмірі 2 433 грн. 66 коп. та військовий збір у розмірі 243 грн. 36 коп., а також у період з серпня 2015 року по вересень 2017 року пенсія виплачувалася із обмеженням в розмірі 85 %, що становить 23 083, 50 грн. Вказані відрахування проводилися у зв`язку із прийняттям Законів України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166, який набрав чинності 19.04.2014, «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року за № 71, який набрав чинності з 01.01.2015, «Про внесення змін до ПК України щодо звільнення від оподаткування пенсій» від 02.06.2016 № 1411, який набрав чинності з 01.07.2016, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015, який набрав чинності з 01.04.2015, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України « від 24.12.2015 № 911. Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27.02.2018 року прийнятого у справі № 1-6/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, які діяли на підставі прийняття вищезазначених Законів. Вважає, що має право на відшкодування шкоди, завданої законом, який визнаний неконституційним, на підставі ст.ст. 22, 1166, 1173, 1175 ЦК України, тому звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 05 жовтня 2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, позивача звільнено від сплати судового збору. Від відповідачів Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій вони проти задоволення позову заперечують, виходячи з наступного. Частиною 3 ст. 152 Конституції України передбачено, що матеріальна та моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними відшкодовується державою в установленому законом порядку. Статтею 1175 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті її прийняття органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Разим з тим, як вбачається із змісту Закону України «Про Конституційний Суд України» та ст. 21 ЦК України законодавець розмежовує поняття «Неконституційність» та «незаконність». Відповідно до ст. 7 Закону до повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (неконституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України , актів Президента, актів Кабінету міністрів України, правових актів Верховної Ради АРК. Частиною 2 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, ст. 1175 ЦК України застосовується тільки у тих випадках, коли нормативно-правовий акт органу державної влади визнається незаконним і скасовується. У випадках, коли закони та інші правові акти або їх окремі положення визнаються Конституційним Судом України неконституційними та у зв`язку з цим втрачають чинність, вказана норма не підлягає застосуванню. Крім того, ч.2 ст. 152 Конституції України чітко визначено, що відшкодування шкоди фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними здійснюється державою у встановленому законом поярдку. Проте на даний час такого закону в Україні не прийнято. Відповідно до ст. 91 Закону України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Таким чином, положення абз.1 п.п.164.2.19 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України втратили чинність з 27 лютого 2018 року. Тобто, під час відрахування Полтавським об`єднаним управлінням ПФУ Полтавської області податку на доходи фізичних осіб та військового збору, абз.1 п.п.164.19 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України був чинним, підлягав застосуванню та поширював свою дію на правовідносини з оподаткування. Правовідносини, що виникли регулюються нормами податкового законодавства, а до майнових відносин, що виникли на адміністративному чи іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій, а також до податкових, бюджетних відносин, відповідно до ч.2 ст. 1 ЦК України, цивільне законодавство не застосовується. Шкоду, яку позивач прохає відшкодувати у виді відрахованих сум з пенсії, не можна вважати збитками у розумінні ст. 22 ЦК України. Позивачем не представлено, що внаслідок прийняття ВРУ нормативного-правового акту, який у подальшому був визнаний неконституційним, було спричинено матеріальну шкоду у вказаному розмірі. Тим більше не обґрунтовано заявлену шкоду у виді недоплати до пенсії у сумі 23 083, 50 грн., оскільки неправомірність дій Пенсійного фонду не встановлена ні судовим рішенням, ні іншим документом. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що посилання відповідача на відсутність закону, який регулює подібні правовідносини, є неприпустимим, оскільки нівелює засади конституційності. В Україні діє верховенство права, а відсутність конкретної законодавчої норми, необхідної для врегулювання колізійного випадку, називається прогалиною у законодавстві, для вирішення якої застосовується аналогія закону або аналогія права. Вважає, що в даному випадку необхідно керуватися вимогами ст. 1175 ЦК України, а висновки Конституційного Суду України, що викладені у рішенні від 27.02.2018 № 1-р/2018 у справі № 1-6/2018поширюються і на спірні правовідносини, що виникли до прийняття цього рішення, адже лише констатація того, що Закон суперечив Конституції України не можна вважати належним та ефективним засобом правового захисту. Ухвалою суду від 30 січня 2019 року провадження по справі зупинено до закінчення перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у справі № 686/6775/18-ц у касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду (а.с.90-91). Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року провадження по справі поновлено. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідачів Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області Ропавка А.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, прохала у його задоволення відмовити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Полтавського об`єднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.68, 79). Заслухавши сторони, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Полтавському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області, вид пенсії по інвалідності 3 групи захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України 29.03.2017 року серії [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААВ № 474173 від 01.07.2013 [PERSON] встановлено другу групу інвалідності з 01.07.2013 по 01.08.2015, а відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0478231 з 01.08.2015 року [PERSON] встановлено третю гурпу інвалідності безтерміново (а.с.13). Згідно з довідкою про розмір призначеної та фактично виплаченої пенсії [PERSON] за період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року (а.с. 15-16) за вказаний період з пенсії позивача було відраховано 243, 36 грн. військового збору, 2 433, 66 грн. податку на доходи фізичних осіб, 23 083, 50 грн. відрахування в період роботи. До 19.04.2014 - до набрання чинності ЗУ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 за № 1166-УІІ, яким передбачено внесення змін до статті 164 Податкового кодексу України, пенсія громадян, в тому числі і [PERSON] , не підлягала оподаткуванню. Після набрання чинності ЗУ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 за № 1166-УІІ пункт 164.2 статті 164 ПК України доповнено новим підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положенням абзаців 13,14 пункту 32 розділу І Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», прийнятого Верховною Радою України 28.12.2014 за № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, підпункт 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу викладено у новій редакції, за якою до детального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються «суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць) (в 2015 році: 1218 х 3 = 3654, в 2016 році: 1378 х3 = 4134), встановленої на 01 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати». Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій» від 02.06.2016 № 1411-VIII, який набрав законної сили 01.07.2016, встановлено, що пенсії або щомісячне довічне грошове утримання оподатковуються, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 01 січня звітного податкового року. Законом № 1411 також передбачено, що положення підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Окрім того, відповідно до пункту 16-1 розділу XX «Прикінцеві положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи ЗС України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Пунктом 162.1 ст.162 ПК України встановлено, що платниками податку є, зокрема фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Згідно з п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає : оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Пунктом 168.1.1 ст.168 ПК України визначено, що оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку здійснюється додатковим агентом. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати додаток із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника додатку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України) (п.168.3 ст.168 ПК України). Відповідно до п.167.1 ст.167 ПК України в редакції, що діяла з 19.04.2014, ставка податку становила 15 відсотків бази оподаткування. З лютого 2015 року по липень 2015 року з пенсії [PERSON] було вирахувано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 15 % (з пенсії, що перевищує три розміри мінімальної заробітної плати), що становить 2 433, 66 грн., а також 1,5 % військового збору у сумі 243, 36 грн. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VІІІ від 02 березня 2015 року, який набрав чинності з першого квітня 2015 року, запроваджено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України « від 24.12.2015 № 911, у 2016 році продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, а саме в період роботи працюючим пенсіонерам виплачувалося 85 % призначного розміру пенсії. З серпня 2015 року по вересень 2017 року позивачу виплачувалася пенсія як працюючому пенсіонеру, тобто 85 %, у зв`язку з чим вирахувано 23 083, 50 грн. Відповідно до пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 розділу IV Кодексу (в редакції чинній на момент оподаткування грошового утримання позивача) - до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб зараховувалися суми пенсій (включаючи суму їхньої індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, одержуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їхній розмір перевищував три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), установленої на 1 січня звітного податкового року, - в частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їхньої виплати. Щомісячна пенсія [PERSON] встановлена в розмірі, що перевищує 3 розміри неоподаткованого мінімуму, а тому підлягала оподаткуванню на загальних підставах в межах частини такого перевищення. Рішенням Конституційного суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 у справі за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу I Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абз. 1 п.п. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (справа про оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання) було вирішено: визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абз. 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Відповідно до ст. 91 ЗУ «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Вищевказані положення Податкового кодексу України втратили чинність з 27 лютого 2018 року. Проте, втрата нормативно-правовим актом (або його частиною) чинності не тотожна його неконституційності. Конституційним Судом України визнано факт неконституційності положень абз. 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, що вказує на те, що такі положення суперечили нормам Конституції з моменту їх прийняття. Рішення Конституційного Суду України не створює юридичного факту неконституційності нормативно-правового акту, а встановлює наявність чи відсутність такого юридичного факту. Отже, положення абз. 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України були неконституційними і до 27 лютого 2018 року. З огляду на те, що виконання неконституційного нормативно-правового акту є недопустимим, оподаткування пенсії позивача є безпідставним та таким, що порушує його конституційні права. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. При цьому, положення ч. 3 ст. 152 Основного Закону прямо відсилається на спеціальний закон, а тому відшкодування шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, не може здійснюватися в іншому, аніж у встановленому законом порядку. Проте, закон, який би встановлював порядок відшкодування державою матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, на даний час не прийнятий. Посилання позивача на положення ст. 1175 ЦК України є безпідставним, оскільки вказана норма встановлює, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Таким чином, вказана норма права не поширюється на спірні правовідносини, оскільки вона врегульовує відшкодування шкоди, завданої нормативно-правовим актом, що був визнаний незаконним і скасований, а не законом, визнаним неконституційним. За час дії неконституційних положень абз. 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України пенсія [PERSON] виплачувалась не у повному обсязі, у період з 01 лютого 2015 року по липень 2015 відраховано з пенсії податок на доходи фізичних осіб в розмірі 2 433, 66 грн. та військовий збір у розмірі 243, 36 грн., а також у період з серпня 2015 року по вересень 2017 року пенсія виплачувалася із обмеженням у розмірі 85 %, що становить 23 083, 50 грн. Проте, військовий збір та нарахована позивачем сума недоплаченої пенсії не охоплюється рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року, а тому вони не можуть бути відшкодовані на підставі ч. 3 ст. 152 Конституції України. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, не підлягають задоволенню. Виходячи з викладеного, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, а тому задовлелнню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а тому враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору покладає їх на рахунок держави, витрати на правничу допомогу стягненню з відповідачів не підлягають.

Outcome: dismissed