Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про захист прав споживача про встановлення нікчемності умов додатку № 1 до кредитного договору № 94002608000 від 31.08.2017 року про встановлення щомісячної комісії 1 за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,75 % від суми кредиту та щомісячної комісії 2 в розмірі 4,35 % від суми кредиту та застосування наслідків недійсності правочину, стягнувши з відповідача на її користь 10652,85 грн сплаченої суми платежів за комісією. На підтвердження позовних вимог в позовній заяві зазначила, що 31.08.2017 року між нею та відповідачем укладено кредитний договір № 94002608000 від 31.08.2017 року, за умовами якого позивач отримала грошові кошти в сумі 21021,02 грн з умовою сплати процентів в розмірі 28 % річних. Відповідно до п. 3.6 кредитного договору розмір щомісячного платежу становить 1469 грн, який має бути сплачений у строк до 25 числа поточного місяця. Однак у червні 2018 року позивачем було здійснено щомісячний платіж 27.06.2018 року, внаслідок чого відповідачем було збільшено нарахування щомісячної комісії за управління кредитом з 2,75 % на 4,35 % від суми кредиту. Також зазначила, що право відповідача на збільшення розміру комісії з 2,75 % до 4,35 % передбачено у випадку припинення дії договору добровільного страхування. При цьому, в заяві-приєднанні (акцепт) № 05/40/02/1000/1094779 до договору добровільного страхування не вказано умови припинення дії даного договору, що вказує на те, що не містить всіх істотних умов - щодо припинення зобовязань, що призвело до неправильного розуміння умов кредитування позичальником та нарахування відповідачем завищених сум комісії за управління кредитом. Крім того, нарахування комісії 2 є правом, а не обовязком банка та договір не містить положень щодо застосування даної комісії чи то до строкової суми основного боргу на дату виникнення прострочення, чи на весь строк дії кредитного договору. Позивач вважає умови кредитного договору пр. встановлення комісії незаконними, оскільки вони суперечать положенням чч. 1, 2, 4, 5, 7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.6 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року, що свідчить про те, що умови кредитного договору про встановлення комісії є несправедливими, оскільки порушують принцип добросовісності, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків та завдають шкоду споживачеві. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати нікчемними умови додатку № 1 до кредитного договору № 94002608000 від 31.08.2017 року про встановлення щомісячної комісії 1 в розмірі 2,75 % від суми кредиту та щомісячної комісії 2 в розмірі 4,35 % від суми кредиту та застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з відповідача на її користь 10652,85 грн сплаченої суми платежів за комісією. 08.01.2019 року ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 11.02.2019 року. 05.02.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що останній позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову, оскільки, по-перше, договір добровільного страхування укладено згідно з законодавством та в ньому зазначено строк його дії у п. 12 вказаного договору. Також зазначили, що встановлення комісії за управління кредитом передбачено Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» за надані послуги/розрахунково-касове обслуговування клієнта, яку останній сплачує відповідно до чинних тарифів у визначений термін за певний період обслуговування. При цьому, відповідачем розпочато нарахування комісії 2 у розмірі 4,35 % відповідно до п. 3.5.1 кредитного договору через прострочення позивачем щомісячних платежів за червень та серпень 2018 року. Крім того зазначили, що посилання позивачем як на підставу для задоволення позову на положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту є безпідставним через те, що на час укладення кредитного договору діяла нова редакція ст. 11 Закону та втратили чинність вказані Правила. Натомість встановлення умовами кредитного договору відповідної комісії не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», яким і врегульовано відносини між сторонами. Від позивача надійшла до суду заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, від його представника надійшло клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції. Клопотання представника відповідача не може бути задоволене, оскільки в суді відсутня технічна можливість забезпечити проведення відеоконференції у звязку із наявністю одного залу для проведення відеоконференції, який у визначений день та час судового засідання по даній справі зайнятий для розгляду кримінальних проваджень зі здійсненням відеофіксації. Оскільки від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, а належним чином повідомлений відповідач надав у визначений судом строк відзив на позовну заяву суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи (світлокопію договору №9400260800 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 31.08.2017 року; світлокопію паспорта споживчого кредиту; світлокопію додатку № 1 до договору №9400260800 від 31.08.2017 року; світлокопію заяви-приєднання (акцепту) № 05/40/02/1000/1094779 до договору добровільного страхування позичальника від 31.08.2017 року; світлокопію заяви [PERSON] щодо перерахунку заборгованості за кредитним договором від 20.08.2018 року; відповідь АТ «УкрСиббанк» № 09/48021 від 29.08.2018 року; довідку АТ «УкрСиббанк» про стан кредитної заборгованості Вих. № 69-5-39/452 від 07.12.2018 року; світлокопію інформаційного повідомлення АТ «УкрСиббанк»), суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 31.08.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем АТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір №9400260800 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 31.08.2017 року, за умовами якого позивач отримала грошові кошти в сумі 21021,02 грн з умовою сплати процентів в розмірі 28 % річних. Відповідно до пп. 3.6, 3.7 кредитного договору №9400260800 від 31.08.2017 року розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 1469 грн, який має бути сплачений щомісячно у строк до 25 числа (включно). Додатком № 1 до договору №9400260800 від 31.08.2017 року передбачена щомісячна комісія за управління кредитом, яка включає нарахування комісії 1 або комісії 2. При цьому комісія 1 (2,75% від суми кредиту) нараховується у випадку дотримання платником вимог п. 3.5.1 кредитного договору (необхідність внесення щомісячного платежу до 25 числа(включно)), а нарахування комісії 2 (4,35% від суми кредиту) відбувається у випадку недотримання умов нарахування комісії 1. Оскільки в червні 2018 року позивачем порушено строки сплати чергового платежу, тому відповідач правомірно став нараховувати до загальної вартості кредиту комісію 2 у розмірі 4,35% від суми кредиту. Твердження позивача про те, що включення до кредитного договору положень про необхідність сплати комісії за управління кредитом є таким, що порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, ст. 11, є хибними, оскільки на момент укладення 31.08.2018 року між сторонами вище вказаного кредитного договору діяла нова редакція Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до ст. 11 якого цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України\~"Про споживче кредитування". Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обовязкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей\~обчислення реальної\~річної процентної\~ставки визначаються\~загальні витрати\~за споживчим\~кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, повязані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обовязковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обовязковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. При цьому, при укладенні між сторонами вище вказаного кредитного договору відповідачем до загальних витрат за кредитом було включено витрати на комісію за обслуговування кредиту (комісія 1 та комісія 2), що вказує про необхідність обовязкової сплати вказаних витрат позивачем згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору. Також не може бути підставою для задоволення позову посилання позивача на положення п. 3.6 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року, оскільки вказані Правила втратили чинність 10.07.2017 року на підставі постанови НБУ від 08.06.2017 року № 49. Крім того, постановою НБУ від 08.06.2017 року № 49 було затверджено Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до пп. 4, 5 яких Банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача (далі - загальна вартість кредиту) у грошовому виразі згідно з методикою, наведеною в додатку 1 до цих Правил. Банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 2 до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит до складових загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит включаються, в тому числі, платежі за\~додаткові та\~супутні послуги(всі види комісії). При цьому, до графіку платежів за кредитним договором №9400260800 від 31.08.2017 року відповідачем включено суми комісії за управління кредитом (щомісячно), яка становить 578,08 грн (комісія 1) та 914,41 грн (комісія 2), що, у свою чергу вказує на правомірність розрахованих відповідачем складових вартості кредиту, до якої включено комісію за управління кредитом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 203, 204 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Однією з підстав для визнання укладеного між сторонами правочину недійсним позивач посилається на введення його в оману, оскільки умови договору не містять відомостей щодо підстав та строку нарахування комісії 2, що призвело до неправильного розуміння позивачем умов кредитування та нарахування завищених сум комісії. Проте суд не може погодитись з даними твердженнями, оскільки порядок нарахування комісії 2 конкретизовано, як встановлено судом, в додатку № 1 до договору №9400260800 від 31.08.2017 року, відповідно до якого вказана комісія нараховується банком у випадку недотримання умов нарахування комісії 1, тобто порушення встановленому договором строку внесення щомісячних платежів. Як на підставу для визнання укладеного між сторонами договору недійсним позивач також посилається на те, що умови спірного договору є, на думку позивача, несправедливими та непрозорими, сформульовані відповідачем в односторонньому порядку без врахування інтересів споживача, внаслідок чого утворився дисбаланс прав та обовязків, що суперечить вимогам Закону України Про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. При цьому, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна одночасна наявність перелічених ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.\~509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Проте позивач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не довів, у чому саме полягає несправедливість положень кредитного договору про включення до загальної вартості кредиту комісії за управління кредитом, враховуючи, що вказані положення, як було встановлено судом, кредитного договору ґрунтуються на положеннях ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та пп. 4,5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та додатку 2 до вказаних правил.\~ Встановлені судом обставини вказують на те, що умови укладеного між сторонами кредитного договору №9400260800 від 31.08.2017 року, зокрема, в частині включення до загальної вартості кредиту витрат на сплату комісії за управління кредитом є такими, що ґрунтуються на Законі та жодним чином не порушують права позивача як споживача кредитних послуг, що свідчить на безпідставність заявлених позовних вимог про визнання умов кредитного договору про встановлення щомісячної комісії за управління кредитом безпідставними та необхідність відмови в їх задоволенні. Не змінює висновків суду і посилання позивача в позові на відповідні правові висновки Верховного Суду України, оскільки вони стосуються правовідносин, які регулювались іншими правовими нормами (або в іншій їх редакції), аніж правовідносини, які виникли між сторонами в даній справі. Оскільки судом встановлено, що вимоги позивача про визнання нікчемними умов кредитного договору про встановлення комісії за управління кредитом не підлягають задоволенню, у звязку з цим відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченої комісії. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог [PERSON], у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed