Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У жовтні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від подружнього життя у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Проте сім"я не склалась через різні погляди на життя та характери. Рішенням Святошинського районного суду м.Києві від 14 грудня 2005 року шлюб між ними розірвано. Через декілька років після розірвання шлюбу між ними ви ник спір щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 28 серпня 2012 року визначено спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні [PERSON] щороку у навчальний період - щонеділі з 10 години до 18 години, щороку у період осінніх, зимових, весняних, літніх канікул - щочетверга з 15 години до 19 години, щонеділі з 10 години до 18 години, щороку впродовж двох тижнів для відпочинку та оздоровлення під час літніх канікул в період з 01 по 15 серпня; перші три зустрічі [PERSON] з донькою [PERSON] провести в присутності [PERSON] та участю психолога служби у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації. Проте вказане рішення виконати неможливо, оскільки у штаті служби у справах дітей Святошинської районної в м.Києві РД.А відсутня посада психолога. Окрім того, з часу проголошення вищезазначеного рішення розклад занять та вільний час дитини суттєво змінилися. Тому просила суд визначити [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою [PERSON]: щороку у навчальний період - щосуботи з 12.30 години до 18.00 години в присутності матері і за згодою дитини; щороку у період осінніх зимових, весняних, літніх канікул - щочетверга з 15 години до 19 години в присутності матері і за згодою дитини, щосуботи з 12.30 години до 18 години в присутності матері і за згодою дитини; щороку впродовж двох тижнів для відпочинку та оздоровлення під час літніх канікул в період з 01 по з 01 січня по 15 серпня за згодою дитини. При розгляді справи уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд визначити [PERSON] вищевказаний порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте без її присутності та за згодою дитини. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Просили суд задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач заперечував проти позову. Суду пояснив, що даний спір уже розглядався судом у 2012 році. З приводу даного питання службою у справах дітей Святошинської у м.Києві районної державної адміністрації надано у 2011 році висновок, який він підтримує. Тому просив суд закрити провадження у справі. У судовому засіданні представник служби у справах дітей Святошинської у м.Києві районної державної адміністрації підтримала розпорядження 2011 року щодо участі [PERSON] у вихованні та спілкування з [PERSON] Просив суд задовольнити позовні вимоги згідно наданого висновку. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. При розгляді справи судом встановлено, що 26 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві серія [NUMBER]. 20 січня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві серія [NUMBER] (а.с.46). Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо участі батька дитини у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] Згідно розпорядження Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 05 липня 2011 року №526 визначено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] - щочетверга з 15 год 00 хв до 19 год 00 хв, щонеділі з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв. Згідно довідки виданої навчально-виховним комплексом школою І ступеня дитячий садок «Поділля» від 14 жовтня 2014 року №157 встановлено, що [PERSON], [INFO], навчається у четвертому класі. З характеристики наданої практичним психологом ШДС «Поділля» [PERSON] характеризується як емоційна, комунікабельна, активна, позитивно сприймає себе та оточуючих, з розвиненим почуттям справедливості та адекватною самооцінкою. Так, відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно п.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляді, право вільно висловлювати ці погляді з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага з її віком і зрілістю. Згідно п. 2 з цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування перешкоджає нормальному розвитку дитини. З урахуванням вимог ст.ст. 158, 159 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров"я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону вказано, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Так, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 28 серпня 2012 року визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з [PERSON] наступним чином - щороку, у навчальний період : щонеділі з 10 год. до 18 год.; щороку у період осінніх, зимових, весняних, літніх канікул : щочетверга з 15.00 год. до 19.00 год., щонеділі з 10.00 до 18.00 год.; щороку впродовж двох тижнів для відпочинку та оздоровлення під час літніх канікул у період з 01 по 15 серпня. Перші три зустрічі батька з малолітньою донькою провести у присутності матері [PERSON] та за участю психолога служби у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації. Зобов»язано [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою (а.с.47-48). Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 21 листопада 2012 року вищезазначене рішення Святошинського районного суду м.Києва від 28 серпня 2012 року залишено без змін (а.с.10). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2012 року рішення Святошинського районного суду м.Києва від 28 серпня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 21 листопада 2012 року залишено без змін (а.с. 41-42). Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції від 24 січня 2013 року було відкрито виконавче провадження ВП №36137520 щодо виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 28 серпня 2012 року. На стадії виконання судового рішення виявилося, що в штаті Служби у справах дітей Святошинської РДА відсутня посада психолога, що унеможливило виконання судового рішення. 20 лютого 2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського районного управління юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 12). З листа Прокуратури Святошинського району м.Києва від 21 липня 2014 року за №(10-58)5688 та висновку про результати перевірки матеріалів ЄО №29735 від 14 липня 2014 року вбачається, що [PERSON] з грудня 2010 року по теперішній час чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування і рішення суду про усунення цих перешкод. [PERSON] у позовній заяві зазначено, що з моменту постановлення вищевказаних рішень суттєво змінився розклад робочого дня [PERSON], а саме розклад занять в школі, додаткових занять, наявність вільного часу, окрім того остання відвідує заняття з бальних танців та школу мистецтв. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наданих у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Суд, оцінюючи в сукупності пояснення учасників судового засідання і докази, досліджені в ході судового розгляду, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження і в обґрунтування такого висновку суду покладаються усі докази і пояснення у їх сукупності, які, на переконання суду, не залишають місця для гіпотетичної оцінки фактів, а в повній мірі і цілком надають суду можливість дійти категоричного висновку про необхідність констатувати безпідставність позовних вимог [PERSON] Окрім того, за складених між позивачем та відповідачем життєвих обставинах саме існуючий спосіб прийняття [PERSON] участі у спілкуванні та вихованні дитини відповідає її інтересам, надає можливість йому як батьку приймати належну участь у вихованні дитини, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, прийняти участь у здобутті донькою шкільної освіти, готувати її до самостійного життя. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування зазначеного [PERSON] суду не надано. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed