Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

[PERSON] 19 лютого 2020 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , та просить стягнути з відповідача 1/2 частину заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11401761000 від 06.10.2008 року в розмірі 14329,27 доларів США та пені у розмірі 9412,57 грн., а саме 7164,63 доларів США та 4706,28 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу він отримав споживчий кредит у розмірі 14329,27 доларів США згідно договору про надання споживчого кредиту №11401761000 від 06.10.2008 року. На взяті кошти був придбаний житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.10.2014 року, вказаний житловий будинок був визнаний спільною сумісною власністю подружжя, та в порядку поділу майна було визнано за ним та відповідачем право приватної власності на 1/2 частину спірного будинку за кожним. Він одноособово погасив кредит. Праву на спільну сумісну власність на житловий будинок кореспондується боргове зобов`язання повернення грошової суми, що позичалася на придбання будинку. У судове засідання позивач не з`явився. Надав заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги та просив про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явилась. Судові виклики, направлені за адресою місця реєстрації, повернулись із зазначенням «За закінченням терміну зберігання». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Про судове засідання, призначене на 24.06.2020 року, була повідомлена належним чином, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Судовий виклик на судове засідання призначене на 13.05.2020 року, повернувся із зазначенням «Відмова від отримання». Судові виклики на судові засідання призначені на 03.09.2020 року та 01.10.2020 року, повернулись із зазначенням «За закінченням терміну зберігання». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача та третьої особи суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, повідомлення відповідача та третьої особи було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Котовського міськрайонного суду Одеської області. Тому суд вважає відповідача та третю особу належно сповіщеними про час і місце розгляду справи. За вказаних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 26 січня 2007 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №12. Від шлюбу дітей не мають. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2014 року, справа №505/2533/14-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 06 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник - ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11401761000, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 18000,00 доларів США, 15,00% річних за користування кредитом, кінцевий термін повернення - 05 жовтня 2029 року, а [PERSON] , в свою чергу, взяв на себе зобов`язання у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 06 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник - ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір поруки № 232804 в якості забезпечення за виконання [PERSON] зобов`язань за договором кредиту № 11401761000 від 06 жовтня 2008 року. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.10.2014 року, справа №505/4018/14-ц, було визнано житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя було визнано за [PERSON] та [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, за кожним. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2016 року, справа №505/385/16-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 13.12.2018 року, було стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11401761000 від 06.10.2008 року у розмірі 14329,27 доларів США та пеню у розмірі 9412,57 грн.; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 5142,12 грн., тобто по 2571,06 грн. Ухвалою Котовського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 20.08.2019\~року,\~справа №505/385/16-ц,\~було замінено\~стягувача у\~виконавчому провадженні\~ВП 56812820ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» на його правонаступника [PERSON] , у цивільній справі №505/385/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно довідки Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №24760/35-32 від 01.10.2020 року, виконавче провадження ВП 56812820 26.12.2019 року закінчене на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «По виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 2\~ст. 60 СК України\~вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1\~ст. 190 ЦК України\~має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 СК України\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4\~ст. 65 СК України\~встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». У частині четвертій статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16 зроблено висновок, що «до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст.77,79,81 ЦПК України визначено, що є належними, достовірними, достатніми доказами. Ст.78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суду не надано доказів на які саме кошти був придбаний спільний житловий будинок, чи саме на кредитні кошти, як вказує позивач, він був придбаний. Доказів, що кредитний договір був укладений позивачем в інтересах сім`ї також не надано. Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №505/385/16-ц про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11401761000 від 06.10.2008 року дійсно завершене. Проте, суду не надано доказів ким саме була погашена заборгованість [PERSON] чи [PERSON] , а також у якій частині кожен з них погасив таку заборгованість. Не надано квитанцій про погашення боргу з зазначенням платника. Адже у разі повної сплати боргу саме [PERSON] , тобто взагалі сторонньою людиною, вказане спростовує твердження позивача про те, що відповідні зобов`язання виникли в інтересах сім`ї та виключає стягнення половини боргу на користь позивача. Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачка будь-яким чином порушує його права. Не знайшли такі підтвердження і під час судового розгляду справи. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та у задоволенні позову слід відмовити повністю. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають і стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Outcome: dismissed