Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

01.06.2018 року до Приморського районного суду м. Одеси із заявою звернулась [PERSON] в інтересах [PERSON], згідно якої просила встановити факт належності внуку, [PERSON], ІПН [NUMBER], свідоцтва про право власності [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] від 12 вересня 1994 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів на ім'я «[PERSON]». При цьому посилаючись на те, що [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 вересня 1994 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, на підставі розпорядження від 12 вересня 1994 року № 43490, зареєстровано і записано в реєстрову книгу за № 4-6991, на праві спільної сумісної власності належить 11/100 (одинадцять сотих) частин домоволодіння, що складається з трьох будинків з надвірними спорудами, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. При видачі в свідоцтві про право власності на житло, була допущена помилка, яка перешкоджає [PERSON] володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Заявник у судове засідання не з'явився, надала суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності та відсутності [PERSON] діючи на підставі довіреності, заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином.. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним в свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 вересня 1994 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, на підставі розпорядження від 12 вересня 1994 року № 43490, зареєстровано і записано в реєстрову книгу за № 4-6991, на праві спільної сумісної власності належить 11/100 (одинадцять сотих) частин домоволодіння, що складається з трьох будинків з надвірними спорудами, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Прізвище, ім'я та по батькові заявника [PERSON] у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 16.04.1993 року записане на російській мові як «[PERSON]», батьками вказано також на російській мові: батько «[PERSON]» та мати «[PERSON]». Як вбачається з нотаріально завіреного перекладу свідоцтва про народження від 11.05.2018 року прізвище, ім'я та по батькові заявника вказано українською мовою як «[PERSON]». Згідно паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] від 13.05.2016 року, прізвище, ім'я та по батькові заявника вказано українською мовою як «[PERSON]». Згідно картки платника податків від 11.05.2018 року, прізвище, ім'я та по батькові заявника вказано українською мовою як «[PERSON]». Процесуальні питання розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення регламентуються главою 6розділу IV ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п.5 ч.2 ст.293 ЦПК, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Встановлення фактів не пов'язані з вирішенням спору про право, при цьому наявний спір про факт, який має безспірний характер і необхідний заявникові для того, щоб вона мала можливість підтвердити факт свого етнічного походження як полячка. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 та п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.256 ЦПК (у новій редакції ЦПК України відповідно норма міститься у ст.315) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності документів. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявником доведено, що свідоцтва про право власності [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] від 12 вересня 1994 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів фактично належить [PERSON], [INFO], а тому вимоги заяви є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявника, який через розбіжності в написанні його імені в правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на житло, не може в повному обсязі реалізувати свої права. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Outcome: approved