Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

12.01.2015 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на доньку [PERSON] у розмірі половини вартості навчання на підготовчих курсах в ХНУ ім. В.Н. Каразіна, а саме 1750 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,6 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 06.08.1994 р., від якого мають дитину - [PERSON], [INFO] 28.07.2010 р. шлюб між сторонами розірвано. 13.05.2009 р. рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова на її користь з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/ 4 частина доходу відповідача, починаючи з 10.02.2009 р. до повноліття дитини. Їхня донька з моменту розлучення проживає разом із нею та практично повністю знаходиться на її утриманні . Відповідач сплачує аліменти нерегулярно, має заборгованість по їх сплаті. [PERSON] навчається в 11 класі загальноосвітньої школи № 32 м. Харкова. У вересні 2014 вона поступила на підготовчі курси у ХНУ ім. В.Н Каразіна. Вартість цих курсів складає 3500 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судові засідання не з'являвся. У останнє судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову. У запереченнях зазначив, що після розлучення позивач весь час встановлює для нього лише обов'язки щодо доньки та зовсім не вважає на його права щодо неї. Позивач забороняла та продовжує забороняти йому бачитися та спілкуватися із донькою, використовує її як інструмент для безперервного стягнення з нього коштів. Усі рішення щодо утримання, виховання та навчання дитини приймає одноособово, не дослухаючись до думки дитини та не питаючи його думки. Те, що донька вступила на підготовчі курси, не є «особливими обставинами», що мають життєво важливий характер, оскільки це не пов'язано ані зі станом здоров'я, ані з розвитком її здібностей. Їх вартість не обумовлена жодним законом чи положенням, та не є предметом першої або раптової необхідності, який би підлягав обов'язковій сплаті. Заборгованості по сплаті аліментів він не має. З 22 липня 2011 р. перебуває у законному шлюбі з [PERSON], 1978 р.н., яка проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. Його дружина не працює та перебуває на обліку у Харківському обласному центрі зайнятості з 30.04.2014 р., де отримує соціальну допомогу по безробіттю. Разом із ними, весь час проживає неповнолітні син його дружини від першого шлюбу, батько якого взагалі не сплачує аліменти. Крім цього, він має зобов'язання щодо сплати комунальних послуг, постійні витрати на харчування, одяг, лікування, навчання та інше забезпечення себе та своєї родини. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28.07.2010 р. (а.с. 6). [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.05.2009 р. з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1/ 4 частки заробітку (доходу), починаючи з 10.02.2009 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). [PERSON] навчається у 11 класі КЗ «Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 32Харківької міської ради Харківської області ім. двічі Героя Радянського Союзу О.О. Головачова» (а.с. 8). Окрім того, навчається на підготовчих курсах у ХНУ ім.. Каразіна за що позивач сплачує 3500 грн. (а.с. 4). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Сімейний Кодекс України не передбачає підстав для зміни розміру додаткових витрат або звільнення від їх оплати. Проте, враховуючи зміст статті 185 СК України, що даний розмір залежить від певних обставин, а частина 2 зазначеної статті передбачає можливість фінансування додаткових витрат періодично або постійно, вбачається, що у разі зміни обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, платник може ставити питання про зміну розміру додаткових витрат або звільнення від їх оплати. При цьому, відповідно до ст. 185 СК України при визначенні розміру додаткових витрат не враховується матеріальна можливість одного з батьків сплачувати такі витрати, а необхідно виходити із потреби у додаткових витратах та їх розміру. Суд вважає, що витрати на навчання дитини на підготовчих курсах ХНУ ім. В.Н. Каразіна не є додатковими витратами на дитину, які викликані особливими (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), у зв'язку із чим, у задоволенні вимог позивача необхідно відмовити. Питання про судові витрати, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного й

Outcome: dismissed