Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , перший позивач), [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , другий позивач) звернулись до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , перший відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, прийнятих судом, просять суд: 1) визнати, що балкон площею 3,2 кв.м., влаштований на зовнішній стіні фасаду 4-го поверху квартир [NUMBER], [NUMBER] багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] , є об`єктом спільного користування; 2) усунути перешкоди зі сторони відповідача [PERSON] у користуванні об`єктом спільного користування, яким є балкон площею 3,2 кв.м., що влаштований на зовнішній стіні фасаду, 4-го поверху, квартир [NUMBER] , [NUMBER] багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] ; 3) визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26 лютого 2008 року, видане [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , в частині права власності на балкон площею 3,2 кв.м.; 4) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 21 листопада 2019 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , в частині права власності на балкон площею 3,2 кв.м.; 5) скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , в частині балкону 3,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1966321063208, номер запису про право власності 34242294); 6) стягнути з відповідачів на користь [PERSON] витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.; 7) стягнути з відповідачів на користь [PERSON] витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн., витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що їм належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 квітня 2008 року. Сусідня квартира [NUMBER] у цьому будинку належала [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Пояснили, що квартири [NUMBER] та [NUMBER] були утворені внаслідок переобладнання гуртожитку та його приватизації. До переобладнання кімната № 5 квартири [NUMBER] та кімната № 3 квартири [NUMBER] становили одне приміщення, яке мало балкон. Після переобладнання гуртожитку та роз`єднання приміщення з балконом на дві окремі квартири до кожної з квартир - [NUMBER] та [NUMBER] - примикає Ѕ частина балкону. Оскільки у квартирі [NUMBER] вихід на балкон був відсутній, позивачами було влаштовано двері замість вікна для забезпечення виходу на балкон та встановлено металевий бар`єр для виділу в користування Ѕ частини балкону. На балкон було виведено витяжну трубу для продуктів згорання від газового котла та газової плити. Після приватизації квартири з 2008 року між ними та власницею сусідньої квартири [NUMBER] [PERSON] була досягнута домовленість про порядок користування балконом, напроти якого розташовані кухні вказаних квартир. Кожен став користуватися по одній другій частині балкону. З 2008 року по 2019 рік спірних питань між позивачами та [PERSON] щодо користування балконом не виникало. Пояснили, що згідно з договором купівлі-продажу від 21.11.2019 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] квартиру [ADDRESS] . [PERSON] 22 червня 2020 року без попередження та узгодження спірних питань самочинно знищив тимчасову перегородку, встановлену на балконі спільного користування та встановив металевий бар`єр навпроти дверей, з яких здійснюється вихід з кухні позивачів на балкон спільного користування, чим унеможливив доступ позивачів до балкону. Стверджують, що при приватизації квартири [ADDRESS] , у 2008 році, загальна площа квартири [NUMBER] становила 51,2 кв.м., однак, після видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.02.2008 стала складати 52,2 кв.м., оскільки була незаконно збільшена за рахунок балкону, врахованого до площі квартири як 1 кв.м. (із застосуванням коефіцієнта 0,3, передбаченого п.25 Інструкції про порядок технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 24.05.2001 № 127). На підставі договору купівлі-продажу квартири власником балкону став [PERSON] , чим порушуються права позивачів, які не мають змоги користуватися спільним майном - балконом. З посиланням на ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Додаток Б ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», затверджені наказом Держбуду України від 18.05.2005 № 80 стверджують, що балкон є допоміжним, а не підсобним приміщенням, у зв`язку з чим його площа не входить до сумарної площі квартири, та не повинна була враховуватися при приватизації і вказуватися у свідоцтві про право власності на нерухоме майно. Незаконне збільшення площі квартири за рахунок площі балкону при приватизації призвело до незаконного переходу права власності на балкон до відповідача [PERSON] . З вказівкою на ст. 369, ч. 2 ст. 382 ЦК України вважає, що спірний балкон є об`єктом спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку, і не підлягає виділенню в натурі або діленню між співвласниками. На думку позивачів, враховуючи викладене, вказаний балкон є об`єктом спільного користування, а відтак, дії [PERSON] по обмеженню права позивачів у користуванні цим балконом є неправомірними. Зазначили, що неодноразово зверталися з приводу неправомірних дій [PERSON] до органів Національної поліції та Богодухівської міської ради, однак, жодних заходів ними вжито не було. Лист-претензія, направлений позивачами на адресу [PERSON] , залишився без відповіді. Оскільки оформлення права власності на балкон шляхом приєднання його площі до загальної площі квартири [NUMBER] відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та подальший продаж його [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири є незаконними діями, якими порушуються права позивачів, [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з даним позовом. Перший відповідач [PERSON] в надісланих до суду письмових відзивах просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказав, що у технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] , виготовленому КП «Богодухівське БТІ» 26.12.2007, відомості про балкон відсутні, у графі «квартира обладнана балконом (терасою)» стоїть прочерк. Позивачі вказують, що квартира набута ними у власність 09.04.2008, а відтак, ані у власності, ані в користуванні власника даної квартири жодних балконів не було, у т.ч. на момент приватизації. Водночас, відповідно до технічного паспорту на належну відповідачу квартиру [NUMBER] у цьому ж будинку, виготовленого 10.10.2019 на ім`я колишньої власниці квартири - [PERSON] - одним із приміщень (за № 6) у квартирі [NUMBER] вказаний балкон площею 3,2 кв.м., при цьому площа даного балкону входить у загальну площу квартири. Таким чином, вказаний балкон ще при приватизації був закріплений за квартирою [NUMBER] , відноситься до неї і належить власнику квартири. Стверджує, що відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України спірний балкон не належить до спільного майна співвласників багатоквартирного будинку, оскільки не є приміщенням загального користування, та не призначений для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку, а є одноосібною власністю відповідача як власника квартири [NUMBER] . Зазначив, що відповідно до ч.1 ст.369, ст. 391 ЦК України спільно володіти і користуватися майном можуть лише його співвласники і це правило діє лише щодо спільного майна. Щодо спірного балкону у позивачів була саме усна домовленість щодо порядку користування спірним балконом з попередньою власницею - [PERSON] , яка повністю припинилася після того, як остання перестала бути власницею квартири. Така домовленість не є обов`язковою для відповідача як нового власника квартири. Зазначив, що відповідно до наданих самими позивачами документів - плану квартири [ADDRESS] , спірний балкон відноситься до квартири [NUMBER] . З огляду на викладене, вимоги [PERSON] та [PERSON] є безпідставними. Відмітив, що позивачі, заявляючи вимоги про усунення перешкод з боку [PERSON] у користуванні об`єктом спільного користування - балконом, не вказали, яким саме способом слід усунути перешкоди і які саме перешкоди, тобто, їх вимоги є неконкретизованими. Крім того, з посиланням на ч.1 ст.256, ч.1 ст.266, ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України просить відмовити в позові, застосувавши позовну давність, оскільки строк для оскарження свідоцтва про право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , виданого відповідачам [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] 26.02.2008, минув. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 17.09.2020 позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільного користування балконом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 11.11.2020 представником позивачів подано уточнену позовну заяву, в якій змінено зміст позовних вимог та коло відповідачів по справі. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 11.11.2020 по справі № 613/957/20 за клопотанням представника позивачів залучено до участі у справі № 613/957/20 у якості співвідповідача приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Харченко Тетяну Павлівну (адреса: 62103, Харківська область, м. Богодухів, вул. Центральна, 2, оф. 2). Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 11.11.2020 по справі № 613/957/20 продовжено строк проведення підготовчого провадження по цивільній справі № 613/957/20 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Харченко Тетяни Павлівни про визнання права спільного користування балконом - на тридцять днів. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 16.12.2020 по справі № 613/957/20 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Харченко Тетяни Павлівни про визнання права спільного користування балконом. Позивач [PERSON] та представник позивачів - адвокат Перепелиця М.І. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Перший відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Векленко В.І. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у відзивах. Відповідач приватний нотаріус Харченко Тетяна Павлівна в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в надісланій до суду письмовій заяві просила суд розглянути справу за її відсутності. У надісланому до суду письмовому відзиві зазначила, що приватний нотаріус не є належним відповідачем у даній справі. Вказала, що у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України непорозуміння щодо користування балконом не впливають на чинність правочину чи реєстрацію права власності на квартиру. Вважає, що оспорюваний позивачами договір купівлі-продажу було посвідчено нею у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Зокрема, нотаріусу були надані правовстановлюючі документи (свідоцтво про право власності на нерухоме майно), в яких міститься опис відчужуваної квартири, та довідка ПП «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» від 10.10.2019 № 383, якою підтверджено, що жодного самочинного будівництва у вказаній квартирі не встановлено. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивачів Перепелиці М.І. , першого відповідача [PERSON] , представника першого відповідача Векленка В.І. , розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини. Рішенням виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області від 19.09.2006 № 469 надано дозвіл на переобладнання гуртожитку [NUMBER] (5-типоверхова будівля), розташованого по [ADDRESS] , в житловий будинок (а.с.15). Рішенням виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області від 19.12.2006 № 762 надано статус житлового будинку гуртожитку [NUMBER] (5-типоверхова будівля), розташованого у [ADDRESS]. Рекомендовано директору Богодухівського професійного аграрного ліцею [PERSON] внести зміни в технічну документацію у Богодухівському БТІ (а.с. 16). Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.04.2008, виданого комісією по приватизації житла Богодухівського професійного аграрного ліцею, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» 09.04.2008, [PERSON] та [PERSON] мають у приватній спільній частковій власності по одній другій квартири [ADDRESS] (а.с.10). Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , виготовленого 26.12.2007 КП «Богодухівське БТІ», загальна площа квартири становить 46,6 кв.м., у т.ч. житлова - 31,5 кв.м., та складається з кімнати площею 13,5 кв.м., кімнати площею 18,0 кв.м., кухні площею 4,6 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,3 кв.м., коридору площею 6,6 кв.м., комори площею 0,6 кв.м. У графі «квартира обладнана балконом (терасою)» стоїть прочерк, що свідчить про те, що власнику квартири [NUMBER] у вказаному будинку балкон не належить. Крім того, відповідно до технічного паспорту у розділі «за власником квартири закріплені» відомості про балкон відсутні (а.с.12-13). Загальна площа квартири [NUMBER] - 46,6 кв.м. - складається виключно з площ вказаних вище двох житлових кімнат, кухні, вбиральні, ванної, коридору та комори. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії плану 4 поверху будинку [ADDRESS] , виготовленого 19.08.2009 у зв`язку з газифікацією квартири [NUMBER] , на плані у квартирі [NUMBER] наявна позначка «вікно», перекреслена у зв`язку з виведенням на балкон вентиляційного каналу, однак, позначка про наявність дверей на балкон у вказаній квартирі відсутня (а.с.14). Судом встановлено, що позивачами фактично було влаштовано двері для виходу на балкон, однак, як підтвердив позивач у судовому засіданні, зроблено це було виключно за усною згодою директора Богодухівського професійного аграрного ліцею [PERSON] , і лише після того, як [PERSON] приватизувала квартиру [NUMBER] разом із балконом, при цьому, жодних змін до технічної документації квартир у встановленому законом порядку внесено не було. Згідно з наявною в матеріалах справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 216325929 від 15.07.2020, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.11.2019, посвідченого приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харченко Т.П., № рішення про державну реєстрацію 49781374. Загальна площа квартири складає 52,2 кв.м., житлова площа - 37,2 кв.м. (а.с.24). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21.11.2019, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як Продавці передали у власність в рівних частках кожен, а Покупець - [PERSON] прийняв у власність квартиру, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , житлова площа якої складає 37,2 кв.м., загальна площа - 52,2 кв.м. Як вказано у договорі, по 1/3 частці у праві спільної часткової власності на квартиру належить Продавцям на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Комісією по приватизації житла Богодухівського професійного аграрного ліцею 26 лютого 2008 року на підставі розпорядження № 5 від 22 січня 2008 року. Частки у праві спільної часткової власності на квартиру зареєстровані за Продавцями у Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» 25 березня 2008 року (а.с.72-73). Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого станом на 10.10.2019, в якому замовником технічної документації зазначена [PERSON] , загальна площа згідно з характеристикою квартири складає 52,2 кв.м., житлова площа - 37,2 кв.м., квартира складається з коридору площею 3,6 кв.м., житлової кімнати площею 12,6 кв.м., житлової кімнати площею 11,7 кв.м., житлової кімнати площею 12,9 кв.м., кухні площею 6,5 кв.м., балкону площею 3,2 кв.м. (врахований до загальної площі квартири як 1 кв.м.), санвузла площею 3,9 кв.м. В експлікації приміщень квартири у технічному паспорті передбачені графи для площі «житлова (основна)», «допоміжна (підсобна)», «площа літніх (неопалювальних) приміщень» та «площа приміщень загального користування». Площа балкону у цій експлікації віднесена до графи «площа літніх (неопалювальних) приміщень». У графі «площа приміщень загального користування» площа балкону відсутня (а.с.71). При цьому, як у плані квартири [NUMBER] , наданому першим відповідачем (а.с.70), так і в плані квартири [NUMBER] , наданому представником позивача, (а.с.86), відображений балкон площею 3,2 кв.м. як складова частина квартири [ADDRESS] . Також, представником позивача було надано до матеріалів справи витребувану з КП «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» копію плану квартири [ADDRESS] , виготовленого станом на 27.12.2007 - до моменту приватизації квартири, в якому також відображено балкон площею 3,2 кв.м. як складову частину квартири [NUMBER] . Відповідно до наданої на адвокатський запит представника позивача копії журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень квартири [NUMBER] , завіреної начальником КП «Богодухівське БТІ», датованого 27.12.2007, загальна площа квартири [NUMBER] складає 52,2 кв.м., житлова площа - 37,2 кв.м., балкон площею 3,2 кв.м. увійшов до складу допоміжної площі приміщень (врахований як 1 кв.м.) (а.с.119). Згідно з планом 4-го поверху будинку [ADDRESS] , завіреною начальником КП «Богодухівське БТІ», у квартирі [NUMBER] наявний вихід на балкон (позначка «двері»), у квартирі [NUMBER] наявна позначка «вікно», будь-яка перегородка посередині балкона відсутня (а.с. 120-121). Суд відмічає, що у деяких квартирах на плані наявна така перегородка та позначка «двері» навпроти кожної з двох квартир, до яких примикає балкон (квартири [NUMBER] та [NUMBER] ), а в деяких квартирах такі позначки відсутні (квартири [NUMBER] та [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] ), як і в квартирах позивачів та першого відповідача. Як вбачається з наданої приватним нотаріусом Харченко Т.П. копії довідки ПП «Богодухівське БТІ», будівництва, перепланувань, порушень капітальних конструкцій, інших змін в технічному стані об`єкта - квартири [ADDRESS] - що належать до самочинного - в ході обстеження не виявлено (а.с. 165). Зі змісту вказаних вище документів, в тому числі документів, наданих самим позивачем, вбачається, що балкон площею 3,2 кв.м. згідно з технічною документацією належав до квартири [ADDRESS] як після проведення приватизації квартири [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , так і до її проведення. Загальна площа квартири [NUMBER] залишалася незмінною - 52,2 кв.м. як станом на час проведення внутрішніх обмірів та виготовлення технічної документації до проведення приватизації квартири [PERSON] (27.12.2007), станом на момент проведення приватизації (26.02.2008), на момент видачі [PERSON] технічного паспорту на квартиру від 10.10.2019 та на момент продажу квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачу [PERSON] (21.11.2019). Разом з тим, у власності або в користуванні власників квартири [ADDRESS] не було балкону, в тому числі на момент приватизації квартири (09.04.2008). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив, що [PERSON] приватизувала свою квартиру раніше за нього, і разом із квартирою приватизувала балкон. Дізнавшись про це, у 2008 та 2009 роках позивач намагався внести зміни до технічної документації, звернувшись до директора Богодухівського професійного аграрного ліцею Лук`яненка М.Ю. та начальника КП «Богодухівське БТІ» Рябки Р.О. , однак, технічна документація залишилась незмінною. До суду з приводу оскарження рішення органу приватизації про передачу у власність [PERSON] квартири площею 52,2 кв.м. (з балконом) або з приводу визнання недійсною технічної документації на квартиру [NUMBER] в частині віднесення до складу квартири [NUMBER] балкону, позивачі не звертались. Доводи позивача про те, що між ним та попереднім власником квартири [NUMBER] [PERSON] була досягнута домовленість щодо порядку користування балконом, жодним чином не впливає на належність цього балкону власнику квартири [NUMBER] , яким наразі є [PERSON] , та не перетворює цей балкон в об`єкт спільної власності та спільного користування. Судом встановлено, що жодного письмового договору із [PERSON] щодо надання [PERSON] та [PERSON] права користування чужим майном - балконом квартири [NUMBER] - позивачами укладено не було. При цьому, усна домовленість щодо порядку користування цим балконом, на яку вказує позивач, була досягнута виключно із [PERSON] , з іншими власниками - [PERSON] та [PERSON] - такої домовленості досягнуто не було. Отже, у встановленому порядку права користування балконом у квартирі [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] не набули. Вказана усна домовленість повністю припинилася після відчуження [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] та не є обов`язковою для [PERSON] . Твердження представника позивача про те, що балкони не відносяться до певної квартири, а є об`єктом спільного користування співвласників багатоквартирного будинку, суд вважає безпідставними, оскільки жодною нормою закону або підзаконного нормативного акту, в тому числі ст.382 ЦК України, Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та ДБН В.2.2-15:2005, ДБН В2-2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», на які посилається представник позивача, не встановлено права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку на балкони, наявні у цьому будинку. Так, за визначенням ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Разом з тим, балкон у квартирі [ADDRESS] не є приміщенням загального користування, не є несучою або огороджувальною конструкцією будинку, не призначений для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та не розташований на прибудинковій території. З огляду на викладене, даний балкон, який належить до конкретної квартири, не є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку. Доводи представника позивача про те, що в силу ДБН В.2.2-15:2005, ДБН В2-2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» площа балкону не входить до загальної площі квартири та в силу ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не є об`єктом приватизації, суд вважає необґрунтованими, з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин щодо приватизації квартир [NUMBER] та [NUMBER] у буд. [ADDRESS] ) до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Отже, балкони у житлових квартирах відсутні в переліку приміщень, на які законом встановлена пряма заборона приватизації. Відповідно до Додатку Б (обов`язкового) ДБН В.2.2-15:2005 «Житлові будинки. Основні положення», затвердженого наказом Держбуду України від 18.05.2005 № 80, чинних на час приватизації квартир [NUMBER] та [ADDRESS] (набрали чинності з 01.01.2006), квартирою є комплекс взаємопов`язаних приміщень, використовуваних для проживання однієї сім`ї різного чисельного складу або однієї людини, який включає (як мінімум): житлову (житлові) кімнату, кухню, ванну кімнату (душову), вбиральню (або суміщений санвузол), передпокій, комору чи вбудовану шафу. За визначенням Додатку Б до вказаних ДБН В.2.2-15:2005, площа квартири - сумарна площа житлових і підсобних приміщень квартири без урахування лоджій, балконів, веранд і терас; загальна площа квартири (житлового будинку) - сумарна площа житлових і підсобних приміщень з урахуванням лоджій, балконів, веранд і терас, що враховуються з коефіцієнтом відповідно до додатка В. Згідно з пунктом В2 Додатку В (обов`язкового) до ДБН В.2.2-15:2005, загальну площу квартир визначають як суму площ усіх приміщень квартири (за винятком вхідних тамбурів в одноквартирних будинках), вбудованих шаф і літніх приміщень, підрахованих із такими знижувальними коефіцієнтами: - для балконів і терас - 0,3. Таким чином, Державними будівельними нормами В.2.2-15:2005, які діяли на момент приватизації квартири [NUMBER] , було передбачено два різні поняття - «площа квартири» та «загальна площа квартири», які помилково ототожнює представник позивача, стверджуючи, що балкони не відносяться до загальної (сумарної) площі квартири. У свою чергу, як прямо передбачено вказаними ДБН, площа балкону відноситься до загальної площі квартири із застосуванням коефіцієнту 0,3, що і було зроблено при виготовленні технічної документації на квартиру [ADDRESS] , а саме, враховано площу балкону 3,2 кв.м. до загальної площі квартири як 1 квадратний метр (із застосуванням коефіцієнта 0,3), в результаті чого загальна площа квартири [NUMBER] при приватизації склала 52,2 кв.м. За визначенням п.3.15 ДБН В2-2-15:2019 «Житлові будинки. Основі положення», затверджених наказом Мінрегіону від 26.03.2019 № 87 (чинних на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 21.11.2019), квартирою є комплекс взаємопов`язаних приміщень, що використовуються для проживання однієї сім`ї різного чисельного складу, який включає : основні приміщення - житлову (житлові) кімнату та допоміжні приміщення - кухню, ванну кімнату (душову), туалет (або суміщений санвузол), а також передпокій, комору чи вбудовану шафу. Згідно з п.3.20 ДБН В2-2-15:2019 літніми приміщеннями є відкриті до зовнішнього простору приміщення (балкони, лоджії, тераси), які розташовані в неопалюваному об`ємі квартири (будинку) і призначені для сезонного використання. Таким чином, згідно з вказаною нормою, наявні у будинку балкони можуть відноситися як до будинку в цілому, і в цьому випадку є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, так і до конкретної квартири, перебуваючи у власності конкретної особи (осіб) - власника квартири. Однак, представником позивача не було взято до уваги вказану норму, та помилково зазначено, що всі балкони, наявні у будинку, не відносяться до конкретних квартир і не підлягають приватизації. Відповідно до п.3.27 ДБН В2-2-15:2019 площа квартири - сумарна площа житлових і підсобних приміщень квартири без урахування лоджій, балконів, веранд і терас, холодних камер і зовнішніх тамбурів. Додатком А до вказаних ДБН (обов`язкового) передбачено, що площу квартири визначають як суму площ усіх приміщень квартири за винятком лоджій, балконів, веранд, терас, холодних камер і зовнішніх тамбурів. Поряд з цим, відповідно до Додатку А до ДБН встановлено, що загальну площу квартир визначають як суму площ усіх приміщень квартири (за винятком вхідних тамбурів в одноквартирних будинках), вбудованих шаф і літніх приміщень, підрахованих із такими знижувальними коефіцієнтами : для балконів і терас - 0,3. Отже, Державними будівельними нормами «Житлові будинки. Основні положення», як чинними на момент приватизації квартири [NUMBER] [PERSON] та членами її сім`ї, так і тими, що діяли на момент продажу цієї квартири [PERSON] , було прямо передбачено належність балкону до конкретної квартири та врахування його площі до загальної площі квартири із коефіцієнтом 0,3. Враховуючи викладене, суд відхиляє посилання позивача на безпідставність приватизації площі балкону у складі квартири [NUMBER] та протиправне збільшення площі вказаної квартири з 51,2 кв.м. до 52,2 кв.м. Посилання представника позивача на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.03.2020 по справі № 463/1660/17, суд відхиляє, оскільки фактичні обставини справи, у яких Верховним Судом прийнято вказану постанову, суттєво відрізняються від фактичних обставин, у яких виникли спірні відносини. Так, у справі № 463/1660/17 балкон площею 2,8 кв.м. згідно з матеріалами інвентаризаційної справи є балконом загального користування, однак, площа балкону була безпідставно приєднана до площі однієї з квартир, яка при купівлі квартири відповідачкою становила 77,9 кв.м., а при державній реєстрації права власності на цю квартиру за відповідачкою стала складати 81,2 кв.м. Разом з тим, у даній справі згідно з технічними документами балкон площею 3,2 кв.м. є приналежністю квартири [NUMBER] та був врахований у складі вказаної квартири при її приватизації. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Беручи до уваги, що згідно з технічною документацією та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно квартира [NUMBER] разом із складовою частиною - балконом, була приватною власністю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та наразі є одноосібною приватною власністю [PERSON] , суд зазначає, що балкон квартири [NUMBER] не є об`єктом спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку ј по [ADDRESS] , а відтак, відсутні підстави для визнання балкону площею 3,2 кв.м. об`єктом спільного користування. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, в даному випадку - балконом площею 3,2 кв.м. як складовою частиною квартири [ADDRESS] - має право виключно власник квартири [NUMBER] . Як зазначалось вище, єдиним власником вказаної квартири, в тому числі належного до неї балкону, наразі є [PERSON] . Таким чином, позовні вимоги власників квартири [NUMBER] у цьому будинку - позивачів [PERSON] , та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні балконом площею 3,2 кв.м. є необґрунтованими. При цьому, позивачі, звертаючись до суду з вимогою про усунення перешкод у користуванні балконом, не конкретизують, яким чином, у який спосіб слід усунути такі перешкоди. Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання балкону площею 3,2 кв.м. об`єктом спільного користування та усунення перешкод зі сторони відповідача [PERSON] у користуванні вказаним балконом, задоволенню не підлягають. Беручи до уваги, що у свідоцтві про право власності на квартиру [ADDRESS] площа квартири була обгрунтовано зазначена в розмірі 52,2 кв.м., що відповідало даним технічної документації, суд також вважає за необхідне вказати на відсутність фактичних підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.02.2008, виданого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Жодних інших підстав для визнання недійсним вказаного свідоцтва, ніж невірне визначення площі квартири [NUMBER] шляхом приєднання до неї площі балкону, позивачем та представником позивачів не вказано. Суд зауважує, що оспорюване свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] було видане [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 26.02.2008, в той час як до суду з позовними вимогами про визнання вказаного свідоцтва дійсним [PERSON] , [PERSON] звернулись лише 01.09.2020, тобто, через 12 років після видачі вказаного свідоцтва. При цьому, як встановлено судом, про приватизацію балкону у складі спірної квартири позивачу [PERSON] було відомо відразу після приватизації балкону [PERSON] , принаймні у 2009 році. У судовому засіданні [PERSON] визнав, що [PERSON] у 2008 році приватизувала свою квартиру [NUMBER] раніше, ніж позивач приватизував свою квартиру [NUMBER] . При приватизації власної квартири позивачем було з`ясовано, що квартира [NUMBER] приватизована [PERSON] разом із спірним балконом, однак, до суду позивач не звернувся, та намагався вирішити спірне питання шляхом внесення змін до технічної документації, звернувшись з цього питання до директора Богодухівського професійного аграрного ліцею Лук`яненка М.Ю. та начальника КП «Богодухівське БТІ» Рябки Р.О., та усно врегулювавши порядок користування балконом з [PERSON] . Однак, як вбачається з матеріалів справи, технічна документація на квартиру [NUMBER] в частині належності до неї балкону площею 3,2 кв.м., була залишена без змін. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зауважує, що першим відповідачем у письмовому відзиві та його представником у судовому засіданні було заявлено про застосування позовної давності щодо вимог про визнання недійсним свідоцтва, а позивачем та його представником не наведено поважних причин пропуску позовної давності. Враховуючи викладене, беручи до уваги правомірність видачі свідоцтва від 26.02.2008 про право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , площею 52,2 кв.м. разом із балконом площею 3,2 кв.м., відсутність фактичних підстав для визнання недійсним вказаного свідоцтва та пропуск позивачами позовної давності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним вказаного свідоцтва. При цьому, суд відмічає, що позивач та його представник в уточнених позовних вимогах просять суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.02.2008 саме в частині права власності на балкон площею 3,2 кв.м., однак, на думку суду, оскільки вказаний балкон є невід`ємною частиною квартири [NUMBER] , визнання недійсним свідоцтва у певній частині є неможливим. Надаючи оцінку позовним вимогам про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 21 листопада 2019 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , в частині права власності на балкон площею 3,2 кв.м., та скасування державної реєстрації речових прав на вказану квартиру [ADDRESS] в частині балкону 3,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1966321063208, номер запису про право власності 34242294), суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). У свою чергу, статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, відповідно до ч.ч.1-3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 ЦК України). За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Звертаючись до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , позивачі та їх представник не наводять жодної конкретної нормативної підстави у розумінні вимог ст.215 ЦК України для визнання даного правочину недійсним. Єдиною фактичною підставою, на яку посилаються позивач та його представник, не посилаючись при цьому на жодну норму ст.ст.203, 215 ЦК України, є невідповідність площі відчужуваної квартири, визначеної у розмірі 52,2 кв.м. з урахуванням площі балкону, яка вказана у правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 26.02.2008. Разом з тим, таке твердження позивача та його представника є хибним, оскільки загальна площа квартири визначена вірно та відповідає технічній документації, складеній як до приватизації квартири, так і після її приватизації перед її відчуженням. При цьому, як вірно зазначає відповідач приватний нотаріус Харченко Т.П., непорозуміння у користуванні балконом (який, як зазначалось вище, відноситься лише до квартири [NUMBER] ), не впливають на чинність правочину та реєстрацію права власності на квартиру за покупцем. Доводи представника позивачів про неодноразове перепланування квартири [NUMBER] колишньою власницею [PERSON] є помилковими та спростовуються матеріалами технічної документації на квартиру та довідкою ПП «Богодухівське БТІ», відповідно до якої жодного самочинного будівництва у квартирі [ADDRESS] не проводилось. Обставин, які б свідчили про наявність підстав для недійсності правочину - договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (недотримання вимог щодо нотаріального посвідчення договору, невідповідність його змісту вимогам закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, відсутність у сторін правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності, вчинення правочину всупереч волі учасників або під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини, відсутність у сторін наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином) - матеріали справи не містять. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним вказаного договору в частині права власності на балкон та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] в частині права власності на балкон. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачами не доведено обґрунтованості позовних вимог. Натомість, наданими першим позивачем та представником позивачів доказами підтверджується належність балкону площею 3,2 кв.м. до квартири [ADDRESS] , яка наразі є одноосібною приватною власністю [PERSON] , та відсутність у позивачів права користування цим балконом. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Як встановлено статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] в повному обсязі, у задоволенні вимог про стягнення на користь позивачів з відповідачів судових витрат (витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн. - на користь [PERSON] , в сумі 3500 грн. - на користь [PERSON] та витрат зі сплати судового збору) слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed