Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

22.06.2017 року Харківська місцева прокуратура №2 в інтересах Держави звернувся до суду з позовом, в якому просить заборонити експлуатацію нежитлових приміщень цокольного поверху № 2а-1-2а-5,1, № 9а-1-9а-3, № 9-3, 9-6-9-9,1, загальною площею 190,9 кв. м, які розташовані в житловому будинку літ «А-4» за адресою: м. Харків, вул. Революції, 9, шляхом заборони використання вказаного об'єкту за функціональним призначенням, у тому числі у підприємницькій або іншій господарській діяльності як самостійно [PERSON] та [PERSON], так і іншими особами на підставі господарських та цивільно-правових договорів, до введення об'єкту в експлуатацію у встановленому законодавством порядку; стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 1600 грн. Як на\~підставу позову\~посилаються на\~те,\~що на\~підставі ч.ч.\~3,\~6\~ст.\~23\~ЗУ «Про\~прокуратуру» від\~14.10.2014\~№1697-VII\~в редакції\~Закону від\~02.07.2015\~№578,\~ч.\~2\~ст.\~45\~ЦПК (в\~редакції до\~15.12.2017),\~прокурор звернувся\~до суду\~в інтересах\~Держави,\~які полягають\~в тому,\~що при\~здійсненні реконструкції\~були порушені\~норми земельного\~та містобудівного\~законодавства,\~оскільки було\~проведено незаконну\~реконструкцію житлового\~будинку.\~Харківською місцевою\~прокуратурою №\~2\~проведено вивчення\~дотримання вимог\~містобудівного законодавства\~на території\~Київського та\~Новобаварського районів\~м.\~Харкова.\~Встановлено,\~що на\~підставі договорів\~купівлі-продажу\~від 25.01.2011\~та 05.04.2012\~[PERSON]\~належали нежитлові\~приміщення цокольного\~поверху №\~2а-1-:2а-4,\~III,\~9а-1,\~загальною площею\~50\~кв.\~м,\~та 9-1-:-9-10,\~загальною площею\~94,8\~кв.\~м,\~за адресою:\~м.\~Харків,\~вул.\~Революції,\~9.\~У процесі\~користування вказаними\~приміщеннями [PERSON]\~здійснила їх\~реконструкцію,\~внаслідок якої\~утворились нежитлові\~приміщення цокольного\~поверху,\~внаслідок чого\~збільшилася площа\~нежитлових приміщень.\~Будівництво деяких\~приміщень збудовані\~на земельній\~ділянці,\~яка не\~була відведена\~для цієї\~мети органом\~місцевого самоврядування,\~а реконструкція\~приміщень проведена\~без належним\~чином погодженого\~проекту та\~дозволу на\~початок будівельних\~робіт.\~В матеріалах справи відсутні докази прийняття до експлуатації спірного об'єкту нерухомості. Експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію,забороняється. Органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є орган місцевого самоврядування - Харківська міська рада, інтереси якого зачіпаються відповідачем, а також Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, на який покладено повноваження щодо здійснення державного контролю, спрямованого на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Зазначив, що рішенням апеляційного суду від 04.06.2013 скасовано рішення суду від 13.08.2012 щодо визнання права власності на реконструйовані нежитлові приміщення, і встановлено, що приміщення є самочинним будівництвом, здійсненого без дозволів будівельної інспекції та на земельній ділянці не відведеній відповідачу для цієї мети. Відповідачі можуть сьогодні не експлуатувати вказані приміщення, а завтра будуть це робити, тому рішенням суду і необхідно заборонити користуватися цими приміщеннями до введення їх в експлуатацію. Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій обєкта від 2012 є недопустимим доказом, оскільки цей звіт за відсутності відповідних дозвільних документів ДАБК є недопустимим. Представник ХМР та Інспекції ДАБК підтримав позов, поданий прокуратурою, надав відповідні пояснення. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що ніколи ці приміщення не експлуатувала, тому і забороняти нічого. Вона робила ремонт цих нежитлових приміщень, однак не вважає це самочинним будівництвом, ремонт необхідно було здійснювати, щоб привести приміщення в нормальний стан, оскільки в тому стані важко було проживати навіть іншим жильцям цього будинку. Прокуратура захищає приватні інтереси, а не інтереси Держави. Представник відповідачів\~проти задоволення\~позову заперечував,\~зазначив,\~що в\~позовній заяві\~прокуратурою не\~обґрунтовано порушення\~відповідачами інтересів\~держави в\~інтересах,\~якої прокуратура\~звернулась з\~позовом.\~Зокрема посилання\~на знаходження\~самочинно реконструйованих\~приміщень на\~земельній ділянці\~територіальної громади\~м.\~Харкова в\~особі Харківської\~міської ради,\~не обґрунтовано.\~Прокуратурою не\~надано доказів\~такій обставині,\~зокрема плану\~земельної ділянки,\~інформації з\~земельного кадастру.\~Крім того,\~сам по\~собі факт\~знаходження реконструйованих\~приміщень в\~житловому будинку\~який прийнято\~в експлуатацію\~спростовує твердження\~прокуратури про\~порушення прав\~власника земельної\~ділянки виділеної\~під будівництво\~та обслуговування\~вказаної будівлі.\~Згідно зі\~Звітом від\~23.07.2012\~року,\~який знаходиться\~у справі\~№2018/11601/2012,\~розроблений Науково-проектною\~будівельною фірмою\~ТОВ «Дедал»,\~маючий ліцензію,\~при проведенні\~технічного обстеження\~будівельних конструкцій\~та інженерних\~мереж об'єкта\~будівельні конструкції\~в межах\~нежитлових приміщень\~з тамбурами\~та влаштованим\~окремим входом\~знаходяться у\~нормальному стані\~та відповідають\~вимогам надійності\~і безпечної\~подальшої експлуатації\~об'єкта.\~Таким чином, посилання прокуратури на можливу загрозу безпечної експлуатації реконструйованих приміщень спростовується вказаним звітом. У вказаному звіті також вказано, що приміщення не експлуатуються. Реконструкція проведена в приміщеннях в межах фундаменту та в межах земельної ділянки виділеної для будівництва житлового будинку, який було прийнято в експлуатацію, що вказує на відсутність підстав стверджувати про порушення реалізації прав законного власника земельної ділянки в особі Харківської міської ради діями відповідачів. Вказані приміщення не використовуються за функціональним призначенням у тому числі у підприємницькій та іншій господарській діяльності відповідачами та іншими особами на підставі господарських та цивільно-правових договорів. Позивачем не вказано в позовній заяві про факти експлуатації таких приміщень позивачами та не надано відповідно доказів експлуатації. Невиконання вимоги закону про введення в експлуатацію реконструйованих приміщень, тобто процедури прийняття в експлуатацію за відсутності порушень будівельних норм та стандартів і прав співвласників не свідчить про порушення даної вимоги, за відсутності факту експлуатації таких приміщень. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договорів купівлі-продажу № 4655-В-С від 25.01.2011 та № 4819-В-С від 05.04.2012 [PERSON] належали нежитлові приміщення цокольного поверху № 2а-1-:2а-4, III, 9а-1, загальною площею 50 кв. м, та 9-1-:-9-10, загальною площею 94,8 кв. м, за адресою: м. Харків, вул. Революції, 9. У процесі користування вказаними приміщеннями [PERSON] здійснила їх реконструкцію, внаслідок якої утворились нежитлові приміщення цокольного поверху №2а-1-2а-5, І, №9а-1-9а-3, № 9-3, 9-6 - 9-9, ІІ, загальною площею 113,9 кв. м, які розташовані в житловому будинку літ «А-4» за адресою: м. Харків, вул. Революції, 9. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.08.2012 року у цивільній справі №2018/11601/2012 визнано за [PERSON] право власності на вищевказані самочинно реконструйовані нежитлові приміщення. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.06.2013 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.08.2012 року скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено, посилаючись на те, що в даному випадку, порушене позивачкою у суді питання не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підставу вважати про наявність спору про право; матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачці надавалася земельна ділянка для здійснення на ній будівельних робіт та дозвіл компетентних органів на реконструкцію та добудову нежитлових приміщень. Крім того, 07.12.2012 [PERSON] подарувала [PERSON] нежитлові приміщення цокольного поверху № 2а-1-2а-5, І, загальною площею 45,5 кв. м, які розташовані в житловому будинку літ «А-4» за адресою: м. Харків, вул. Революції, 9 відповідно до договору дарування № 7789 від 07.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], що підтверджується Інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно №80109904. Посилаючись на здійснення відповідачами експлуатації спірних нежитлових приміщень, які не введені в експлуатацію, прокурор звернувся до суду з цим позовом про заборону такої експлуатації до введення приміщень в експлуатацію у встановленому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами… Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, Об грудня 2007 року). Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру». Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (в редакції Закону №578-VIII від 02.07.2015) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист\~цих інтересів\~не здійснює\~або неналежним\~чином здійснює\~орган державної\~влади,\~орган місцевого\~самоврядування чи\~інший субєкт\~владних повноважень,\~до компетенції\~якого віднесені\~відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Згідно з ч. 6 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); брати участь у розгляді справи. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобовязаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного субєкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або субєктом владних повноважень. Отже, прокурор має право звертатися до суду в інтересах Держави лише за наявності виключного випадку необхідності такого представництва. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27). В матеріалах справи міститься два повідомлення Харківської місцевої прокуратури №2 від 15.05.2017 №04-07-4442 вих17 та №04-07-4441 вих17, які адресовані Харківській міській раді та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю ХМР, в яких прокуратура в порядку ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII повідомляє, що Харківською місцевою прокуратурою № 2 проведено вивчення дотримання вимог містобудівного законодавства на території Київського та Новобаварського районів м. Харкова, та встановлено, що спірні нежитлові приміщення експлуатуються без введення їх до експлуатації у встановленому порядку. З урахуванням\~наведеного прокурор\~відповідно до\~вимог ст.\~23\~ЗУ «Про\~прокуратуру» \~використовує свої\~право звернення\~із позовом\~до суду (а.с.17-19) При цьому, у відповіді Департаменту територіального контролю ХМР від 15.06.2017 №8386/0/226-17, який адресований заступнику керівника Харківської місцевої прокуратури №2, вказано, що Департаментом розглянуто лист Прокуратури від 30.05.2017 №04-01-4884вих17 щодо додержання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на обєкті будівництва по Куликівському узвозу, 9 (колишня вул. Революції,9) у м. Харкові. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил нежитлових приміщень цокольного поверху №2а-1-2а-5, І, №9а-1-9а-3, № 9-3, 9-6 - 9-9, по Кулііківеїжому узвозу 9 у м, Харкові (акт №459-А від 07.06.2017). За результатами перевірки встановлено факт наявності чотирьох поверхового житлового будинку літ. А-4 по Куликівському узвозу, 9 у м. Харкові. На першому та цокольному поверсі розташовані нежитлові приміщення торгівельно-офісного призначення. На час перевірки суб'єкт містобудування, що має відношення до даного об'єкта з відповідними підтверджуючими документами був відсутній, доступу до вищевказаних приміщень не було. Декларації про готовність об'єкта до експлуатації та видані сертифікати Державною архітектурно-будівельною інспекцією України відсутні стосовно об'єктів за адресою: м. Харків, вул. Революції, 9. (а.с. 20-21). У акті Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю №459-А від 07.06.2017\~року містяться вищевказані відомості (а.с. 22-23). Таким чином, з наявних матеріалів справи вбачається, повідомленнями Харківської місцевої прокуратури №2 від 15.05.2017 №04-07-4442 вих17 та №04-07-4441 вих17, які адресовані Харківській міській раді та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю ХМР, прокуратура вже повідомила ХМР та Інспекцію ДАБК про звернення до суду в інтересах Держави з цим позовом, і після цих повідомлень прокуратура звернулася до Департаменту з листом від 30.05.2017 №04-01-4884вих17 щодо додержання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на обєкті будівництва по Куликівському узвозу, 9. Матеріали справи не містять будь-яких листів, вимог прокуратури до ХМР чи Інспекції з приводу вжиття цими органами відповідних заходів з приводу порушень норм законодавства при експлуатації спірних приміщень, причини нереагування тощо, тобто підтвердження відсутності контролю або його неналежного здійснення повноважними органами - до звернення прокурора до суду з цим позовом. Більш того, навіть у повідомленнях Харківської місцевої прокуратури №2 від 15.05.2017 №04-07-4442вих17 та №04-07-4441вих17, вказано, що в ході вивчення прокуратурою дотримання вимог містобудівного законодавства прокуратурою було встановлено, факт порушення експлуатації спірних приміщень, а тому прокурор використовує своє право звернення із позовом до суду. Тобто фактично прокурор при зверненні до суду з цим позовом не виконував субсидіарну роль, а діяв як альтернативний суб'єкт владних повноважень, оскільки вбачається, що прокурор фактично поставив ХМР та Інспекцію перед фактом, що прокурор звертається до суду з цим позовом. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Наявності одного факту порушення інтересів держави недостатньо для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді, а право подавати позов, прокурор має лише, якщо орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження. Отже, прокурором не доведено, що захист інтересів у сфері містобудівної діяльності не здійснює або не належним чином здійснює Харківська міська рада та Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю ХМР, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, матеріали справи не містять доказів того, що звернення прокурора до суду в інтересах Держави з цим позовом обумовлено наявністю виключного випадку необхідності такого представництва. Також, суд враховує, що позивач просить заборонити експлуатацію спірних нежитлових приміщень шляхом заборони використання вказаного об'єкту за функціональним призначенням, у тому числі у підприємницькій або іншій господарській діяльності як самостійно відповідачами, так і іншими особами на підставі господарських та цивільно-правових договорів, до введення об'єкту в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 8 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, експлуатація закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 12, ч.ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Відповідачка та представник відповідачів заперечували факт експлуатації коли-небудь вказаних нежитлових приміщень після їх реконструкції (ремонту). Як вбачається Звіту від 23.07.2012 року, розроблений Науково-проектною будівельною фірмою ТОВ «Дедал», ліцензія АВ № 514904 від 19 лютого 2010 p., Кваліфікаційний сертифікат Серії АЕ № 000227 31.05.2012 р. експерта - відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг) пов'язаних із створенням об'єкта архітектури, про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта спірних нежитлових приміщень, зазначено, що на час проведення технічного обстеження приміщення не експлуатуються. Вказаний повний Звіт від 23.07.2012 року знаходиться в цивільній справі №2018/11601/2012, матеріали якої були оглянуті в судовому засіданні при розгляді справи, яка розглядається. При цьому, посилання прокурора не недопустимість як доказу цього звіту за відсутності відповідних дозвільних документів ДАБК, - суд до уваги не приймає, оскільки сама по собі відсутність відповідних дозвільних документів ДАБК або ХМР не тягне автоматично недійсність відомостей встановлених експертом, зокрема, в частині того, що на час проведення технічного обстеження приміщення не експлуатуються, або в частині того, що будівельні реконструкції спірних приміщень відповідають будівельним, протипожежним нормам і забезпечують подальшу безпечну для життя і здоровя експлуатацію обєкта. При цьому, суд враховує, що вказаний звіт не свідчить про введення спірних приміщень в експлуатацію у встановленому порядку. Також в у відповіді Департаменту територіального контролю ХМР від 15.06.2017 та акті Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 07.06.2017 року вказано, що на час перевірки суб'єкт містобудування, що має відношення до даного об'єкта з відповідними підтверджуючими документами, був відсутній, доступу до вищевказаних приміщень не було. Тобто вбачається, що і на час перевірки спірних приміщень інспекцією також встановлено, що приміщення не використовувались, доступу до приміщень немає. Отже, ні після реконструкції в 2012 році (про що казано у звіті 23.07.2012 року), ні на час позапланової перевірки Інспекцією 07.06.2017 (акт від 07.06.2017 року), ні в судовому засіданні, враховуючи заперечення відповідачами факту експлуатації будь-коли спірних приміщень, - не було встановлено, що спірні нежитлові приміщення взагалі експлуатувались, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт експлуатації спірних реконструйованих приміщень. При цьому, посилання прокурора на можливість відповідачів здійснювати експлуатацію приміщень в майбутньому, - суд не приймає до уваги, оскільки згідно із положеннями статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Більш того, в ході судового розгляду не було доведено прокурором факт експлуатації вказаних приміщень в минулому відповідачами чи іншими особами, тому посилання на можливі такі дії відповідачів у майбутньому є лише припущеннями прокурора, які не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги про заборону експлуатації нежитлових приміщень задоволенню не підлягають. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то з відповідачів на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed