Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

06.11.2017 [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою №41 по вул. Робоча, 11 в м. Миколаєві. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач та її неповнолітній син [PERSON], якому належить квартира [ADDRESS], проживають та зареєстровані у зазначеній квартирі. В даній квартирі також був тимчасово по договору піднайму житла №31 від 19.08.2008 зареєстрований відповідач, який не родичем позивача та її родини, не був її чоловіком та не є батьком її дитини. З 2013 року відповідач по місцю прописки не проживає, не оплачує комунальні послуги та не бере участь у утриманні житла. Місце його знаходження не відоме вже чотири роки. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. До судового засідання позивач не зявилася, суду надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився повторно, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання з направленням копії позовної заяви з додатками засобами рекомендованого поштового зв'язку та шляхом подання оголошення в друкованих засобах масової інформації. Про причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2017 року відкрито провадження у справі у відповідності до ст.122 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом). Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII Кодекс адміністративного судочинства України викладено у новій редакції, який набрав чинності 15.12.2017 року. Відповідно до пункту 10 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи зазначене, справу слід розглядати у відповідності до норм Кодексу адміністративного судочинства України від 03.10.2017 року в новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.03.2006 [PERSON], [INFO], на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. За вказаною адресою також зареєстровані мати власника квартири позивач по справі [PERSON] та відповідач [PERSON]. З 2014 року відповідач за місцем прописки не проживає, що підтверджується актом про не проживання від 04.09.2017, засвідченого печаткою ОСББ «Колос», за участю свідків сусідів. За увесь час відповідач в квартирі не проживає, не оплачує комунальні послуги та не бере участь у утриманні житла. Місце його знаходження не відоме вже більше трьох років. Згідно зі ст. 4, 115 ЦПК України, ст.15, 20 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який обирає на власний розсуд. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі\~ст. 383 ЦК України\~власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Факт вибуття відповідача з квартири [ADDRESS] підтверджується актом про не проживання, тими обставинами, що відповідач у квартирі не проживає понад 3 роки, житлове приміщення за місцем своєї реєстрації не відвідує, його речей у квартирі не має, ніякої участі у ремонтних роботах, у комунальних витратах не приймає. Таким чином, у звязку з тим, що відповідач не проживає у даній квартирі більше шести місяців без поважних причин, суд вважає його особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 41 по вул. Робоча, 11 в м. Миколаєві, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141\~ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved