Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», звернулось до суду із позовом до [PERSON], в якому просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №НАXRRX17020171 від 09.10.2007 року в розмірі 23099,54 грн. В обґрунтування позовних вимог в судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі довіреності, зазначив, що відповідно до укладеного 09.07.2007 року кредитного договору №НАXRRX17020171, відповідач отримав кредит у розмірі 3117,59 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв'язку із тим, що відповідач не виконував взяті на себе зобовязання зі сплати відсотків за користування кредитом, станом на 21.07.2014 року в нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 23099,54 грн., яка складається з: заборгованості по процентам за користування кредитом - 220,53 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 840,18 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 20462,66 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) -1076,17 грн. В зв'язку із утворенням заборгованості позивач був змушений звернутися до суду із позовом. Відповідач на судове засідання не з'явився, до його початку надіслав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що він дійсно укладав із позивачем кредитний договорі у жовтні 2007 року, на теперішній час тіло кредиту ним повністю виплачено, що не заперечується позивачем. Платежі з погашення процентів, комісії та інших штрафних санкцій відповідач не сплачував з листопада 2007 року, тобто позивач про порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань дізнався ще в листопаді-грудні 2007 року, але із відповідним позовом до суду звернувся лише в серпні 2014 року. Вважав, що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду, встановлені в ст. ст. 256,257,258 ЦК України, клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності від позивача не надходило, в звязку із чим просив суд застосувати до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» позовну давність та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності - [PERSON], на судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та, посилаючись на факти та обставини, викладені в письмових запереченнях відповідача, просив суд застосувати до позовних вимог положення ЦК України про позовну давність та в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, ознайомившись із запереченнями відповідача, дослідивши надані докази в їх сукупності встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що відповідно до укладеного 09.07.2007 року кредитного договору №НАXRRX17020171, відповідач отримав кредит у розмірі 3117,59 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями\~ст. 530 ЦК України\~визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст. 265 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» - при застосуванні положення\~пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України"Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з\~частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Ч.3,4 ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261 ЦК України). З наданих сторонами доказів, зокрема з витягу по особовому рахунку, наданого до матеріалів справи представником позивача, вбачається, що відповідач не здійснював обовязкові платежі ані в листопаді 2007 року ,ані в грудні 2007 року, та з цього часу слід рахувати початок перебігу позовної давності. Позивач звернувся до суду 15.08.2014 року, вже після спливу строку позовної давності, клопотання про поновлення строку позовної давності чи його переривання, позивачем та його представником до суду не подавалось, до суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що строк для звернення до суду з позовом пропущено з поважних причин. За вказаних обставин, беручи до уваги, що позивачем не доведено, що позовна давність була збільшена за домовленістю сторін, а також не обґрунтовано її переривання, зупинення перебігу чи пропущення з поважних причин, і таких обставин не встановлено судом, в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» слід відмовити за спливом позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених останнім при подачі позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed