Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Шульгинської сільської ради Старобільського району Луганської області, державного реєстратора Старобільської районної державної адміністрації Луганської області Герасименко Віталії Олександрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Старобільська районна державна адміністрація Луганської області про скасування державної реєстрації та визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування свого позову посилається на те, що їй на праві приватної власності належить нежитлове приміщення (кафе), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будівля розташована на земельній ділянці площею 0,0235 га, кадастровий номер 4425183500:03:001:0086, яка є комунальною власністю Малохатської сільської ради Старобільського району. Раніше вказана нежитлова будівля перебувала у власності КСП ім. Артема. За обліками господарства в різні часи будівля враховувалася як гуртожиток, потім - їдальня. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Тому КСП ім. Артема на праві колективної власності належала не тільки будівля гуртожитку (їдальні), а й земельна ділянка, на якій вона розташована. 16 листопада 1999 року за актом приймання-передавання будівлі гуртожитку (їдальні) була передана у власність колишніх пайщиків КСП ім.. Артема. Згідно ст. 30 ЗК УРСР 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом із цими об`єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Тобто до пайщиків, співвласників будівлі, перейшла у спів власність і земельна ділянка, на якій розташована ця будівля. 19 листопада 1999 року пайщики передали своє майно ТОВ «Колос». За аналогічних підстав це господарство отримало право власності на будівлю гуртожитку (їдальні) та на земельну ділянку. Ухвалою Старобільського районного суду від 10.01.2002 року затверджено мирову угоду між боржником СТОВ «Колос», стягувачами [PERSON] та іншими, за умовами якої посеред іншого боржник передав у власність стягувача приміщення гуртожитку (їдальні). Право власності визнано за громадянами [PERSON] та іншими. Згідно ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 12.07.2011 року рішенням Старобільського районного суду за позивачем визнано право власності на кафе літер А-2, сарай літер Б, вбиральню літер У, підвал літер п/д, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Отже, позивач [PERSON] отримала у власність не тільки нежитлову будівлю (кафе), а й земельну ділянку, на якій вона розміщена. Разом із тим, 19.09.2017 року державним реєстратором Старобільської РДА Герасимовою В.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено власником земельної ділянки Малохатську сільську раду Старобільського району Луганської області. У зв`язку з цим просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37200669 від 21.09.2017 року, прийняте державним реєстратором Старобільської районної державної адміністрації Луганської області Герасимовою Віталією Олександрівною; скасувати державну реєстрацію за Малохатською сільською радою Старобільського району Луганської області право комунальної власності на земельну ділянку для обслуговування будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, для обслуговування нежитлового приміщення (кафе), площею 0,0235 га, кадастровий номер 4425183500:03:001:0086, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1358410744251, номер запису 22455806, адреса: [ADDRESS] ; за [PERSON] визнати право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, для обслуговування нежитлового приміщення (кафе), площею 0,0235 га, кадастровий номер 4425183500:03:001:0086, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1358410744251, адреса: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд задовольнити позов з підстав, викладених в позові. Представник відповідача - Шульгинської сільської ради Старобільського району Луганської області Григоренко С.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, та просив суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач державний реєстратор Старобільської районної державної адміністрації Луганської області Герасимова В.О. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала повністю. Представник третьої особи - Старобільської РДА Луганської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Надано заперечення проти позову, згідно якого зазначають, що в позовній заяві в частині адресатів неправомірно зазначено відповідачем державного реєстратора, оскільки відповідно до змісту позову може бути стороною в якості третьої особи. Державним реєстратором відділу не було порушено прав позивача, державні реєстратори відділу здійснюють свої повноваження в межах визначених виключно законом. Крім того, в частині позовних вимог, позивач оперує скасувати рішення про державну реєстрацію прав за № 37200669 від 21.09.2017 року, посилаючись на незаконність його прийняття. Відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року однією із загальних засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених законом, з урахуванням встановлення відповідності заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. На підставі відповідного рішення, державним реєстратором було внесено записи до Державного реєстру прав про земельну ділянку. Державна реєстрація прав відбулася виключно в межах та на підставі абзацу 2 пункту 2 статті 28 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 5 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Так, державна реєстрація права держави чи територіальної громади здійснюється на підставі заяви органів, які відповідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Старобільського районного суду Луганської області від 12.07.2011 року у справі №2-790/2011 за позовом [PERSON] до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівське", [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу дійсними, визнання права власності визнано за [PERSON] право власності на кафе літер А-2, сарай літер Б, вбиральню літер У, підвал літер п\\д. розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-21). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,0235 кадастровий номер 4425183500:03:001:0086, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить Малохатській сільській раді, форма власності комунальна. Згідно інформації відділу у Старобільському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області за № 29/113-19 від 22.11.2019 року, на запит щодо надання інформації стосовно форми власності на земельну ділянку (кадастровий номер 1125183500:03:001:0086), розташовану за адресою [ADDRESS] , на якій знаходиться нежитлова будівля, відділ повідомляє що відповідно до даних Проекту роздержавлення та приватизації земель КСП ім.. Артема Старобільського району Лугнської області, Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель н.п. Малохатка та даних Національної кадастрової системи - зазначена земельна ділянка враховується в межах населеного пункту с. Малохатка та відноситься до земель комунальної власності (а.с.93). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу) та інші. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України). За змістом статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 78-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно із частиною десятою статті 78-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Стаття 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлює, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об'єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). Отже, спірна земельна ділянка має кадастровий номер, визначену площу, однак будь-яке право на неї (власності, користування тощо) не зареєстровано. Тому з набуттям позивачем права власності на нежитлове приміщення (кафе), яке розташоване на спірній земельній ділянці до нього, як до нового власника цього нерухомого майна, в силу положень статей 120 ЗК України та 377 ЦК України, не перейшло право власності на спірну земельну ділянку так як попередній власник не мав права власності на цю земельну ділянку. Такого ж висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 19.05.2020 року у справі 127/10011/18 у подібній справі. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] до Шульгинської сільської ради Старобільського району Луганської області, державного реєстратора Старобільської районної державної адміністрації Луганської області Герасименко Віталії Олександрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Старобільська районна державна адміністрація Луганської області про скасування державної реєстрації та визнання права власності на земельну ділянку задоволенню не підлягає. Ст. 141 ЦПК України вказує на те, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позов [PERSON] не підлягає до задоволення, то вимога про стягнення судових витрат відповідно до задоволення також не підлягає. На пiдставi ст. 8, 55 Конституції України, ст.ст. 16, 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України,

Outcome: dismissed