Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

20.07.2015 [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просив суд: визнати недійсними договір дарування житлового будинку від 27 серпня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за №2956, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], як такий, що укладений під впливом обману та тяжкої обставини; визнати недійсними договір дарування земельної ділянки від 27 серпня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за №2959, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], як такий, що укладений під впливом обману та тяжкої обставини (а.с.2-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 09.07.2009 року померла дружина позивача [PERSON], яка за часи свого життя склала заповіт від 27.05.2005 року, посвідчений секретарем Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, де заповіла все своє майно їх дочці [PERSON]. Позивач стверджує, що після смерті дружини перебував у тяжкому емоційному стані, що призвело до погіршення стану його здоровя, тому він домовився із сином [PERSON], що позивач буде займатися оформленням документів на будинок і земельну ділянку, які подарує відповідачу, а відповідач придбає квартиру його дочці та буде його доглядати. В 2013 році дочка позивача дізналась, що він подарував житловий будинок і земельну ділянку відповідачу, після чого звернулась до суду, рішенням якого було визнано право [PERSON] на 3/8 частини житлового будинку №29 з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в с.Проліски Бориспільського району Київської області по вул.Пушкіна в порядку спадкування за заповітом. Позивач стверджує, що під час судового розгляду судом було встановлено факт, що відповідач [PERSON] не обіцяв його доглядати та не обіцяв купувати квартири своїй сестрі в обмін на подарований будинок та земельну ділянку, тобто ввів позивача в оману, скориставшись його тяжким становищем. Позивач стверджує, що після смерті дружини 09.07.2009 року він перебував в дуже поганому емоційному та фізичному стані, хворів та потрапив до лікарні 01.09.2010 року, та був змушений вчинити правочин 27.08.2010 року в обмін на обіцянку відповідача доглядати його, тим самим допустив помилку, що спричинила наслідки у вигляді порушення прав його дочки та погіршила його становище, оскільки його син в ході судових засідань неодноразово підтвердив, що не збирається його доглядати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник повністю підтримали позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини. Додатково позивач пояснив, що після смерті його дружини син поновив з ним спілкування, часто відвідував, проявляв увагу, турботу, обіцяв доглянути до смерті. Він вважав, що буде доживати життя разом із сином, який обіцяв йому свою допомогу і догляд, тому запропонував сину подарувати йому будинок і земельну ділянку, а сина попросив продати належну йому земельну ділянку та придбати сестрі однокімнатну квартиру, вважаючи, що його дочці буде важко доглядати за будинком. Він стверджує, що відповідач пристав на його пропозицію, обіцяв купити квартиру та здійснювати за ним догляд. Коли вони були в нотаріуса, то на питання нотаріуса, хто проживає будинку і де буде жити після укладення договору дарування, він розповів нотаріусу, що син обіцяв купити дочці квартиру. Він також стверджує, що вклав багато власних заощаджень, щоб зробити в будинку ремонт, зробити скважину, але відповідач, після спливу двох років після укладення договору дарування, перестав його відвідувати, навіть не відвідував його, коли той знаходився у лікарні, а в подальшому на суді підтвердив, що не обіцяв його доглядати, а також заперечує, що обіцяв купити сестрі квартиру. Представник позивача також звернув увагу суду, що відповідач не проживав в подарованому будинку, не сплачував комунальні послуги, що всі документи на подароване майно знаходяться в позивача, що свідчить про те, що відповідач подароване йому майно фактично не прийняв. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували. Відповідач пояснив, що його батько сам запропонував подарувати йому будинок і земельну ділянку, пояснивши це тим, що його сестру почали відвідувати представники якоїсь релігійної організації, та щоб убезпечити її від того, щоб вона залишилась без житла на випадок смерті позивача. Він погодився на пропозицію з тим, що прийме дарунок, а в будинку продовжуватимуть проживати батько із сестрою. Він також ніколи не відмовлявся і не відмовляється надавати батькові необхідну допомогу, так допомагав робити ремонтні роботи в будинку, проте постійний догляд не обіцяв, оскільки проживає із сімєю та працює в іншому місті, а також ніколи не обіцяв купляти сестрі квартиру, і розмови про це у них з батьком не було, а була домовленість, що батько із сестрою житимуть в будинку, як раніше. В них з батьком погіршились стосунки через те, що у батька зявилась жінка, якій не сподобалось, що той подарував йому будинок і земельну ділянку та яка, на його думку, налаштувала батька проти нього. Він також стверджує, що батько ніколи особливо не хворів, самостійно збирав необхідні документи для оформлення договорів дарування, а після того, як вони зареєстрували договори дарування в БТІ та відділі земельних ресурсів, батько наполіг, щоб усі документи зберігалися в нього в будинку, і він проти цього не заперечував. Представник позивача в судовому засіданні завив про те, що позивачем не доведено факт обману, а також знаходження позивача у тяжкому стані на час укладення договорів дарування, та що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки позивач протягом трьох років з моменту вчинення заповіту не звернувся до суду з даним позовом. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, будь-яких пояснень по суті позову на подала. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши в якості свідка приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними і задоволенню не підлягають з таких підстав. Сторонам у справі та їх представникам судом було розяснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. В тому числі розяснено, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що 09 липня 2009 року померла [PERSON] у віці 72 років, про що в Книзі реєстрації смертей [PERSON] комітету Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області 10 липня 2009 року було зроблено відповідний актовий запис №28 (а.с.5). Як встановлено в судовому засіданні 27 серпня 2010 року сторонами було укладено два договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], а саме: договір дарування житлового будинку, реєстровий №2956, відповідно до умов якого позивач [PERSON] безоплатно передав у власність, подарував, а відповідач [PERSON] прийняв в дар належний позивачу житловий будинок №29 з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в с.Проліски Бориспільського району Київської області по вул.Пушкіна, що належав дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Щасливською сільською радо Бориспільського району Київської області 23.03.2010 року за №103, зареєстрованого Комунальним підприємством Бориспільської районної ради Бориспільським районним "Бюро технічної інвентаризації" Київської області 09.04.2010 року за №612, реєстраційний номер 29996464 (а.с.6); договір дарування земельної ділянки реєстровий №2959, відповідно до умов якого позивач [PERSON] безоплатно передав у власність, подарував, а відповідач [PERSON] прийняв в дар належну позивачу земельну ділянку кадастровий номер 3220888003:02:004:0028, площею 0,1401 га, яка розташована в селі Проліски Бориспільського району Київської області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та яка належала дарувальнику на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №910474, виданого управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі Київської області на підставі рішення Щасливської сільської ради Бориспільського району київської області від 17 березня 2005 року за №258.41-26-ІV, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі за №010832300045 від 11.04.2008 року (а.с.7). Договір дарування житлового будинку зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30 серпня 2010 року (а.с.6-зворот). За змістом п.5,6 8 Договору дарування житлового будинку сторони підтвердили, що укладання цього договору не повязане із виконанням обдаровуваного будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь дарувальника зараз або в майбутньому, договір не укладається під впливом тяжких для дарувальника обставин, укладення договору відповідає їх дійсним намірам та інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, а також, що право власності на житловий будинок в обдаровуваного виникає з моменту прийняття дарунку; обдаровуваний свідчить, що він дарунок приймає; прийняття дарунку вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення (а.с.6-зворот). Обставини укладення договорів дарування, зазначені в їх текстах, добровільну згоду сторін, їх вільне волевиявлення та усвідомлення сторонами природи укладених договорів, а також наміри позивача [PERSON] укласти саме договори дарування про безоплатну передачу у власність своєму сину [PERSON] належного дарувальнику житлового будинку та земельної ділянки повністю підтверджені в судовому засіданні показаннями допитаної в якості свідка приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом ч.2 ст.719 Цивільного кодексу України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом ч.1 ст.722 Цивільного кодексу України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Виходячи зі змісту укладених [PERSON] та [PERSON] договорів дарування в встановлено, що сторонами в повному обсязі дотримано вимог ст.203 Цивільного кодексу України, а саме: зміст правочинів не суперечить ні цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчинили правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин був вчинений у формі, встановленій законом та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, - що сторони договорів дарування підтвердили своїми підписами під договорами, що було засвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області. Відповідно до вимог ч.1 ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ч.1 с.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.3 вказаної статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 року було задоволено позов [PERSON] та визнано за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/8 частини житлового будинку, загальною площею 87,6 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с.Проліски, вул.Пушкіна, 29, а також визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с.Проліски, вул.Пушкіна, б.29, [PERSON] від 27 серпня 2010 року за №2956, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], в частині переходу права власності в порядку спадкування за заповітом на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с.Проліски, вул.Пушкіна, 29, за [PERSON] (а.с.88-93). Встановлено, що до звернення з даним позовом до суду [PERSON] вказані договори не оспорював і ця обставина позивачем не заперечується. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що оспорювані позивачем договори дарування були ним вчинені внаслідок введення його відповідачем в оману щодо обставин, які мають істотне значення, або під впливом тяжкої для позивача обставини, суду надано не було. Той факт, що відповідач перебував в дуже поганому емоційному та фізичному стані, хворів після смерті його дружина, яка сталась 09.07.2009 року, жодним належним і допустимим доказом не підтверджена та спростовується встановленими в судовому засіданні фактами. Так, надана суду довідка від 10.09.2010 року про те, що [PERSON] отримував лікування-домашній стаціонар з 01.09.2010 року не може бути визнана судом належним доказом на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, оскільки з її змісту вбачається, що за отриманням медичної допомоги, позивач звернувся за місцем свого проживання після спливу чотирьох днів після укладення оспорюваних договорів. Також судом встановлено, що після смерті дружини позивача до укладення оспорюваних договорів пройшло більше року, що позивач після смерті дружини оформив право власності на спірний житловий будинок, про що є відповідні відомості в договорі дарування житлового будинку, а також особисто з метою оформлення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки звертався до Бориспільської районної ради Бориспільського районного «Бюро технічної інвентаризації» та Управління Держкомзему у Бориспільському районі Київської області (а.с.46-47,48-49). Судом встановлено, що надана позивачем амбулаторна карта позивача також не містить даних про те, що до укладення договорів дарування а також на момент їх вчинення він звертався за медичною допомогою, оскільки записи в ній датовані, починаючи з 2011 року (а.с.50-59). Надані позивачем письмові докази на підтвердження факту здійснених ним витрат на оплату комунальних послуг в будинку №29 по вул.Пушкіна в с.Проліски (а.с.60-77), жодним чином не доводять наведених в позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо визнання оспорюваних договорів дарування недійсними, як такі, що укладені під впливом обману та тяжкої обставини. Крім того, позивачу було відомо про те, що згідно укладеними 27.08.2010 року договорами дарування житлового будинку та земельної ділянки, він передав зазначене нерухоме майно безоплатно у власність відповідача, проте до липня 2015 року позивач до суду за захистом своїх порушених прав без поважних причин не звертався, клопотання про поновлення строку позовної давності не подавав, підстави для поновлення строку позовної давності позивачу судом не встановлені. Крім того, доводи позивача про те, що лише під час розгляду судом позову [PERSON] він дізнався з пояснень відповідача [PERSON], що той не визнає, що обіцяв його доглядати та що обіцяв придбати квартиру своїй сестрі в обмін на подарований будинок та земельну ділянку, спростовується в тому числі долученим позивачем висновком Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області від 29.11.2013 року, відповідно до якого позивач [PERSON] 26.11.2013 року звертався до Бориспільського МВ з заявою про те, що він подарував свою земельну ділянку та будинок своєму сину [PERSON] при умові, що син буде за ним доглядати, але син не доглядає за ним, та він хоче повернути собі колишню земельну ділянку з будинком (а.с.8-9). Представником відповідача було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, що також є підставою для відмови у позові відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України. З урахуванням наведеного, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, в звязку з чим відповідно до вимог ст..88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору (а.с.1) відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed