Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна Лізингова компанія «ЛЮКСКАР» про захист прав споживача та стягнення коштів. В обгрунтування позову позивач зазначила, що 05 листопада 2016 року між сторонами був укладений договір № 75887-10 майнового лізингу, відповідач Лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах майнового лізингу їй у користування майно автомобіль марки Kia Sportage модель 2.0 D AT 4WD Top, а вона, відповідно, сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору. Договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до положень ст.799 ЦК України мав бути нотаріально посвідченим, однак укладений договір не був нотаріально посвідчений, а тому, відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України він є нікчемним та не породжує будь-яких правових наслідків. На виконання умов договору вона сплатила відповідачу на зазначений у договорі рахунок вартість фінансування у розмірі 75400,00 грн., комісійний збір за проведення даної фінансової операції у сумі 500,00 грн., усього 75900,00 грн. Оскільки спірний договір не посвідчено нотаріально, то він є нікчемним, а відповідач зобовязаний повернути їй кошти у розмірі 75900,00 грн., сплачені на виконання умов такого договору. Позивачка в судове засідання не з"явилася, була належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача ву судове засідання не з"явився, був належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду, заяву про причини неявки суду не надав, тому суд, зі згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справа, розглянувши подані та наявні у справі документи, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 05 листопада 2016 року у м.Харківі між сторонами: Товариство з обмеженою відповідальністю «Національна Лізингова компанія «ЛЮКСКАР» та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір № 75887-10 майнового лізингу, додатком до якого були Графік сплати першого лізингового платежу, Графік сплати другого лізингового платежу, Специфікація, що є невідємними частинами договору лізингу, обєкт лізингу - автомобіль марки Kia Sportage модель 2.0 D AT 4WD Top ( а.с.7-12). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до положень ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 2 цієї статті визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно з ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відтак, договір лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Така правова позиція була висловлена в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15 та від 18 січня 2017 року в справі №363/3673/14-ц (6-648цс16). Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Частиною 2 статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно частини 5 статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до п.5, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Таким чином, згідно положень ст. 220, ч.2 ст.799, 806 ЦК України, правової позиції Верховного суду України, висловленої у справі № 6-648цс16, у справі № 6-2766цс15, укладений між сторонами у простій письмовій формі договір майнового лізингу є нікчемним в силу закону, у звязку із чим застосовуються правові наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України. Відповідно до наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна Лізингова компанія «ЛЮКСКАР» Графіку сплати першого лізингового платежу, [PERSON] за квитанцією від 05.11.2016 року було сплачено на його користь на рахунок відповідача вартість фінансування у сумі 75400,00 грн., разом з комісійним збіром у розмірі 500,00 грн. витрати позивача складають 75900,00 грн. ( а.с.13). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача внаслідок нікчемності укладеного між сторонами договору майнового лізингу. При цьому, суд вважає за необхідне стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна Лізингова компанія «ЛЮКСКАР» на користь держави судовий збір у сумі 759 грн.

Outcome: approved