Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на автомобіль Hyundai Accеnt, державний номер [NUMBER] , припинити право власності на зазначений автомобіль за [PERSON] та стягнути з позивача 1/2 частку вартості автомобілю у сумі 71\~712,46 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2018 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. В період шлюбу сторони придбали автомобіль Hyundai Accеnt, державний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( [NUMBER] ) [NUMBER] . 17.10.2017 року проведено реєстрацію автомобіля за [PERSON] . У зв`язку із розлученням та відсутністю згоди на поділ автомобіля позивач змушений був звернутися до суду з вище вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше. Відповідачка [PERSON] відзиву на позовну заяву або заяв іншого змісту до суду не подав. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Клопотань від учасників справи не надходило. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представник позивача та відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2018 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно довідки з Регіонального сервісного центру в Запорізькій області № 31/8-1447 від 22.04.2020 р., на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2017 р. право власності на транспортний засіб Hyundai Accеnt 1396, 2012 року випуску, з реєстраційним номером [NUMBER] , №куз. [NUMBER] , було зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу. Ст.60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст.61\~СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ч.2 ст.372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ст.63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ч.1 ст.\~69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ч. 1, 2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Ст.71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~ 21.12.2007\~№11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сімї. В наведеного вище, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль був набутий сторонами на час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом стягнення з позивача на користь відповідача грошової компенсації у розмірі 1/2 частки вартості автомобіля та така вимога узгоджується з положеннями ч.4 ст.71 СК України, ч.3 ст.370 та ч.2 ст.364 ЦК України. В підтвердження вартості спірного автомобіля позивачем [PERSON] надано Звіт №08 про оцінку транспортного засобу автомобіль хетчбек марки «Hyundai Accеnt», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , складений експертом [PERSON] , згідно якого визначено ринкову вартість згаданого транспортного засобу станом на 28.02.2020 р. в розмірі 143 424грн. 93 коп. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами (ч.1, п.1 ч.2 ст.76 ЦПК України). Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України). Оцінюючи докази, надані позивачем в обґрунтування доводів щодо вартості спірного автомобіля, у відповідності з положеннями ст.12, 80 ЦПК України, суд приймає до уваги висновок, наданий позивачем, який за своїм змістом є обґрунтованим та змістовним, оскільки містить, окрім іншого, опис процесу оцінки, методичні підходи та методи оцінки, що дає суду підстави вважати його об`єктивним. При вирішенні питання щодо судових витрат, суд дійшов до висновку про стягнення з позивача недоплачену суму судового збору, оскільки останнім оплачено лише одну вимогу майнового характеру. Позивачем не було заявлено щодо стягнення судових витрат з відповідача, тому суд залишає їх за позивачем. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved