Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, у якому просив суд визнати проведення будівельних робіт на земельній ділянці площею 42237 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58, незаконним та зобовязати відповідача відновити стан території, який існував до початку проведення будівельних робіт, відповідно до технічного паспорту, виготовленого МБТІ та РОН м. Одеси, від 06.06.2008 року. В подальшому представник позивача звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову, та відповідно до останньої редакції позовних вимог просив суд визнати виконання підготовчих робіт та робіт з демонтажу нежитлових будівель, робіт з видалення зелених насаджень, які проводяться відповідачем на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58 незаконними та зобовязати відповідача відновити стан території, який снував до початку проведення підготовчих робіт та робіт з демонтажу нежитлових будівель, відповідно до технічного паспорту, виготовленого «МБТІ та РОН» м. Одеси від 06.06.2008 року, а також відновити стан зелених насаджень відповідно до договору оренди землі від 09.10.2009 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач та його представник посилались на те, що земельна ділянка за адресою: вул. Фонтанська дорога, 58 у м. Одесі передана відповідачу у користування Одеською міською радою за договором оренди. При цьому зазначеним договором оренди передбачено ряд обмежень щодо можливості використання відповідачем такої земельної ділянки, та зокрема відповідачу заборонено вчиняти будь-які будівельні роботи без відповідного дозволу, за текстом договору окремо наголошено на тому, що передача земельної ділянки в оренду не є підставою для припинення прав третіх осіб на цю ділянку. Разом з тим за посиланнями позивача відповідач вчиняє будівельні (підготовчі до будівельних) роботи на вказаній земельній ділянці, у звязку з чим зазнають порушень інтереси місцевих жителів: створюються перешкоди у реалізації їх прав на зазначену земельну ділянку, ускладнюється екологічна обстановка та порушуються умови чинного законодавства. Виходячи з викладеного позивач просив суд позов задовольнити. Представник відповідача звернувся до суду з письмовими запереченнями проти заявленого позову та наголошував на тому, що земельна ділянка, отримана відповідачем в оренду на підставі договору оренди з Одеською міською радою та використовується відповідачем в межах тієї ж категорії, в межах якої її було надано. Разом з тим вказував на наявність у відповідача [PERSON] на виконання будівельних робіт №1400 від 09.12.2009 року, що до теперішнього часу не скасовано та за переконанням представника відповідача, вважається чинним, та з такого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість та надуманість. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені вимоги з викладених у позові підстав, просив суд їх задовольнити. Вказував що за переконанням його довірителя та його переконанням відповідач проводить будівельні роботи незаконно, завдаючи при цьому істотної шкоди правам та охоронюваним законом інтересам позивача та інших жильців прилеглих територій. Представник відповідача у судовому засіданні наполягав на законності ведення підготовчих робіт та в обґрунтування такого надав до суду декларацію про початок виконання підготовчих робіт за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58, що зареєстрована Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 24.07.2015 року за №ОД 030152040681, та з такого, вказуючи на відсутність належних та допустимих доказів зі сторони позивача щодо обґрунтованості його вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши надані суду письмові докази суд встановив наступні обставини справи. Згідно копії договору оренди землі від 29.10.2010 року, що укладено між Одеською міською радою та ТзОВ «Благло-інвест плюс», міською радою було передано у строкове платне користування земельну ділянку, площею 42237 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд санаторного типу, згідно з планом земельної ділянки, який є невідємною частиною договору. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], 29.10.2010 року за р.№3819, та зареєстровано у Одеському міському відділі ОРФ ДП «Центр ДЗК» 19 січня 2010 року за р.№ 041050500003. Згідно п. 2.2. договору на вказаній земельній ділянці розташовані нежитлові будівлі, які належать ТзОВ «Благо-інвест плюс» на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 27.05.2008 року, право власності на які зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 30.05.2008 року за номером запису №3134 в книзі 77неж-100. Згідно п. 3.1 договору, його укладено терміном на 25 років. Відповідно до п.8.1. договору оренди землі від 29.10.2009 року та відповідно до вимог ч.ч.2,3.ст. 100. ч.ст.111 Земельного кодексу України, на зазначену земельну ділянку було встановлено наступні обмеження : заборона на зміну цільового призначення земельної ділянки без погодження в установленому порядку проектної документації і розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; заборона будівництва і реконструкції об'єкту без відповідного дозволу:умови додержання природоохоронних та містобудівних вимог для території розміщення рекреаційних і санаторно-курортних закладів (обмеження діють на всій площі земельної ділянки) право прокладання та експлуатації трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд. У судовому засіданні було встановлено, що на час вирішення справи на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58 ведуться підготовчі до будівельних роботи. ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року, а саме ч.2 п.2 ст.24 Закону, передбачає, що забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства. 09 грудня 2009 року на підставі Постанови Кабінету міністрів України "Деякі питання надання дозволів на виконання підготовчих і будівельних робіт" №1104 від 30 вересня 2009 року компанією було отримано Дозвіл на виконання будівельних робіт № 1400 від 09.12.2009р. Зазначений дозвіл, попри зазначення за його текстом обмеження строку його дії є чинним у відповідності Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме п. 8 розділу V «Прикінцеві положення»: «[PERSON] на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об'єкта» Відповідно до ч.2 ст. 37 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» за наявності відповідної дозвільної документації на виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт у межах будівельного майданчика не вимагається. Виходячи з аналізу змісту договору оренди землі від 29.10.2010 року, що укладено між Одеською міською радою та ТзОВ «Благло-інвест плюс», та інших, долучених до матеріалів справи відомостей про приналежність обєктів нерухомого майна, вбачається, що спірна земельна ділянка перебуває у власності Одеської міської ради, а нерухоме майно, відображене у технічному паспорті від 06.06.2008 року, нежитлові будівлі, належать відповідачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 27.05.2008 року, що було зареєстровано у встановленому Законом порядку, та витяг про що долучено до матеріалів справи (витяг №19017154 від 30.05.2015 року). \~Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 376 житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. \~Згідно ч.4 вказаної статті\~якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Як було розяснено в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~«Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України\~(про правовий режим самочинного будівництва) від 30 березня 2012 року, під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19 ЗК, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена\~наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки. Під належним дозволом слід розуміти передбачений\~Законом України дозвільний документ, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того обєкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Пунктом 5 вищевказаної постанови передбачено, що відповідно до вимог\~статті 376 ЦК\~право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті\~376\~та стаття\~391 ЦК). Пункт 17 передбачає, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути предявлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями\~391,\~396 ЦК,\~статтею 103 ЗК. Відповідно до вимог\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, якщо доведе наявність таких перешкод. При цьому згідно\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ч. 1\~ст. 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі\~ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.\~ст. 58-59 ЦПК України\~докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки підготовчі роботи проводяться відповідачем на законних підставах, та іншого перед судом доведено не було. Так представник відповідача надав до суду копії дозволу на виконання будівельних робіт №1400 від 09.12.2009 року та декларації про початок будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58, що зареєстрована Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 24.07.2015 року за №ОД 030152040681, які на час вирішення справи ні ким не оскаржені та є чинними. Натомість докази, на які у своїх вимогах посилався представник позивача заслуговують на критичну оцінку, оскільки зазначення за текстом дозволу на ведення будівельних робіт №1400 від 09.12.2009 року строку його дії, що нібито сплив не відповідає дійсності, оскільки у подальшому, після і видачі дозволу, перехідними положеннями Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», строк дії такого дозволу було подовжено до закінчення будівельних робіт. Посилання представника позивача на Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 24.06.2015 року на увагу суду не заслуговують, оскільки такий доказ є недопустимим, тобто таким, що одержано з порушенням порядку, встановленого законом: Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю встановлено Постановою Кабінету міністрів України від 23.05.2011 року №553 та в п.7 Порядку вказано вичерпний перелік підстав для проведення перевірки, жодної з яких перед судом доведено не було. Разом з тим сам Акт від 24.06.2015 року за своїм змістом вказує на те, що по при зазначені у ньому обставини Департамент на час складання акту позбавлений можливості провести перевірку будівництва за спірною адресою, а тому вказані у такому акті відомості суд як доказ у справі не оцінює. Посилання позивача на ускладнення діями відповідача екологічної обстановки також залишились нічим не обґрунтованими, та базуються на припущеннях, та таким чином у діях відповідача жодних порушень прав та інтересів позивача, що підлягали б судовому захисту, не встановлено. Вимоги позову про приведення земельної ділянки до попереднього стану є похідними від вимог про визнання підготовчих та будівельних робіт незаконними, та оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог про визнання будівництва незаконним, відповідно похідні вимоги задоволенню також не підлягають. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати розподіляються між сторонами відповідно до частини задоволених вимог. Оскільки у задоволенні позову суд відмовив, - понесені стороною позивача судові витрати відшкодуванню не підлягають. Разом з тим відповідач про понесені ним судові витрати не заявляв. Виходячи з викладеного та

Outcome: dismissed