Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача яким, із урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просила суд позбавити [PERSON] [INFO], уродженця м. Часів Яр Артемівського району Донецької області, батьківських прав відносно сина [PERSON] [INFO], уродженця м. Херсона; стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця м. Часів Яр Артеміського району Донецької області аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частина від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 26.01.2015 року провадження по справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів було закрито. Позовні вимоги мотивувала тим, що 23.09.2006 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у встановленому законом порядку та у якому сторони перебували до 20.03.2008 року, який вказаного дня було розірвано у встановленому законом порядку. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився мешкати разом із позивачем та перебуває на утриманні останньої. Проте, починаючи з 2007 року відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню спільної дитини, а саме із вказаного часу з дитиною не спілкується, не бере участі у її вихованні, не піклується про стан здоров'я дитини, про її фізичний, моральний та духовний розвиток. Окрім того звертає увагу суду на те, що відповідач ухиляється і від матеріального утримання дитини, а саме з 2007 року по 2011 рік не сплачує призначені судом аліменти, через що останнього ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.09.2011року було оголошено у розшук, після чого відповідач з квітня 2012 року почав частково виконувати аліментні зобов'язання проте не у встановленому рішенням суду розмірі. Таким чином вказує про те, що відповідач вже протягом шести років ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо сина, через що просить задовольнити позовні вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав. У судовому засіданні позивач та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі із викладених у позові підстав та просили їх задовольнити із урахуванням поданих суду позивачем доказів, які у судовому засіданні було досліджено. Відповідач а також його представники за довіреністю [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] щодо задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі посилаючись на те, що наразі підстави саме для позбавлення [PERSON] батьківських прав, за невиконання ним своїх батьківських обов'язків, що фактично є найсуворішим заходом передбаченим чинним законодавством, відсутні. Окрім того у судовому засіданні відповідач фактично не заперечував щодо його ухилення від спілкування із сином [PERSON] у період з 2007 року по серпень 2014 року, коли судово-генетичною експертизою було підтверджено батьківство позивача, мотивуючи тим, що позивач фактично чинили йому перешкоди у такому спілкуванні, вказуючи на те. що дитина народжена не від нього. Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, думку прокурора, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх поданими сторонами доказами, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження від 23.09.2006 року, серії [NUMBER], зареєстрованого того ж дня у встановленому законом порядку, між сторонами по справі було укладено шлюб, через що позивач змінила прізвище на «[PERSON]». Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20.03.2008 року серії [NUMBER], зареєстрованим того ж дня у встановленому законом порядку, шлюб між сторонами було розірвано, внаслідок чого позивач змінила прізвище на дошлюбне - «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про народження від 18.01.2007 року серії [NUMBER], у сторін [INFO], тобто у період шлюбу, народився син [PERSON]. Так, за рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 30.08.2007 року за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] з останнього на користь позивача було стягнуто аліменти зокрема на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з [INFO]. і до досягнення дитиною повноліття. Слід відзначити, що відповідно до вказаного судового рішення [PERSON] у судовому засіданні був присутній та позовні вимоги у повному обсязі визнав. Так, ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.08.2011 року через несплату відповідачем аліментів, за вищезгаданими аліментними зобов'язаннями та утворення станом на 01.07.2011 року боргу в сумі 7241,40 грн. [PERSON] [INFO] було оголошено у розшук. На виконання вищевказаної ухвали суду про розшук відповідача, повідомленням Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 19.04.2012 року за вих. № 38/6430 місцезнаходження боржника - [PERSON] було встановлено, а саме, останній мешкав без реєстрації за адресою [ADDRESS]. Окрім того вказаним повідомлення встановлено, що на час надання такого повідомлення [PERSON] офіційно не був працевлаштований. Інших відомостей з приводу застосування до [PERSON] передбачених законом заходів впливу за несплату у визначених судом розмірах аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] суду надано не було. Окрім того, відповідно до довідки державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні від 08.10.2014 року, наданої позивачу по справі, остання отримувала від відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] за період з квітня по вересень 2014 року на загальну суму 750,00 гривень, при цьому сплата зазначених коштів у вказаний період відповідачем відбувалась не щомісяця. Також судом встановлено, що [PERSON], 20.03.2014 року звертався до Комсомольського районного суду м. Херсона із позовною заявою до [PERSON], якою просив виключити відомості про його батьківство з актового запису про народження [PERSON], при цьому у вказаному позові зазначав про те. що [PERSON] вказувала йому про те, що він не є батьком дитини. Разом із тим, проведеною в рамках вказаної цивільної справи судово-медичною молекулярно-генетичною експертизою від 06.10.2014 року батьківство [PERSON] [INFO] щодо дитини [PERSON] [INFO], народженої [PERSON] підтверджено на 99,9999%, тобто практично доведене. Через вказані висновки експерта, за заявою представника [PERSON] за довіреністю [PERSON] ухвалою суду від 20.10.2014 року позов [PERSON], про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини [PERSON] було залишено без розгляду. Так дійсно, показами допитаних судом свідків позивачів [PERSON], [PERSON], судом дійсно було встановлено, що позивач після народження сина [PERSON] у 2007 році, через певний час, коли ще дитині не виповнилось і року пішов з родити та згодом розлучився із позивачем, при цьому після уходу позивача з родини сторін, він перестав цікавитися дитиною. При цьому показами свідків позивачів судом не встановлено, чи приймала позивач будь-які заходи до того, щоб зацікавити позивача спілкуватися з дитиною. Разом із тим, пояснення відповідача з приводу того, що позивач йому вказувала про те, що він не є біологічним батьком [PERSON], а також щодо того, що через вказане формулювання, позивач фактично обмежила спілкування відповідача із дитиною, підтвердила у судовому засіданні свідок відповідачів - нинішня дружина відповідача [PERSON], з якою до речі у відповідача також є спільна дитина малолітня дитина, що підтверджується дослідженим судом свідоцтвом про народження, про яку відповідач піклується. Окрім того вказаний свідок також підтвердила суду, що у період з вересня по грудень 2014 року, тобто після того як відповідач за наслідками проведеної експертизи упевнився в тому, що він є біологічним батьком [PERSON], відповідач виїхав на заробітки до м. Києва, після чого намагався вчинити дії де постійно у вказаний період і перебував, намагаючись заробити додаткові кошти зокрема і для забезпечення потреб сина [PERSON]. Вищевказані покази свідка відповідача та позиція самого відповідача з приводу його відношення до сина [PERSON] після підтвердження біологічного батьківства останнього таког підтверджуються дослідженою судом довідкою-рахунком державного виконавця з приводу аліментних зобов'язань відповідача щодо дитини, відповідно до якої у грудні 2014 року відповідачем було здійснено погашення більшої частини своїх аліментних зобов'язань з приводу розглядуваних судом правовідносин а саме у сумі 11773,00 грн.. Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, викладених у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Слід звернути увагу на те, що зазначені у вищевказаному п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Також суд враховую те, що відповідач, окрім того, що має на утримані ще одну неповнолітню дитину, про яку піклується, а також, як за місцем проживання так і за місцем роботи має загалом позитивні характеристики, на обліках у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, що встановлено дослідженими судом довідками. Таким чином, суд приходить до переконання про недоведеність позивачем обставин, які б свідчили саме про винну поведінку відповідача з приводу невиконання ним протягом семи років своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітнього сина [PERSON], та приходить до переконання, що такі дії відповідача протягом зазначеного періоду були викликані саме поведінкою позивача по справі з цього приводу. Також суд враховує, що позбавлення батьківських прав, фактично є найсуворішим заходом впливу на батьків, та, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за недоцільне застосування до [PERSON] саме такого заходу впливу, про який йдеться у розглядуваному позові, лише через часткове ухилення відповідача від належного виконання ним своїх аліментних зобов'язань з приводу утримання сина [PERSON]. Окрім того, враховуючи вищевикладені висновки, зроблені на підставі досліджених судом доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про те, що досліджений у судовому засіданні висновок Комсомольської районної у м. Херсоні ради від 29.10.2014 року за вих. № 6-09-396, з приводу невиконання відповідачем його батьківських обов'язків, щодо розглядуваних судом правовідносин, не може бути єдиною та безумовною підставою для задоволення позовних вимог по суті. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed