Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року підсудність вказаного позову визначена Подільському районному суду м. Києва. Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 20.02.2010 р. шлюбу, від якого вони мають сина малолітнього [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутності взаєморозуміння, стверджує, що відповідач не намагається підтримувати сімейні відносини. Шлюбні відносини між ними на даний час фактично припинилися з лютого 2016 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просив розірвати шлюб. До початку судового засідання представник позивача - адвокат ЩегловЄ.Є. паодав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] На позовних вимогах представник позивача наполягає. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до судового засідання не з'явилася. Через канцелярію судом отримана заява, що надіслана поштою, в якій відповідач просила вищевказану справу розглянути за її відсутності, з позовними вимогами позивача згодна у повному обсязі. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із вимогами ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Судом встановлено, що сторони по справі - позивач [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 лютого 2010 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі, актовий запис № 87, що підтверджено свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 20.02.2010 р. Від подружніх відносин сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з лютого 2016 р. через відсутність взаєморозуміння між подружжям та різні погляди на життя. Спору про місце проживання дитини та про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи відповідач зареєстрована за адресою: Україна, Автономна [ADDRESS]. Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнається тимчасово окупованою територією. А тому зазначене місце реєстрації відповідача є тимчасово окупованою територією України. Судом приймалися заходи для встановлення зареєстрованого місця перебування відповідача. За отриманими документами, в ніших областях України відповідач зареєстрованою не значиться. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо один від одного, не виявили бажання на примирення. Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст.24 ч.1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст.24 ч.1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ст.115 ч.2 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу РАЦС Подільського РУЮ в м.Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому запису про шлюб від 20.02.2010 р. № 87, складеному відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі. На підставі викладеного, ст.51 Конституції України, ст.ст.3, 24, 105 ч.3, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved