Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, який у подальшому уточнив, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він працював на посаді контролера технічного стану автомототранспортних засобів цеху пасажирського транспорту у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - ПАТ «АМКР», Відповідач) до 09 квітня 2013 року. Наказом № 305/N від 09.04.2013 року його звільнено з роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним та необґрунтованим з огляду на те, що звільнення проведено без законних підстав, його безпідставно запідозрили у нетверезому стані, оскільки згідно з висновком щодо результатів сп'яніння № 790 від 09.03.2013 року він був оглянутий лікарем наркологом, і виявлено, що ознак сп'яніння він не має; профспілковий комітет відмовив у наданні згоди на його звільнення, а своє звільнення Позивач пов'язує з незадоволенням керівництва його діяльністю як голови цехового комітету профспілкової організації. У зв'язку з тим, що вважає звільнення незаконним, звернувся до суду з позовом про визнання розпорядження про відсторонення його від роботи незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. У судовому засіданні Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], кожен окремо, підтримали заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалися на обставини викладені в позовній заяві. Зазначали, що звільнення [PERSON] викликано його громадськими обов'язками як члена виборного органу профспілкової організації та як голови цехового комітету ЦПА первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва ПАТ «АМКР», до складу якої Позивач належить з 15 листопада 2011 року, тобто з суб'єктивних причин. Також вказували, що при звільненні Позивача не враховано, що виборний профспілковий орган, в порядку ст. 43 КЗпП України не надав згоди на звільнення [PERSON], а в порушення ст. 252 КЗпП України взагалі не отримано згоди вищого виборного органу профспілки (об'єднання профспілок). Посилаючись на зазначені обставини, просять суд визнати розпорядження № 210 від 11 березня 2013 року «Про відсторонення від роботи [PERSON]» незаконним та скасувати його, поновити [PERSON] на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, а також вирішити питання про покладання обов'язку по відшкодуванню шкоди на винну особу - Єфімчук І.П.. Представник відповідача Майстренко О.С., який діє на підставі довіреності, заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що [PERSON] дійсно працював в ПАТ «АМКР», однак у зв'язку з появою [PERSON] на підприємстві Відповідача у нетверезому стані його було звільнено за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Так, 09 березня 2013року Позивача запідозрено у появі на роботі в нетверезому стані, відсторонено від роботи, від проходження освідування на стан сп'яніння в медичному пункті ПАТ «АМКР» [PERSON] відмовився, про що документально зафіксовано. Висновок лікаря-нарколога, на який посилається Позивач не може бути належним та допустимим доказом тверезості Позивача, оскільки останній складено більш ніж через 8 годин після виявлення ознак сп'яніння, що не дає можливості вважати його достовірним. Профспілковий комітет не дав згоди на звільнення [PERSON] з роботи на підставі ст. 40 п. 7 КЗпП України, однак з урахуванням положень КЗпП України підприємство може не брати до уваги відмову профспілкового органу з мотивів її необґрунтованості. Вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню на вищевказаних підставах, так як звільнення працівника було виконано за вимогами діючого законодавства, поросить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи Гапон С.Г. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначав, що виборний профспілковий орган, в порядку ст. 43 КЗпП України не надав згоди на звільнення [PERSON], відповідно до ст. 252 КЗпП України не отримано згоди вищого виборного органу профспілки (об'єднання профспілок). Вказував, що звільнення [PERSON] пов'язано з його громадською діяльністю як члена виборного органу профспілкової організації та як голови цехового комітету ЦПА первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва ПАТ «АМКР». Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, третьої особи, свідків, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, [PERSON] працював в ПАТ «АМКР» з 21.05.1999р. слюсарем-ремонтником 4 розряду, 01.09.2000р. Позивачеві присвоєно 5 розряд слюсаря-ремонтника ЦПМ, а з 04.12.2000р. - переведений контролером технічного стану автомототранспортних засобів цеху пасажирського автотранспорту в ПАТ «АМКР» (а.с. 7, зворот). Наказом № 305/N від 09.04.2013року [PERSON] звільнено з підприємства з посади контролера технічного стану автомототранспортних засобів ЦПА за появу на роботі в нетверезому стані за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Дата звільнення - останній день роботи [PERSON] (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що на підставі розпорядження № 210 від 11.03.2013 року «Про відсторонення від роботи» контролера технічного стану автомототранспортних засобів допоміжного персоналу автоколони № 10 [PERSON], виявленого на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння, відсторонено від роботи 09.03.2013року. З даним розпорядженням Позивач ознайомлений, не згоден (а.с. 26). Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. При цьому, зі змісту норм КЗпП України, при відстороненні працівника від роботи трудові відносини не припиняються, також не припиняється і дія трудового договору, але працівник тимчасово до роботи не допускається. Слід зазначити, що ст. 46 КЗпП надає право власникові відстороняти працівників від роботи за наявності передбачених законодавством підстав. Зокрема, у разі появи на роботі в нетверезому стані працівник повинен бути відсторонений від роботи. Такий висновок випливає із частини другої ст. 13 Закону "Про охорону праці", що покладає на власника обов'язок здійснювати контроль за виконанням робіт відповідно до вимог охорони праці. За загальним правилом, факт появи в нетверезому стані, який дає підстави для відсторонення працівника від роботи, може бути встановлений не тільки актом медичного обстеження, але й іншими доказами, у тому числі і показаннями свідків, які також можуть стати фактичною підставою для відсторонення працівника. Аналогічним чином за власником варто визнати і право відсторонення від роботи осіб, які перебувають у стані токсичного сп'яніння. Оскільки, [PERSON] був запідозрений у появі на роботі в нетверезому стані, при цьому, як встановлено в судовому засіданні із пояснень сторін, третьої особи, свідків, доповідних записок, актів, від проходження медичного огляду на стан сп'яніння Позивач відмовився, суд вважає, що відсторонення [PERSON] від роботи 09 березня 2013 року узгоджується з положеннями ст. 46 КЗпП України. Отже, підстав для скасування даного розпорядження суд не вбачає. Вирішуючи спір в частині поновлення на роботі, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами право на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу ніж визначено законом. Згідно з п. 7 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 7 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатись у присутності працівника, на якого воно внесено. В пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Судом встановлено, що 18.03.2013р. адміністрація підприємства Відповідача звернулась до ППО ВПП НВФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» із поданням №05-799 про розірвання трудового договору з [PERSON] за п. 7 ст. 40 КЗпП України (а.с. 22). З листа ППО ВПП НВФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за № 41 від 04.04.2013р. вбачається, що профспілковий орган не дав згоди на звільнення Позивача, обґрунтувавши свою відмову висновком ПНД № 790 від 09.03.2013року про відсутність ознак стану сп'яніння у [PERSON], пояснення представників профкому [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). Відповідно до витягу з протоколу № 4 від 01.04.2013року на засіданні профкому були присутні 8 членів профкому з 11, проти звільнення проголосували 8 членів, за - жодного, утримались - жодного (а.с. 24, 25). Тобто, звільнення відбулось без згоди профкому, про що свідчать матеріали справи. Як вже зазначалось, стаття 43 КЗпП України передбачає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 7 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ч. 6 ст. 43 КЗпП України якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. При цьому, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) (ч. 7 ст. 43 КЗпП України). З урахуванням викладеного, підприємство Відповідача, вважаючи відмову виборного органу первинної профспілкової організації у наданні згоди на звільнення [PERSON] необґрунтованою, скористалось правом, передбаченим ч. 7 ст. 43 КЗпП України та звільнило [PERSON] без згоди виборного органу профспілкової організації, членом якої є Позивач. Що стосується посилання Позивача на недотримання положень ст.. 252 КЗпП України, слід зазначити наступне. Стаття 252 ч. 3 КЗпП України передбачає, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Оскільки ЦПК України, як і КЗпП України не містить дій суду у випадку встановлення обставин щодо неотримання згоди вищого виборного органу професійної спілки при звільненні члена виборного органу за п. 7 ст. 40 КЗпП України, суд,

Outcome: dismissed