Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей - доньки [PERSON], 2006 року народження та сина [PERSON], 2012 року народження, 3 особа - Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визнання ордера недійсним та виселення без надання іншого жилого приміщення з кімнати [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Позивач зазначав, що наказом Міністра оборони України №27 від 29.01.1998 року було створено Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»; майно підприємства є державною власністю і закріплюється за Позивачем на праві повного господарського відання; Позивачем відповідно до статутних положень було створено декілька відокремлених структурних підрозділів - філій, які не є юридичними особами, у тому числі - Філію Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - 135 Домобудівельний комбінат, на балансі якої (філії) перебуває гуртожиток по [ADDRESS] Відповідач [PERSON] працював у Філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - 135 Домобудівельний комбінат» з 15.03.2005 року на посаді водія; на підставі внутрішнього наказу по Філії 20.02.2008 року адміністрацією підприємства йому було видано відомчий ордер №0052 серії Б на право тимчасового проживання в кімнаті [NUMBER] зазначеного гуртожитку, житловою площею 17,9 кв. м; 21.07.2006 року [PERSON] був звільнений з Філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - 135 Домобудівельний комбінат» з посади водія по переводу до Дочірнього підприємства «135 Домобудівельний комбінат - ТОВ «Реноме», яке є іншою юридичною особою. Вважаючи, що відомчий ордер №0052 від 20.02.2008 року не може бути підставою для подальшого проживання відповідачів разом з дітьми у кімнаті [NUMBER] гуртожитку, оскільки ордер не відповідає вимогам «Примірного положення про гуртожитки» - у зв»язку з відсутністю спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства; відповідач [PERSON] пропрацював у відповідача менше 10 років; тому, стверджуючи, що відповідачі є тимчасовими мешканцями, які відмовились звільнити займане приміщення на вимогу позивача, тому Позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд на підставі ст.52, 98, 99, 124, 125, 129 ЖК України - визнати ордер №0052 серії Б від 20.02.2008 року недійсним та виселити відповідачів разом з дітьми з кімнати [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених в уточненій редакції позову від 24.03.2015 року (а.с.48-50). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також представник відповідача 1 [PERSON], позов не визнали, просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, стверджуючи, що звільнення відповідача [PERSON] з роботи фактично було не за власним бажанням, а у зв»язку з реорганізацією підприємства - створенням дочірнього підприємства та за переведенням, спірне жиле приміщення вони отримали на сім»ю правомірно, мають постійну реєстрацію разом з дітьми за вказаною адресою, виконують всі обов»язки наймачів спірного житла; відповідач [PERSON] перебуває на квартирному обліку як учасник бойових дій, іншого житла відповідачі не мають. Представник 3-ої особи - Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні просила також в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін та 3-ої особи в судовому засіданні, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: [PERSON] (відповідач) працював на підприємстві - Філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - 135 Домобудівельний комбінат» з 15.03.2005 року на посаді водія; 21.07.2006 року [PERSON] був звільнений з Філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - 135 Домобудівельний комбінат» з посади водія по переводу до Філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - Дочірнього підприємства «135 Домобудівельний комбінат ТОВ «Реноме», де працював відповідно на посаді водія, начальника автотранспортної дільниці, механіка автотранспортної дільниці та був звільнений з останньої посади за скороченням штату, чисельності працівників за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з 15.02.2010 року - згідно наказу №5 від 15.02.2010 року (а.с.104), що підтверджується записами в трудовій книжці [PERSON], 1969 року народження (а.с.28-30), відповідними наказами і не заперечується сторонами. Згідно копії ордера №0052 серії Б від 20.02.2008 року, виданого на підставі наказу Філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - 135 Домобудівельний комбінат» №6 від 20.02.2008 року (а.с.6), - [PERSON] на сім»ю з трьох осіб (він, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка) була надана в користування кімната [ADDRESS] Як вбачається з довідки форми №3 від 05.01.2015 року, виданою Філією ДП МОУ «Укрспецбуд» - «135 Домобудівельний комбінат», відповідачі (подружжя) разом з дітьми - дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] - зареєстровані за адресою [ADDRESS] з 28.02.2008 року (син [PERSON] - з 12.07.2012 року), будинок належить «135 Домобудівельний комбінат», житлова кімната площею 17,9 кв. м, наймачем житлового приміщення є [PERSON] (а.с.5). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Згідно ч.2 ст.127 ЖК України жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради (державній адміністрації). Згідно копії акту від 06.12.2000 року будинок по вул. Бориспільській, 39 в м. Києві, який відповідно до розпорядження №986 від 27.09.2007 року Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації віднесено згідно дислокації до житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Дарницькому районі м. Києва, з визначенням статусу будинку "сімейний", був переданий на баланс та утримання Філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - 135 Домобудівельний комбінат» (а.с.37). Відповідачі разом з дітьми постійно проживають за адресою [ADDRESS], сплачують комунальні послуги, тощо, що не заперечується представником позивача. Заявлена позивачем вимога щодо визнання ордера №0052 серії Б від 20.02.2008 року на ім»я [PERSON] недійсним є безпідставною та необґрунтованою; будь-яких належних доказів на підтвердження зазначеної вимоги позивачем не надано; враховуючи положення ч.2 ст.59 ЖК України, підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності в цій частині позову, про що заявлено позивачем, суд не вбачає тощо. Згідно ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Згідно довідки Відділу обліку та розподілу житлової площі Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 09.04.2015 року (а.с.59) - відповідач [PERSON] у складі сім»ї з 4-х осіб з 06.07.2009 року перебуває на квартирному обліку, порядок забезпечення житлом - першочерговий, оскільки [PERSON] є учасником бойових дій(а.с.33); іншого житла відповідачі та їх діти не мають. За встановлених обставин, ствердження представника позивача про те, що відповідачі є тимчасовими мешканцями за адресою кімната [ADDRESS] є безпідставними, а вимога позивача про виселення відповідачів разом з дітьми з кімнати [NUMBER] без надання іншого жилого приміщення, з посиланням як на підставу позову на положення ст.52, 98, 99, 124, 125, 128, 129 ЖК України, є недоведеною в судовому засіданні належними та достатніми доказами. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову має бути відмовлено повністю.

Outcome: dismissed