Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 20.11.2013р. на адресу Іловайського будівельно-монтажного експлуатаційного управління ДП «Донецька залізниця» надійшла заява [PERSON] з проханням провести розслідування нещасного випадку, який стався з нею на роботі 29.05.2009р. у результаті падіння з висоти, в результаті чого вона отримала травму лівої ноги. Наказом №546 від 20.11.2013р. на підприємстві була створена комісія з рослідування даного нещасного випадку, до складу якої увійшов страховий експерт з охорони праці відділення виконавчої дирекції Фонду в м.Харцизьку. В результаті розслідування комісія прийшла до висновку, що випадок травмуваня [PERSON] 29.05.2009р. пов'язаний з виробництвом і за результатами розслідування складено акт за формою Н-5 та Н-1, які були затверджені 19.12.2013р.. Але страховий експерт з охорони праці Фонду з висновками комісії згоден не був, тому на підставі п.14 Порядку підписав акти з окремою думкою, яку виклав письмово окремо. Так, страховий експерт вважає, що комісією і порушення п.23 Порядку не було вставнолено факт нещасного випадку саме на виробництві, оскільки інформація про травмування в 2009р. була постраждалою прихована, до листопада 2013р., тобто на протязі 4 років вона з заявами не зверталась. Крім того, в 2009р. надала письмові пояснення, що травмування з нею сталося 29.05.2009р. не на робочому місці, а під час пересування за станції Сартана до місця мешкання. В цей день з 07.00 до 09.00 год вона не перебувала на робочому місці, оскільки іздила до ст. Маріупіль для отримання заробітної плати. Цей факт підтверджується написаною нею 28.05.2009р. заявою на ім'я майстра [PERSON] з проханням відлучитися з роботи. Вказані обставини не були враховані комісією, а в актах викладені зовсім інші обставини. Комісією не було враховано, що в усіх медичних документах [PERSON] вказано, що 29.05.2009р. вона отримала травму у побуті. Цей факт був розслідуваний як нещасний випадок невиробничого характеру. У зв'язку зі спливом значного часу з дати травмування комісія не могла обстежити місце нещасного випадку, встановити осіб, що допустили порушення вимог законодавства про охорону праці. За вказаних обставин комісія не мала достатньо доказів для прийняття обґрунтованого та об'єктивного рішення про визнання травмування [PERSON] нещасним випадком виробничого характеру, а складені і затверджені 19.12.2013р. акти за формою Н-5 та Н-1 є безпідставними. Просить скасувати акт розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-5 від 19.12.2013р. та акт про нещасний випадок форми Н-1 від 19.12.2013р. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, просить його задовольнити. Представник відповідачів - ДП «Донецька залізниця» та Іловайського будівельно-монтажного експлуатаційного управління в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що ДП «Донецька залізниця» є юридичною особою і в її структуру як відокремлений підрозділ входить Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління, а до липня 2013р. також входило Дебальцевське будівельно-монтажне експлуатаційне управління. Останнє наказом по головному підприємству № 283/н від 19.04.2013р. було реорганізовано шляхом виключення із складу ДП «Донецька залізниця», штат розформировано між іншими структурними підрозділами, в т.ч. до Іловайського БМЕУ було передано 25 штатних одиниць дільниці поточного ремонту та утримання будівель та споруд ст.Торез, серед яких і посада бригадира підприємств залізничного транспорту та метрополітенів 6 розряду, яку займала [PERSON] остання включена в штат Іловайського БМЕУ з 19.07.2013р. 20.11.2013р. [PERSON] подала на адресу начальника Іловайського БМЕУ заяву про проведення розслідування нещасного випадку, що стався з нею на роботі 29.05.2009р. Наказом по підприємству №546 від 20.11.2013р. на підприємстві була створена комісія з рослідування даного нещасного випадку в складі голови комісії [PERSON], членів комісії - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка протягом одного місяця провела розслідування факту травмування [PERSON] та 19.12.2013р. склала акт розслідування форми Н-5 і прийшла до висновку, що цей факт пов'язаний з виробництвом, тому було складено акт форми Н-1, який затверджений роботодавцем. Страховий експерт [PERSON] не згодна з цими актами та підписала їх з окремою думкою. Комісія прийшла до такого висновку на підставі пояснювальної [PERSON] від 20.11.2013р. та пояснення свідка [PERSON] від 02.12.2013р., інші свідки від дачі пояснень відмовились. Вважає, що комісія провела розслідування повно, об'єктивно, складені нею акти є законними і підстав для їх скасування немає. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1996р. по липень 2013р. вона працювала на дільниці поточного ремонту та утримання будівель та споруд ст.Торез, яка відносилась до Дебальцевського БМЕУ ДП «Донецька залізниця». В липні 2013р. її посада у зв'язку з реорганізацією Дебальцевськог БМЕУ було під порядкова Іловайському БМЕУ ДП «Донецька залізниця», 10.02.2014р. вона була звільнена у зв'язку з скороченням штату. 29.05.2009р. вона знаходилась у відрядженні на ст. Сартана, де у складі бригади виконувала роботи з зовнішнього ремонту громадського туалету. Десь біля 08.00год цього дня вона піднімалась на ліси, але не втрималась і впала з них, пошкодивши при цьому ліву ногу, а саме колінний суглоб. Як вона падала, ніхто не бачив, але коли впала і стала кричати, її побачила колега [PERSON], яка підскочила до неї і стала допомагати. Також підійшли [PERSON] та [PERSON], які працювали з іншого сторони будівлі. Їх майстер [PERSON] в цей час біля будівлі не знаходився і йому хтось подзвонив і повідомив, що сталося. Через деякий час він підійшов до місця події з фельдшером зі станції Сартана, їй надали першу медичну допомогу, викликали швидку і її забрали до лікарні м.Маріуполя, де також надали допомогу і напарвили на стаціонарне лікування за місцем мешкання - в м.Торез. Знаходячись в лікарні м.Маріуполя, вона на наполегливе прохання майстра [PERSON] написала аяву від 28.05.2009р. про те, що вона нібито відпросилась у нього на 29.05.2009р. з 07.00 до 09.00год, щоб отримати зарплату на ст. Маріупіль, та пояснення від 29.05.2009р. про те, що трамування мало місце не на робочому місці, а при її пересування зі ст. Сартана до місця мешкання (вагон) в період часу, коли вона відпросилась у майстра. Вона погодилась написати такі заяву та пояснення, оскільки боялась втратити роботу і не знала, які наслідки може потягти така травма. Вона тривалий час лікувалась у зв'язку з отриманою травмою, але інвалідність не оформила. Стан її здоров'я не поліпшився, вона продовжує хворіти, кульгає. Тому 20.11.2013р. вона звернулась з заявою про проведення розслідування факту її травмування 29.05.2009р. як нещасного випадку на виробництві, оскільки цей факт дійсно мав місце під час виконання нею її трудових обов'язків на робочому місці. Вона надала свої пояснення, де виклала дійсні обставини, за яких стався нещасний випадок. Також були надані пояснення свідком [PERSON] Інші її колеги [PERSON], [PERSON] та майстер [PERSON] відмовились надавати будь-які пояснення. Вона була присутня під час засідання комісії і також усно давала пояснення. Вважає, що комісія зробила правильний висновок, що нещасний випадок 29.05.2009р. пов'язаний з виробництвом. Складені акти були видані їй. Вона звернулась спочатку до відділення Фонду в м.Харцизьку, а потім в м.Торезі з заявою про призначення їй страхових виплат, але в усній формі їй роз'яснили, що оскільки акти підписані з окремою думкою страхового експерта Фонду і вони оскаржують ся в судовому порядку, то питання про призначення їй виплат буде розглядатися пізніше по закінченню судового процесу. На даний час ніякі виплати їй не здійснюються. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за наступними підставами. Суд встановив, що відповідачка [PERSON] працювала на підприємстві ДП «Донецька залізниця» з 01.10.1996р. по 10.02.2014р., зокрема з 01.10.1996р. по 19.07.2013р. на дільниці поточного ремонту та утримання будівель та споруд ст. Торез Дебальцевського БМЕУ, з 19.07.2013р. по 10.02.2014р. - на дільниці поточного ремонту та утримання будівель та споруд ст. Торез Іловайського БМЕУ (арк..54-56). ДП «Донецька залізниця» є юридичною особою і в її склад як відокремлений підрозділ входить Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління, а до липня 2013р. - і Дебальцевське будівельно-монтажне експлуатаційне управління (арк..36,42-45). Наказом ДП «Донецька залізниця» від 19.04.2013р. № 283/н останнє реорганізовано та виключено зі складу ДП «Донецька залізниця» з 19.07.2013р., 25 штатних одиниц дільниці поточного ремонту та утримання будівель та споруд ст. Торез, які входили до складу Дебальцеського БМЕУ, передані Іловайському БМЕУ (арк.. 44-46). Наказом по Іловайському БМЕУ № 375 від 19.07.2013р. [PERSON] включена до особового складу даного підприємства з 19.07.2013р. разом з іншими працівниками (арк..48). 20.11.2013р. [PERSON] звернулась на адресу керівництва Іловайського БМЕУ з заявою про проведення розслідування нещасного випадку, що стався з нею під час виконання посадових обов'язків 29.05.2009р. Наказом начальника Іловайського БМЕУ № 546 від 20.11.2013р. для організації розслідування випадку травмування [PERSON] було створено комісію у складі: голови комісії [PERSON], членів комісії - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і зобов'язано провести розслідування протягом місяця (арк..48). Згідно акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 29.05.2009р. з [PERSON] форми Н-5, який затверджений начальником Іловайського БМЕУ 19.12.2013р., комісія прийшла до висновку, що випадок травмування 29.05.2009р. [PERSON] стався з причин порушення постраждалою вимог ст. 14 Закону України «Про охорону праці», яка передбачає, що працівник зобов'язаний дбати про особисту безпеку і здоров'я, перебуваючи на території підприємства, а також, що цей нещасний випадок слід вважати пов'язаним з виробництвом та скласти акт за формою Н-1, який підлягає обліку (арк..9-12). Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, що стався з [PERSON] 29.05.2009р., форми Н-1 також затверджений начальником Іловайського БМЕУ 19.12.2013р. (арк..5-8) Обидва акти підписані усіма членами комісії, член комісії - страховий експерт з охорони праці відділення виконавчої дирекції Фонду в м.Харцизьку [PERSON] підписала акти з окремою думкою. Згідно окремою думки члена комісії [PERSON] остання не згодна з висновком комісії щодо визнання факту травмування [PERSON] 29.05.2009р. таким, що пов'язаний з виробництвом, і вважає, що в порушення вимог п.14 Порядку розслідування нещасного випадку на виробництві, комісія не обстежила місце настання нещасного випадку, не визначила відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці, не встановила осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, не розробила план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам, не з'ясувала дійсні причини отримання травми постраждалою, не усунула протиріччя в обставинах отримання травми і наданих протилежних письмових поясненнях потерпілої. З окремої думки вбачається, що розслідування проведено неякісно, необьєктивно і прийняте рішення є необґрунтованим, у зв'язку з чим страховим експертом запропоновано передати матеріали до компетентних органів (арк..13-15). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на момент проведення розслідування нещасного випадку з [PERSON] вона займала посаду інженера з охорони праці Іловайського БМЕУ. [PERSON] працювала на їх підприємстві з липня 2013р. 20.11.2013р. вона звернулась на адресу керівництва з заявою про проведення розслідування нещасного випадку, який стався з нею під час роботи 29.05.2009р. Наказом начальника було створено комісію у складі: вона як голова, члени комісії - страховий експерт [PERSON], [PERSON], інженер з охорони праці Дебальцевського БМЕУ [PERSON], член профкому їх підприємства [PERSON] Комісії були надані пояснення [PERSON], свідка [PERSON], листок непрацездатності, виписной епікріз, також комісія виїзджала до Дебальцевського БМЕУ, де опитувала свідків, зокрема, [PERSON], який на момент травми був майстром, [PERSON] не вдалося опитати, але потім [PERSON] спілкувалася з нею і вона відмовилась давати будь-які пояснення, [PERSON] на момент їх приїзду знаходилась у відрядженні. При цьому, [PERSON] не заперечував, що травма [PERSON] сталася за тих обставин, на які вказала [PERSON] при зверненні в листопаді 2013р. з заявою про проведення розслідування. Також ними робився запит щодо надання табелю обліку робочого часу, була надана засвідчена копія, крім того, вони просили надати документи щодо розслідування даного факту як випадку невиробничого характеру, але такі документи не були надані, а лише ксерокопія з журналу обліку лікарняних листів невиробничого характеру. Провівши розслідування, комісія, враховуючи пояснення свідків, дійшла висновку, що травмування [PERSON] 29.05.2009р. пов'язано з виробництвом, оскільки воно сталося на робочому місці. Винним в нещасному випадку комісія визнала постраждалу [PERSON], оскільки вона припустилася особистої необережності при виконанні ремонтних робіт на висоті. Оглянути місце нещасного випадку комісія не мала можливості у зв'язку зі спливом тривалого часу між розслідуванням та часом травмування. Цього місця взагалі не існувало на час розслідування. Комісієї було складено акт форми Н-5 та форми Н-1, ці акти підписані усіма членами комісії, [PERSON] підписала акти з окремою думкою. Вона особисто вважає, що комісія діяла відповідно до встановленого Порядку розслідування нещасних випадків, усі вимоги цього Порядку були ними виконані і дотримані, порушень з боку комісії не було. Крім того, усі матеріали розслідування були оформлені в окрему справу, яка зберігається у відділі з охорони праці Іловайського БМЕУ. Також копії цих матеріалів вони у встановленому порядку надали до територіальної інспекції Держгірпромнагляду у Донецькій області, яка здійснює контроль за дотримання законодавства з охорони праці та порядку проведення розслідування нещасних випадків. Ніяких зауважень, претензій з боку цього органу з приводу даного розслідування не надходило, ніяких приписів ними не вносилось, ніхто до відповідальності не притягувався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює страховим експертом відділення Фонду соцстраху в м.Харцизьку та в силу своїх службових обов'язків зобов'язана приймати участь в проведенні розслідування нещасного випадку на виробництві, а також приймати заходи щодо попередження нещасних випадків на виробництві, розробляти відповідні заходи, контролювати їх виконання підприємствами, приймати заходи реагування у випадку їх невиконання. В листопаді 2013р. до Фонду з Іловайського БМЕУ надійшло повідомлення про нещасний випадок з [PERSON], що стався 29.05.2009р., наказом керівництва цього підприємства було створена комісія по розслідуванню нещасного випадку, вона також була в складі комісії. Вони разом з усіма членами комісії їздили до Дебальцевського БМЕУ, спілкувалися зі свідками, опитали свідка [PERSON], який був на той час майстром. В усній формі [PERSON] підтвердив, що травмування сталося з [PERSON] на робочому місці, що вона впала з лісів під час час ремонтних робіт громадського туалету на ст. Сартана, де бригада знаходилась у відрядженні. Також були надані пояснення свідка [PERSON], інші свідки [PERSON] та [PERSON] відмовились від пояснень, сказали, що вони не пам'ятають обставин. Також комісії були надані пояснення [PERSON] від 20.11.2013р. та її пояснення від 29.05.2009р. За останніми вона травмувалась під час пересування по ст. Сартана в період часу, коли вона відпросилась у майстра [PERSON] для отримання зарплати на ст.Маріуполь. Крім того комісія дослідила копію листа непрацездатності [PERSON], згідно якого вказано, що вона отримала травму в побуті. Також запитувались дані про те, чи проводилось розслідування факту травмування як нещасного випадку невиробничого травмування, акту форми НВП надано не було, була надана копія журналу реєстрації листів непрацездатності невиробничого травмування, згідно з яким випадок травмування з [PERSON] був зареєстрований в цьому журналі. За результатами розслідування комісія прийшла до висновку, що факт травмування [PERSON] слід визнати таким, що пов'язаний з виробництвом на підставі п.15.1 Порядку розслідування, оскільки стався на робочому місці під час виконання посадових обов'язків. Вона особисто не була згодна з висновком комісії, оскільки вважає, що розслідування було проведено неповно, необьєктивно. Так, в порушення п.14 Порядку комісією не було проведено обстеження місце нещасного випадку, оскільки травмування сталося чотири роки назад, цього місця взагалі не було, не було встановлено відповідність умов праці потерпілої вимогам нормативно-правових актів з питань охорони праці, не розроблені заходи з усунення причин нещасного випадку. Винною в нещасному випадку комісія визнала потерпілу [PERSON], яка допустила порушення вимог особистої безпеки. Крім того, за наявності протилежних, суперечливих пояснень постраждалої та свідків неможливо було встановити достовірно, що нещасний випадок пов'язаний з виробництвом. Слід було відмовити у визнанні нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, і запропонувати постраждалій звернутися до суду з приводу встановлення цього факту. Вона підписала акти з окремою думкою, яка є обов'язковим додатком до акту. Потім вона написала доповідну на ім'я свого керівника і відділення Фонду звернулось до суду з цим позовом. В даному випадку Фонд діяв відповідно до роз'яснень, які були надані вищестоячим органом ще в 2002р. і згідно яких Фонд зобов'язаний оскаржити акти про розслідування нещасних випадків, якщо не згоден з ними. При цьому, завданнями Фонду є здійснення соціальних виплат та профілактика нещасних випадків. Контроль за розслідуванням нещасних випадків здійснює Держгірпронагляд, підприємство після закінчення розслідування самостійно направляє копії матеріалів розслідування цьому органу, Фонд не повідомляє цей орган про результати розслідування та не повідомляє про свою незгоду з висновками комісії. Той орган самостійно здійснює свої повноваження. Таким чином, суд встановив, що між сторонами на даний час виник спір, що стосується оскарження акту про розслідування нещасного випадку на виробництві та акту про нещасний випадок на виробництві з підстав необ'єктивності, необґрунтованості висновків комісії, наявності суперечливих доказів, за яких достовірно неможливо визнати нещасний випадок, що стався з відповідачкою [PERSON] 29.05.2009р., пов'язаним з виробництвом. Суд вважає, що спірні правовідносини регулюються нормами діючого законодавства, що передбачає порядок розслідування нещасного випадку, оформлення його результатів та компетенції органів, уповноважених здійснювати контроль за дотриманням законодавства при розслідуванні нещасного випадку, зокрема Законом України «Про охорону праці», Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань», Порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (надалі - Порядок), затвердженим Постановою КМУ від 30 листопада 2011 р. № 1232. Так, згідно ст. 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. На момент проведення розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON], діяв Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (надалі - Порядок), затверджений Постановою КМУ від 30 листопада 2011 р. № 1232. Згідно з цим Порядком п.7 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків. П.8. - Про кожний нещасний випадок потерпілий або працівник, який його виявив, чи інша особа - свідок нещасного випадку повинні негайно повідомити керівника робіт, який безпосередньо здійснює контроль за станом охорони праці на робочому місці, чи іншу уповноважену особу підприємства і вжити заходів до надання необхідної допомоги потерпілому. Крім того, згідно п. 23 Порядку нещасний випадок, про який своєчасно не повідомлено керівника підприємства чи роботодавця потерпілого або внаслідок якого втрата працездатності настала не одразу, розслідується і береться на облік згідно з цим Порядком протягом місяця після надходження заяви потерпілого чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси (незалежно від строку настання нещасного випадку). Згідно п.10 Порядку роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок (крім випадків, передбачених п.37 цього Порядку), зобов'язаний: 1) протягом однієї години передати з використанням засобів зв'язку та протягом доби на паперовому носії повідомлення про нещасний випадок згідно з додатком 2: Фондові за місцезнаходженням підприємства, на якому стався нещасний випадок; керівникові первинної організації профспілки незалежно від членства потерпілого в профспілці (у разі наявності на підприємстві кількох профспілок - керівникові профспілки, членом якої є потерпілий, а у разі відсутності профспілки - уповноваженій найманими працівниками особі з питань охорони праці); керівникові підприємства, де працює потерпілий, якщо потерпілий є працівником іншого підприємства; органові державного пожежного нагляду за місцезнаходженням підприємства у разі настання нещасного випадку внаслідок пожежі; закладові державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснює санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємством (у разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння); 2) протягом доби утворити комісію у складі не менш як три особи та організувати проведення розслідування. Члени комісії мають право одержувати усні чи письмові пояснення щодо нещасного випадку та проводити опитування роботодавця, посадових осіб, інших працівників підприємства, у тому числі потерпілого, та опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб, робити необхідні запити, пов'язані з проведенням розслідування. Згідно п.14 Порядку комісія зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення: -обстежити місце настання нещасного випадку, одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; -визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; -з'ясувати обставини і причини настання нещасного випадку; -вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); - визначити, пов'язаний чи не пов'язаний нещасний випадок з виробництвом; - установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам; -скласти у п'яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (далі - акт за формою Н-5) згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 (далі - акт за формою Н-1) згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження; - скласти у разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння), пов'язаного з виробництвом, крім актів за формою Н-5 і Н-1, у шістьох примірниках картку обліку професійного захворювання (отруєння) за формою П-5 (далі - картка за формою П-5) згідно з додатком 5. Акти за формою Н-5 і Н-1 підписуються головою та всіма членами комісії. У разі незгоди із змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою Н-5 як його невід'ємну частину. У разі коли нещасний випадок визнаний комісією таким, що не пов'язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-5. Обставини, за яких нещасний випадок визнається таким,що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, визначені в п.15 Порядку, а за якими не визнаються такими, що пов'язані з виробництвом, - п.16 Порядку. Згідно п.33 Порядку контроль за своєчасністю та об'єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції. Зазначені у цьому пункті органи та особи мають право вимагати відповідно до компетенції від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, і складення акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено порушення вимог цього Порядку. Згідно п.34 Порядку посадова особа органу Держгірпромнагляду в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку має право видавати обов'язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду (у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно) приписи за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1. Рішення посадової особи органу Держгірпромнагляду може бути оскаржено у судовому порядку. Крім того, згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань» завданнями Фонду соціального страхування є: 1)проведення профілактичних заходів, спрямованих на усунення шкідливих і небезпечних виробничих факторів, запобігання нещасним випадкам на виробництві, професійним захворюванням та іншим випадкам загрози здоров'ю застрахованих, викликаним умовами праці; 2) відновлення здоров'я та працездатності потерпілих на виробництві від нещасних випадків або професійних захворювань; 3)відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у разі їх смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей. Згідно ст.13 вказаного Закону нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення нормативних актів про охорону праці застрахованим, є страховим випадком. При цьому, порушення правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці". Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Згідно ст.22 Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює заходи, спрямовані на запобігання нещасним випадкам, усунення загрози здоров'ю працівників, викликаної умовами праці. Виконання статутних функцій та обов'язків Фонду соціального страхування від нещасних випадків щодо запобігання нещасним випадкам покладається на страхових експертів з охорони прац, які мають право: 1) безперешкодно та в будь-який час відвідувати підприємства для перевірки стану умов і безпеки праці та проведення профілактичної роботи з цих питань; 2) у складі відповідних комісій брати участь у розслідуванні нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, а також у перевірці знань з охорони праці працівників підприємств; 3) одержувати від роботодавців пояснення та інформацію, в тому числі у письмовій формі, про стан охорони праці та види здійснюваної діяльності; 4) брати участь у роботі комісій з питань охорони праці підприємств; 5) вносити роботодавцям обов'язкові для виконання подання про порушення законодавства про охорону праці, а центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з охорони праці, - подання щодо застосування адміністративних стягнень або притягнення до відповідальності посадових осіб, які допустили ці порушення, а також про заборону подальшої експлуатації робочих місць, дільниць і цехів, робота на яких загрожує здоров'ю або життю працівників; 6) складати протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) брати участь як незалежні експерти в роботі комісій з випробувань та приймання в експлуатацію виробничих об'єктів, засобів виробництва та індивідуального захисту, апаратури та приладів контролю (ст. 23 Закону). Права Фонду соціального страхування від нещасних випадків передбачені ст. 24-1 Закону. Серед них: 1) користуватися в установленому порядку відомостями Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, необхідними для забезпечення виконання покладених на нього функцій; 2) відносити страхувальника до класу професійного ризику виробництва з урахуванням виду його економічної діяльності; 3) проводити перевірки дотримання підприємствами, установами і організаціями незалежно від форми власності, виду економічної діяльності та господарювання порядку використання страхових коштів, перерахованих Фондом на фінансування заходів, передбачених статтею 25 цього Закону; 4) проводити перевірки достовірності поданих страхувальниками відомостей про види економічної діяльності (у тому числі основний) підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання для віднесення страхувальника до класу професійного ризику виробництва з урахуванням виду його економічної діяльності; 5) отримувати необхідні пояснення (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки; 6) застосовувати фінансові санкції та накладати адміністративні штрафи відповідно до закону. Згідно ст. 27 Закону контроль за своєчасністю та об'єктивністю розслідування нещасних випадків на виробництві, їх документальним оформленням та обліком, виконанням заходів з усунення причин нещасних випадків здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з охорони праці. Фонд соціального страхування від нещасних випадків та страхувальники зобов'язані подавати органам державного нагляду або їх уповноваженим усі документи та довідки, необхідні для виконання ними функцій контролю у сфері страхування від нещасного випадку. Оцінивши обставини справи, надані сторонами докази в їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування актів про нещасний випадок на виробництві не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, законодавством не передбачена можливість скасовування цих актів та взагалі право Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві оскаржувати та скасовуати акти форми Н-5 та Н-1. Роблячи такий висновок, суд виходить з того, що згідно п.33 Порядку контроль за своєчасністю та об'єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи, але виключно в межах визначеної законодавством компетенції цих органів. Аналізуючи зміст цього пункту, суд вважає, що він носить узагальнений характер щодо визначення органів, що здійснюють контроль за дотриманням порядку проведення розслідування нещасних випадків на виробництві, і може застосовуватися тільки в сукупності з іншими законодачими актами, якими безпосередньо визначається компетенція вказаних в цьому пункті органів контролю. Так, завдання, повноваження Фонду соціального страхування від нещасних випадків визначені Законом України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань» і з аналізу норм цього закону вбачається, що виключними завданнями Фонду є 1) здійснення соціальних виплат застрахованим постраждалим, 2) прийняття заходів щодо відновлення здоров'я постраждалих на виробництві та 3) проведення профілактичних заходів, спрямованих на усунення шкідливих і небезпечних виробничих факторів, запобігання нещасним випадкам на виробництві, професійним захворюванням та іншим випадкам загрози здоров'ю застрахованих, викликаним умовами праці. Останнє завдання виконується Фондом через страхового експерта з охорони праці, який відповідно до ст.23 Закону має право приймати участь в розслідуванні нещасних випадків на виробництві у складі відповідних комісій, вносити роботодавцям обов'язкові для виконання подання про порушення законодавства про охорону праці, а центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з охорони праці, - подання щодо застосування адміністративних стягнень або притягнення до відповідальності посадових осіб, які допустили ці порушення. При цьому, згідно з ст. 27 вказаного закону право контролювати своєчасність та об'єктивність розслідування нещасного випадку на виробництві надано центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з охорони праці. В даному випадку таким органом є територіальна інспекція Держгірпромнагляду в Донецькій області. Виходячи зі змісту ст. 22 Закону України «Про охорону праці», п.33,34 Порядку, Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань», суд вважає, що питання розслідування нещасного випадку на виробництві не відноситься до сфери регулювання питань соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, а відноситься виключно до сфери організації здорових і безпечних умов праці на підприємстві. Тобто, виходячи з визначеної законодавством компетенції Фонд соцстраху не є тим органом, що здійснює контроль за своєчасністю та обьєктивністю проведення розслідування нещасного випадку, в силу чого не має право вимагати скасування складених в ході розслідування актів у зв'язку з необґрунтованістю висновків комісії, відсутністю підстав для визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом. Фонд соцстраху в силу покладених на нього завдань і повноважень має право здійснювати лише заходи, спрямовані на запобігання нещасним випадкам, усунення загрози здоров'ю працівників, викликаної умовами праці, приймати відповідні міри реагування у зв'язку з невиконням цих заходів, що, в свою чергу, узгоджується з положеннями п.33 Порядку. Виходячи зі змісту п.34 Порядку, суд вважає, що у випадку незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку право видавати обов'язкові для виконання роботодавцем приписи щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1, належить лише органу Держгірпромнагляду, і лише рішення останнього може бути оскаржено у судовому порядку. Вказане положення узгоджується із вимогами ст. 22 Закону України «Про охорону праці». Таким чином, аналізуючи зміст ст. 22 вищевказаного закону та норми Порядку, суд вважає, що право на оскарження змісту актів форми Н-5, Н-1 (або форми НПВ) мають роботодавці, потерпілий або члени його сім'ї. Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Отже, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві не належить до числа осіб, яким надано право оскаржувати зміст актів зазначених форм. В ході судового розгляду судом було встановлено, що посадова особа Фонду, в т.ч. страховий експерт [PERSON], яка приймала участь у розслідуванні нещасного випадку з [PERSON], і яка не була згодна з висновками комісії, із відповідною скаргою до органу Держгірпромнагляду не зверталась, інші заінтересовані особи - роботодавець, потерпіла [PERSON], також з приводу незгоди з висновками комісії до вказаного органу не звертались. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що копії матеріалів розслідування нещасного випадку з [PERSON] були направлені до територіальної інспекції Держгірпромнагляду в Донецькій області як органу, що здійснює контроль за порядком проведення розслідування нещасного випадку на виробництві. При цьому, в судовому засіданні сторони не заперечували, що територіальна інспекція Держгірпромнагляду в Донецькій області після отримання матеріалів розслідування нещасного випадку з [PERSON], серед яких була і окрема думка члена комісії [PERSON] щодо незгоди з висновками комісії, ніяких приписів щодо необхідності проведення повторного розслідування, перегляду складених актів у зв'язку з допущеними під час проведення розслідування порушеннями вимог Порядку, необґрунтованістю висновків комісії, відсутністю підстав для визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, роботодавцю не видавала, ніяких зауважень, претензій не пред'являла. Вищевказаним Порядком ніяким чином не врегульовано питання щодо подальших дій комісії, роботодавця, потерпілого чи контролюючих органів у випадку подання членом комісії з розслідування конкретного нещасного випадку окремої думки,в якій він виражає свою незгоду з висновками комісії. Порядок не передбачає, що окрема думка є підставою для скасування складених актів. Суд вважає, що вона може бути врахована, зокрема, при вирішенні питання про призначення повторного, додаткового розслідування, перегляді актів. Але, як вбачається в даному випадку, окрема думка члена комісії [PERSON] на акти щодо [PERSON] не прийнята до уваги роботодавцем та територіальною інспекцією Держгірпромнагляду в Донецькій області - акти були затверджені роботодавцем, вказана інспекція ніяких приписів щодо перегляду цих актів, проведення повторного розслідування не надавала. Крім того, аналізуючи зміст п. 33,34 Порядку, суд вважає необхідним зазначити, що діюче законодавство не передбачає саме скасування та відміни акта за формою Н-5 та Н-1. Контролюючі органи, роботодавець, потерпілий мають право лише вимагати проведення повторного, додаткового розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1. Також суд вважає, що позивач в порушення вимог ст. 10,60 ЦПК України не довів суду, яким чином складені акти відносно [PERSON] зачіпають і порушують права Фонду, що в розумінні ст. 3 ЦПК України може бути підставою для звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав. В судовому засіданні сторони не заперечували, що [PERSON] офіційно до будь-якого відділення Фонду з заявою про призначення їй страхових виплат у зв'язку з даним нещасним випадком не зверталась, ніякі рішення Фондом не приймались, в т.ч. і щодо відмови в призначенні страхових виплат. При цьому, виходячи з визначеної Законом компетенції, прав та обов'язків Фонду соцстраху, Фонд взагалі немає права відмовити у призначенні страхових виплат та наданні інших соціальних послуг у випадку наявності як додатку до акту форми Н-1, Н-5 окремої думки представника Фонду, який брав участь в розслідуванні нещасного випадку. Підписання оспорюваних актів представником Фонду з окремою думкою, що свідчить про її незгоду з висновками комісії, ще не є свідченням порушення прав Фонду і не є підставою для звернення Фонду до суду з позовом про скасування цих актів. При постановленні рішення суд не приймає до уваги посилання представника позивача та свідка [PERSON] на роз'яснення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, викладені в листі №01-229 від 15.10.2002р., щодо права Фонду оскаржувати акти розслідування нещасного випадку, оскільки цей лист не відноситься до нормативно-правових актів, які є обов'язковими для виконання, він носить рекомендаційний, роз'яснювальний характер. Крім того, ці роз'яснення стосуються порядку застосування Положення про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постаново ю КМУ № 1094 від 21.08.2001р., яке на момент проведення розслідування нещасного випадку з [PERSON] втратило чинність на підставі постанови КМУ №1112 від 25.08.2004р., яка в свою чергу втратило чинність на підставі постанови КМУ №1232 від 30.11.2011р.. Постановою КМУ №1232 від 30.11.2011р. затверджено новий Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, який і діє на даний час і яким керувалась комісія при проведенні нещасного випадку, що стався з [PERSON] Тому, на думку суду, застосування цих роз'яснень на даний час є недоцільним. Вирішуючи справу, суд вважає необхідним вказати на те, що належними відповідачами за даним позовом є [PERSON] та ДП «Донецька залізниця». Остання є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому порядку. Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління не є юридичною особою, а є структурним підрозділом ДП «Донецька залізниця», тому не може бути належним відповідачем за даним позовом. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed