Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що позивач працював в ТОВ «МП-ЮГ» на посаді підсобного робітника з 18.06.2019р. по 02.09.2019р. Позивач був звільнений за власним бажанням, однак зазначає, що його примусили написати заяву про звільнення. На підставі викладеного, [PERSON] просить поновити його на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою від 19.09.2019р. по справі відкрито провадження. Представник [PERSON] адвокат Долженчук Н.М. надав суду відзив на позов, вимоги не визнав, зазначив, що позивача ніхто не примушував писати заяву на звільнення, [PERSON] при звільненні отримав залишок по зарплаті, а також компенсацію за невикористану відпустку. Представник [PERSON] адвокат Аруцева І.Г. звернулася до суду із відповіддю на відзив, в якому наполягала на задоволенні позову. В судовому засіданні представники сторін подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, свої вимоги підтримали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №26 від 14 червня 2019 року позивач був прийнятий на посаду підсобного робітника з 18 червня 2019 року. Між [PERSON] та ТОВ «МП-ЮГ», в особі директора Литвинова Є.О., який діє на підставі Статуту, було укладено трудовий договір №26 від 14 червня 2019 року. Відповідно до п.4.1. Договору за виконання обов`язків, передбачених цим договором, Позивачу був встановлений посадовий оклад у розмірі 4200,00 грн. за місяць, згідно штатного розкладу. Оплата заробітної плати перераховується з розрахункового рахунку організації ТОВ «МП-ЮГ» на банківську картку працівника [PERSON] за № [NUMBER] в АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ». В подальшому, позивачу була підвищена заробітна плата до 5250,00 грн. згідно наказу №9-111 від 27 червня 2019 року про підвищення заробітної плати. Штатний розклад від 27 червня 2019 року, зі змінами, вступив в дію з 01 липня 2019 року. На підставі заяви [PERSON] від 02 вересня 2019 року про звільнення з займаної посади підсобного робітника за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, з 03 вересня 2019 року, з виплатою компенсації невикористаної відпустки згідно наказу №5-У від 02 вересня 2019 року про звільнення співробітника, позивач був звільнений з займаної посади підсобного робітника з 03 вересня 2019 року за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, з виплатою компенсації невикористаної відпустки, з наказом останній ознайомлений Згідно копії журналу обліку трудових книжок, позивач отримав трудову книжку. Як вбачається з копій розрахункового листа [PERSON] , довідки про виплачену зарплату, відомостей нарахування коштів, платіжних доручень, ТОВ «МП-ЮГ» здійснило виплату позивачу всіх належних сум при звільненні. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи копії штатного розпису, платіжних відомостей, заяви [PERSON] про звільнення, зазначених вище наказів, суд доходить висновку, що відповідач цілком правомірно звільнив позивача з займаної посади підсобного робітника за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, здійснив всі належні виплати. Згідно ч.1,2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексу. З урахуванням вищенаведеного, суд не вбачає підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки останній не порушував трудові права позивача, звільнив його законно на підставі заяви [PERSON] . При цьому, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження обставини примусу до написання заяви про звільнення від 02 вересня 2019 року. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача, оскільки його роботодавцем був ТОВ «МП-ЮГ», а не [PERSON] , який є тільки директором даного товариства.

Outcome: dismissed