Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У червні 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорномор», про стягнення не виплаченої заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, грошевої компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки по теперішній час. В подальшому позивач неодноразово змінював та уточнював заявлені позовні вимоги. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 12 травня 2004 року позивача прийнято на посадуна посаду бухгалтера Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку«ЧОРНОМОР» згідно наказу № 14-К від 12.05.2004 року Наказом № 05-К від 03 березня 2015 року за власною заявою позивач був звільнена з роботи з 20 березня 2015року. В день звільнення відповідач не здійснив з позивачем остаточного розрахунку усіх належних до виплати сум. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі про, що ним до суду були надані письмові заперечення. Свою позицію мотивує тим, що факти викладені позивачем в позовній заяві стосовно того, що позивача було звільнено не з 20 березня 2016 року за власним бажанням не відповідають дійсності, так як згідно протоколу правління ОСББ «Чорномор» № 5 від 28 лютого 2015 року Позивача було відсторонено від займаної посади у звязку з втратою довіри, наказом від 10 березня 2016 року звільнено з займаної посади. При звільненні позивачем не було передано правлінню ОСББ «Чорномор» ввірена їй фінансово- розрахункова документація бухгалтерська документація, що робить неможливим надати до суду довідку, щодо заробітної плати позивача, через що керівництво зверталось до правоохоронних органів. Крім того саме на позивача як бухгалтера обєднання покладено обовязок проведення розрахунків з робітниками Також вказав на пропуск позивачем встановленого ст. 233 ч. 1 КЗпП України строку на звернення до суду з даним позовом , просив застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав . Судом встановлено, що 12 травня 2004 року позивача прийнято на посаду бухгалтера Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорномор». 28 лютого 2015 року позивача відсторонено від займаної посади у звязку з втратою довіри, що підтверджується копією протоколу правління № 5 від 28 лютого 2015 року. Наказом № 2 від 10.03.2015 року позивача звільнено з займаної посади. Посилаючись на викладене в позові, позивач просив стягнути з Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорномор». заборгованість із заробітної плати за період з 01 березня 2016 року на час звернення до суду. Відповідно до ст. 47 та ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум. що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Проте в матеріалах справи міститься протокол правління ОСББ «Чорномор» № 5 від 28 лютого 2015 року згідно якого Позивача відсторонено від виконання бухгалтера Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорномор». Таким чином, позивач не працювала у період з 01.03.2015 року по 10.03.2015 року, отже позовні вимоги щодо визнання відсторонення незаконним, позивачем не заявлялись. В зв'язку з наведеним суд вважає позовні вимоги, щодо стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як роз'яснено у п. 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року в аспекті конституційного звернення положення частини першої\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозв'язку з положеннями статей\~116,117,237-1\~цього\~кодексу\~слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого починається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. З матеріалів справи вбачається, що повивач була звільнена з роботи 10 березня 2015 року. Отже, про порушення свого права позивачу стало відомо 10 березня 2015 року. Проте з позовом до суду вона звернулася тільки 22 червня 2016 року, пропустивши встановлений ст. 233 КЗпП України строк, клопотання про поновлення процесуального строку із обґрунтуванням поважності причин пропуску до суду не надано. За таких обставин у суду відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, оскільки позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду без поважних причин,і підстав для його поновлення по справі не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed