Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі про скасування рішення та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником ? частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Також на ним рахується земельна ділянка 0,0500 га. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS]. Вказана частина житлового будинку знаходиться на зазначеній земельній ділянці. Маючи намір приватизувати надану йому земельну ділянку, [PERSON] звернувся з відповідною заявою до Софіївсько-Боращагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Рішенням 36 сесії 5 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10 березня 2010 року № 5 було вирішено надати [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] Однак реалізувати свої права та приватизувати земельну ділянку площею 0,0500 га в [ADDRESS] [PERSON] не зміг, оскільки зазначену земельну ділянку за кадастровим номером 3222486201:01:42:51 вже було приватизовано [PERSON]. Проаналізувавши нормативно-правові акти України щодо врегулювання земельних відносин, Позивач прийшов до висновку, що рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] винесені з порушенням вимог Земельного кодексу України, а тому підлягає скасуванню, а державний акт про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3222486201:01:42:51, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] повинен бути визнаний недійсним. В судовому засіданні представник Позивача просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право власності на земельні ділянки [PERSON] та визнати недійсним державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 3222486201:01:42:51, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представники Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222486201:01:042:5001, на підставі рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради 13 сесії 24 скликання № 5 від 07.07.2004 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією державного акта на право власності на вищезазначену земельну ділянку серії ЯМ № 428417 (а.с. 48), оскільки згідно ст. 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України 2001 року право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. У відповідності до п.п. «а» та «в» ст. 12 ЗК України 2001 року до повноважень сільських рад відносяться розпорядження землями територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Пунктом «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України 2001 року передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України 2001 року (в редакції станом на прийняття рішення Софіївсько-Борщагівської сільською радою Києво-Святошинського району Київської області про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно зі ст. 144 Конституція України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яка побудована на вимогах вже згаданої ч. 2 ст. 19 Конституції України, передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів АР Крим, прийнятими в межах їхньої компетенції. Згідно з п. 24 ч. 1 ст. 26 даного Закону вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься до компетенції сільських, селищних, міських рад, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях. Виходячи з вимог ст. 59 зазначеного Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Згідно зі ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно зі ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища яке існувало до видання цього акта. Відповідно до п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди земельної ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, чинної на момент виникнення правовідносин, державний акт на право власності на земельну ділянку виготовлюється, в тому числі, і на підставі рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність цієї ділянки. З огляду на позицію Верховного суду України, викладену у п. 7 Постанови Пленуму від 16 квітня 2004 № 7, спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] правомірно набув шляхом приватизації земельну ділянку площею 0,0405 га, кадастровий номер 3222486201:01:042:5001, що розташована за адресою: [ADDRESS], так як передача йому у власність цієї ділянки здійснювалась компетентним органом - Софіївськ-Борщагівською сільською радою та в порядку, визначеному законом, на підставі рішення цієї сільської ради. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Так як рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки є правомірним, то й державний акт на право власності на цю земельну ділянку є теж законним. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41, 140, 144 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 21, 182, 321, 328, 373, 391, 393 ЦК України, ст.ст. 12, 116, 118, 125, 126, 152, 155 ЗК України 2001 року, ст.ст. 24, 26, 59, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди земельної ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43,

Outcome: dismissed