Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

у вересні 2020 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 01.08.2012 року у розмірі 132 374,30грн. та судовий збір у розмірі 2 102 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач [PERSON] у зв?язку із отриманням банківських послуг, підписав заяву б/н від 01.08.2012 року, та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ними та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2; 3.3 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Станом на 30.04.2020 р. у відповідача наявна заборгованість, яка становить357 826,47 грн., з яких: 4 153,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 351 472,91 грн. - заборгованість за процентами, 2 200 грн. - нарахована пеня. З вказаної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку її частину у розмірі 132 374,30 грн., з яких 4 153,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 128 220,74 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 01.08.2012 року до 30.05.2018 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача просив розглянути справу у його відсутність. 18.11.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому зазначив про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відсутність доказів наявності між сторонами спору правовідносин, що виникли на підставі договору кредиту, відсутність доказів отримання відповідачем будь-якого кредиту, в тому числі у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 01 грудня АТ КБ "Приватбанк" надіслав відповідь на відзив. Просить задовольнити позов у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.08.2012року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, відповідно до ст.ст. 1048,1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що відповідач відповідно до укладеного договору № б/н від 01.08.2012 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, суму отриманого кредиту згідно підписаної 01.08.2012 року заяви, позивач не зазначає. Згідно надано позивачем розрахунку заборгованості, станом на30.04.2020 р. у відповідача наявна заборгованість, яка становить 357 826,47 грн., з яких: 4 153,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 351 472,91 грн. - заборгованість за процентами, 2 200 грн. - нарахована пеня. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд зазначає наступне. Зі змісту анкети-заяви, підписаної 01.08.2012 року [PERSON] проприєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк`вбачається, що графа «бажаний кредитний ліміт по платіжній картці» взагалі не містить даних щодо кредитного ліміту, вказана графа є незаповненою. Так само, незаповненою відповідачем залишилась у анкеті-заяві графа щодо виду картки, яку мав намір отримати відповідач. Тобто, у заяві-анкеті, підписаній 01.08.2012 року, не зазначено яку суму кредитних коштів у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, отримає відповідач на виконання умов кредитного договору, а також вид банківської карти. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського облік господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Матеріали цивільної справи містять виписку, яка відображає рух коштів по двом рахункам: № [NUMBER] та № [NUMBER] . Разом з тим, матеріали цивільної справи не містять жодних доказів, які б вказували на те, що зазначені вище рахунки№ [NUMBER] та № [NUMBER] відкрито на ім`я відповідача [PERSON] на виконання умов договору від 01.08.2012 року. Банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність обраного виду картки та розміру кредитного ліміту. Слід зазначити, що в наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 01.08.2012 року відсутні відомості про те, за якою карткою зроблено розрахунок. В обґрунтування тієї обставини, що вказані вище рахунки відкрито на ім`я відповідача [PERSON] у зв`язку із укладенням між сторонами кредитного договору 01.08.2012 року, позивач надав в розпорядження суду довідку (а.с. 15). Суд критично оцінює вказану довідку на предмет належності та допустимості доказу, оскільки остання не містить ані номеру та дати її видачі, ані прізвища та посади особи, уповноваженої на підписання від банку документів такого характеру, ані прив`язки до кредитного договору від 01.08.2012 року. З вказаних підстав, суд відкидає вказаний доказ. З аналогічних підстав, суд відкидає і як доказ, довідку про зміну умов кредитування (а.с. 14). Враховуючи вищевикладене, представник позивача не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, в тому числі і факту видачі відповідачу кредиту 01.08.2012 року у будь-якому розмірі, в тому числі і у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відтак, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовуу повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed