Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернулась з позовом до [PERSON] та [PERSON] з вимогами про відібрання без позбавлення батьківських прав у [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачів аліменти у розмірі по ј частини зі всіх видів їх заробітку на користь державного закладу або фізичної особи, якій буде передана на утримання малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , починаючи з моменту звернення з вказаним позовом до суду і до повноліття дитини, з перерахуванням відповідних коштів на особистий рахунок дитини. Вимоги обґрунтовані тим, що на контролі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради знаходиться клопотання служби у справах дітей Одеської міської ради від 18.06.2018 року про розгляд питання щодо відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення їх батьківських прав, через неналежне виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків. Представник позивача подав до суду заяву якою позовні вимоги підтримав, просив з урахуванням викладених обставин, позов задовольнити у повному обсязі та справу розглянути за його відсутністю. Відповідачі звернулись до суду з заявами про визнання позову та розгляду справи за їх відсутністю. Представник третьої особи своєю заявою просив позов задовольнити у повному обсязі та справу слухати за його відсутністю. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2013 року та є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] , [INFO] , (актовий запис №141 від 24.01.2017 р. по Суворовському району у м.Одесі відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області), відповідно наказу служби у справах дітей Одеської міської ради від 05.06.2018 року №121, перебуває на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, як така, що проживає в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Батько дитини, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , офіційно не працює. Мати дитини, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає разом з малолітнім сином, за адресою: [ADDRESS] , не працює, має третю групу інвалідності, інвалід дитинства, відмовляється від медичного обстеження. Разом з родиною проживає мати батька дитини, [PERSON] , [INFO] Відповідно до інформації КУ «ДМП №1» від 17.05.2018 р. №220, малолітній [PERSON] , 2017 р.н., знаходився на амбулаторному лікуванні стосовно перелому правої нижньої кінцівки. Походження травми викликало сумніви у дільничного педіатра. Вагу дитина погано набирає без наявних об`єктивних причин. Спеціалістами територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Суворовському районі неодноразово здійснені виходи за адресою проживання дитини, з батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , проводились профілактичні бесіди щодо створення належних умов проживання для дитини. Зі слів сусідів, мати дитини [PERSON] не приділяє належної уваги дитині, часто б`є його. Баба малолітнього пояснила, що мати б`є дитину під час годування, поводить себе агресивно по відношенню до неї, до чоловіка та дитини. Враховуючи, що у [PERSON] часто змінюється настрій, проявляється агресія відносно дитини, перебування дитини разом з матір`ю загрожує його життю та здоров`ю. [PERSON] та [PERSON] була ще одна дитина, [PERSON] , [INFO] , який відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.03.2014 року був відібраний у батьків без позбавлення батьківських прав у зв`язку із неналежним виконанням ними батьківських обов`язків та випадками жорстокого поводженням з сином. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 22.09.2016 року, справа №523/9945/16ц, батьки малолітнього [PERSON] , 2017 р.н., [PERSON] та [PERSON] , позбавлені батьківських прав щодо малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який наданий час усиновлений. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя...., і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (ст. 19 Конвенції про права дитини). За принципом ст.6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. При цьому відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» у п.16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 2 ст.170 СК України встановлено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. При цьому слід зазначити, що у випадках, встановлених у частині другій статті 170 СК України, суд повинен при розгляді позову органу опіки або прокурора про відібрання дитини, перевірити законність та обгрунтованість такого відібрання, адже дитина вже відібрана. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що умови проживання дитини з батьками - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно були небезпечними для її життя та здоров`я. Відповідачі повністю погодилась із позовними вимогами органу опіки та піклування, не заперечували проти відібрання у них дитини та стягнення аліментів на її утримання. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 1,2,4 ст. 155 СК України). Водночас, згідно ч.4 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У відповідності до ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. \Частина третя статті 181 в редакції Закону №2037-VIII від 17.05.2017\. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \Частина друга статті 182 в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017\. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. \Частина перша статті 191 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017\. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов`язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.ст.182, 184 СК України, суд вважає, що заявлений позов у частині стягнення аліментів підлягає задоволенню та стягненню з відповідачів аліментів у розмірі по ј частки з усіх видів заробітку (доходу) кожного з відповідачів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Отже, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що умови проживання дитини є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання, відповідачі свідомо нехтують своїми обов`язками щодо дитини, враховуючи, що відповідачі не заперечували проти відібрання дитини для створення належних умов проживання, суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України та згідно Закону України "Про судовий збір", з кожного з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1409 гривень 60 копійок (по 704 гривень 80 копійок за кожну вимогу) із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved