Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

14.11.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив заявою від 20.12.2018 р., та просив стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Херсонського обласного управління на його користь моральну шкоду, пов`язану з невиконанням рішення Апеляційного суду Херсонської області від 12.07.2018 року у розмірі 20000,00 грн., витрати судового провадження у розмірі 14300,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що постанова Апеляційного суду Херсонської області від 12.07.2018 року справа №766/9646/16-ц головуючий суддя Семиженко Г.В. не виконана банком. Відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. позивач мотивує тим, що судовий спір між ним і банком триває з 22.06.2016 року та по цей день, внаслідок чого він зазнав психічного тиску зі сторони банку, окрім того, ним понесено судові витрати у зв`язку з розглядом справ за весь період судової тяганини. Провадження у справі відкрито 20 листопада 2018 року, призначене підготовче засідання на 20.12.2018 р., яке відкладене для надання часу на ознайомлення з новими доказами та вимогами для формування позиції банку, яка узгоджується в м.Київ. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.01.2019 року закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду за суттю на 26.02.2019 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.02.2019 року розгляд справи відкладено на 05.03.2019 року, а потім на 02.04.2019 р. через перебування головуючого у нарадчій кімнаті з розгляду адміністративного позову у справі № 766/24507/18. 02.04.2019 р. розгляд справи відкладено за заявою позивача для ознайомлення з наданими відповідачем документами. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково вимагав постановити ухвалу, якою зобов`язати банк написати у його ощадних книжках, що вони дійсні з моменту укладення договору, скріпити це печаткою та вказане буде виконанням постанови апеляційного суду у справі № 766/9646/16-ц, а також засвідчити печаткою відомості про вклад в його ощадних книжках. Також вимагав накласти на відповідача штраф за невиконання судового рішення. З примусового виконання судового рішення до державного або приватного виконавця не звертався, виконавчий лист не отримував. Докази здійснення грошових витрат відсутні. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що станом на день розгляду справи в суді рішення суду у справі № 766/9646/16-ц виконано, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди, взагалі моральна шкода не доведена, як і судові витрати. Суд не розглядає додаткові вимоги позивача заявлені в ході розгляду справи за суттю, оскільки за приписами п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України збільшення позовних вимог можливо до закінчення підготовчого провадження. Також за приписами ч.3 ст. 49 ЦПК України зміна предмету або підстав позову допускається лише до закінчення підготовчого засідання. Підготовче провадження у справі закінчено 18.01.2019 року. Крім того, слід зазначити, що заявлені додаткові вимоги стосуються виконання судового рішення у справі № 766/9646/16-ц та фактично є пропозицією позивача по розгляду питань, передбачених ст. 435 ЦПК України, що не може бути предметом позовних вимог. Заслухав вступне слово позивача та представника відповідача, на підставі досліджених в судовому засіданні письмових доказів, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.04.2018 року по цивільній справі №766/9646/16-ц за позовом [PERSON] до Філії -Херсонського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування рішення про закриття банківських рахунків, покладення зобов`язань та відшкодування моральної шкоди, в задоволення позовних вимог відмовлено. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 12.07.2018 року по справі №766/9646/16-ц апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12.04.2018 року в частині відмови у задоволенні позовної заяви про поновлення закритих за ініціативою відповідача рахунків скасовано, зазначену позовну вимогу [PERSON] задоволено, зобов`язано ПАТ «Державний ощадний банк України» поновити у філії банку Херсонському обласному управлінні рахунки [PERSON] . №13817 на суму 0,10 грн., №07900159 на суму 1,20 грн., №07700049 на суму 3,84 грн, №07700050 на суму 0,55 грн., №07700170 на суму 0,55 грн., №07500293 на суму 1,69 грн., №07700287 на суму 0,44 грн., №07500587 на суму 0,43 грн., №077006510 на суму 0,43 грн., №07501010 на суму 0,43 грн., які 11.11.2013 року були закриті за ініціативою банку. В решті рішення суду залишили без змін. Постанова апеляційної інстанції набрала законної сили 12.07.2018 року та у касаційному порядку не оскаржена. Оглянуті в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 766/9646/16-ц відомостей про примусове виконання судового рішення не містять, виконавчий лист на виконання судового рішення позивачем не отримувався. Зазначений факт підтверджений позивачем в судовому засіданні. 24.09.2018 р. [PERSON] звернувся до Державного ощадного банку України Філія-Херсонське обласне управління України з заявою про видачу йому документу, що посвідчує його право власності на майно (13 рахунків 12.05.1987 13.11.1992 року) на момент укладення договору (арк. справи 17). 05.11.2018 року [PERSON] звернувся до Державного ощадного банку України Філія-Херсонське обласне управління України з заявою, в якій вказав, що банком не виконується судове рішення Апеляційного суду Херсонської області у справі від 12.07.2018 року та не надано відповіді на його звернення від 24.09.2018 року, тобто порушено Закон України «Про доступ до публічної інформації» (арк. справи 18). 09.11.2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» філія Херсонське обласне управління за вих. №119.12-09/5340/2018-21/с надало відповідь на звернення [PERSON] щодо його звернень від 24.09.2018 року та 05.11.2018 року та повідомлено, що працівниками банку неодноразово здійснювались телефонні дзвінки за номером який було вказано у заяві для запрошення останнього до відділення банку з метою ідентифікації та формування пакету документів для виконання постанови апеляційного суду Херсонської області від 12.07.2018 року та роз`яснено, що 05.11.2018 року після його візиту до ТВБВ №10021/01 було проведено ідентифікацію, сформовано пакет документів та відправлено на розгляд до Центрального апарату АТ «Ощадбанк» (арк. справи 77). Згідно консультаційного висновку спеціаліста виданого 20.01.2014 року КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних» [PERSON] . встановлено діагноз цукровий діабет 2 типу середньої важкості та надано рекомендації (арк. справи 20). З оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 766/9646/16-ц вбачається, що позивач з позовом до Філії-Херсонського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування рішення про закриття банківських рахунків, покладення зобов`язань та відшкодування моральної шкоди звернувся 29 серпня 2016 року. Остаточне судове рішення ухвалене 12 липня 2018 року. Матеріали справи не містять відомостей щодо здійснення судових витрат позивача у справі. В судовому засіданні позивач вказав, що не має платіжних документів на підтвердження здійснення судових витрат у справі № 766/9646/16-ц та у цій справі. Згідно меморіального ордеру № 5797835022 від 17.01.2019 р. на рахунок [PERSON] зараховані кошти на виконання судового рішення у справі № 766/9646/16-ц (арк. справи 144- 145). Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. За ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Згідно ч.1 статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. За п.17 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів оформлення і видача виконавчих документів здійснюється в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення. Позивачем судове рішення у справі № 766/9646/16-ц до виконання в порядку ст. 431 ЦПК України не звернуто, виконавчий лист позивач не отримав, відповідно до державного виконавця або приватного виконавця з питання примусового виконання судового рішення не звертався. Таким чином, суд приходить до висновку, що на день ухвалення судового рішення, позивач у передбачений ЦПК України спосіб не прийняв заходів щодо звернення судового рішення у справі №766/9646/16-ц до виконання. Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем заподіяння йому відповідачем моральної шкоди через невиконання судового рішення. При цьому, судом не може розглядатися невиконання судового рішення за заявою позивача з питання його виконання, викладених у його заяві від 05.11.2019 р., отриманої банком 07.11.2019 р. (арк. справи 18), оскільки звернення з вимогою про виконання судового рішення не є передбаченим законом способом. Судовим рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.04.2018 р. в частині, що залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 12.08.2018 р. не встановлено заподіяння позивачеві моральної шкоди через закриття рахунків за ініціативою банку. На думку суду, само по собі невиконання судового рішення в добровільному порядку відповідачем, без застосування позивачем передбачених законом дій щодо звернення судового рішення до виконання в примусовому порядку на підставі виконавчого листа не може бути розцінене як спричинення моральної шкоди. Оскільки наявність заподіяння шкоди судом не встановлена, не підлягає встановленню інші обставини, а саме протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. Щодо вимог про відшкодування витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи №766/9646/16-ц. Позивачем надано розрахунок судових витрат з розглядом судових проваджень, починаючи з 22.06.2016 року, дати коли він звернувся до суду з позовною заявою у справі № 766/9646/16-ц. Порядок відшкодування судових витрат встановлений главою 8 ЦПК України в редакції, що діяла на момент укладення судового рішення судами, як першої так і апеляційної інстанції у справі № 766/9646/16-ц. За приписами ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи № 766/9646/16-ц позивачем не заявлялося вимоги щодо відшкодування судових витрат, докази на їх понесення не надавалися. Судом не приймається як належні та допустимі докази судових витрат, додані позивачем додатки, оскільки вони свідчать лише про факти подання позовної заяви, написання клопотань тощо та не підтверджують здійснення витрат (документи, що підтверджують сплату позивачем зазначених ним витрат по 400,00 грн. на кожну процесуальну дію позивачем суду не надано). Таким чином, позивачем не доведено факту здійснення ним судових витрат в розумінні ст.141 ЦПК України по справі № 766/9646/16-ц, внаслідок чого приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Таким чином, суд на підставі досліджених в судовому засіданні належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, дійшов до висновку про відмову у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи 766/9646/16-ц. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у цій справі. Позивач від сплати судового збору звільнений, як особа, що має пільги, встановлені законодавцем для ветеранів війни-учасників бойових дій. Доказів (документального підтвердження) здійснення витрат на професійну правничу допомогу та інших витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи (ст.ст. 133, 137-140 ЦПК України ) суду не надано. Витрати пов`язані з досудовим врегулюванням спору не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи в розумінні частини 3 статті 133 ЦПК України, внаслідок чого не можуть бути компенсовані, а тому у будь-якому випадку не підлягають відшкодуванню витрати, пов`язані зі зверненнями позивача до відповідача 24.09.2018 р. та 05.11.2018 р. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, а позивач звільнений від сплати судового збору, відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідача та на відшкодування інших судових витрат. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Суд вважає необхідним роз`яснити позивачеві, що для звернення судового рішення до виконання у справі № 766/9646/16-ц він, в порядку ст. 431 ЦПК України має право отримати виконавчий лист у паперовій формі та звернути його до примусового виконання. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Рішення в повному обсязі складене 22 квітня 2019 року. На підставі ст. 81, 141, 247, 258, 264-265 ЦПК України, ст. 23,1167 ЦК України, суд,

Outcome: dismissed