Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги Позивачка обґрунтовує тим, що вона з 05.03.1988р. перебувала в законному шлюбі з Відповідачем, під час якого в сторін народився син [PERSON] - [INFO] Позивачка зазначила, що спільне проживання не склалося з вини Відповідача, ним подану позовну заяву до Шевченківського районного суду м. Києва про розірвання шлюбу. За термін подружнього життя сторони на праві спільної сумісної власності подружжя придбали: квартиру за адресою [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, кухні, коридора, ванної та туалету, а також будинок за адресою: [ADDRESS] Київської області, який розташований на земельній ділянці 0,25 га та складається із чотирьох кімнат, 2-х коридорів, кухні, ванної кімнати, а також присадибних будівель. Станом на сьогоднішній день, Відповідач не визнає майнових прав Позивачки, в зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з питанням про розподіл майна, набутого за час шлюбу з Відповідачем. Враховуючи вищевикладене, Позивачка просила: 1) розділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя: [PERSON] залишити квартиру за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] залишити помешкання за адресою: [ADDRESS] Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновскої В.М. від 06.01.2016р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.25). Одночасно з позовною заявою представником Позивачки - [PERSON] подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя (а.с.4). Питання забезпечення позову вирішено ухвалою від 06.01.2016р. (а.с.26-27). Відповідач подав суду заперечення на позовну заяву (а.с.52-53), в яких зазначив, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки як спірний будинок, так і спірна квартира не є спільним сумісним майном подружжя, - спірний будинок є особистою власністю відповідача на підставі Свідоцтва про право на спадщину законом, виданого йому після смерті його батька, а спірна квартира належить позивачці, відповідачу та їх сину [PERSON] на праві приватної спільної власності згідно із Свідоцтвом про право власності на житло, виданого 18.12.1998р. відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної державної адміністрації. В судовому засіданні 06.06.2016р. представником Позивачки - [PERSON] подано заяву про зміну предмету та підстави позову (а.с.74-78). Протокольною ухвалою суду від 06.06.2016р. на підставі ст.31 ЦПК України судом відмовлено представнику Позивачці в прийнятті вказаної заяви (а.с.79-80). В судовому засіданні Позивачка та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник Відповідача - [PERSON] проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у запереченнях. Заслухавши Позивачку та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2015р. у справі № 761/21258/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 08.12.2015р. встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.03.1988р. (а.с.54-55). [INFO] року у Позивача та Відповідачки народився син - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим міським палацом новонароджених у м. Києві 14.07.1989р. (а.с.14). Позивачка зазначила, що під час шлюбу сторонами було отримано майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, зокрема: квартира за адресою [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, кухні, коридора, ванної та туалету; будинок за адресою: [ADDRESS] Київської області, який розташований на земельній ділянці 0,25 га та складається із чотирьох кімнат, 2-х коридорів, кухні, ванної кімнати, а також присадибних будівель. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення передбачені і в ч.ч. 3,4 ст. 368 Цивільного кодексу України, в яких зазначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS], яку Позивачка вважає спільним сумісним майном подружжя, належить на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.12.1998р. відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної державної адміністрації згідно з розпорядженням (наказом) від 18.12.1998р. № 23707 (а.с.49,56), що також підтверджується листом Київського міського бюро технічної інвентаризації від 16.03.2016р. № 3127 (И-2016) (а.с.43). Окрім того, житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,3340 га, яка розташована за вказаною адресою були отримані Відповідачем у спадщину після померлого батька - [PERSON], який помер [INFO] що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданими 05.12.2012р., державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Бурлаковою Н.К. та зареєстрованими в реєстрі за № 2-1385 та № 2-1387 відповідно (а.с.57-58) та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13214441 від 21.11.2013р. та № 13301299 від 22.11.2013р. (а.с.59-60). Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) ( 2947-14 ). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Разом з тим, згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,3340 га, яка розташована за вказаною адресою, були отримані Відповідачем в порядку спадкування після померлого батька в зв'язку з чим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю [PERSON], а квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю сторін та їх спільного сина з визначенням часток кожного (по 1\\3), відтак на неї не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, - слід відмовити. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 57,60 СК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та

Outcome: dismissed