Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Морозова О.В. звернулась до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі до Відповідача - КНП «Новоселицька центральна районна лікарня» в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Новоселицька районна лікарня» № 6/1 від 30.01.2019 року про звільнення [PERSON] з посади лікаря стоматолога у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України); поновити її на посаді лікаря стоматолога поліклінічного відділення КНП «Новоселицька районна лікарня» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що [PERSON] з 17.11.1988 року до дня звільнення працювала на посаді лікаря стоматолога Новоселицької районної лікарні. Вказуэ, що при звільненні [PERSON] адміністрацією КНП «Новоселицька районна лікарня» не була створена спеціальна комісія з розгляду питань щодо скорочення штатної численності лікарів стоматологів, не враховано її переважне право на залишення на роботі, оскільки вона має тривалий безперервний стаж роботи лікаря стоматолога та високу кваліфікацію, не було запропоновано перехід на іншу постійну роботу, крім того не всі посади лікарів стоматологів були скорочені. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали з викладених підстав, просили їх задовольнити. Визнають, що у КНП «Новоселицька районна лікарня» мали місце зміни в організації праці, сформований новий штатний розпис та відбулося скорочення чисельності і штату лікарів стоматологів. [PERSON] вважає, що адміністрація лікарні могла перевести її на нову постійну посаду лікаря стоматолога терапевта, оскільки вона має сертифікат лікаря стоматолога терапевта. На запропоновану їй тимчасову роботу замість [PERSON] , вона відмовилася, оскільки вважала , що підстав для її звільнення не було, крім того у разі виходу на роботу [PERSON] з декретної відпустки , вона залишилася б без роботи . Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що звільнення [PERSON] з посади лікаря стоматолога відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства з підстав скорочення чисельності штату працівників та в повній мірі було дотримано процедури, встановленої трудовим законодавством, зокрема ст. 42 та ст. 49-2 КЗпП України. Свідок [PERSON] показала суду, що вона працює лікарем стоматологом дитячої стоматології та виконує обов`язки районного лікаря стоматолога. У зв`язку з проведенням медичної реформи в Україні, в КНП «Новоселицька районна лікарня» були проаналізовані продуктивність праці та кваліфікація кожного лікаря стоматолога. Аналізом було встановлено, що показники в роботі у всіх лікарів стоматологів поліклінічного відділення знаходилися в межах норми. Однак, якість роботи у [PERSON] , була гіршою, ніж у інших лікарів. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно з п. 1 ч. 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно ч. 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації та вживає заходів до переведення працівника за його згодою на іншу роботу. Із викладеного вбачається, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу попередити працівника про можливе наступне вивільнення та обов`язок працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або якщо власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 05.12.2018 року у справі № 161/9976/16-ц, зазначено, що, оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Судом встановлено, що дійсно в КНП «Новоселицька районна лікарня» мали місце зміни в організації праці, сформований новий штатний розпис та відбулося скорочення чисельності і штату лікарів - стоматологів. Згідно штатного розпису КНП «Новоселицька районна лікарня» до скорочення станом на 31.01.2019 року в поліклінічному відділенні були наявні 22.25 штатних посад стоматологів, зокрема: 1,0 посада районного стоматолога; 4.0 посади лікаря-стоматолога; 0.5 посади лікаря-стоматолога хірурга; 16.75 посад лікаря-стоматолога (села). На виконання наказу департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації від 20.11.2018 року, у зв`язку з проведенням медичної реформи в Україні, наказом від 26.11.2018 року головного лікаря було проведено реформування структури лікарів стоматологів та було виведено з штатного розпису лікарні 21,5 посад лікарів стоматологів з штату поліклінічного відділення та 16 посад лікарів-стоматологів, які працювали в селах. Тобто, вище вказані посади були скорочені. З врахуванням залишкових 0,75 посад лікаря стоматолога, починаючи з 01.02.2019 року замість 5,5 посад лікарів стоматологів було введено 6 посад лікарів, а 0,25 посад були перепрофільовані на 0,25 посади інженера-програміста Отже, замість 22,25 штатних посад лікарів стоматологів які були в поліклінічному відділенні станом на 31.01.2019 року, з 1.02.2019 року в штатний розпис були введені 6 наступних посад: лікарі стоматологи терапевти - 3 посади, лікар стоматолог хірург - одна посада; лікар стоматолог ортопед - одна посада, лікар стоматолог дитячий - одна посада Таким чином, відповідно до затвердженого штатного розпису з 01.02.2019 року, посад лікарів стоматологів, які раніше були у штатному розписі в КНП «Новоселицька районна лікарня» не передбачено. Дана категорія лікарів відносяться до лікарів первинної ланки, які, як правило, працюють у приватних стоматологічних кабінетах і надають первинну медичну допомогу хворим, а Комунальне некомерційне підприємство Новоселицька районна лікарня відноситься до другої ланки і в ній повинні працювати лікарі стоматологи терапевти, хірурги, ортопеди, дитячі, що надають спеціалізовану стоматологічну допомогу хворим. Названі нові посади відповідають класифікатору професій працівників закладів охорони здоров`я. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що ствердження позивача про те, що не всі посади лікаря стоматолога були скорочені, є помилковим. Посилання представника позивача на те, що звільнення лікаря стоматолога [PERSON] є незаконним, оскільки в лікарні не була створена спеціальна комісія по визначенню переважного права по залишенню на роботі у зв`язку з скороченням чисельності лікарів працівників, є необґрунтованим. Як видно з листа Міністерства соціальної політики України № 80/06/187-12 від 21.05.2012 року, законодавством не передбачені критерії і порядок визначення працівників із більш високою продуктивністю праці та кваліфікації. Тобто, закон не зобов`язує роботодавця обов`язково створити таку спеціальну комісію. На практиці для виявлення працівників із більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу № 38-3 від 26.11.2018 року, адміністрація лікарні зобов`язала начальника відділу кадрів [PERSON] . провести аналіз продуктивності і кваліфікації праці лікарів стоматологів. В процесі проведення такого аналізу було враховано показники роботи кожного лікаря стоматолога згідно з поданими ними звітів, наявність відповідної освіти у кожного, категорії та спеціалізацію, наявність дисциплінарних стягнень та заохочень, проведення ними профілактики основних стоматологічних захворінь. наявність переваг та інші . Як видно з даного аналізу та пояснювальної записки, продуктивність праці у всіх лікарів стоматологів поліклінічного відділення є в межах норми. Однак, при практично рівній продуктивності праці, якість роботи лікаря стоматолога [PERSON] та [PERSON] , є кращою, ніж у стоматолога [PERSON] . Відповідно до п. 7 Положення про порядок атестації лікарів, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я (у редакції наказу МОЗ України 02.10.2015 року № 650 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 року за № 176/28306, кваліфікація лікарів спеціалістів визначається трьома кваліфікаційними категоріями: друга, перша і вища. Як видно з пояснення сторін, [PERSON] має вищу категорію. Аналогічну категорію має і [PERSON] , а у [PERSON] друга категорія. Наявність вищої категорії у [PERSON] , на думку суду, не є безумовним доказом рівня її кваліфікації, оскільки рівень кваліфікації лікаря стоматолога визначається на підставі фактичних даних, що характеризують якість, обсяг і складність виконаних робіт, виконання робіт по профілактиці основних стоматологічних захворінь та інші. Враховуючи аналіз продуктивності праці та кваліфікації кожного лікаря стоматолога та попередню згоду профкому лікарні, головний лікар лікарні наказом № 7 від 31.01.2019 року з 01.02.2019 року ввів в новий штатний розпис 6.0 нових посад та перевів на них наступних лікарів стоматологів: на посаду 1.0 лікаря-стоматолога дитячого - [PERSON] , на посаду 1.0 лікаря-стоматолога ортопеда - [PERSON] , на посаду 1.0 лікаря-стоматолога хірурга - [PERSON] , на посаду 1.0 лікаря-стоматолога терапевта - [PERSON] ., на посаду 1.0 лікаря-стоматолога терапевта - [PERSON] (до пологовий лікарняний листок), на посаду 1.0 лікаря-стоматолога терапевта - [PERSON] (декрет), та на посаду 1.0 лікаря-стоматолога терапевта, тимчасово, на період декретної відпустки [PERSON] - [PERSON] Посилання представника позивача на те, що [PERSON] мала перевагу перед іншими лікарями стоматологами на перевід на нові посади є помилковим. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не могла бути переведена на посади: лікаря стоматолога дитячого, лікаря стоматолога ортопеда, лікаря стоматолога хірурга оскільки вона не мала фахову підготовку. Що стосується лікарів стоматолгів [PERSON] та [PERSON] , які обіймали посади лікарів стоматологів терапевтів до скорочення посад стоматологів, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 40 КЗпП України, вони не могли бути звільнені з ініціативи адміністрації в період їхньої тимчасової непрацездатності, а тому суд вважає, що переведення їх на нові посади лікарів стоматологів терапевтів є правомірним. Суд, проаналізувавши подані сторонами докази вважає, що адміністрація лікарні правомірно надала перевагу [PERSON] і перевела його на посаду лікаря стоматолога терапевта, оскільки він мав перевагу перед іншими лікарями стоматологами за рівнем фахової підготовки, має дві спеціальності: стоматологія та ортопедична стоматологія. Станом на 1 лютого 2019 року він мав відповідну підготовку для заняття посади лікаря стоматолога терапевта і продовжив навчання на курсах спеціалізації «Терапевтична стоматологія», неодноразово за успіхи в роботі нагороджувався почесними грамотами, є учасником АТО та більше року приймав участь у бойових діях на Сході України. Суд також бере до уваги, що відповідно до ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року, [PERSON] мав першочергове право на залишенні на роботі при скороченні чисельності та штату лікарів стоматологів у зв`язку із змінами в організації праці лікарні перед [PERSON] незалежно від рівня їх кваліфікації та продуктивності праці. Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату, є обов`язки власника підприємства чи уповноваженого ним органу попередити працівника про можливе наступне вивільнення та його працевлаштування. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 05.12.2018 року у справі № 161/9976/16-ц, зазначено, що, оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день його звільнення. В судовому засіданні встановлено що, адміністрація лікарі належним чином виконала свій обов`язок щодо працевлаштування позивача. Так, наказом від 26.11.2018 року № 38-3, було запропоновано всім лікарям стоматологів (в тому числі позивачці ) які підпадали під скорочення штату, переведення за їх згодою на іншу вакантну посаду. Однак позивач відмовилася написати заяву про переведення її на запропоновану тимчасову посаду, тобто, замість лікаря стоматолога [PERSON] яка перебувала у декретній відпустці. На дану посаду згідно поданої заяви був переведений [PERSON] який мав перевагу перед [PERSON] , оскільки йому до досягнення пенсійного віку залишилося два роки, а [PERSON] до виходу на пенсію залишилося три роки і дев`ять місяців. Про те, що адміністрація лікарні запропонувала [PERSON] тимчасову посаду, підтвердила і сама позивачка в судовому засіданні. Так, [PERSON] пояснила суду, що перейти на запропоновану адміністрацією їй тимчасову роботу замість [PERSON] , вона відмовилася, оскільки вважала, що підстав для її звільнення не було. Крім того, вона вважала, що у разі виходу на роботу з декретної відпустки [PERSON] вона залишиться без роботи. З долучених до матеріалів справи штатних розписів лікарні, з дня попередження та на час звільнення [PERSON] , інших вільних посад, які би могли бути запропоновані позивачці, не було. Отже, враховуючи те, що позивач відмовилася від запропонованої тимчасової роботи, відсутністю інших вакантних посад на які можливо було перевести [PERSON] , з дня її попередження до дня звільнення, суд доходить висновку, що відповідачем при звільнені позивача з займаної посади в повній мірі було дотримано процедури , встановлені трудовим законодавством, зокрема ст. 42 та 49-2 КЗпП України і підстав для визнання незаконним та скасування наказу № 6-1 КНП «Новоселицька районна лікарня» від 30.01.2019 року про звільнення лікаря стоматолога поліклінічного відділення [PERSON] немає. Відповідно до вищезазначеного, оцінюючи надані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів за принципом належності, допустимості кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності з зазначеними правовими нормами суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 40, 147, 149, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: dismissed