Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 126 638,22 грн. Мотивувала свої вимоги тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2012 року з [PERSON] стягнуті аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 33 відсотки від місячного доходу щомісячно, починаючи з травня 2009 року і до повноліття дитини. Проте відповідачем зазначене рішення суду належним чином не виконується, у зв"язку з чим утворилась заборгованість по аліментам за період з травня 2009 року по травень 2019 року, яка станом на 02 червня 2019 становить 126 638,22 грн. Оскільки загальна сума пені перевищує за вказаний період перевищує 100% заборгованості по аліментами, тому просила стягнути пеню саме в розмірі, що дорівнює розміру заборгованості. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.02.2020 року позивачем подано до суду збільшення позовних вимог, оскільки за час розгляду справи в суді загальна сума заборгованості по аліментам збільшилася та становить на грудень 2019 року, тобто на момент повноліття дитини, 147 419,14 грн., тому і просила стягнути пеню у зазначеному розмірі. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача також не прибув у судове засідання, подав клопотання про відкладення розгляду справи. Сторона відповідача належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не скористалася наданими процесуальними правами, відзив на позовну заяву у встановлені строки до суду не подали, тому суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та його представника на підставі доказів, наявних у матеріалах справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2012 року з [PERSON] стягувалися аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 33 відсотки від місячного доходу щомісячно, починаючи з травня 2009 року і до повноліття дитини (а. с. 18). Відповідачем зазначене рішення суду не виконується, у зв"язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 14 грудня 2019 року за період з травня 2009 року по 14 грудня 2019 року у загальній сумі 147 419,14 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, проведеним державним виконавцем (а. с. 43 - 44). З наданої позивачем копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] 12.04.2013 року змінила прізвище на [PERSON] (а. с. 21). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Позивачка просить стягнути з відповідача розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з травня 2009 року по 14 грудня 2019 року у загальній сумі, що дорівнює сумі заборгованості, тобто 147 419,14 грн. Вказана вимога ґрунтується на вимогах ст. 196 СК України. Відповідно до ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом подання до суду відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв по суті позову до суду не подавав, доказів на спростування встановлених судом обставин також не подавав. Зважаючи на надані позивачем докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 6 ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) згідно ціни позову - 1 474,19 грн. стягнути з відповідача на корист держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved