Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

До Дніпровського районного суду м.Києва звернувся представник позивача [PERSON] - [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» про зобов?язання вчинити певні дії. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд зобов?язати відповідача ТОВ «Сільпо-Фуд» надати відповідь на звернення позивача [PERSON] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що 15 вересня 2020 року в порядку Закону України «Про звернення громадян» позивач [PERSON] звернулась до керівництва ТОВ «Сільпо-Фуд». Звернення отримано відповідачем 17 вересня 2020 року. Відповідь у встановлені законом строки позивач не отримала. На думку позивача, керівництво підприємства ТОВ «Сільпо-Фуд» грубо порушило Закон України «Про звернення громадян», внаслідок чого порушено цивільні права та інтереси позивача. (а.с.16) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 24 лютого 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 19 квітня 2021 року представник відповідача ТОВ «Сільпо-Фуд» ознайомилась з матеріалами справи. (а.с.33) Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 27 квітня 2021 року представником відповідача ТОВ «Сільпо-Фуд» - адвокатом Дирул Ю.В. направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому представник просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. У відзиві зазначено, що до ТОВ «Сільпо-Фуд» з долученим до позовної заяви листом від 15 вересня 2020 року звернувся Міжнародний благодійний фонд допомоги дітям сиротам «Надія», який є юридичною особою, керівником якого є [PERSON] . Будь-яких листів, вимог від фізичної особи [PERSON] відповідач не отримував. Вказано, що будь-яких доказів наявності факту порушення прав позивача, в тому числі, що передбачені Законом України «Про звернення громадян», позивачем не надано. Також, на думку представника, позивачем не надано доказів наявності у позивача повноважень звертатись з даним позовом в інтересах іншої особи, а саме МБФ Допомоги сиротам « [PERSON] ». На підставі викладеного представник відповідача зазначає, що права позивача відповідачем не порушувались, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. (а.с.36-38) 24 травня 2021 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] направлено до суду відповідь на відзив, в якій представник просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У відповіді наведено обґрунтування аналогічне доводам, викладеним у позовній заяві та зазначено, що відповідь на звернення не отримувала й організація МБФ Допомоги сиротам « [PERSON] », про яку зазначено у відзиві. Тому представник позивача вважає посилання відповідача на чинне законодавство України не доречним. Та зазначає про відсутність підстав для відмови в задоволенні позову лише з формальних міркувань. (а.с.48) Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Закон України «Про звернення громадян» (далі - Закон) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Відповідно до ст. 1 Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Статтею 3 Закону, встановлено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Статтею 5 Закону встановлені вимоги до звернень громадян, зокрема, звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне); звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). Виходячи з наявних у справі доказів, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що листом №21/1 від 15 вересня 2020 року Міжнародний благодійний фонд допомоги дітям сиротам «Надія» звернувся до ТОВ «Сільпо-Фуд» з листом, в якому просив розглянути питання щодо надання допомоги списаними продуктами харчування для існування та розвитку тваринних розплідників, якими опікується фонд. (а.с.18) Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). (ст.15 Закону) Згідно положень ст.18 Закону, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. За змістом ст.19 Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. (ст. 20 Закону) Як убачається зі змісту позовної заяви, 15 вересня 2020 року в порядку Закону України «Про звернення громадян» позивач [PERSON] звернулась до керівництва ТОВ «Сільпо-Фуд» зі зверненням, яке отримано відповідачем 17 вересня 2020 року. Проте, відповіді у встановлені законом строки позивач не отримала. На думку позивача, ненаданням відповіді на звернення порушено цивільні права та інтереси позивача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Це положення визначено й ч. 1 ст. 15 ЦК України. Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року за № 14, роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Однак, суду не надано доказів усного та/або письмового звернення позивача [PERSON] , як фізичної особи, із заявою (клопотанням) до ТОВ «Сільпо-Фуд». Матеріали справи містять лише копію письмового звернення Міжнародного благодійного фонду допомоги дітям сиротам «Надія». Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 09 липня 2015 року проведено державну реєстрацію Благодійної організації «Міжнародний благодійний фонд допомоги дітям сиротам «Надія». (а.с.39) Як убачається з вказаного реєстру, керівником зазначеної юридичної особи є [PERSON] . Суд також бере до уваги наявність того факту, що стороною позивача в ході розгляду справи не надано обґрунтування того, яке-ж саме право позивача [PERSON] , як фізичної особи, було порушено ненаданням відповідачем відповіді на письмове звернення благодійної організації. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» про зобов?язання вчинити певні дії, внаслідок недоведеності позовних вимог, а саме порушення прав позивача. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (а.с.23), суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У відзиві на позов представником відповідача на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України зроблено відповідну заяву (а.с.37). За змістом п.5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про строк для подання стороною доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed