Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач по справі звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з вказаним позовом, яким просить суд надати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дозвіл на виїзд з України без згоди та супроводу батька у період з 01.09.2019 до 31.08.2020 до Сполучених Штатів Америки . Дозволити [PERSON] або її офіційному представникові оформлювати документи для тимчасового виїзду за кордон або супроводу неповнолітніх дітей. Позивач [PERSON] зазначає, що діти хочуть залишитися з матір`ю та самі хочуть переїхати тимчасово до США, переїзд не буде суперечити волі дітей, а тільки забезпечить їм гідний рівень життя, повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Враховуючи, що діти проживають з позивачем, вона забезпечує їх повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, а її теперішній чоловік має постійну роботу, житло у США і здатний забезпечити дітей усім необхідним, вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей з матір`ю до США із зазначенням певного періоду, на який видається такий дозвіл, відповідатиме найкращим інтересам дітей. 31 липня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява-заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та зустрічна позовна заява про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною (а.с.38-48). [PERSON] обґрунтовує зустрічну позовну заяву тим, що діти мешкають разом з відповідачем за адресою , [ADDRESS] . [PERSON] усілякими способами перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, відмовляє у побаченнях з дітьми. [PERSON] вважає, що такі дії [PERSON] суперечать інтересам дитини та порушують його права. Його право на виховання та побачення з трьома їхніми дітьми [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] було предметом детального розгляду органами опіки за його заявою. За наслідками розгляду цього питання, Харківська міська рада на засіданні 12.06.2019р. прийняла рішення № 397, яким підтверджено право [PERSON] на виховання та спілкування з дітьми та вирішила: 1. встановити порядок участі [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , визначивши час: перша, третя, субота місяця з 10.00 до 12.00; друга, четверта неділя місяця з 17.00 до 19.00; за згодою дітей. 2. попередити матір дітей, [PERSON] , що, перешкоджаючи зустрічам [PERSON] з дітьми, вона порушує права дітей та батька. В рішенні Харківської міської ради вказане тимчасове місце перебування [PERSON] , яке він знайшов, за для того щоб бути ближче до дітей. Зустрічний позов та первісний позов, взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, бо вони виникають з одних правовідносин якими є право батьків на виховання та спілкування з дітьми, та задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Позивач за первісним позовом [PERSON] , надала відзив на зустрічний позов [PERSON] , в якому зазначила, що зустрічний даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав (а.с.60-64). На підставі рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради №397 від 12.06.2019 року встановлено, що спілкування відповідача з дітьми можливе лише за їх згодою. Однак, відповідач не зазначає, що діти категорично не бажають з ним спілкуватись, про що йому достеменно відомо, оскільки він був присутнім на засіданнях опікунської ради, де діти висловлювали свою думку. Окрім того, рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.06.2019 року відносно відповідача видано обмежувальний припис, яким йому заборонено наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач за первісним позовом [PERSON] надав відповідь на відзив на зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, в якому зазначив, що заперечення викладені у відзиві на зустрічний позов підлягають відхиленню, виходячи з наступного. У жодному рішенні органу опіки та піклування, про який згадує особа надавши Відзив, не зазначено про те що нібито «...діти категорично не бажають з ним спілкуватися...». Надавши відзив згадує Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.06.2019р., по справі № 643/8594/19 про видачу обмежувального припису. Встановлене даним рішенням обмеження має тимчасовий характер дії та закінчується вже у вересні 2019 р. Викладене в зазначеному рішенні підстави не відповідають дійсності, рішення є незаконним та необґрунтованим і на даний час оскаржується в апеляційному порядку. Представник позивача по первинному позову надавши відзив на зустрічний позов наводить суду, що нібито, «...Позивачем за зустрічним позовом не було надано доказів, про те що відповідач здійснює перешкоди...», наведене представником [PERSON] не відповідає обставинам справи, а саме: як вбачається з викладеного у зустрічному позові зазначене моє звернення до органу опіки, саме за наслідками розгляду якого, Харківська міська рада 12.06.2019р. прийняла рішення № 397, яким підтверджено моє право на виховання та спілкування з дітьми, встановила порядок участі [PERSON] у вихованні дітей, визначивши, певний час, та попередили матір дітей, [PERSON] , що, перешкоджаючи зустрічам з дітьми, вона порушує права дітей та батька. Отже факт звернення до органу опіки є підтвердженням перешкод у спілкуванні з дітьми. Окрім цього як я зазначив у зустрічному позові, з приводу перешкод у спілкуванні з дітьми [PERSON] неодноразово звертався до поліції, зокрема у заявах: заява Директору Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 10.04.2019р.; заява Начальнику Московського ВП ГУНП в Харківській області (а.с.156-157). Процесуальні дії, заяви та клопотання. 04 липня 2019 року позивач по справі звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд надати дітям, дозвіл на виїзд з України без згоди та супроводу батька у період з 01.09.2019 до 31.08.2020 до Сполучених Штатів Америки . Дозволити [PERSON] або її офіційному представникові оформлювати документи для тимчасового виїзду за кордон або супроводу неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 17 липня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням сторін. 31 липня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а також заперечення проти розгляду позову за правилами спрощеного провадження. Ухвалою суду від 06 серпня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька об`єднано в одне провадження з зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого в судового засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року закрите підготовче провадження і призначено справу по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позови сторін не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] і її представник в суді уточнили період і просять суд надати дозвіл на виїзд дітей за кордон уже з 01.12.2019 до 31.08.2020 без згоди батька зазначає, що діти самі хочуть переїхати тимчасово до США, переїзд не буде суперечити волі дітей, а тільки забезпечить їм гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Її теперішній чоловік громадянин США - [PERSON] має постійну роботу, житло і здатний забезпечити дітей усім необхідним. Проти зустрічного позову заперечує і зазначає, що вона не перешкоджає [PERSON] в спілкуванні з дітьми. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2003 року. 04 грудня 2018 року рішенням Московського районного суду міста Харкова по справі № 643/9815/18 шлюб між сторонами розірвано (а.с.11). Згідно свідоцтв про народження від 12 лютого 2004 року серії [NUMBER] - [PERSON] народилась [INFO] , свідоцтва від 20 червня 2007 року серії [NUMBER] - [PERSON] народився [INFO] , свідоцтва від 31 березня 2011 року серії [NUMBER] - [PERSON] народився [INFO] (а.с.7,8, 9). 23 березня 2019 року позивачем по першому позову укладено шлюб з громадянином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 23 березня 2019 року серії [NUMBER] (а.с.10). Копія листа на ім`я [PERSON] та докази поштового відправлення свідчать про факт відмови відповідача по першому позову від надання нотаріально посвідченої згоди на виїзд дітей за кордон з доказом того, що відповідач отримав даний лист з проханням надати згоду, підтверджуються повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.13-15). З копія податкової декларації [PERSON] , чоловіка позивача вбачається, що за податковий 2018 рік [PERSON] отримав 17.021 доларів США грошового доходу (а.с.21-22). Нотаріально завірені фотографії будинку [PERSON] (а. с.23-27). Копія квитанції на зворотні квитки з Нью-Йорку до Києва, про що підтверджують дату повернення дітей, а саме- 28 липня 2020 року (а.с.136). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.06.2019р. № 397 встановлено порядок участі [PERSON] у вихованні дітей тільки за їх згодою(а.с.53). В підтвердження своїх вимог [PERSON] , надала вищезазначені докази. Позивач по зустрічній позовній заяві просить суд усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, так як позивачка порушує рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради №397 від 12.06.2019 року. В підтвердження своїх вимг надав до суду заяву на ім`я директора Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 10.04.2019 року в якій [PERSON] просив покласти на органи опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків, а саме призначити час і дні для побачення з йогодітьми: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] [PERSON] [INFO] для можливості участі в її вихованні і відновлення відносин, як батька (а.с.54). Сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12 ЯЯУ № 875183 свідчить що [PERSON] наркологічних протипоказань до провадження не має (а.с. 55). Довідка - характеристика від 26.04.2019 року № 231, видана виконавчим комітетом Волоськобалаклійської сільської ради містить відомості, що [PERSON] зареєстрований на території обслуговування сільської ради в приватному будинку за адресою: [ADDRESS] , в такому складі сім`ї: мати : [PERSON] , 1947 р.н. пенсіонерка. За час проживання на території ради [PERSON] зарекомендував себе задовільно. В 2001 році [PERSON] був керівником ПСП «Агро Зоря», яке на даний час не існує .З жителями села підтримував добросусідські відношення. Спиртними напоями не зловживає. Компрометуючих матеріалів сільська рада не має, до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с. 56). Актом обстеження матеріально- побутових умов проживання [PERSON] від 26.04.2019 року встановлено наступне: будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому мешкає [PERSON] є його приватною власністю. Будинок одноповерховий з мансардою, газифікований, складається з жилих кімнат. Всі чотири кімнати придатні для проживання і забезпечені твердим та м`яким інвентарем. Каналізація та водопровід в будинку відсутні. Вода використовується із колодязя громадського користування. Сім`я користується земельною ділянкою (город) на якій вирощує продукти для харчування (а.с.57). Заявою [PERSON] в поліцію з проханням прийняти міри до колишньої дружини, яка заважає йому бачитись з дітьми (а.с.58-59). Представник Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради в суді не заперечував щодо задоволення позову в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей та зазначав, що Департаментом служб у справах дітей праці Харківської міської ради надано клопотання про розгляд справи за відсутності письмового висновку орану опіки та піклування, в якому зазначено, що подання висновку органу опіки та піклування до суду у спорах, пов`язаних із тимчасовим виїздом дитини за межі України не передбачено чинним законодавством, рішення по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька, просять прийняти на розсуд суду в якнайкращих інтересах дітей. Зазначає, що позивачем по первинному позову не зазначено де діти будуть проходити навчання в разі виїзду до США. Щодо що питання про встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні дітей, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дане питання вже розглядалось Департаментом служби у справах дітей Харківської міської ради, що діє від імені органу опіки та піклування. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради, від 12.06.2019 року № 397, було встановлено наступний порядок участі: перша, третя субота місяця з 10.00 до 12,00; друга, четверта неділя місяця з 17.00 до 19.00; за згодою дітей, тому просить суд прийняти рішення з урахуванням рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.06.2019 року № 397 «Про встановлення фізичній особі порядку участі у вихованні дітей» (а.с. 163). В судовому засіданні судом з`ясовано думку неповнолітньої [PERSON] і малолітнього [PERSON] , які зазначили, що зараз вони проживають з мамою та хотіли проживати з мамою надалі і поїхати до США. Норми права, що регулюють спірні правовідносини та мотиви їх застосування та мотививована оцінка аргументів строрін. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. Відповідно до ст. 141 СК України, - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, зазанчив ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною другою статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Згідно ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 цього ж кодексу батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-244цс18, на які посилається первинний позивач при вирішенні питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон судам необхідно встановити обставини, які свідчать про те, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків відповідатиме найкращим інтересам дитини. Ураховуючи встановлені обставини в суді, суд вважає в позові первинному позивачу необхідно відмовити з тих підстав, що позивачем не надано доказів щодо належних умов проживання малолітніх в іншій країні в разі виїзду (в матеріалах справи відсутній акт обстеження помешкання, у якому будуть проживати троє неповнолітніх дітей, не зазначено навчальний заклад до якого будуть хотити діти, складений компетентними органами країни проживання та легалізований у передбаченому законом порядку національними органами); не надано доказів того, хто понесе матеріальну відповідальність за час перебування неповнолітніх в іншій країні. Зі своїм новим чоловіком громадянином США, позивачка знайома не більше року як пояснила вона в суді сама, в шлюбі з новим чоловіком перебувають всього 6-ть місяців на час розгляду справи. Відсутні будь які дані які характеризують нового чолівіка громадянина США з яким будуть проживати діти. Про місце мешкання чоловіка знає лише з його слів. З врахуванням всього викладеного суд не має права при таких обставинах взяти на себе відповідальність і надати позивачці тимчасовий дозвіл на виїзд трьом дітям з урахуванням найкращих інтересів дітей до чоловіка про якого позивачка суду не надала відомостей і сама знає його незначний час (не більше року). Стосовно зустрічної позовної заяви [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Для Суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про участь батька у вихованні дитини відбувається втручання як в його право, так і право відповідача на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини на спілкування з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини». При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Судом за обставинами справи встановлено, що позивач є батьком дітей, матеріали справи надані [PERSON] не містять інформації, яка б свідчила про існування заборон для позивача або підтверджувала невідповідність його участі у вихованні дитини «інтересам» останньої. При цьому орган опіки та піклування досліджуючи умови проживання висловив позицію про необхідність участі батька у вихованні дітей саме так: «1. встановити порядок участі [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , визначивши час: перша, третя, субота місяця з 10.00 до 12.00; друга, четверта неділя місяця з 17.00 до 19.00; за згодою дітей. 2. попередити матір дітей, [PERSON] , що, перешкоджаючи зустрічам [PERSON] з дітьми, вона порушує права дітей та батька. В рішенні Харківської міської ради вказане тимчасове місце перебування [PERSON] , яке він знайшов, за для того щоб бути ближче до дітей.» [PERSON] не надав суду доказів про те, що мати не виконує це рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради №397 від 12.06.2019 року. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Норми права, на які посилаються сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Відповідно до ст. 159 СК України передбачено порядок вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. 1. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 2. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Позивач по зустрічній позовній заяві перерахував нормативні акти, на підставі яких вирішуються спори щодо визначення способів у вихованні дитини і лише одним реченням зазначив, що відповідач чинить перешкоди в спілкуванні з дітьми, а тому просить вирішити спосіб спілкування з дітьми через суд. Дане його твердження жодним чином не підтверджене. Також не надано жодного доказу на підтвердження обставин того, що відповідачка не виконує рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 397 від 12.06.2019 року, яким встановлено [PERSON] , порядок участі у вихованні дітей і чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні. Звернутися до суду з позовом про вирішеня судом спору щодо участі в вихованні дітей [PERSON] , має лише в тому разі, якщо надасть докази, що другий з батьків ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування ч.1 ст. 159 СК України. 3.Судові витрати. Враховуючи, що як позивачу по первинному позову так і позивачу по зустрічній позовній заяві було відмовлено в позові, сторонами не ставилось вимог про стягнення судових витрат, судові витрати сторонам не повертаються.

Outcome: dismissed