Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування 1/2 частки квартири недійсним відмовлено; задоволено позов [PERSON], визнано недійсним договір дарування 1/2 частки квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений 03 липня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічник С.Г., зареєстрований в реєстрі за №232, стягнуто з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 183 грн. 93 коп. судового збору з кожного. 29 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, посилаючись на те, що ухвалюючи рішення про визнання недійсним договору дарування квартири суд виходив з того, що ? квартири належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тому [PERSON] та [PERSON] не мали права розпоряджатися спільною сумісною власність (дарувати ? частину квартири [PERSON]) без згоди [PERSON] Проте згідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації від 27 вересня 2016 року, наданої [PERSON] на її запит від 23 вересня 2016 року, БТІ було проведено реєстрацію права власності на спірну квартиру на праві спільної часткової власності. У зв'язку з цим заявник вважає, що суд дійшов неправильного висновку про те, що спірну квартиру було зареєстровано на праві спільної сумісної власності, а не спільної часткової власності, тому рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, на її думку, підлягає скасуванню, оскільки належна [PERSON] та [PERSON] 1/4 частки квартири є їх особистою приватною власністю. На підставі викладеного заявник просить переглянути рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року у зв'язку з ново виявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] відмовити. В судовому засіданні [PERSON] та її представник заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами підтримали. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечували, посилаючись на те, що відповідь Київського міського бюро технічної інвентаризації від 27 вересня 2016 року не є нововиявленою обставиною. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, подали до суду заяву, у якій вимоги [PERSON] підтримали та просили розглядати заяву за їхньої відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦПК України неявка цих осіб не є перешкодою для розгляду заяви. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву про перегляд рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року за нововиявленими обставинами слід залишити без задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підстави для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами встановлені ч. 2 ст. 361 ЦПК України. Згідно п.1 ч. 2 ст. ст. 361 ЦПК України такими підставами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами" нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 5 постанови процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. У своїй заяві [PERSON] посилається на те, що нововиявленою обставиною є відповідь Київського міського бюро технічної інвентаризації від 27 вересня 2016 року, яка надана [PERSON] на її запит від 23 вересня 2016 року, згідно якої БТІ було проведено реєстрацію права власності на спірну квартиру в рівних долях. Проте вказана обставина не є нововиявленою, оскільки розглядаючи справу суд давав оцінку наявному у справі рішенню Оболонського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року, в якому міститься посилання на відповідь Київського міського БТІ від 07 червня 2012 року, згідно якої ? квартири на праві власності зареєстровані за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло. При цьому суд прийшов до висновку, що 3/4 частини квартири належить вказаним особам на праві спільної сумісної власності, а зазначаючи у свідоцтві в дужках про належність квартири співвласникам в рівних долях орган приватизації презюмує, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників є рівними. Таким чином суду під час розгляду справу було відомо спосіб реєстрації права власності в БТІ на квартиру, суд дав цьому оцінку і прийшов до висновку про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору дарування. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 року та набрало законної сили. Враховуючи наведене, заяву про перегляд рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року за нововиявленими обставинами слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed