Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-28 00:00:00

05 грудня 2017 року позивач, публічного акціонерного\~товариства «Український\~професійний банк»в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку ПАТ «УПБ» [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача, [PERSON], про визнання нікчемного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посився на те, що 28.05.2015 року між публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за яким банком на користь відповідача було здійснено відчуження нерухомого майна нежитлових приміщень, що розташовані в будинку за планом земельної ділянки «А-5», загальною площею 94,80 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Полтава, вулиця Раїси Кириченко (колишня назва [PERSON]), будинок №7 за ціною, яка становила 1064968,80 грн.. Постановою Правління НБУ від 28.05.2015 року №348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних», банк було віднесено до категорії неплатоспроможних. Винесенню вказаної постанови передувало ухвалення Правлінням НБУ постанови від 30.04.2015 року №293/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», відповідно до якої було встановлено цілий ряд обмежень у здійсненні діяльності банку, запроваджено особливий режим контролю за його діяльністю та призначено куратора НБУ. На підставі постанови Правління НБУ від 28.05.2015 року №348 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 28.05.2015 року №107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» та розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 року по 28.08.2015 року включно. За наслідком запровадження у банку тимчасової адміністрації та на виконання своїх обовязків, передбачених ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», п.1.18 рішення Фонду\~гарантування вкладів\~фізичних осіб\~від 05.07.2012\~року №2» Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», уповноваженою особою Фонду наказом №26/ТА від 29.05.2015 року було створено комісію з перевірки договорів, укладених публічним акціонерним товариством «Український професійний банк», якою проведено перевірку всіх договорів укладених банком з іншими контрагентами протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації. Під час здійснення перевірки було встановлено, що договір купівлі-продажу від 28.05.2015 року є нікчемним, оскільки при його укладенні було допущено ряд порушень норм чинного законодавства України, обмежень, встановлених НБУ, а також встановлено, що цей правочин має ознаки нікчемності, визначені ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки має безоплатний характер, що зумовило неможливість виконання банком зобовязань перед іншими кредиторами та направлений на позачергове задоволення вимог одного з кредиторів неплатоспроможного банку. Так, договір купівлі-продажу від 28.05.2015 року було укладено в порушення обмежень, встановлених постановою Правління НБУ від 30.04.2015 року №293/БТ, зокрема, заборони на укладання відповідних договорів та здійснення розрахунку не через кореспондентський рахунок банку, відкритий в НБУ, а шляхом відображення в балансі банку штучних транзакцій з оплати договору, внаслідок чого позивач жодних грошових коштів не отримав. ТОВ «Розвиток-2012», що було залучено згідно договору купівлі-продажу відповідачем для здійснення розрахунків, було оформлено платіжне доручення №2210 від 28.05.2015 року з перерахування коштів зі свого поточного рахунку, відкритого в публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк», на рахунок позивача на суму 1034968,80 грн.. Проте, виконання вказаного платіжного доручення не вбачалось можливим, оскільки на кореспондентському рахунку банку залишок коштів складав 43805,61 грн.. Таким чином, вказане платіжне доручення не підлягало виконанню в силу п.1.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року №22. Отже, за відсутності коштів на кореспондентському рахунку, банк не мав можливості виконати платіжне доручення з перерахування коштів. Відтак, реально кошти до банку не надходили, натомість відбулось коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобовязань, що свідчить про безоплатність такого правочину, що також унеможливлює виконання грошових зобовязань банку перед іншими кредиторами в ліквідаційній процедурі в частині ціни продажу. Також в обґрунтування нікчемності договору купівлі-продажу позивач посилався на те, що останнім безпідставно встановлено відстрочку платежу, що з урахуванням перебування банку у категорії проблемних та його неможливості виконання зобовязань перед кредиторами значно погіршувало фінансове становище останнього. Крім того, позивачем було зазначено, що кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ «Розвиток-2012» є [PERSON] та [PERSON]. При цьому, [PERSON] мав значний вплив на банк, оскільки був акціонером банку і фактично здійснював усі управлінські функції. Ураховуючи зазначені обставини, згідно положень Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» [PERSON] є контролером публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» та відповідно разом із ТОВ «Розвиток-2012» та [PERSON] є повязаними особами з банком. Позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28.05.2015 року та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем на відчужене за договором нерухоме майно, а також визнати право власності на вказане майно за банком. Ухвалою суд від 06 грудня 2017 року відкрито провадження по справі, призначено судовий розгляд справи на 14 грудня 2017 року. Ухвалою суду від 05 лютого 2018 року накладено арешт на нерухоме майно, яким є: нежитлові приміщення, що розташовані в будинку за планом земельної ділянки «А-5», загальною площею 94,80 кв. м., що знаходяться за адресою: м.Полтава, вул. Раїси Кириченко (колишня назва [PERSON]), будинок №7, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 637434953101, належного на праві власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]). Представник відповідача 27 березня 2018 року надала суду відзив на позов, у якому зазначила, що постанова Правління НБУ від 30.04.2015 року №293/БТ, на яку посилається позивач та містить гриф «Банківська таємниця», є документом з обмеженим доступом, а тому про існування останньої відповідачу не було та не могло бути відомо. Крім того, невідповідність договорів постановам НБУ не передбачена законодавством України, як окрема підстава для визнання договорів нікчемними або недійсними. Постанова Правління НБУ від 30.04.2015 року №293/БТ не є нормативно-правовим актом, а є актом індивідуальної дії, що розповсюджується на банк та його керівний склад, а тому недодержання її приписів не може мати наслідком невідповідність договору положенням ст.203\~ЦК України та\~вимогам чинності\~правочину. Посилання позивача на наявність ознак нікчемності правочину згідно ст.38\~Закону України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб» з підстав безоплатного здійснення відчуження майна не відповідає дійсності, оскільки відповідно до платіжного доручення №210 від 28.05.2015 року на рахунок позивача було перераховано кошти в сумі 1034968,80 грн.. Посилання позивача на п.1.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління\~НБУ від\~21.01.2004\~року №22 є\~недоречним,\~оскільки даний\~пункт Інструкції\~регулює міжбанківські\~розрахунки,\~а для\~проведення розрахунків\~в одному\~й тому\~ж банку\~наявність коштів\~на кореспондентському\~рахунку не\~вимагається.\~Крім того,\~відкрити кореспондентський\~рахунок може\~лише банківська\~установа,\~тому банк\~не може\~вимагати його\~відкриття від\~відповідача,\~як фізичної\~особи,\~та проводити\~розрахунки через\~кореспондентські рахунки.\~Таким чином,\~позивачем було\~отримано кошти\~на його\~власний рахунок\~відповідно до\~умов оспорюваного\~договору,\~зобовязання по\~сплаті за\~договором виконані\~в повному\~обсязі. Позивач, передавши у власність відповідача нерухоме майно, отримав за нього плату, продаж було здійснено за суму, що значно перевищує балансову вартість приміщення. Банком не надано доказів, що продане відповідачу приміщення було єдиним активом позивача та, що внаслідок укладання оспорюваного договору банк став неплатоспроможнім або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим. [PERSON] ніколи не був, ані акціонером, ані кредитором банку та твердження позивача про те, що останній є повязаною з банком особою не підтверджено жодними доказами. Також представник відповідача у відзиві посилався на те, що договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріально, як того вимагає ст. 657 ЦК України, договір вчинено особами, що мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В.о. голови правління банку під час вчинення оспорюваного правочину мав достатній обсяг цивільної дієздатності для вчинення дій щодо відчуження нерухомого майна, перерахування коштів було здійснено 28.05.2015 року, тобто до початку введення тимчасової адміністрації 29.05.2015 року. У звязку з цим, представник відповідача у відзиві просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача у надісланій суду відповіді на відзив зазначив, що відповідно до Закону України «Про Національний банк України» Правління НБУ наділено повноваженням видавати нормативні акти, тому Постанова № 293/БТ є нормативно-правовом актом та є обов'язковою для виконання особами, на яких поширюється її дія, зокрема, на ПАТ «УПБ». На підставі ст. 203 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, зокрема, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку. Отже, посилання відповідача на те, що Постанова № 293/БТ не є нормативно-правовом актом не заслуговує на увагу. Також представник позивача зазначив, що, оскільки даною постановою були встановлені обмеження саме для ПАТ «УПБ», то саме він, як продавець, не мав права укладати спірний договір купівлі - продажу нерухомого майна, тому ознайомленість відповідача з вказаною постановою немає ніякого значення для встановлення недійсності договору. Представник позивача наголошує на тому, що банк за договором купівлі-продажу коштів не отримував, такі кошти не включено до ліквідаційної маси банку і вони не можуть бути направленні на задоволення вимог вкладників та інших кредиторів неплатоспроможного банку. Представник позивача вважає, що доводи представника відповідача про те, що відповідач не є пов'язаною з банком особою не відповідають дійсності, оскільки згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевими бенефіціарними власниками (контролерами) ТОВ «Розвиток-2012» є дві фізичні особи: [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим, [PERSON] мав значний мав значний вплив на ПАТ «УПБ», про що свідчить той факт, що останній був акціонером банку і фактично здійснював усі управлінські функції. Представник позивача просив суд звернути увагу, що договором купівлі-продажу безпідставно встановлено відстрочку платежу, що з урахуванням перебування ПАТ «УПБ» у категорії проблемних та його неможливістю виконання зобов'язань перед кредиторами значно погіршувало фінансове становище останнього, тобто банк уклав договір купівлі-продажу на заздалегідь невигідних для банку умовах, перебуваючи у важкому фінансовому стані. Укладання банком договору купівлі-продажу між пов'язаними особами, зокрема, [PERSON], на невигідних для банку умовах, що не є ринковими та з порушенням чинного законодавства, дає всі підстави вважати, що у зв'язку з неможливістю переказати кошти за межі банку чи зняти їх готівкою та розуміючи практично неможливість отримання таких коштів у випадку ліквідації банку, за допомогою пов'язаних з ним юридичних та фізичних осіб, [PERSON] здійснював виведення коштів з банку в натуральній формі - майном, що належало на праві власності ПАТ «УПБ». Указане свідчить, що даний правочин має ознаки нікчемності, визначені п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 03 квітня 2018 року до суду надійшли пояснення представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зі змісту яких вбачається, що в ході перевірки комісією з перевірки правочинів, укладених банком, створеною уповноваженою особою фонду було виявлено ознаки нікчемності договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.05.2015 року, передбачені частиною 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України є підставою для заявлення вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності правочину. З цих підстав представник третьої особи просила задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви та відповіді на відзив, представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити з підставі, викладених у відзиві на позовну заяву. Треті особи\~у судове\~засідання не\~зявилися,\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~[PERSON] надіслала\~до суду\~заяву з\~проханням розглядати\~справу у\~її відсутність,\~своїх пояснень суду не надала. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Правління НБУ від 30.04.2015 року №293/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», відповідно до якої банк було віднесено до категорії неплатоспроможних строком до 180 днів, із встановленням обмежень в його діяльності. Постановою Правління НБУ від 28.05.2015 року №348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» позивача було віднесено до категорії неплатоспроможних та визнано такою, що втратила чинність постанову Правління НБУ від 30.04.2015 року №293/БТ. На підставі постанови Правління НБУ від 28.05.2015 року №348 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 28.05.2015 року №107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» та розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 року по 28.08.2015 року включно. За наслідком запровадження у банку тимчасової адміністрації та відповідно до ст.38\~Закону України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду наказом №26/ТА від 29.05.2015 року було створено комісію з перевірки договорів, укладених Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк», якою проведено перевірку договорів укладених банком з іншими контрагентами протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації. Перевіркою встановлено, що між публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» в особі виконуючого обов»язки Голови Правління [PERSON] та відповідачем [PERSON].05.2015 року був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1615. Згідно п. 1.2 вказаного договору предметом продажу є нежитлові приміщення, що розташовані в будинку за планом земельної ділянки «А-5», загальною площею 94,80 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Полтава, вулиця Рози Люксембург, будинок №7. Відповідно до п.п.2.1, 2.2 договору купівлі-продажу визначено, що продаж нерухомого майна вчиняється за узгодженою між сторонами ціною і складає 1034968,80, у т.ч. ПДВ - 20% складає 172494,80 грн., яка сплачується покупцем у гривнях шляхом безготівкового переказу договірної ціни на рахунок продавця №361075783, відкритий в публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк», після укладення цього договору, але не пізніше 30.06.2015 року. Покупець має право залучити для здійснення оплати вартості нерухомого майна третіх осіб. У п.2.5 договору купівлі-продажу зазначено, що відповідно до відомостей, викладених в довідці, наданій 28.05.2015 року №01-10/1582 публічним акціонерним товариством «Український професійний банк», балансова вартість вищевказаного нерухомого майна складає 862473,97 грн.. Також 28.05.2015 року на виконання умов п.2.6 договору купівлі-продажу, сторонами був складений акт приймання-передачі приміщення, що є предметом договору купівлі-продажу. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.05.2015 року за відповідачем було зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.2015 року. Сторонами не заперечувалось, що у відповідності до умов п.2.2 договору купівлі-продажу третьою особою ТОВ «Розвиток-2012» було оформлено платіжне доручення №210 від 28.05.2015 року з перерахування коштів зі свого поточного рахунку, відкритого в публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк», на рахунок позивача на суму 1034968,80 грн., як оплата відповідача за договором купівлі-продажу від 28.05.2015 року. У подальшому постановою Правління НБУ від 28.08.2015 року №562 відкликано банківську ліцензію публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» та прийнято рішення про ліквідацію останнього. На виконання вказаної постанови виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято рішення від 28.08.2015 року №158 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», припинено здійснення тимчасової адміністрації в банку з 28.08.2015 року і розпочато процедуру ліквідації останнього з 31.08.2015 року по 30.08.2016 року. Відповідно до ч.2 ст.38\~Закону України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб» (в редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу від 28.05.2015 року) встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобовязана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Частиною 3 ст.38\~Закону України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобовязання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобовязаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобовязання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з повязаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України. Згідно ст.215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст.\~216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. \~У своєму позові позивач посилався на нікчемність договору купівлі-продажу від 28.05.2015 року з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відчуження належного позивачу майна здійснювалось за оплатним договором купівлі-продажу, за ціну, що перевищує балансову вартість майна та погоджена сторонами. У відповідності до умов п.2.2 договору купівлі-продажу третьою особою ТОВ «Розвиток-2012» було оформлено платіжне доручення №210 від 28.05.2015 року з перерахування коштів зі свого поточного рахунку, відкритого у публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк», на зазначений в договорі рахунок позивача на суму 1034968,80 грн., як оплата відповідача за договором купівлі-продажу від 28.05.2015 року. Указане платіжне доручення містить відмітку щодо проведення та одержання банком вказаних коштів. Будь-яких доказів щодо неможливості виконання вказаного розрахункового документу, повідомлення про це платника, позивачем під час розгляду справи не надано.\~\~\~\~ У звязку з цим, судом відхиляються доводи позивача щодо нікчемності договору купівлі-продажу від 28.05.2015 року на підставі п.1 ч.3 ст.38\~Закону України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб» через безоплатне здійснення відчуження майна та без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, а також щодо порушення п.1.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року №22. Також суд вважає безпідставними доводи представника позивача щодо нікчемності договору купівлі-продажу з підстав, передбачених п.2 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки укладення останнього не призвело ні до визнання банку неплатоспроможним, ні до того, що виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. Доказів протилежного позивачем суду не представлено. В обґрунтування підстав нікчемності договору, передбачених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач посилається на те, що ТОВ «Розвиток-2012» на момент укладання договору купівлі-продажу та в період відображення в балансі банку штучних транзакцій з оплати обєкту нерухомості, було кредитором банку, оскільки мало залишки грошових коштів на своїх рахунках, відкритих в публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк». Крім того, позивачем було зазначено, що кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ «Розвиток-2012» є [PERSON] та [PERSON]. При цьому, [PERSON] мав значний вплив на банк, оскільки був акціонером банку і фактично здійснював усі управлінські функції. Ураховуючи це, згідно положень Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» [PERSON] є контролером публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» та відповідно разом із ТОВ «Розвиток-2012» та [PERSON] є повязаними особами з банком. Оцінюючи вказані доводи, суд враховує, що згідно ч.1 ст.52\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» повязаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини. Разом з тим, позивачем не надано доказів тому, що відповідач, який вступав покупцем за договором купівлі-продажу від 28.05.2015 року, є повязаною з банком особою в розумінні ч.1 ст.52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також, що останній був кредитором банку та відповідно, що укладенням нікчемного правочину відповідачу було надані пільги щодо позачергового задоволення його кредиторських вимог, порівняно з іншими кредиторами. У звязку з цим, суд вважає безпідставними та не підтвердженими належними доказами і доводи позивача щодо нікчемності договору з підстав, передбачених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». \~Стосовно доводів представника позивача про укладення договору з порушенням вимог постанови Правління НБУ від 30.04.2015 №293/БТ в частині заборони банку здійснювати будь-яке відчуження будівель і споруд банку за вартістю нижчою ніж визначена за результатами оцінки, проведеної відповідно до вимог законодавства України незалежним субєктом оціночної діяльності; заборони дострокового повернення коштів інсайдерам, повязаним особам та власникам істотної участі в банку; а також обовязку здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ, суд враховує наступне.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вказаною постановою публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» було віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів (п.1). \~Пунктом 3 постанови обмеження в діяльності для публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» було встановлено з дня прийняття постанови та до кінця строку, визначеного в п.1 останньої. \~Постановою Правління НБУ від 28.05.2015 року №348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» позивача було віднесено до категорії неплатоспроможних та визнано такою, що втратила чинність постанову Правління НБУ від 30.04.2015 року №293/БТ. Таким чином, з 28.05.2015 року постанова НБУ від 30.04.2015 року №293/БТ втратила чинність, а тому посилання позивача на порушення вимог цієї постанови при укладення договору купівлі-продажу від 28.05.2015 року, суд вважає безпідставними. Крім того, порушення встановлених цією постановою обмежень не є підставою нікчемності договору в силу ст.38\~Закону України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб» та ст.215 ЦК України, а може бути наслідком застосування до банку заходів впливу за порушення банківського законодавства. Також, нездійснення розрахунків в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ, не тягне за собою наслідків нікчемності чи недійсності правочину, оскільки стосується стадії виконання договору, а не стадії його укладення. Крім того, не здійснення оплати за придбане за договором купівлі-продажу майно не тягне за собою наслідків його нікчемності та/або недійсності, а може бути підставою для розірвання договору. Ураховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про нікчемність договору купівлі-продажу від 28.05.2015 року в силу ст.38\~Закону України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб» та ст.215\~ЦК України та про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про визнання його недійсним, як нікчемного, а також в задоволенні похідних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування державної реєстрації права власності за відповідачем на відчужене за договором нерухоме майно, а також визнання право власності на вказане майно за банком. Відповідно до п.\~2\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК Українив зв?язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати слід покласти на останнього. З урахуванням положень ч. 9 ст.\~158\~ЦПК України слід скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 05 лютого 2018 року, якою накладено арешт на нерухоме майно - нежитлові приміщення, що розташовані в будинку за планом земельної ділянки «А-5», загальною площею 94,80 кв. м., що знаходяться за адресою: м.Полтава, вул. Раїси Кириченко (колишня назва [PERSON]), будинок №7.

Outcome: dismissed