Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, де просить ухвалити судове рішення за яким визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до акту від 01.09.2014 року вона та [PERSON], постійно відкрито, фактично сплачують всі комунальні послуги, безперервно проживають за адресою: [ADDRESS]. Актом від 12.08.2013 року підтверджується факт її проживання з серпня 1996 року, з моменту заселення її до даної квартири [PERSON], який є її рідним братом. Факт її постійного проживання також підтверджується актом - розпорядженням № 1320 від 23.08.2013 року, виданим КП «Житлогосп» та постановою Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області від 03.07.2012 року. Зазначає, що заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 16.05.2013 року за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Олександрійської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло позивачам у задоволені позову було відмовлено, дане рішення суду набрало законної сили 09.07.2013 року згідно ухвали апеляційного суду Кіровоградської області, але при цьому були встановлені наступні факти. У 1984 році [PERSON] разом з сім'єю отримав квартиру [ADDRESS], власниками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.01.2000 року, яке зареєстроване в Олександрійському КМ БТІ 07.02.2000 року за [NUMBER]. В червні 2012 року [PERSON] намагалася виселити її силоміць. Вперше свідоцтво про право власності на житло вона побачила в грудні 2012 року, та в 2013 році відповідач звернулась до суду подавши позов про її виселення. 23.04.1993 року [PERSON], колишній чоловік [PERSON], був знятий з реєстрації в квартирі [ADDRESS], та зареєструвався і проживав в квартирі [ADDRESS], яку він отримав для поліпшення умов проживання сім'ї. Зазначає, що вона добросовісно заволоділа та продовжує відкрито і безперервно володіти чужим майном понад 10 років, тобто з 2001 року по 2012 рік. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами набуття права власності за набувальною давністю, згідно ч.1 ст.344 ЦК України. Посилаючись на ст., ст. 15, 16, 344 ЦК України, ст..47 Конституції України, п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України просить її вимоги задовольнити. Позивач та відповідачі - [PERSON] та Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради на розгляд справи не з'явились, суд з врахуванням думки учасників судового розгляду ухвалив, провести розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача [PERSON] підтримав позов в повному обсязі, пояснивши, що [PERSON] вселилась в спірну квартиру в 1996 році зі згоди її брата [PERSON]. Він також проживає в цій квартирі зі своє цивільною дружиною [PERSON], де були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] З братом його дружини та його сім'єю, які проживали по [ADDRESS], вони спілкувались до [INFO], тобто до дня смерті брата дружини. Після смерті [PERSON] вони з відповідачами спілкувались обмежено, на «гробках» та на днях народженнях. До них не було ніяких претензій, вони сплачували комунальні платежі; деякі рахунки були на [PERSON], а в деяких прізвище [PERSON], але [PERSON] була платником всіх комунальних послуг. В судовому засіданні 19.05.2014 року він не заперечив того факту, що до 2008 року він за довіреністю оформляв субсидію на спірну квартиру та бувало, що приходив додому до відповідачів разом з [PERSON], де відповідачі надавали йому всі документи необхідні для заповнення декларації, в тому числі і свідоцтво про право власності на житло від 26.01.2000 року. [PERSON] зареєстрована в гуртожитку по [ADDRESS], а він у будинку своїх батьків, який згорів три роки тому. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що позивач проживає у спірній квартирі з 1996 року, відповідач не заперечує, що дозволила позивачу проживати у цій квартирі. Просить суд, відповідно до ст..61 ЦПК України, прийняти до уваги обставини встановлені в ухвалі апеляційного суду Кіровоградської області від 09.07.2013 року та врахувати, що до 2012 року його довірителька [PERSON] користувалась спірною квартирою добросовісно, відкрито та безперервно, а тому згідно ч.1 ст.344 ЦК України є всі підстави, щоб визнати за позивачкою право власності на спірну квартиру за набувальною давністю. Дійсно було рішення Олександрійського міськрайонного суду від 02.09.2014 року, яким зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди власникам [PERSON] та [PERSON] в користуванні спірною квартирою та виселено [PERSON] та [PERSON], але вважає, що суд не повинен це приймати до уваги, так як там був інший предмет позову. Відповідач [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що в 1985 році чоловік отримав дану квартиру, а через деякий час чоловік на поліпшення житлових умов отримав ще одну квартиру. Вона з донькою [PERSON] була зареєстрована в спірній квартирі. Всі розрахункові книжки були оформлені на неї, про що позивачці та [PERSON] було добре відомо. Коли [PERSON] розійшлась з чоловіком, їй не було де жити, тому вона з чоловіком дозволили їй проживати в квартирі [ADDRESS]. Вже після смерті чоловіка вона та її батьки неодноразово казали [PERSON], щоб та шукала собі якесь житло. Про те, що вона з дочкою є власниками цієї спірної квартири було добре відомо, позивачці та [PERSON], який неодноразово з 2000 року по 2008 рік оформляв субсидії, в зв'язку з чим приходив до неї додому, так як вона брала на роботі довідки про зарплату, а крім того вона давала йому довіреність та документи про право власності на квартиру, а саме свідоцтво про право власності на житло від 26.01.2000 року, де чітко зазначено власників, а саме - її та її доньку. З ним приходила і [PERSON] Після смерті чоловіка, десь з 2000 року доступу до квартири вони їй не надавали. Вперше з вимогою звільнити квартиру, вона звернулась до позивачки в 2012 року. На теперішній час рішення Олександрійського міськрайонного суду від 02.09.2014 року про виселення позивача не виконано. Представник відповідачки, заперечує проти позову та просить врахувати те, що зазначено в письмово викладеному заперечені ( а.с. 41 - 43), а саме те, що з 2007 року відповідачі неодноразово просили [PERSON] та [PERSON] звільнити квартиру; неодноразово зверталась по цьому питанню до Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області; рішенням суду від 02.09.2014 року задоволено позов про усунення перешкод в користуванню власністю та виселено позивачку та [PERSON], дане рішення суду набрало законної сили, але до теперішнього часу воно не виконано; крім того позивачем не надано доказу добросовісного володіння та згідно роз'яснень ВССУ не може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке вже має власника. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача [PERSON] та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ, тобто на майно яке не має власника або власник якого невідомий. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. За змістом наведеної норми права позивач має довести, окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у неї відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно. Таким чином, зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Згідно з п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Статтею 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 09 липня 2013 року встановлено, що спірну квартиру [PERSON] та [PERSON] отримали у власність в порядку приватизації, оформили право власності з дотриманням установленого законом порядку. Право власності відповідачів на квартиру [ADDRESS] підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 26 січня 2000 року, виданим міською радою м.Олександрії Кіровоградської області. Як свідчать матеріали справи у вказаній квартирі з 1996 року проживають без реєстрації [PERSON] та її співмешканець [PERSON] Доводи позивача, що вона вселилась в спірну квартиру з дозволу брата [PERSON] спростовуються заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 16 травня 2013 року та ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 09 липня 2013 року, які свідчать про те, що [PERSON], який помер в [INFO] (до приватизації квартири), не проживав та не був зареєстрований у спірній квартирі з 1993 року (а.с. 64 - 65, 160 - 164). В судовому засіданні 19.05.2014 року представник позивача [PERSON] не заперечив того факту, що з 2000 року до 2008 року він за довіреністю оформляв субсидію на спірну квартиру та приходив додому до відповідачів разом з [PERSON], де відповідачі надавали йому всі документи необхідні для заповнення декларації, в тому числі і свідоцтво про право власності на житло від 26.01.2000 року. Таким чином, позивачу було відомо хто є власником спірної квартири, тобто він знає, що користується чужим майном, а тому не можливо вважати, що володіння квартирою, як це передбачає ст.344 ЦК України, є добросовісним. Тривале проживання позивача у спірній квартирі, здійснення сплати комунальних послуг, підтримання майна у належному стані - не є підставою для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірну квартиру за набувальною власністю. Враховуючи, що в розумінні ст. 344 ЦК України позивач не є добросовісним володільцем спірної квартири, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав, передбачених ст. 344 ЦК України для визнання за нею права власності за набувальною давністю. Крім того, рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.09.2014 року, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою та виселення задоволено частково. Зобов'язано [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] та [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] та надати останнім ключі від вхідних дверей цієї квартири. Виселено [PERSON] та [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні вимог про надання книжок на оплату комунальних послуг відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 7 жовтня 2014 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.09.2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2014 року вищевказані рішення першої та ухвала апеляційної інстанції залишені без змін (а.с.165 - 166). Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки в задоволені позову відмовлено, то понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed