Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" зазначає, що на підставі підписаної заяви № б/н від 06.12.2010 відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачці кредит у встановленому договором розмірі. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 25.08.2020 рік має перед Банком заборгованість у розмірі 40411,35 грн., яка складається з наступного: заборгованість за поточним тілом кредиту - 00,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 32111,09 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 8300,26 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України - 0,00 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 40411,35 грн. за кредитним договором № б/н від 06.12.2010 року та судові витрати в сумі 2 102,00 грн. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.12.2010 року [PERSON] заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Підписавши вказану анкету-заяву, відповідачка погодилась, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а. с. 19). За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В силу положень статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За положеннями статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладеними нормами права встановлено обов`язкову письмову форму та істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредиту та відсотків за користування кредитом, прядок погашення кредитної заборгованості, які узгоджуються між сторонами при укладенні правочину шляхом підписання його примірників. З огляду на зміст анкети-заяви від 06.12.2010 року укладений між сторонами договір про надання банківських послуг складається з декількох елементів, які є невід`ємними його частинами, а саме: анкети-заяви, Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг. Дослідивши анкету-заяву № б/н від 06.12.2010, суд встановив, що остання не містить ні розміру кредитного ліміту, ні відсоткової ставки за користування кредитними коштами, ні порядку погашення кредитної заборгованості та сплати неустойки, до того ж, в ній відсутні будь-які відмітки про отримання [PERSON] кредитної картки «Універсальна», її виду, номеру та строку дії. Так, згідно довідки наданої позивачем між сторонами був підписаний договір на видані, зокрема, кредитні картки: [NUMBER] дата відкриття 29.10.2013 року, встановлено кредитний ліміт 300 грн. (а.с. 17,18). Жодних доказів того, що відповідачці була видана картка 06.12.2010 року - до матеріалів позову не надано. Крім того, до матеріалів позову надано розрахунок заборгованості, що розпочинається із 29.10.2013 року. Отже із розрахунку заборговансоіт також неможливо встановити факт користування кредитними коштами та видачі картки позивачці 06.12.2010 року. Доданий до позову документ під назвою «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить умови кредитування для декількох видів платіжних карток: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», при цьому ні в позовній заяві, ні в доданих до неї документах не зазначено, який конкретно вид платіжної картки («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду» тощо) отримала відповідачка та які умови кредитування застосовував банк під час нарахування спірної кредитної заборгованості. Підпис під витягом відповідачки відсутній. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів і Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому вказані документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. Викладені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 03.07.2019 р., у цивільній справі № 342/180/17. Згідно зі статтями 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження узгодження між сторонами таких істотних умов кредитного договору як розмір кредитного ліміту, відсоткова ставка, порядок повернення кредитної заборгованості та сплати неустойки, суд доходить переконливого висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту укладення з [PERSON] у письмовому вигляді кредитного договору від 06.12.2020 р. на зазначених у позові умовах. В той же час, лише сам факт визнання отримання відповідачкою кредитної банківської картки, її використання як платіжного інструменту, не може слугувати підтвердженням існування між сторонами кредитних правовідносин, що виникли на підставі заяви № б/н від 06.12.2020 р. Також суд критично оцінює розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів за банківським рахунком [PERSON] з огляду на те, що Банком не доведено укладення між сторонами кредитного договору у встановленій законом формі, а самі по собі ці документи не є безспірними доказами існування між сторонами кредитних договірних відносин та розміру заборгованості. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 березня 2019 року у цивільній справі № 198/787/16-ц та постанові від 13 червня 2018 року у справі № 700/3902/15-ц. Окрім того, суд зауважує, що позивач зазначив, що заборгованість за поточним кредитом складає 0,00 грн., окрім того, заборгованість за простроченим кредитом складає - 32111,09 грн. Крім того слід зауважити, що позивачем по справі взагалі не розкрито таке поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредиту». Крім того, його правова природа та підстави нарахування не передбачені самими Умовами та Правилами надання банківських послуг, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», що, з урахуванням принципу юридичної визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed