Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Євгеній Володимирович про визнання іпотечних договорів недійсними. Відповідно до позовних вимог просила суд винести рішення яким визнати іпотечний договір від 20 березня 2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №346 - недійсним та припиненим; визнати іпотечний договір від 19 листопада 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №736 - недійсним та припиненим; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір по справі. В підтвердження позову позивач посилається на те, що між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON], було укладено договори позики, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., та укладено додаткові угоди, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., На підставі вказаних договорів між сторонами відбувались відповідні розрахунки щодо передачі та повернення грошових коштів про що складались розписки. 02 жовтня 2015 року між [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON], та третьої особою [PERSON] було укладено договір про переведення боргу за договорами позики, згідно якого боржником щодо повернення позики став [PERSON], а саме: За договором позики від 15.10.2012 року заборгованості у розмірі 675 000, 00 доларів США; За договором позики від 19.09.2014 року заборгованості у розмірі 79 958, 00 євро та 77 625, 00 доларів США; За договором позики від 26.03.2015 року заборгованості у розмірі 280 250, 00 доларів США. Позивач вважаємо вищезазначені іпотечні договори такими, що укладені з порушенням вимог чинного законодавства України, та на підставі зазначеного вона звернулася до суду за захистом свої прав. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримавши та просивши суд їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на заперечення наявні в матеріалах справи. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Приватний нотаріус в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомивши. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом було достовірно встановлено, що 15 жовтня 2012 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON], було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №1370. За вказаним договором передбачено, що [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла позику в розмірі 184 000, 00 євро та 690 000, 00 доларів США зі строком остаточного повернення до 15 квітня 2013 року. 25 квітня 2014 року до вказаного договору між сторонами було укладено додаткову угоду №1, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №342. Відповідно до вказаної угоди суму позики змінено, визначено нову суму 660 000, 00 доларів США, встановлено строк остаточного повернення позики до 15 липня 2014 року. 19 вересня 2014 року до договору позики від 15 жовтня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду №2, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №788. Відповідно до вказаної угоди суму позики змінено, визначено нову суму 705 000, 00 доларів США, встановлено строк остаточного повернення позики до 16 грудня 2014 року. 25 лютого 2015 року до договору позики від 15 жовтня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 3, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №127. Відповідно до вказаної угоди суму позики змінено, визначено нову суму 777 000, 00 доларів СІІІА встановлено строк остаточного повернення позики до 30 вересня 2015 року. 02 жовтня 2015 року до договору позики від 15 жовтня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 4, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №633. Відповідно до вказаної угоди суму позики змінено, визначено нову суму 675 000, 00 доларів США, встановлено строк остаточного повернення позики до ЗІ грудня 2015року. Крім того, 19 вересня 2014 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON], було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №786. За вказаним договором передбачено, що [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла позику в розмірі 96 160, 00 євро та 129 250, 00 доларів США зі строком остаточного повернення до 28 грудня 2014 року. 25 лютого 2015 року до вказаного договору між сторонами було укладено додаткову угоду № 1, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №125. Відповідно до вказаної угоди суму позики змінено, визначено нову суму 101 330, 00 євро та 140 250, 00 доларів США, встановлено строк остаточного повернення позики до 30 червня 2015 року. 02 жовтня 2015 року до договору позики від 19 вересня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду №2, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №634. Відповідно до вказаної угоди суму позики змінено, визначено нову суму 79 958, 00 євро та 77 625, 00 доларів США, встановлено строк остаточного повернення позики до 31 грудня 2015 року. Також, 26 березня 2015 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш С.В., за реєстром №201. За вказаним договором передбачено, що [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла позику в розмірі 343 750, 00 доларів США зі строком остаточного повернення до 30 листопада 2015 року. 02 жовтня 2015 року до вказаного договору між сторонами було укладено додаткову угоду №1, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №635. Відповідно до вказаної угоди суму позики змінено, визначено нову суму 280 250, 00 доларів США, встановлено строк остаточного повернення позики до 31 грудня 2015 року. 20 березня 2013 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №346, з мстою забезпечення вимог за договором позики від 15.10.2012 року. Відповідно до даного договору предметом іпотеки є житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Паркова. 106. Крім того, 19.11.2015 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON], було укладено іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №736, з метою забезпечення вимог за договорами позики від 15.10.2012 року, 19.09.2014 року та 26.03.2015 року. Відповідно до даного договору предметом іпотеки є квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаних договорів між сторонами відбувались відповідні розрахунки щодо передачі та повернення грошових коштів про що складались розписки. 02 жовтня 2015 року між [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON], та третьої особою [PERSON], було укладено договір про переведення боргу за договорами позики, згідно якого боржником щодо повернення позики став [PERSON], а саме: За договором позики від 15.10.2012 року заборгованості у розмірі 675 000, 00 доларів США; За договором позики від 19.09.2014 року заборгованості у розмірі 79 958, 00 євро та 77 625, 00 доларів США; За договором позики від 26.03.2015 року заборгованості у розмірі 280 250, 00 доларів США. Зі змісту ст. 575 ЦК України вбачається, що іпотека є видом застави, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у заставодавця або третьої особи. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави припинення іпотеки, а саме іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, з інших підстав, передбачених цим законом. При цьому зміна основного зобов'язання не є підставою припинення відносин іпотеки. Як встановлено у судовому засіданні згідно доводів позивача вона зазначає, що у договорах відсутні будь-які посилання на видачу заставної або її відсутність. А отже, враховуючи зміст ст. 18 Закону України «Про іпотеку» та відсутність в іпотечних договорах зазначеної істотної умови, останні не відповідають вимогам чинного законодавства України, у зв'язку з чим вони є недійсними. Так, відповідно до п. 1.1. договору про переведення боргу від 02.10.2015 року, первісний боржник переводить борг за договорами позики, укладених між первісним боржником - [PERSON], та кредитором [PERSON], а новий боржник - [PERSON], приймає на себе зобов'язання за вказаними у цьому пункті договорами з усіма додатковими угодами та змінами до них, а саме: Договором позики від 15.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром № 1370, заборгованості у розмірі 675 000, 00 доларів США, не пізніше 31 грудня 2015 року; Договором позики від 19.09.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром № 786, заборгованості у розмірі 79 958, 00 євро та 77 625, 00 доларів США, не пізніше 31 грудня 2015 року; Договором позики від 26.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром № 201, заборгованості у розмірі 280 250, 00 доларів США, не пізніше 31 грудня 2015 року. Згідно п. 1.2. вищезазначений договір укладено сторонами на підставі письмової згоди кредитора на переведення боргу, що підтверджується його повідомленням від 02.10.2015 року. Оскільки, зі змісту іпотечних договорів укладених між позивачем та відповідачем, вбачається відсутність пункту договорів, в якому була б зафіксована згода [PERSON], забезпечувати виконання зобов'язання за договорами позики новим боржником [PERSON], перед кредитором [PERSON], а отже, ні в іпотечних договорах, ні у подальшому позивач не давала згоди відповідати за належне виконання зобов'язання після заміни боржника за договором переведення боргу. Суд звертає увагу, що Законом України «Про іпотеку» визначено перелік підстав з яких договір іпотеки вважається припиненим, він є вичерпним. Як встановлено частиною першою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про іпотеку», заставна - це іпотечний цінний папір, який засвідчує безумовне право його власника на отримання від боржника виконання за основним зобов'язанням, за умови, що воно підлягає виконанню в грошовій формі, а в разі невиконання основного зобов'язання - право звернути сятгнення на предмет іпотеки. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.7 Іпотечного договору від 20 березня 2013 року, сторонами договору було визначено, що заставна до договору не допускається, тобто при укладені оспарюваного Іпотечного договору від 20 березня 2013 року, сторонами було досягнуто згоди, щодо усіх істотних умов. Суд також приймає до уваги письмові заперечення відповідача, та зазначає, що відповідно до п. 1.1 додаткової угоди №1 від 02 жовтня 2015 року до договору іпотеки від 20 березня 2013 року, цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору позики посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., 15.10.2012 року за реєстровим номером 1370, враховуючи вимоги, що випливають з договору переведення боргу, посвідченого 02.10.2015 року за реєстровим номером 637. Підписуючи додаткову угоду №1 від 02 жовтня 2015 року, після укладання договору переведення боргу, позивач своїми діями, підтвердила взяті на себе зобов'язання. На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Крім того, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання іпотечного договіру від 20 березня 2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №346 - недійсним та припиненим; та визнання іпотечного договіру від 19 листопада 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., за реєстром №736 - недійсним та припиненим, тому позов не підлягає задоволенню. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України, понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed