Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , згідно з яким просили: - розірвати укладений між [PERSON] да [PERSON] договір про надання послуг; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму коштів у розмірі 4477,39 грн., сплачених відповідно до договору, 27810 грн. 00 коп. пені та 20000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 20000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилалися на те, що 08.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено у спрощеній формі договір про надання послуг, за умовами якого відповідач зобов`язався організувати здійснення фото- та відеозйомки церемонії весілля [PERSON] та [PERSON] , котре мало відбутися 14.09.2019 року, та у строк не пізніше 60 днів після указаної дати передати [PERSON] , як замовнику, готову продукцію - фотознімки та відеофільм з церемонії. У свою чергу, [PERSON] зобов`язалася вартість зазначених послуг у розмірі 9000,00 грн., які були сплачені нею в два етапи - 2000,00 грн. в момент укладення договору (аванс) та 7000,00 грн. у день весілля (14.09.2019 року). Однак, незважаючи на виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором у повному обсязі, станом на 13.11.2019 року відповідач передав позивачу лише фотознімки весілля, а у телефонній розмові, яка відбулася 09.01.2020 року, повідомив [PERSON] про те, що всі відеозаписи весілля після церемонії викупу нареченої (зйомка в парку, біля РАЦСу, виїзна церемонія та святкування в ресторані) були втрачені внаслідок пошкодження комп`ютера. У той же день [PERSON] повернув [PERSON] 4522,61 грн. шляхом здійснення переказу на картковий рахунок останньої. За вказаних обставин, а також зважаючи на неможливість врегулювання спору у досудовому порядку, позивач [PERSON] , посилаючись на положення Закону України "Про захист прав споживачів", просила суд розірвати вищенаведений договір, а також стягнути з відповідача на її користь залишок коштів, сплачених нею за договором, у розмірі 4447,39 грн. та пеню за період з 14.11.2019 року по 10.02.2020 року у розмірі 27810,00 грн. При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі по 20000,00 грн. кожному з позивачів, останні наголошували на тому, що протиправна бездіяльність відповідача негативно позначилася на їх психічному та моральному стані. Так, у зв`язку з ситуацією, яка склалася, було втрачено важливу частину їх спогадів, вони позбавлені можливості освіжити свою пам`ять шляхом перегляду відеозапису подій весілля, отримати позитивні емоції від спогадів після такого перегляду і показати відеозапис у майбутньому своїм дітям й онукам. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.03.2020 року справу було передано на розгляд за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2020 року задоволено апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] , скасовано ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 24.03.2020 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.06.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.10.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14.01.2021 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] , в якій вона, посилаючись на добровільне повернення відповідачем суми коштів за договором у розмірі 4522,61 грн., підтримала свої позовні вимоги лише в частині вимог про розірвання договору про надання послуг, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 08.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про надання про послуг, за умовами якого відповідач зобов`язався організувати здійснення фото- та відеозйомки церемонії весілля, котре мало відбутися 14.09.2019 року, та у строк не пізніше 60 днів після указаної дати передати [PERSON] , як замовнику, готову продукцію - фотознімки та відеофільм з церемонії. У свою чергу, [PERSON] зобов`язалася вартість зазначених послуг у розмірі 9000,00 грн., які були сплачені нею в два етапи - 2000,00 грн. в момент укладення договору (аванс) та 7000,00 грн. у день весілля (14.09.2019 року). Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями угоди про надання послуг та листа Головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 17.05.2020 року. 09.10.2019 року [PERSON] було передано фотографії шляхом повідомлення та посилання на файлообмінник "FexNet", що підтверджується витягом з електронного листування між [PERSON] та відповідачем в електронному додатку Viber від 01.10.2019 року. Також, згідно зі звітом фотографа [PERSON] від 11.10.2019 року [PERSON] отримала фотографії на електронному носії при зустрічі. Разом з тим, як вбачається з витягом з електронного листування між [PERSON] та відповідачем в електронному додатку Viber, його пояснень на вимогу Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 25.05.2020 року та листа Головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 17.05.2020 року, відповідач свої зобов`язання за договором щодо здійснення та надання замовнику відеозапису весілля не виконав та лише 08.01.2020 року передав [PERSON] частину відеоматеріалу з весілля, яка збереглася. Відповідно до дублікату квитанції з банку від 09.01.2020 року за № 9381626318 відповідач повернув [PERSON] вартість сплаченої неї послуги відео-зйомки у розмірі 4522,61 коп. Крім того, як вбачається з листа позивача на адресу суду від 02.02.2021 року, 30.07.2020 року відповідач сплатив позивачу 4477,39 грн. Тобто, відповідачем у повному обсязі повернуто позивачеві суму сплачених нею коштів за договором послуг. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] , як на підставу для задоволення позовних вимог, посилалася на те, що у порушення умов угоди про надання послуг, відповідач не виконав свої зобов`язань за угодою в частині передачі відеозйомки її весілля, що, як наслідок, є підставою для розірвання договору, стягнення частини коштів за договором та пені. Так, згідно зі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У відповідності до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірною позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Разом з тим, як передбачено ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Тобто, за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Аналогічний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 року у справі №910/7981/17. При цьому, закінчення строку договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань та звільняє сторони від відповідальності за його порушення, якщо таке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. Як вже зазначалося вище, строк виконання договору про надання послуг становив не пізніше 60 днів з дня зйомки весілля (14.09.2019), тобто строк дії договору закінчився 14.11.2019 року. Таким чином, оскільки строк дії договору про надання послуг закінчився ще 14.11.2019 року, а також враховуючи те, що у зв`язку із повним поверненням відповідачем коштів за договором позивач [PERSON] не підтримала свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь 4477,39 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів у розмірі 4477,39 грн. задоволенню не підлягають. У свою чергу, у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 10.11.2021 року по справі №910/8060/19, під ефективним способом захисту порушеного права слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов. Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland)). Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також встановлений факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині передачі [PERSON] відеозйомки з весілля, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на її користь пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги). Як вбачається зі змісту позовної заяви, [PERSON] , визнаючи розмір пені у розмірі 27 810,00 грн., виходила з того, що прострочення виконання зобов`язання розпочалося 14.11.2019 року, а три відсотки вартості роботи визначаються з загальної суми договору, а саме з суми 9 000,00 грн. Водночас, згідно з витягом з електронного листування [PERSON] та відповідача у додатку Viber, строк виконання відповідачем зобов`язання з передачі позивачу відеозйомки було продовжено на три тижні. Тобто, строк виконання зобов`язань відповідача спливав 04.12.2019 року. Крім того, оскільки 09.01.2020 року відповідачем було передано позивачу повну суму відшкодування за договором за оплачену послугу з відеозйомки (4522,61 грн.), суд вважає, що саме вказана дата є кінцем прострочення виконання зобов`язання, а сума, з якої слід розраховувати розмірі пені, враховуючи умови договору в частині визначення вартості оплати та скидки, становить 4500,00 грн., що відповідає вимогам ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню пеня за прострочення виконання договору у період з 04.12.2019 року до 09.01.2020 року у розмірі 4995,00 грн. (135 грн. х 37 днів). Вирішуючи позовні вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Отже, з наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі ст.ст. 16 та 23 ЦК України і ст.ст. 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц. Як зауважує Європейський суд, оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007 року). Відтак, беручи до уваги те, що умови договору про надання послуг відеозйомки не виконано з вини відповідача, а також оцінюючи важливість для людини такої важливої події в її житті як укладення шлюбу та створення сім`ї, суд знаходить обгрунтованим посилання позивача [PERSON] на те, що бездіяльністю відповідачу їй було завдано моральних страждань. При цьому, визнаючи розмір відшкодування моральної шкоди та виходячи із засад розумності, об`єктивності, виваженості і справедливості, суд, з урахування обставин справи, характеру та обсягу страждань, які зазнала [PERSON] через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. 00 коп. Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог іншого позивача [PERSON] про відшкодування йому моральної шкоди, адже відповідно до умов угоди про надання послуг від 08.07.2019 року споживачем послуг, які зобов`язався надати відповідач, є [PERSON] . Тобто, у даному випадку, [PERSON] є неналежним позивачем у справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial