Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , третя особа Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради. В обґрунтування позову зазначає, що 28 липня 2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2014 року позивачка разом з дітьми проживає окремо та діти повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач знаходиться у розшуку за ст. 258 ч. 1 КК України та самоухилився від участі у житті та вихованні дітей: матеріальної допомоги не надає, життям, здоров`ям, духовним, фізичним розвитком дітей не займається, діти не пам`ятають свого батька, оскільки в свідомому віці його не бачили. Позивачка [PERSON] надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі. Просила суд задовольнити позовні вимоги, не заперечувала проти заочного судового розгляду даної цивільної справи. Відповідач [PERSON] про дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином, шляхом надіслання судової повістки за місцем реєстрації та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України», проте до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило, що є підставою, відповідно до статті 280 ЦПК України, для заочного розгляду справи. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення просила максимально врахувати інтереси малолітніх дітей. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, встановив наступне. З 10.12.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 липня 2015 року було розірвано (а.с. 7-8). 14 лютого 2012 року від спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області зроблено відповідний актовий запис за №152 від 21 лютого 2012 року та видано свідоцтво про народження, в якому зазначено батьком дитини [PERSON] та мати дитини [PERSON] ( а.с. 5). 22 грудня 2014 року від спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області зроблено відповідний актовий запис за №1137 від 30 грудня 2014 року та видано свідоцтво про народження, в якому зазначено батьком дитини [PERSON] та мати дитини [PERSON] ( а.с. 6). Сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 7779, виданою 24.12.2019 року КСН «Дружба» (а.с. 12). Згідно довідки, виданої ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях 01.09.2020 року, слідчим відділом 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №22015050000000008 від 05.01.2015 за підозрою [PERSON] за ст. 258-3 ч. 1 та 263 ч. 1 КК України. [PERSON] оголошено в розшук, який на даний час триває. [PERSON] , [INFO] , відвідує комунальний дошкільний навчальний заклад комбінованого типу Ясла-дитячий садок №76 «Весняночка» середню групу з 20.11.2019р. За цей час батька не бачили жодного разу, вихованням дитини займається мати, яка завжди доброзичлива, уважна по відношенню до дитини, приймає активну участь у житті групи та дитячого садка, що підтверджується характеристикою № [NUMBER] , виданою ДНЗ №76 26.12.2019 року (а.с. 9). [PERSON] , [INFO] , є учнем 2-а класу ЗОШ І-ІІІ ступенів № 57, мати приділяє належну увагу вихованню сина, що підтверджується характеристикою (а.с. 11). За час проживання на території обслуговування ПС №22 Лівобережного ВП Центрального ВП [PERSON] зарекоментувала себе з позитивної сторони, що підтверджується характеристикою, виданою 27.12.2019 року за місцем мешкання (а.с. 10). Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналогічна норма закріплена і в ст. 150 СК України. У відповідності до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статті 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності, як позбавлення батьківських прав. Зокрема, п. 2 ч. 1 цієї статті встановлює, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав до суду має право звернутись, зокрема, особа, в сім`ї якої проживає дитина. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Згідно з ч. 4 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. У висновку органу опіки та піклування Маріупольської міської ради Донецької області від 30.07.2020 року зазначено, що враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 22.07.2020, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у звязку з тим, що [PERSON] не в достатній мірі обгрунтувала причини та підстави, що свідчать про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 49-50). Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.ст. 150, 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проаналізувавши вищенаведені матеріали справи, докази, які були надані позивачкою в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено обставин ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків в тому обсязі, який необхідний для вирішення питання про позбавлення його батьківських прав, та нею також не було доведено органу опіки та піклування причини та підстави позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей, висновок якого приймається судом при вирішення спору по суті, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, вимоги позивачки щодо виключення відомостей про відповідача як про батька з актового запису про народження дітей не підлягають задоволенню, як такі, що не ґрунтуються на законі та не узгоджуються з вимогами ст. ст. 166, 167 СК України та є юридично неспроможними.

Outcome: dismissed