Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду через свого представника з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, уточнивши свої позовні вимоги 16.08.2018 року остаточно просила суд: стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 22650 грн.; моральну шкоду в розмірі 10000 грн.; витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн; судові витрати та витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 5000 грн. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником дачного будинку та земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] 1709. Власницею сусіднього будинку та земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . Вранці , 31.07.2016 року [PERSON] разом зі своїм сином ламали паркан, який встановлений на території земельної ділянки, яка їй належить на праві приватної власності. Поліція зафіксувала вищевикладені факти та прийняла заяву про злочин. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.08.2016 року було зобов`язано Затоківське відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області прийняти та невідкладно зареєструвати в порядку ч.1 ст.214 КПК України подану 31.07.2016 року заяву про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати за цією заявою про вчинення злочину досудове розслідування у формі до судового слідства за вчинення дій,що мають ознаки злочину, передбаченого ст.356 КК України. Також, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2016 року було зобов`язано слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області за наявності підстав, передбачених ст.55 КПК України, залучити [PERSON] у якості потерпілої у кримінальному провадженні №12016160240002572. Своїми неправомірними діями відповідач завдала їй матеріальних збитків у відповідності до висновку експертизи на загальну суму 22650 грн., а також моральну шкоду, оскільки вона зазнала душевних страждань, які в подальшому відобразились на стані її здоров`я, оскільки вона є людиною похилого віку, що підтверджує довідкою КУ «Міської лікарні№ 5» від 03.08.2016 року та довідкою від 01.08.2016 року. Окрім того, 09.12.2016 року між ПП «Дюйм» та нею було укладено договір про надання юридичних послуг, а саме на ведення справи стосовно стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, у зв`язку із чим вона перерахувала гроші в розмірі 15000 грн. на розрахунковий рахунок ПП «Дюйм». Також надала акт надання послуг та виконаних робіт, відповідно до якого витрати на надання правової допомоги склали 19 000 грн. на проведення експертизи 5000 грн. Враховуючи усе вищевикладене, вона і звернулась до суду з даним позовом. 22.05.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено заочне рішення по справі № 495/1672/17, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди - задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] спричинену матеріальну шкоду у розмірі 15 108, 59 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] спричинену моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати за надання правової допомоги у розмірі 15000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. В іншій частині в задоволені позовних вимог [PERSON] - відмовлено./л.с.32-35/. Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач [PERSON] 11.04.2018 року звернулась до суду із заявою про скасування заочного рішення/л.с.64-66/. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.04.2018 року, заяву представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди - задоволено. Заочне рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2017 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, скасовано і призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. /л.с.77-78/. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, з підстав наведених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог повністю заперечував, вказуючи на їх безпідставність. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача надав до суду письмовий відзив від 16.05.2018 року, згідно якого вказує, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що вона є власницею дачного будинку та земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Таким чином, виникають обґрунтовані сумніви в наявності у позивача права на звернення до суду за поновленням нібито порушених прав. Також, відповідач жодних неправомірних дій відносно позивача не скоювала, станом на 03.05.2018 року паркан не має жодного пошкодження, його розмір складає 10,08 м2, тобто на його встановлення необхідно 11 м2 профілю стінового, а не 49,4 м2 як вказано у рахунку. А посилання на належну фіксацію нібито скоєного відповідачем правопорушення правоохоронними органами є необґрунтованим, оскільки відсутні протокол огляду та фото таблиці до нього, пояснення очевидців; ані відповідача, ані її сина у вказаному проваджені ніколи не допитували, тому підстав для задоволення позову не вбачаться. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 31.07.2016 року [PERSON] звернулась до Затоківського відділення поліції Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення [PERSON] дій, що місять ознаки злочину, передбаченого ч.1 т. 356 КК України. Свою заяву мотивувала тим, що вранці, 31.07.2016 року [PERSON] разом зі своїм сином ламали паркан, який належить їй на праві власності та встановлений на території земельної ділянки, яка належить позивачу [PERSON] . Поліція зафіксувала вищевикладені факти та прийняла заяву про злочин. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.08.2016 року було зобов`язано Затоківське відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області прийняти та невідкладно зареєструвати в порядку ч.1 ст.214 КПК України подану 31.07.2016 року заяву про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати за цією заявою про вчинення злочину досудове розслідування у формі до судового слідства за вчинення дій,що мають ознаки злочину, передбаченого ст.356 КК України. /л.с. 5/ Також, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2016 року було зобов`язано слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області за наявності підстав, передбачених ст. 55 КПК України, залучити [PERSON] , [PERSON] у якості потерпілих у кримінальному провадженні №12016160240002572. /л.с. 6/. Позивач зазначає, що вказаними вище неправомірними діями [PERSON] їй було нанесено матеріальних збитків. Згідно рахунку-фактури № ДСО-0000028 від 07.05.2016 року, витрати на придбання стінового профілю ПС-8, спец планки, ПГС 100/1,2, ПП 100/1,2, ШП 20/0,7, анкер, витрачені матеріали /сверла, диски, біти/, саморізи становили 15108,59 грн./л.с.7/. За замовленням [PERSON] від 01.06.2018 року було проведено будівельно-технічну експертизу, згідно Висновку № 21/18 від 06.06.2018 року якого встановлено вартість будівельних робіт, яка складається з вартості робіт та вартості будівельних матеріалів для встановлення огорожі з пофарбованого металевого профілю на металевому каркасі, садового будинку № [ADDRESS] виходячи з матеріалів зазначеної копії рахунку-фактури № ДСО-0000028 від 07.05.2016 року становить 22650 грн. Більш того, позивач обґрунтовуючи свої вимоги вказувала, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача пережила душевні страждання, що виразилось на стані її здоров`я, оскільки вона є особою похилого віку, вона 01.08.2016 року потрапила до лікарні та їй було встановлено діагноз: Гіпертонічний криз», що підтверджує відповідною медичною довідкою з КУ «Міська лікарня №5» /л.с.8/. Моральну шкоду позивач оцінила у розмірі 10000 грн. Задля повного та об`єктивного розгляду справи, Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області в ході розгляду вказаної цивільної справи № 495/1672/17, 06.11.2018 року були витребувані матеріали кримінального провадження № 12016160240002572 від 24.08.2016 року за ч.1 ст. 356 КК України. Згідно наданих на запит суду матеріалів кримінального провадження № 12016160240002572 від 24.08.2016 року вбачається, що дійсно на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.08.2016 року було розпочато кримінальне провадження № 12016160240002572 та внесені відомості до ЄДРДР 24.08.2016 року. Проте, постановою начальника СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області Мащенко А.П. від 24.06.2017 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань під № 12016160240002572 від 24.08.2016 року, у зв`язку із відсутністю складу кримінального провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками. Обов`язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з роз`ясненнями наведеними у п.9 постанови Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу Відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Досліджуючи матеріали вказаної цивільної справи, судом не виявлено надання позивачем належних та допустимих доказів вини [PERSON] у завданні їй матеріальної шкоди, так само як і не підтверджено наявність самої шкоди, що звісно вказує на відсутність причино-наслідкового зв`язку між протиправною дією і негативними наслідками. Ані в матеріалах кримінального провадження, ані в матеріалах досліджуваної судом цивільної справи позивачем не доведено причетності вини саме відповідача у заподіяні позивачу будь-якої матеріальної шкоди, більш того, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення закрито кримінальне провадження. Варто зауважити, що позивачем також не надано достатньо обґрунтованих доказів у підтвердження пошкодження її майна. У разі відсутності в сукупності вказаних ознак спричинення матеріальної шкоди не можливо покладання обов`язку на будь-яку особу щодо її відшкодування. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першої статті 316 ЦК України, встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Суд погоджується з ствердженням представника відповідача з приводу того, що позивачем не доведено наявність у неї права власності на дачний будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS], оскільки матеріали справи не містять правовстановлюючих документів на наведене вище майно. Разом з тим, суд ставиться критично до стверджень відповідача щодо того, що станом на 03.05.2018 року паркан не має жодного пошкодження, його розмір складає 10,08 м2, тобто на його встановлення необхідно 11 м2 профілю стінового, а не 49,4 м2, як вказано у рахунку, з тих підстав, що відповідачем не надано суду жодного доказу про таке, зокрема відсутня фото- чи відео-фіксація паркану, не надано математичних вимірів та підрахунків щодо використання вказаного будівельного матеріалу. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, враховуючи те, що позивачем не доведено жодними належними, допустимими та обґрунтованими доказами наявність у неї майна, пошкодження її майна, та причетність вини саме відповідача у пошкодженні майна, відсутній причино-наслідковий зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками, то суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» від 31.03.1995 року № 4 із змінами та доповненнями під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, противоправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, з урахуванням того, що винність [PERSON] у спричинені позивачу матеріальної шкоди не доведена, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10000 грн. задоволені бути не можуть. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 3 п. п. 1, 2 вищезгаданої статті Цивільно-процесуальнього законодавства, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, вимоги позивача про стягнення на її користь з [PERSON] судових витрат, що включають витрати на правову допомогу та витрати за проведення експертного дослідження також задоволенню не підлягають. У відповідності до ч. 1,2, 5ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи усе вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи та дослідження їх доказами, перевіривши їх достатність, допустимість та взаємний зв`язок, у сенсі правового розуміння вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими, тому в їх задоволені слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed