Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

06\~травня 2021\~року позивач\~ [PERSON] звернувся до\~Першотравенського міського\~суду Дніпропетровської\~області з\~позовною заявою\~до відповідача\~ [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей про особу, як батька дитини з актового запису про народження. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у фактичних шлюбних відносинах з 2019 по 2021 рік. [INFO] відповідач народила дитину - [PERSON] . Батьком дитини записали його. При народженні дитини він вважав себе її батьком. З часом, їх відносини з відповідачем погіршилися, почали виникати сварки, під час яких відповідач озвучувала, що він не є батьком дитини. Просить суд виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька [PERSON] , [INFO] з актового запису №44 від 05 березня 2020 року про народження [PERSON] , [INFO] , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та зобов`язати останнього внести зміни в актовий запис у книзі записів актів громадянського стану про народження дитини, видати нове свідоцтво про народження на ім`я [PERSON] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, оскільки [PERSON] не є батьком її доньки [PERSON] , вона відмовляється від проведення судово-імунологічної експертизи, бо позивач не є батьком дитини, наполягає на задоволенні позову, просить справу розглянути в її відсутність. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Першотравенської міської ради Дніпропетровської області надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутність, рішення просить винести відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно ч.3 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Положеннями ст.206 ЦПК України визначено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2019 по 2021 рік. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 березня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) [PERSON] народилася [INFO] в м.Першотравенську, Дніпропетровської області. Її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи вимоги позивача суд виходить з наступного. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125 Сімейного Кодексу України\~(частина перша\~статті 121 СК України). Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша\~статті 122 СК України). Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша\~статті 126 СК України). Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей\~122,\~124,\~126 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга\~статті 136 СК України). Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (згідно із частиною п`ятою\~статті 136 СК України). Для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої\~статті 12\~Цивільного процесуального\~Кодексу України /далі ЦПК України/\~на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати. Цивільне судочинство здійснюється\~на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України\~(частини перша-третя\~статті 12 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені\~статтями 76-80 ЦПК України. Зокрема, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша\~статті 79 ЦПК України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша\~статті 82 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення\~або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У разі\~ухилення учасника\~справи від\~подання експертам\~необхідних матеріалів,\~документів або\~від іншої\~участі в\~експертизі,\~якщо без\~цього провести\~експертизу неможливо,\~суд залежно\~від того,\~хто із\~цих осіб\~ухиляється,\~а також\~яке для\~них ця\~експертиза має\~значення,\~може визнати\~факт,\~для з`ясування\~якого експертиза\~була призначена,\~або відмовити\~у його\~визнанні. (стаття 109 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2007 року). Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за\~законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII). Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі. За приписами частини п`ятої\~статті 136 СК України\~для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України\~на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати. Зазначений правовий висновок сформований Верховним Судом в постанові від 06\~травня 2020\~року у\~справі №\~641/2867/17-ц\~та постанові\~від 19\~лютого 2020\~року у\~справі №\~643/12302/18. Враховуючи вище викладене у сукупності, а також те, що відповідач [PERSON] не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження батьківства позивача щодо дитини відповідача, від проведення експертизи для встановлення батьківства позивача - відмовилася, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо виключення з актового запису відомостей про нього, як батька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновків ЄСПЛ у справі «Якушев проти України» («Yakushev v. Ukraine», заява № 15978/09, пункти 23, 25, 26, рішення ЄСПЛ від 04 грудня 2018 року) поза межами встановлення законності національного правового обмеження на право оскаржити своє батьківство (яке за змістом відповідає зазначеній частині п`ятій\~статті 136 СК України), необхідно встановити чи досягли національні суди, зокрема, апеляційний суд, важливого фактичного висновку про застосування відповідного обмеження в рамках належного, несвавільного процесу прийняття рішень. Якщо апеляційний суд скасував фактичні висновки суду першої інстанції, не посилаючись на будь-який новий доказ та не пояснивши, чому фактичні висновки суду першої інстанції були невірними, та дійшов нового висновку, який ґрунтувався на тих самих матеріалах справи та доказах, які у повному обсязі були розглянуті судом першої інстанції, то він допустив процесуальні недоліки у провадженні на національному рівні, які вказують на те, що національний суд не забезпечив повагу до приватного життя особи, до якої застосоване зазначене національне правове обмеження, на яку він має право відповідно до Конвенції. Отже, це є порушенням статті 8 Конвенції. В той же час, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) внести зміни в актовий запис у книзі записів актів громадянського стану про народження дитини, видати нове свідоцтво про народження на ім`я [PERSON] , оскільки ці вимоги охоплюються задоволеними позовними вимогами про виключення відомостей про батьківство позивача відносно дитини, є похідними із зазначених позовних вимог та входять до компетенції органів державної реєстрації актів цивільного стану. Крім того, відповідно п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Оскільки позивач не просить стягнути судові витрати по справі з відповідача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed