Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У грудні 2016 року заявник звернулась до суду із заявою, в якій просила: - встановити неправильність запису в акті громадянського стану про шлюб [PERSON] та [PERSON], складений Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС м.Дніпропетровська за №1335 від 17.10.1980, в графі національність дружини [PERSON], яка зазначена як «росіянка»; -внести зміни в актовий запис про шлюб [PERSON] та [PERSON], складений Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС м.Дніпропетровська за №1335 від 17.10.1980, зазначивши в графі національність дружини [PERSON] - «німкеня»; -встановити неправильність запису в акті громадянського стану про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], складений відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м.Дніпропетровська за №130 від 20.04.1999, в графі національність дружини [PERSON] відсутній запис; -внести зміни в актовий запис про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], складений відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м.Дніпропетровська за №130 від 20.04.1999, в графі національність дружини [PERSON] - «німкеня». В обґрунтування заяви, заявник вказала на те, що вона [PERSON], дівоче прізвище «Рогова» народилася 10 липня 1957 року в м.Новоград-Волинському Житомирської області. 24 липня 1957 року м.Новоград-Волинським РАГС Житомирської області їй було видане свідоцтво про народження, де в графі мати зазначена «Рогова Ірина Теодорівна», а в графі національність «німкеня». В свідоцтві про народження її матері [PERSON], її дівоче прізвище «Лейппі», після одруження «Рогова Ірина Теодорівна», в графі батько зазначений «Лейппі Теодор Йоганович», в його графі національність «німець», в графі мати зазначена «Лейппі Людмила Оттовна», в її графі національність «німкеня»; а отже, дід та баба заявника по матері німці за національністю. Заявник все своє життя вважала себе за національністю німкенею, дотримувалась культурних звичаїв німецького народу, зберегла традиції, мову. У листопаді 2016 року заявник звернулась до Красногвардійського ВДРАЦС із заявою про внесення змін до актового запису про її одруження, проте, заявнику було відмовлено у внесені таких змін у звязку з тим, що чинним законодавством не передбачено порядок зміни чи встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС. Встановлення факту заявнику потрібно для полегшення імміграції до Німеччини. Враховуючи наведене, заявник вимушена звернутись до суду із вказаною заявою. Судом вірно було визначено найменування заінтересованої особи як Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. У судовому засіданні заявник заяву підтримала, просила її задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені. Представник заінтересованої особи Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], дівоче прізвище «Рогова» народилася 10 липня 1957 року в м.Новоград-Волинському Житомирської області (а.с.4). 24 липня 1957 року м.Новоград-Волинським РАГС Житомирської області їй було видане свідоцтво про народження, де в графі мати зазначена «Рогова Ірина Теодорівна», а в графі національність «німкеня». В свідоцтві про народження матері заявника [PERSON], її дівоче прізвище «Лейппі», після одруження «Рогова Ірина Теодорівна», в графі батько зазначений «Лейппі Теодор Йоганович», в його графі національність «німець», в графі мати зазначена «Лейппі Людмила Оттовна», в її графі національність «німкеня» (а.с.5). Як при укладенні шлюбу 17.10.1980 року, так і при розірванні цього шлюбу 20.04.1999 року, національності зазначено не було (а.с.14,15). Як вбачається з відповіді Красногвардійського районного у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 10.11.2016 року, [PERSON] відмовлено у внесенні змін до актового запису №1335 від 17.10.1980 та №130 від 20.04.1999 (а.с.19). Статтею 1 ЦПК України, визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ст.11 Конституції України\~держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято\~Закон України «Про національні меншини в Україні». Відповідно до\~ст.3 Закону України «Про національні меншини в Україні», до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно зі\~ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до\~ст.300 ЦК України\~\~фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог\~ст.13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання. Як визначено\~ст.15 Закону України «Про національні меншини в Україні»\~громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.11 Конституції України та змісту «Декларації прав національностей України» передбачені гарантії захисту державою прав національних меншинств як общності людей. Пунктом 5 ч.2\~ст.234 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В частині 1\~ст.256 ЦПК України\~міститься перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Відповідно до ч.2\~ст.256 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, крім зазначених в ч.1 цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, відповідно до п.1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року\~для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документу, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Проте, юридичний факт, від якого не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб та який ніким не оспорюється, не потребує визнання та підтвердження судовим рішенням. Чинним законодавством України\~\~не передбачено виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб через віднесення їх до певної національності. Навпаки, за змістом\~ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознакою етнічного походження. Також, суд вважає, що в даному випадку право заявника на індивідуальність, яке передбачене\~ст.300 ЦК України, не порушене, оскільки незазначення в документах національності «німкеня», не перешкоджає останній дотримуватися німецьких звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе німкою, виявляти почуття національного самоусвідомлення. Суд зауважує, що питання відновлення національності, після скасування дії Указу Президента України від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами національності», питання зміни національності на цей час діючим законодавством не врегульоване. Також, суд зазначає, що порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється\~ст.23 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими\~наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5. Згідно з п.1.1 зазначених Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Пунктом 1.7 цих Правил передбачено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. З огляду на наведене, суд зазначає, що відмова у внесені змін до актових записів не позбавляє заявника можливості оскаржити відмову органу РАЦС до суду, у встановленому законом порядку. Аналогічна правова позиція висловлена у п.2\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5\~згідно якої зазначено, що відмова відповідного органу в установленні факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду. Тобто, суди мають виходити з того, що при розгляді даних справ\~\~вирішуються питання не\~\~про\~\~захист суб'єктивних прав,\~\~що виникли з цивільних,\~\~трудових, сімейних та інших правовідносин, шляхом їх встановлення і визнання, а про поновлення прав чи свобод громадян, закріплених\~Конституцією України, законами та іншими нормативно-правовими актами й порушених суб'єктами оскарження під час здійснення ними владних управлінських функцій. Отже, в судовому порядку не підлягають встановленню юридичні факти щодо належності до певної нації або національності, оскільки спосіб відновлення порушеного права, якщо воно мало місце, вирішується шляхом звернення до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану, а в разі відмови - оскарження її (відмови) у судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed