Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом їй належить 1/6 частина квартири [ADDRESS], що за життя належала спадкодавцю [PERSON]. 1/6 частка вказаної квартири належить [PERSON], ? частки цієї квартири належить [PERSON]. Усім трьом співвласникам також в порядку спадкування після смерті [PERSON] належить по 47/300 часток житлового будинку [ADDRESS]. У 2009 році між спадкоємцями була досягнута домовленість про поділ спадкового майна в натурі, згідно якої право власності на цілу квартиру [ADDRESS], мало перейти до неї - позивачки. З метою отримання документів, необхідних для переоформлення права власності, 21.09.2009 представник [PERSON] зробила замовлення в Лубенському М,БІ. Однак коли працівники МБТІ прийшли у квартиру, виявилось, що ключі до вхідних дверей не підійшли, а в квартирі проживає [PERSON]. Після цього [PERSON] зверталась до [PERSON] з вимогою про виселення, однак відповіді від неї не отримала. Зверталась [PERSON] і до Пирятинського райсуду, однак позовна заява була повернута у зв'язку з несплатою державного мита. Вона - позивач є інвалідом І групи та проживає у непристосованих для життя інваліда умовах в с.Богданівка Прилуцького району Чернігівської області. Оскільки інші співвласники квартири [ADDRESS], за спільною домовленістю користуються належною їй часткою у праві власності на домоволодіння [ADDRESS], вона змушена захищати своє право власності в судовому порядку. Відповідач [PERSON], проживаючи в квартирі [ADDRESS], створює їй перешкоди в користуванні нею, оскільки спільне проживання з відповідачкою є неможливим, тому поновлення її права власності на квартиру можливе лише шляхом виселення відповідачки та виселення її членів сім'ї, звільнення квартири від їх речей. На підставі викладеного позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні і розпорядження її власністю - квартирою [ADDRESS] Полтавської області шляхом виселення із неї [PERSON] разом з членами її сім'ї та звільнення квартири від їх речей. Представник позивача [PERSON] у судове засідання 09.01.2018 не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавала, про судове засідання, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином під особистий підпис у довідковому листі. За таких обставин та відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника позивача на підставі доказів, наявних у матеріалах справи. Відповідач [PERSON] з позовом не згодна та просила в його задоволенні відмовити. Суду пояснила, що у квартиру вона вселилась з дозволу сільської ради, в якій вона проживає з 2009 року без реєстрації до теперішнього часу одна. Коли вона заселялась у квартиру, то квартира знаходилась у занедбаному стані, вона зробила там ремонт, уклала договори з відповідними службами на отримання комунальних послуг та здійснює за них оплату. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити у повному обсязі. А у випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку, надавши при цьому письмову заяву про застосування позовної давності. Треті особи до суду не з'явились, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши доводи та заперечення відповідача та її представника, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом установлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. ? частини квартири [ADDRESS] належить [PERSON], інша ? частина вказаної квартири належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про право власності від 05.10.2001 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.10.2001 (а.с.7-10). У вказаній квартирі з 2009 року проживає без реєстрації відповідачка [PERSON], що останньою не оспорюється, а також підтверджується довідкою, виданою виконкомом Великокручанської сільради (а.с.46). [PERSON] користується квартирою [ADDRESS], зробила в ній ремонт, здійснює оплату комунальних послуг з 2009 року, що підтверджено договорами про надання комунальних послуг, укладених між [PERSON] та комунальними установами (а.с.47-55). Після встановлення вказаних обставин суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1, 2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності на нього, здійснюється за згодою всіх його співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Співвласники мають рівне право голосу у здійсненні правомочностей щодо належного їм спільного майна незалежно від розміру їх часток. Як убачається з матеріалів справи квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - ? частина, інша ? частина вказаної квартири належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-13). Отже наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що позивач [PERSON] не є одноосібним власником вказаної квартири, проте у позові просить захистити її права як одноосібного власника всієї квартири, зазначаючи при цьому у позові, що вона є власником 1/6 частини квартири. Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Доводи позивача про те, що їй належить 1/6 частина вказаної квартири, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім іншого позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що між спадкоємцями була досягнута домовленість про поділ спадкового майна, згідно якої право власності на цілу квартиру [ADDRESS], мало перейти до неї. Копії довіреностей, які надані представником позивача в обґрунтування доводів щодо досягнутої домовленості про поділ спадкового майна, суд оцінює як неналежні та недопустимі докази, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування та не підтверджують ті обставини, на обґрунтування яких вони надані суду. Також позивачем не надано суду доказів того, що між співвласниками досягнуто згоди про порядок користування та володіння спільним майном, тобто квартирою за адресою: [ADDRESS]. Отже наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що квартира [ADDRESS] є об'єктом спільної часткової власності, співвласниками якої є [PERSON], [PERSON], [PERSON] З огляду на те, що квартира [ADDRESS] є об'єктом спільної часткової власності, та враховуючи, що правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів всіх її учасників та співвласники мають рівне право голосу у здійсненні правомочностей щодо належного їм спільного майна незалежно від розміру їх часток, однак з позовом до суду звернулась лише одна особа - учасник спільної часткової власності, яка не наділена правомочностями інших співвласників вищевказаної квартири, тому суд вважає, що позов пред'явлений не всіма особами, яким належить таке право, тому вимоги позивача є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити. Розглянувши заяву відповідача про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог, суд зазначає наступне. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (абз.3 п.11 постанови Пленуму ВСУ "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 N 14). Отже, враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позову з підстав необгрунтованості, тому підстав для відмови в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності не вбачається. Крім того строки позовної давності до негаторних позовів не застосовуються.

Outcome: dismissed