Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

у червні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позов до Державної Пенітенціарної служби України, Управління Державної Пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, Київського слідчого ізолятора Управління Державної Пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, треті особи: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, Головне Управління з питань надзвичайних ситуацій про надання житла. У заявлених вимогах просив суд зобов'язати відповідача покращити його житлові умови та забезпечити його сім'ю житловим приміщенням (квартирою) в м. Києві згідно до існуючих норм житлової площі. В процесі розгляду справи позивач декілька разів уточнював позовні вимоги та осіб, які порушують його права. Відповідно до заяви від 21 березня 2014 року позивач подав позов до відповідачів Управління Державної Пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, Київського слідчого ізолятора Управління Державної Пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області про зобов'язання надати житлове приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є учасником ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС 1-ї категорії, інвалід 3-ої групи, пенсіонер Кримінально-виконавчої системи. На квартирному обліку його сім'я перебуває в Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації з 1998 року, а з 26.10.2009 року він включений до реєстру на поліпшення житлових умов як інвалід 3-ої групи та учасник наслідків на ЧАЕС. Перебуває у відповідача на обліку в контрольних списках з 1998 року та постійно з 1985 року по даний час проживає з сім'єю із чотирьох чоловік в гуртожитку. Його житлові умови не відповідають існуючим нормам та потребують покращення. В кінці 2012 року йому стало відомо, що відповідачем було придбано 51 квартиру за рахунок державних коштів. В квітні 2012 року житлово-побутовою комісією центрального апарату державної пенітенціарної служби України було розподілено квартири серед співробітників, які працюють в системі виконання покарань. Проте, йому як пільговику квартиру не було надано, чим порушено його право на забезпечення квартирою протягом 1 року з дня подання заяви про поліпшення житлових умов. Просив суд зобов'язати відповідачів Управління Державної Пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області та Київський слідчий ізолятор Управління Державної Пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області надати позивачу житлове приміщення з усіма вигодами, яке відповідає санітарним і технічним нормам та врахувати склад його сім'ї згідно норм чинного законодавства. В судовому засіданні позивач позовні вимоги з уточненнями від 21.03.2014р. підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у них та просив їх задовольнити. Представник відповідача Управління Державної Пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області - Волощенко Н.В. проти позову заперечувала, зазначила, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач проходив службу в Київському СІЗО, яке є самостійною юридичною особою. Відповідно до своїх відомчих актів Київське СІЗО має житлово-побутову комісію та веде контрольний список працівників, які перебувають на обліку в органах місцевого самоврядування. На підставі протоколу від 17.01.2013р. № 2, актом прийому-передачі документів Київському СІЗО були передані квартирні справи співробітників установи, а контрольний список осіб, які перебувають на квартирному обліку за місцем проживання по управлінню та Київському СІЗО був розділений та затверджений в КМДА Головним управлінням житлового забезпечення. Протоколом засідання житлово-побутової комісії Київського СІЗО було виділено дві квартири, які були розподілені згідно контрольних списків осіб Київського СІЗО в порядку черговості. Вважають, що жодного порушення житлових прав позивача ними не було допущено. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Київського СІЗО Управління Державної Пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області - Радоуцька А.С. проти позову з уточненнями заперечила та зазначила, що вимоги позивача не підлягають задоволенню оскільки позивач у позовній заяві не навів жодних доказів щодо незаконності ненадання йому квартири позачергово. У 2013 році ДПтС було передано Київському СІЗО дві квартири, одна з яких включена до числа службових жилих приміщень, а друга надана для постійного проживання поза черговику, що перебував у списку під першим номером. Просила у позові відмовити. Представник Третьої особи Державної Пенітенціарної служби України - Плескан С.І. в судовому засіданні позовні вимоги з уточненнями не визнав. Зазначив, що позивач може бути забезпечений житлом в порядку черговості за місцем перебування на квартирному обліку або за місцем попереднього проходження служби, де він включений до контрольного списку. Державна Пенітенціарна служба України наділена правом ведення самостійного квартирного обліку і забезпечує житлом лише осіб, які працюють в Державній Пенітенціарній службі України і потребують поліпшення житлових умов. Позивач не працював в Державній Пенітенціарній службі України. Просив у позові відмовити. В подальшому представник даної третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заяву про розгляд даного спору у відсутності їх представника ( а.с. 25) та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Третя особа представник Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища - Ходорич О.М. в судовому засіданні проти вимог позивача заперечив. У поясненнях зазначив, що задоволення позовних вимог позивача порушить встановлений порядок надання житла і призведе до порушення прав інших осіб, які потребують поліпшення житлових умов з числа постраждалих осіб - які перебувають на квартирному обліку раніше позивача. Просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача Управління Державної Пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, представника відповідача Київського слідчого ізолятора Управління Державної Пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, представників третіх осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що позивач [PERSON] разом з сім'єю із чотирьох осіб перебуває на квартирному обліку в Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації 1988 року (а.с.7). Встановлено, що з 16 липня 2008 року по 2 березня 2009 року позивач проходив службу на посаді заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи Бучацької виправної колонії № 85 (а.с.110) та звільнений у відставку. Також судом встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС 1-ої категорії (а.с.5), інвалід третьої групи. (а.с. 10). Статею 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що особам, віднесеним до 1 категорії постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи надається право позачергового забезпечення жилою площею, якщо вони потребують поліпшення житлових умов. Ці особи, повинні забезпечуватися житлом протягом 1 років з дня подачі заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15% усього збідованого житла. Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним та Київський міський державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що самостійно переселилися. Фінансування і будівництво здійснюється з Державного Бюджету України. Відповідно до ст.ст. 32, 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів Державного Бюджету України. Законом України «Про Державним бюджетом України на 2013 рік» видатки на забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачені не були. Забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється в межах цільових бюджетних призначень. Згідно ч.1 ст. 23 Бюджетного Кодексу України будь які зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Розподіл бюджетних коштів здійснюється з урахуванням кількості громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов (квартирному обліку), згідно з поданими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями даними. Відповідно до ч. 3 ст.46 Житлового кодексу Української РСР особи, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку. Судом встановлено, що з 26.10.2009 р. позивач перебуває на квартирному обліку в позачерговому списку забезпечення житлом Київського слідчого ізолятора та Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 52). Частиною 4 ст. 43 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Відповідно до пункту 38 постанови Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470 "Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщеньв Українській РСР" громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включенням до списків). Інших підходів, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень чинне законодавство України не встановлює. У судовому засіданні сторонами не заперечується та обставина, що на даний час позивач житлом не забезпечений та потребує поліпшення житлових умов. Відповідно до ст. 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшеннят житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю. Згідно з ч. 1 ст. 37 ЖК України, облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв'язку з виходом на пенсію. Згідно зі ст. 43 ЖК Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Як вбачається з протоколу № 3 засідання комісії із соціально-побутових питань Київського слідчого ізолятора від 05.03.2013 року, Київському СІЗО було виділено дві квартири, одна з яких включена до числа службових жилих приміщень, а друга надана для постійного проживання позачерговику (постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи в списку позачерговиків з 19.12.1991 року), що перебував у списку під №1. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що позивач перебуває на обліку для покращення житлових умов разом зі складом сім'ї позачергово з 26.10.2009 р. та перебуває восьмим у списку осіб, які потребують покращення житлових умов позачергово, і до цього часу у відповідачів була відсутня достатня кількість житлової площі для забезпечення позивача, про що йому надавалась відповідь на його звернення (а.с. 12). За таких обставин, суд приходить до висновку, що надання позивачу житлової площі з порушенням встановленої у відповідачів черговості осіб, які також перебувають на обліку для покращення житлових умов позачергово, буде порушувати їх права і законні інтереси. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні,а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed