Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

У вересні 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків та додаткових витрат. Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони є батьками відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] стверджували, що вони є особами похилого віку, їхній щомісячний дохід не дозволяє їм забезпечити достатній життєвий рівень. Крім цього, [PERSON] є особою з інвалідністю, унаслідок чого вона змушена витрачати значні суми грошових коштів на лікування. Позивачі зазначили, що їхній син [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, отримує значний дохід та має можливість надавати утримання батькам. З цих підстав [PERSON], [PERSON] просили суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і довічно; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і довічно; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати, пов'язані з лікуванням та доглядом за нею у розмірі 8000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і довічно. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він надає утримання батькам у грошовій формі, проте заявлений до стягнення розмір аліментів та додаткових витрат, пов'язані з лікуванням [PERSON] та доглядом за нею, є надмірно високим. У ході розгляду справи судом залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог колишню дружину відповідача [PERSON] - [PERSON], на користь якої рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання та утримання їхнього малолітнього сина [PERSON] У судовому засіданні третя особа та її представник проти позову заперечували, та пояснили, що відповідач [PERSON] надавав і надає своїм батькам утримання у грошовій формі, а пред'явлення [PERSON] та [PERSON] позову про стягнення з їхнього сина аліментів та додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням [PERSON] та доглядом за нею, не є способом вирішення цивільного спору, а має на меті створити умови для зменшення аліментів, які були стягнуті на утримання [PERSON] та малолітнього [PERSON] Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідача [PERSON] (а. с. 4). [PERSON] та [PERSON] є особами пенсійного віку (а. с. 9, 10). Крім цього, позивач [PERSON] є особою з інвалідністю (а. с. 11). Позивачі стверджували, що їхній щомісячний дохід не дозволяє їм забезпечити достатній життєвий рівень, а тому просили стягнути з їхнього сина [PERSON] аліменти на їх утримання та додаткові витрати, пов'язані з лікуванням [PERSON] та доглядом за нею. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь його батьків утримання у грошовій формі, суд виходить з такого. За приписами до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ст. 203 СК України). Вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Згідно з нормою ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192, 194-197 СК України. Таким чином, обов'язковими умовами та підставами покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків є: 1) діти досягли вісімнадцяти років; 2) батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; 3) батьки потребують матеріальної допомоги; 4) відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Умовою виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. При цьому, суд звертає увагу на те, що факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з положеннями чинного законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо. Ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" передбачено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік. Так, прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01 січня 2018 року становить 1373,00 грн. Натомість розмір пенсії [PERSON] значно перевищує суму прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та складає 3310,15 грн на місяць. Пенсія [PERSON] також перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб (а. с. 243, 244). Також слід зауважити, що [PERSON] на підтвердження розрахунку суми коштів, які необхідно витрачати на лікування її хронічних хвороб, надала чеки та квитанції з аптек та магазинів, проте у них не зазначено імені покупця, більшість придбаних ліків та медичних товарів поза межами лікарських призначень хворій [PERSON] (а. с. 52-77, 161-163, 181-184, 187-188, 228-229, 247-247, 249) Нормою ч. 1 ст. 81 ЦПК України на кожну зі сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач [PERSON] не довела з посиланням на належні та допустимі докази, що щомісячні її витрати на лікування перевищують її дохід у вигляді пенсії. Крім цього, суд звертає увагу на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року у цивільній справі №753/10640/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та постановою Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року встановлено факт надання [PERSON] утримання у грошовій формі своїм батькам [PERSON] та [PERSON] (а. с. 191-199). Ураховуючи наведені обставини, суд не вважає, що [PERSON] та [PERSON] потребують матеріальної допомоги, а тому у задоволенні їх позову до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків та додаткових витрат слід відмовити.

Outcome: dismissed