Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.05.2015 р. звернувся до суду із вимогами до відповідачів, які протягом розгляду справи скорегував, про стягнення за рахунок коштів державного бюджету 597,00 грн. на відшкодування майнової шкоди, посилаючись на те, що у провадженні відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції знаходився виконавчий лист №2-764/12, виданий 25.06.2014 р. Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з публічного акціонерного товариства «АК «Київводоканал» на його користь моральної шкоди. Оскільки державний виконавець не виконував рішення суду, він 17.09.2014 р. звернувся до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві із усною заявою про вчинення кримінального правопорушення, після чого бездіяльність районного управління міліції оскаржував до слідчого судді, відповідач перешкоджав розгляду зазначеного провадження, не надавав витребувані слідчим суддею матеріали й рішення було прийнято тільки 22.01.2015 р. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві Сафонова Н.В., вона ж є представником відповідача слідчого відділу Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на їх необґрунтованість. В судове засідання третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві не з'явилася, про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку. Суд, вивчивши надані докази, вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані суду документи свідчать про те, що у Печерському районному суді м. Києва перебувало провадження за скаргою [PERSON] на бездіяльність службових осіб слідчого відділу Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення; ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/27658/14-к від 22.01.2015 р. скаргу [PERSON] задоволено, зобов'язано службових осіб слідчого відділу Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою [PERSON] про вчинене кримінальне правопорушення від 17.09.2014 р. та розпочати досудове розслідування за ч.2 ст.382 КК України, про що повідомити [PERSON] Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилаються на те, що внаслідок бездіяльності відповідачів йому завдано майнову шкоду. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини, й вказана стаття встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1176 ЦК України, є протиправна поведінка, шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, й відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Відповідальність за загальними правилами настає лише за наявності вини завдавача шкоди. Шкода це зменшення чи знищення майнових або немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність завдавача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, з огляду на положення ст.1176 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини завдавача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди, та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Однак цьому позивач [PERSON] не навів обґрунтування позовних вимог та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння його шкоди, її розміру. Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або особі внаслідок іншою незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, посереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. В свою чергу Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду" встановлює вичерпний перелік випадків, умов та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Так, п.1 ст.1 вищевказаного Закону встановлено, що шкода, завдана громадянинові, підлягає відшкодуванню внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Статтею 2 даного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду (п.1); встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів (п.1-1); закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п.2). Крім того, згідно п.1 ст.3 Закону у випадах, наведених у ст.1 цього ж Закону, громадянину відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Таким чином, згідно п.1 ст.1, п.1-1 ст.2 та ст.3 цього ж Закону право громадянина на відшкодування заробітку та інших грошових доходів виникає якщо шкода завдана внаслідок незаконного взяття і тримання під вартою, інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури, суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed