Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], про солідарне стягнення 473'700 грн., незаконно отриманих у неї (набутих без достатньої правової підстави). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 лютого 2013 року вона уклала із [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] Сторони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулось повне його виконання зі сторони позивачки, а саме, вона сплатила повну вартість квартири в розмірі 473'700 грн., передавши дану суму коштів продавцю у приміщенні нотаріальної контори, про що свідчать пункти 4, 5 договору купівлі-продажу. Однак, відповідачка [PERSON] відмовилась вчиняти останній підпис для реєстрації договору купівлі-продажу в державному реєстрі речових прав, мотивуючи це тим, що кошти особисто їй продавцем не передавались. Таким чином, на думку позивачки, відповідачка незаконно ухилилась від остаточного нотаріального оформлення та посвідчення договору купівлі-продажу квартири та внесення відомостей про позивача, як нового її власника, в державний реєстр речових прав. Отже, у зв'язку із тим, що [PERSON] і надалі залишається власником квартири, кошти, які вона отримала від позивачки є такими, що набуті без достатньої правової підстави і повинні бути їй повернуті. В процесі розгляду справи, а саме 26 січня 2015 року, позивачка подала до суду заяву про збільшення позовних вимог в якій просила також стягнути солідарно з відповідачів завдані з їх вини інфляційними процесами за період з 19 лютого 2013 року по 20 січня 2015 року збитки, в розмірі 119'703,99 грн. і три проценти річних в сумі 27'253,97 грн. Вказане мотивує тим, що [PERSON] з моменту підписання договору і до даного часу, придбаної квартири їй не передає і коштів не повертає, чим заподіяла зазначених збитків. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги із урахування їх збільшення, з підстав, наведених у позовній заяві, крім тих в яких вона зазначає кому саме передала грошові кошти при розрахунку за квартиру. У судовому засіданні [PERSON] щодо цього вказала, що 30'000 дол. США наявних у неї, вона передала [PERSON] (з яким вона була знайома до цього), а той у свою чергу, додавши частину коштів які у неї не вистачало, передав їх [PERSON] Відповідачка [PERSON], котра є представником [PERSON] та її представник [PERSON], у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову і вказали на те, що зазначений договір купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2013 року є не укладений, оскільки продавець не отримував кошти від покупця. Безпосередньо з позивачкою, [PERSON] вперше зустрілася у нотаріуса в день підписання договору. В якості представника покупця квартири з [PERSON] неодноразово зустрічався і погоджував усі умови купівлі-продажу чоловік на ім'я [PERSON]. Цьому ж [PERSON], як вона зрозуміла, позивачкою були передані кошти за квартиру. Із цими грошима, за винятком 5'000 дол. США, покладених на рахунок [PERSON], [PERSON] зник у невідомому напрямку. За заявами позивача [PERSON] та [PERSON], які вказали, що їхніми коштами в сумі 130'000 дол. США заволодів шахрай на ім'я [PERSON], Тернопільським міським відділом УМВСУ в Тернопільській області зареєстровано кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. В рамках цього кримінального провадження особу [PERSON] встановлено. Це [PERSON], який оголошений в розшук. Отримані від [PERSON] кошти в сумі 5'000 дол. США [PERSON] добровільно видала слідчому Тернопільського МВ УМВСУ в Тернопільській області. Таким чином, на переконання відповідачки та її представника, відсутні правові підстави для стягнення з них коштів. У судовому засіданні приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] суду пояснила, що дійсно 19 лютого 2013 року в приміщенні її нотаріальної контори повинно було відбутись укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], і [PERSON] Перед цим до неї декілька разів приходила [PERSON] із представником агенції нерухомості [PERSON] і цікавились процедурою відчуження квартири. Окрім цього, вони також відвідували її і ще з одним чоловіком - [PERSON] та у неї, тобто нотаріуса, склалось враження, що саме він буде покупцем. Ця думка її покинула під час внесення у проект договору найменування сторін. Отож, в процесі вчинення нотаріальних дій по посвідченню вказаного договору купівлі-продажу нею був підготовлений проект договору, сторони погодили усі його істотні умови і підписали. Проте здійснюючи запис в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, виникли обставити, за яких при проведенні розрахунку між сторонами виник спір і вона зупинила усі подальші нотаріальні дії, вказаного запису не вчинила та викликала працівників міліції. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, суд прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. Згідно вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 19 лютого 2013 року в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] відбулось підписання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між продавцем [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] по довіреності від 08 лютого 2013 року посвідченій віце-консулом Генерального консульства України в Неаполі, [PERSON], та покупцем [PERSON] В силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки визнаний сторонами, той факт, що укладення цього правочину не було завершено, позаяк сторони не підписались в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. 19 лютого 2013 року [PERSON] звернулась до слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області з заявою, в якій просила відшукати та притягнути до відповідальності невстановлену особу, яка 19 лютого 2013 року перебуваючи в приміщенні нотаріальної контори по [ADDRESS] заволоділа її коштами в сумі 30'000 дол. США чим спричинив їй шкоду на дану суму. 20 вересня 2013 року [PERSON] подала слідчому уточнення до цієї заяви і вказала, що її вона зробила зі слів [PERSON] та [PERSON], які отримали у неї відповідно 72'200 дол. США та 59'000 дол. США у нотаріальній конторі по [ADDRESS] за продані їй квартири. Згідно фотокопії листа слідчого СВ Тернопільського МВ УМВСУ в Тернопільській області № 24/10 від 28 липня 2013 року, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013210010000687 від 20 лютого 2013 року за заявою [PERSON] та [PERSON] про те, що невідома особа шляхом обману заволоділа їхніми грошовими коштами. В ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що вищевказане кримінальне правопорушення вчинив [PERSON], якому 20 лютого у встановленому законом порядку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 статті 190 КК України - шахрайство - заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах. Згідно фотокопії протоколу добровільної видачі від 19 червня 2013 року, слідчий СВ Тернопільського МВ УМВСУ в Тернопільській області Бачинська Г.П. у приміщенні службового кабінету зафіксувала те, що [PERSON] добровільно надала їй грошові кошти в сумі 5'000 дол. США, які були нею отримані від [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав, що чоловік на ім'я [PERSON] звернувся до нього із проханням допомогти розшукати квартиру яка продається. На що він повідомив [PERSON], що про таке помешкання йому відомо і воно розташовано по [ADDRESS]. Також він зателефонував власниці цього приміщення - [PERSON] і познайомив її з [PERSON]. Свідок [PERSON] повідомив, що 19 лютого 2013 року він так само як і [PERSON] продавав квартиру. Оформлення обох договорі купівлі-продажу відбувалось в однин день, а посвідчував їх один нотаріус - [PERSON] Покупцем його квартири спочатку видався [PERSON], але потім стало зрозуміло, що це, як і у випадку [PERSON], є [PERSON] Також він бачив, як [PERSON] і [PERSON] підписали договір купівлі-продажу квартири. При розрахунку були присутні [PERSON], [PERSON] і [PERSON] В подальшому [PERSON] повідомив, що кошти за купівлю квартири [PERSON] він внесе на її рахунок в банку. Це було ним частково виконано, а саме: гроші в сумі 5'000 дол. США таки були внесені на рахунок [PERSON] Більше коштів у [PERSON] не виявилось та за рештою грошей вони поїхали в смт. В.Березовиця де останній і зник. Окрім цього [PERSON] стверджує, що жодних грошових коштів безпосередньо [PERSON] ніхто не передавав. Свідок [PERSON] суду показав, що в лютому 2013 року чоловік на ім'я [PERSON] запропонував купити йому дві квартири, на що він погодився. Покупку він, тобто свідок, вирішив оформити на [PERSON] 10 лютого 2013 року ним та [PERSON] був проведено огляд таких житлових приміщень. Оформлення договорів купівлі-продажу повинна була здійснювати приватний нотаріус [PERSON] Остання склала проекти договорів котрі були підписані сторонами. В подальшому був проведений розрахунок, а саме 59'000 дол. США він передав [PERSON] Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Частиною 3 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що тексти договорів, заповітів, довіреностей та ряду інших документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів. Згідно ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно. Нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і який має печатку такого реєстратора. Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва здійснює пошук у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Відповідно до статті 51 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, у разі виявлення під час вчинення нотаріальних дій порушення законодавства негайно повідомляє про це відповідні правоохоронні органи для вжиття необхідних заходів. У разі виявлення нотаріусом або посадовою особою, які вчиняють нотаріальні дії, що ними допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії або вчинена нотаріальна дія не відповідає законодавству, нотаріус або посадова особа, які вчиняють нотаріальні дії, зобов'язані повідомити про це сторони (осіб), стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства. Відповідно до статті 52 Закону України «Про нотаріат», про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Кожний нотаріус веде окремий реєстр. Запис у реєстрі робиться чітко, розбірливо, із заповненням усіх граф, передбачених за встановленою формою. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Згідно глави 11 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, кожній нотаріальній дії присвоюється окремий реєстровий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії. Згідно ч. 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Зважаючи на те, що сторонами договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не було здійснено підпису у журналі реєстру для реєстрації нотаріальних дій така нотаріальна дія по посвідченню цього правочину не є вчиненою, а вказаний договір, в силу вимог ч. 3 статті 640 ЦК України, є неукладеним. Твердження позивачки та її представника, про те, що частину коштів в сумі 30'000 дол. США вона передала [PERSON], а той у свою чергу віддав їх [PERSON] спростовуються наступними доказами: · заявою [PERSON] слідчому СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області Єлкову О.О. від 19 лютого 2013 року в якій вона вказала, що її грошовими коштами в сумі 30'000 дол. США заволоділа невстановлена особа у нотаріальній конторі по [ADDRESS]; · протоколом допиту потерпілої [PERSON] від 20 лютого 2013 року з якого вбачається, що вона, будучи повідомленою про кримінальну відповідальність за завідома неправдиве показання пояснила, що «… нотаріус відчинив нам кімнату для передачі грошей в яку зайшов [PERSON], а я передала гроші [PERSON], який всю суму передав [PERSON], який взяв їх та почав рахувати, а через деякий період часу я зайшла до нього. Після закінчення підрахунку [PERSON] сказав, що все добре, всі гроші в сумі 130'000 дол. США є на місці, та повідомив, що йде з усіма грошима в банк для того щоб покласти гроші в повній сумі людям, у яких я придбала квартири…»; · показами свідка [PERSON] котрий зазначив, що жодних коштів за купівлю квартири [ADDRESS] безпосередньо [PERSON] ніхто не передавав. · Стосовно показів свідка [PERSON] в яких він зазначає, що гроші він передав саме [PERSON], то тут суд вважає за необхідне зазначити таке. 19 лютого 2013 року [PERSON] звернувся до слідчого СВ ТВМ УМВС України в Тернопільській області з проханням розшукати та притягнути до відповідальності невстановлену особу, яка 19 лютого 2013 року перебуваючи в приміщенні нотаріальної контори по [ADDRESS] заволоділа його грошовими коштами в сумі 100'000 дол. США, чим спричинила йому шкоду на вказану суму. Як вбачається з протоколу допит потерпілого [PERSON] від 19 лютого 2013 року, він, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідома неправдивих показів, пояснив, що «… запропонувала провести фінансовий розрахунок за квартири, що і було зроблено у спеціально відведеній кімнаті при відкритих дверях де [PERSON] було передано сума 127'000 дол. США. За даним процесом спостерігали продавці з «Дружби» та власниця кв. з вул. Вільхова. Порахувавши гроші [PERSON] забрав продавців пішов ставити гроші в «Приват Банк»…». 20 вересня 2013 року [PERSON] подав слідчому СВ ТМВС України в Тернопільській області уточнення (від 20 вересня 2013 року) і вказав, що заяву від 19 лютого 2013 року він написав зі слів [PERSON] та [PERSON], які отримали у [PERSON] відповідно 72'000 дол. США та 59'000 дол. США у вказаній нотаріальній конторі за продані їй квартири. Після вказаних уточнень [PERSON] не надавав додаткових пояснень слідчому СВ ТМВС України в Тернопільській області, протоколів допиту, при яких його б повідомляли про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів, не складалось. Отож, співставивши пояснення свідка [PERSON], котрі він виклав у заяві від 19 лютого 2013 року, протоколі його допиту як потерпілого від 19 лютого 2013 року, уточненнях (від 20 вересня 2013 року) до заяви від 19 лютого 2013 року та його покази дані ним у судовому засіданні суд приходить до переконання, що вони суперечливі між собою, не можуть буди джерелом достовірної інформації, а тому такі покази слід відкинути. З аналогічних підстав суд відкидає як доказ того, що грошові кошти позивачки отримані саме [PERSON], уточнення (від 20 вересня 2013 року) [PERSON] до заяви від 19 лютого 2013 року в якій вона зазначає, що цю заяву вона зробила зі слів [PERSON] та [PERSON], які отримали у неї відповідно 72'200 та 59'000 дол. США. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином позивачкою не доведено факту передачі 473'700 грн. саме [PERSON], тому немає підстав стверджувати, що остання володіла цими коштами, а це в свою чергу унеможливлює стягнення цих грошей як з неї, так і з [PERSON] У зв'язку з тим, що судом не встановлено факту заподіяння позивачці шкоди, немає підстав для застосування до відповідачів штрафних санкцій та стягнення інфляційних та трьох відсотків річних. Також слід зазначити, що кошти в розмірі 5'000 доларів США, які були перераховані [PERSON] на рахунок [PERSON], передані нею ж слідчому, який здійснює кримінальне провадження і будуть повернуті законному власнику в порядку встановленому КПК України. Відповідно до ч. 3 статті 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Згідно статті 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Зважаючи на те, що суд визнав позовні вимоги не обґрунтованими і в задоволенні позову відмовив, суд вважає, що заходи забезпечення позову застосовані ухвалою суду від 15 травня 2013 року слід скасувати. Згідно статті 88 ЦПК України, так як у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі не стягуються.

Outcome: dismissed