Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Дельта Банк№ про розірвання кредитного договору, посилаючись на те, що 24 грудня 2013 р. між ним та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір №004-22507-241243 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, предметом якого є кредит у розмірі 50000 грн. на власні потреби. Займаючись підприємницькою діяльністю, [PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець з надання послуг вантажних перевезень. За необхідності користувався кредитом та виконував всі вимоги договору щодо своєчасного погашення відсотків. При укладанні договору з AT «Дельта Банк» [PERSON] сподівався на стабільну ситуацію на валютному ринку. Проте, протягом І-ІІІ кварталів 2014 року відбулась істотна зміна обставин, а саме: значне зростання курсу долару США по відношенню до гривні України (на 110 %), зростання вартості паливно-мастильних матеріалів на (80%), відповідне зростання вартості автозапчастин (60%) та вартість ремонтних робіт з обслуговування автомобіля. Рентабельність вантажних перевезень знизилась на 85%, окремі перевезення ставали збитковими. Пошук постійних замовників на вантажні перевезення, встановлення мінімальної собівартості перевезень вантажі, попутні перевезення, зменшення порожнього перегону автомобіля - це мінімальні заходи направлені на збільшення замовлень та прибуток з якого [PERSON] відповідно сплачував за кредитним договором. Враховуючи вказані обставини позивач був змушений призупинити підприємницьку діяльність. Після припинення підприємницької діяльності постійного місця роботи [PERSON] немає, будь-які інші джерела доходу у нього відсутні, що обумовлено економічними та політичними змінами та іншими незалежними від сторін факторами, на які ні позивач ні відповідач не розраховували при укладенні договору і не могли передбачити їх настання. Враховуючи істотні зміни обставин, які відбулись протягом 2014 року, позивач 20 травня 2014 року звернувся із заявою № 216099 до AT «Дельта Банк» в особі Голови Ради директорів AT «Дельта Банк» щодо розгляду питання про припинення нарахування відсотків за використаний кредит та дозволити сплачувати тіло кредиту. У відповіді від 05.06.14р. № 05-2160699 відповідач запропонував декларацію про доходи за останній рік. [PERSON] посилається на те, що банк не бажає внести зміни до кредитного договору за наявності істотної зміни обставин вирішити питання щодо розірвання договору за взаємною згодою у відповідності до вимог ст. 651 Цивільного кодексу України. На даний час [PERSON] не має можливості сплачувати відсотки за кредит, нараховані штрафи та тіло кредиту передбачені договором, що призведе до подальших порушень договору. Позивач просить розірвати кредитний договір № 004-22507-241213 від 24.12.2013 р. без нарахування відсотків за користування кредитними коштами та скасувати штрафи за кредитним договором. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що банк виконав свої зобов'язання, відповідач порушує умови кредитного договору, підстави для розірвання кредитного договору відсутні. Підстави наведені у позовній заяві є надуманими, не об'єктивними та такими, що не відповідають дійсності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 24.12.2013 р. між [PERSON] та банком укладено договір, у рамках якого: підпункт 1.1. відкрито поточний рахунок, операції за яким можна здійснювати з використанням платіжних засобів [NUMBER]; встановлено ліміт кредитної лінії на рахунок позивача у сумі 50 000 грн. строком 364 (календарні) дні, розмір процентної ставки - 9,99 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,00% в місяць. 24 грудня 2013 року за заявою позивача про відкриття поточного рахунку в AT «Дельта Банк» відкритий рахунок [NUMBER]. Позивач засвідчив, що до підписання ним договору він був ознайомлений у письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення ліміту кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України. ПAT «Дельта Банк» свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором щодо надання кредиту [PERSON] виконав у повному обсязі, що визнається позивачем. [PERSON] свої зобов'язання за оспорюваним кредитним договором не виконує з червня 2014 року. Відповідно до довідки №2/01-17/1278 про заборгованість від 03.02.2014 року заборгованість позивача за кредитним договором №006-22507-241213 від 24.12.2013 року станом на 02 лютого 2015 року становить 41017,79 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором чи законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-75цс13, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Враховуючи наведене, для розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України необхідно, щоб існували наступні обставини: 1) наявність істотного порушення договору; 2) наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, та її розмір; 3) заподіяна шкода не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; 4) наявність істотної різниці між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Суд приходить до висновку, що позивач не надав доказів на підтвердження заподіяння йому шкоди. Відсутні підстави для розірвання означеного кредитного договору і відповідно до статті 652 ЦК України, якою передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до п. 15, 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачем не надано доказів у відповідності до ст. 60 ЦПК України для розірвання означеного кредитного договору. Суд приходить до висновку, що [PERSON] не доведено наявність умови для розірвання кредитного договору згідно ст. ст. 651 та 652 ЦК України, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed