Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі та гідності. Ухвалою Печерського районного суду від 29.11.2016, занесеною до журналу судового засідання, здійснено заміну неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача Генеральну прокуратуру України. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що біля 10:00 год. 19.11.2015 Київська конкурсна комісія Генеральної прокуратури України з проведення відкритого конкурсу кандидатів на адміністративні посади у місцевих прокуратурах у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проводила співбесіду з позивачем, як з одним із учасників конкурсу. Засідання комісії згідно умов конкурсу було відкритим і транслювалося он-лайн на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України: www.gp.gov.ua, а запис співбесіди також розміщено за адресою: [INFO]. Позивач зазначає, що, звертаючись до нього, член комісії [PERSON] зазначив: «…в результаті невідомими особами, Ви - невідома особа, було зібрано вражай і селяни залишились без врожаю…». Також, [PERSON] повідомив, що 6 жовтня 2015 року на телефон довіри Генеральної прокуратури України надійшло телефонне повідомлення [PERSON], за яким проводиться службова перевірка, тому він не може підтвердити невинуватість позивача. [PERSON] зазначає, що розповсюджена інформація є вкрай негативною, такою, що принижує честь і гідність позивача в очах оточуючих, а тому просить суд: - визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача, розповсюджену начальником управління внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України [PERSON] 19.11.2015 інформацію про те, що [PERSON] - особа, яка зібрала чужий врожай, належний ТОВ «Агрофірма Поділля», і залишила селян без врожаю» та інформацію про проведення за цим фактом службової перевірки; - зобов'язати Генеральну прокуратуру України оприлюднити в мережі Інтернет на офіційному сайті www.gp.gov.ua у вільному доступі спростування наступного змісту: «розповсюджена начальником управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України [PERSON], 19.11.2015 на засіданні Київської конкурсної комісії Генеральної прокурату України з проведення відкритого конкурсу кандидатів на адміністративні посади у місцевих прокуратурах інформація про те, що [PERSON] є особою, яка зібрала чужий врожай, належний ТОВ «Агрофірма Поділля», і залишила селян без врожаю та інформація, що за цим фактом проводиться службова перевірка є недостовірною і спростована в судовому порядку». Позивач у судове засідання не з'явився, однак, в матеріалах справи наявна заява, відповідно якої позивач просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, враховуючи думку представника відповідача, визнав можливим розгляд справи провести за відсутності позивача. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Судом встановлено, що 19.11.2015 Київська конкурсна комісія Генеральної прокуратури України з проведення відкритого конкурсу кандидатів на адміністративні посади у місцевих прокуратурах проводила співбесіду з позивачем, як з одним із учасників конкурсу. Засідання комісії згідно умов конкурсу було відкритим і транслювалося он-лайн на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України: www.gp.gov.ua. Під час конкурсу, член комісії [PERSON], звертаючись до позивача, зазначив: «…в результаті невідомими особами, Ви - невідома особа, було зібрано вражай і селяни залишились без врожаю…». Разом з тим, оцінюючи зміст оскаржуваної інформації, суд вбачає, що вона не стосується безпосередньо позивача. У п. 15 постанови пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В оскаржуваній інформації, яку просить спростувати позивач, серед іншого, зазначається: «…в результаті невідомими особами…», без зазначення конкретних осіб, їх прізвищ та імен, в тому числі і особи позивача. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Зважаючи на викладене, суд позбавлений можливості встановити, чи є оскаржувана інформація недостовірною, оскільки, відомості, які просить спростувати позивач, не стосуються безпосередньо його особи. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] під час співбесіди не зазначив про те, що [PERSON] є особою, яка зібрала чужий врожай, належний ТОВ «Агрофірма Поділля», позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Також, позивач просить визнати недостовірною інформацію про те, що за фактом зібрання вражаю проводиться службова перевірка. Водночас, в матеріалах справи міститься звернення [PERSON] щодо протиправних дій позивача, пов'язаних з незаконним арештом у 2010 році майна ТОВ «Агрофірма Поділля» і ФГ «БАТір», та невиконанням рішення суду щодо повернення цього майна, на підставі якого прокуратурою Київської області було розпочато перевірку. (а.с.62-63) За результатами перевірки 13.11.2015 Баришівською міжрайонною прокуратурою Київської області зареєстровано кримінальне провадження №42015110070000029 за фактом незаконного відчуження майна ТОВ «Агрофірма Поділля».(а.с.67) Таким чином, оскільки, перевірка за зверненням [PERSON] щодо протиправних дій [PERSON] дійсно проводилась, то Генеральною прокуратурою України недостовірна інформацію не розповсюджувалась. Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженності правосуддя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Отже, в процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження факти порушення прав позивача, які полягали би у приниженні його честі та гідності, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В зв'язку з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 20, 201, 270, 275, 277, 297, 299 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 №1,

Outcome: dismissed