Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

01.06.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Головного управління національної поліції України в м.Києві, Прокуратури м.Києва, Державної казначейської служби України. Під час розгляду справи, за клопотанням позивача був замінений неналежний відповідач Головне управління національної поліції України в м.Києві на належного відповідача Головне управління МВС України в м.Києві на підставі того, що Головне управління національної поліції України в м.Києві не являється правонаступником Головного управління МВС України в м.Києві. В своєму позові [PERSON] просить зобов'язати Державне казначейство України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь грошові кошти у сумі 50 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тримання під вартою, перебування у КМКЛШМД (Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги) та в Київському міському центрі судово-психіатричної експертизи. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав, що необґрунтоване кримінальне переслідування, яке завдало йому моральних страждань, виразилось в тому, що з 21.07.2014 року було заведено ОРС «Захист» № 02-59/14 оперативними працівниками ВБНОН Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, відносно [PERSON]; відкрито кримінальне провадження ЄРДР № 12014100020009713 з 04.11.2014 року, затримано його в порядку ст.208 КПК України, складено протокол затримання 03.12.2014 року СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві та обрано відносно нього запобіжний захід тримання під вартою. В подальшому вироком Дарницького районного суду м.Києва від 23.07.2015 року [PERSON] в пред'явленому обвинуваченні за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.І ст.263 КК України визнано не винуватим та виправдано на підставі п.2 ч.І ст.373 КПК України за недоведеністю вчинення цих злочинів. Запобіжний захід відносно [PERSON] у виді тримання під вартою скасовано, звільнено останнього з- під варти в залі суду. В подальшому вирок від 23.07.2015 року переглядався вищими інстанціями та ухвалою ВССУ від 23.12.2015 року, було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора. Таким чином, [PERSON] був незаконно позбавлений волі протягом 7 місяців 20 днів. Також, завдання моральної шкоди позивач обґрунтував самим притягненням його до кримінальної відповідальності по 4 епізодам за тяжкі кримінальні злочини ч.2 ст.307, ч.І ст.263 КК України та по 2 епізодах за злочини середньої тяжкості ч.2 ст.309 КК України, , Крім того, перебування з 03.12.2014 року по 11.12.2014 року у КМКЛШМД (Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги) - на стаціонарному лікуванні, із діагнозом: «Не проникаюче колото різане поранення передньої черевної стінки» та в Київському міському центрі судово- психіатричної експертизи, [PERSON] також вважає таким, що завдало йому значних моральних страждань. Тривала ізоляція від сім'ї стала причиною глибоких душевних страждань брата, дядька, сина. Вважає, що ізоляція від суспільства, жорсткі умови тримання під вартою, призвели до руйнації життєвих планів та порушення нормальних соціальних зв'язків [PERSON] і тепер вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на викладені у позові обставини та доводи, просили позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача Головного управління МВС України в м.Києві повторно не з'явився. Причини неявки суду не повідомив. Відповідач Державна казначейська служба України, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, свого уповноваженого представника в судове засідання не направила та не повідомила суду про причини неявки представника. Направила через канцелярію суду письмові заперечення, згідно яких зазначила, що вимоги позову є безпідставними та необґрунтованими. Представник прокуратури м.Києва проти задоволення позову заперечувала, надала суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, суд прийшов до висновку щодо часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За змістом ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 21.07.2014 року, працівниками ВБНОН Дарницького РУ ГУ МВС України, відносно [PERSON] заведено оперативно-розшукову справу категорії «Захист» 02-59/14. 04.11.2014 року СВ Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві внесено відомості до ЄРДР № 12014100020009713, за ч.2 ст. 309 КК України, відносно [PERSON] 01.12.2014 року СВ Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві внесено відомості ЄРДР № 12014100020010782, за ч.2 ст.307 КК України, відносно [PERSON], 02.12.2014 року СВ Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві внесено відомості ЄРДР № 12014100020010852, за ч.2 ст.307 КК України, відносно [PERSON] 04.12.2014 року СВ Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві внесено відомості ЄРДР М 12014100020010872, за ч.2 ст.307 КК України, відносно [PERSON] 04.12.2014року СВ Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві внесено відомості ЄРДР № 12014100020010873, за ч.І ст.263 КК України, відносно [PERSON] 03.12.2014 року СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, [PERSON] був затриманий в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. 04.12.2014 року СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві гр. [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбаченого ч.2 ст.307 КК України. 06.12.2014року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб. 28.01.201528.01.2015 року прокуратурою Дарницького району м. Києва кримінальні провадження відомості ЄРДР № 12014100020009713, за ч.2 ст. 309 КК України, № 12014100020010782, за ч.2 ст.307 КК України, № 12014100020010852, за ч.2 ст.307 КК України, № 12014100020010872, за ч.2 ст.307 КК України, № 12014100020010873, за ч.І ст.263 КК України, відносно [PERSON] об'єднано в одне провадження за № 12014100020009713. 29.01.2015 року ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва, відносно [PERSON] продовжено строк тримання під вартою до 3-х місяців. 26.02.2015 року СВ Дарницького РУ МВС України в м. Києві гр. [PERSON] оголошено про зміну раніше повідомленої підозри гр. [PERSON] за ч.2 ст. 307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.2 ст.309, ч.І ст.263 КК України. 26.02.2015 року старшим прокурором прокуратури Дарницького району м. Києва затверджено обвинувальний акт, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.2 ст.309, ч.І ст.263 КК України, відносно [PERSON] та направлено до суду. 02.03.2015 року Дарницьким районним судом м. Києва проведено підготовче судове засідання відносно [PERSON] та продовжено запобіжний захід - тримання під вартою, відносно [PERSON] в Київському СІЗО № 13, строком до 28 квітня 2015 року. 21.04.2015 року Дарницьким районним судом м. Києва продовжено запобіжний захід - тримання під вартою, відносно [PERSON] строком до 17.06.2015 року. 11.06.2015 року Дарницьким районним судом м. Києва продовжено запобіжний захід тримання під вартою, відносно [PERSON], строком до 07.08.2015 року. 23.07.2015 року Дарницький районний суд м. Києва виніс виправдальний вирок відносно [PERSON], де в пред'явленому обвинуваченні за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.І ст.263 КК України [PERSON] визнано не винуватим та виправдано на підставі п.2 ч.І ст.373 КПК України за недоведеністю вчинення цих злочинів. Запобіжний захід відносно [PERSON] у виді тримання під вартою скасовано та звільнено останнього з-під варти в залі суду негайно. 30.09.2015 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва відмовлено прокурору прокуратури Дарницького району м. Києва у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року щодо [PERSON], а апеляційну скаргу повернуто прокурору. 23.12.2015 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30.09.2015 року про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено. Таким чином виправдувальний вирок Дарницького районного суду м.Києва від 23.07.2015 року набрав законної сили. З викладеного вбачається, що [PERSON] перебував під кримінальним переслідуванням з 21.07.2014 року, де відносно нього проводились оперативно-розшукові заходи, заведена оперативно розшукова справа «Захист» №02-59/14, з 04.11.2014 року відкрито кримінальне провадження ЄРДР № 12014100020009713, всього 1 рік 5 місяців та 3 дні. З 03.12.2014 року до 23.07.2015 року, а саме 7 місяців 20 днів, [PERSON] був фактично позбавлений волі, так як був затриманий працівниками міліції та йому обрано запобіжний захід - тримання під вартою в Київському СІЗО № 13. Крім того, 03.12.2014 року під час проведення обшуку в його квартирі [ADDRESS], [PERSON] не зміг змиритись із фактичними обставинами, які з ним трапились 03.12.2014 року під час незаконного затримання та проведення обшуку і вилучення у нього та в його помешканні речей, які йому не належать та будучи в пригніченому стані наніс собі ножем ушкодження в черевну порожнину, що підтверджується протоколом ОМП від 03.12.2014 року за адресою [ADDRESS], довідкою від 03.12.2014 року, відносно [PERSON] виданою КМКЛШМД (Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги). З 03.12.2014 року по 11.12.2014 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КМКЛШМД (Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги), із діагнозом: «Не проникаюче колото різане порання передньої черевної стінки». Було проведено ПХО рани живота. 11.12.2014 року [PERSON] із КМКЛШМД був доставлений в Київське СІЗО № 13. З 12.02.2015 року [PERSON] перебував у Київському міському центрі судово-психіатричної експертизи з метою проведення судово-психіатричної експертизи №108. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та тривалого перебування під вартою позивачеві - [PERSON] було завдано нестерпних душевних страждань, які, зокрема, виразилися у втраті сенсу продовжувати життя та думках про самогубство, руйнуванні життєвих планів та соціальних зв'язків, тривалому відриві від сім'ї, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію. Значно погіршився стан здоров'я позивача, з'явилися соматичні захворювання. Під час проведення обшуку та перебування в місцях позбавлення волі у позивача мали місце психічні розлади у вигляді істерії та схильності до суїциду. Адміністрація слідчого ізолятору, де утримувався позивач, не звертала уваги на його скарги щодо стану здоров'я, проте за будь- яку дрібну провину безпідставно застосовувала до нього жорсткі дисциплінарні покарання. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1,2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. (ч.7 ст.1176 ЦК України) Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Ст.2. Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» зазначає, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановления виправдувального вироку суду; Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розінуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Ст. 3. Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» встановлено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1)заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 5) моральна шкода. Ст. 4. Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» зазначає, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті З цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування шкоди є доведеним, а тому підлягає задоволенню. Доводи відповідачів не спростовують факт заподіяння позивачу шкоди, внаслідок неправомірних дій органів досудового розслідування. Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково та вважає за можливе стягнути на користь [PERSON] 250 000 грн. в рахунок відшкодування завданої йому шкоди. . Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial