Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту що має юридичне значення, а саме безпосередньої участі [PERSON], [INFO], у бойових діях з 15 серпня по 30 серпня 2015 року, з 23 вересня по 28 вересня 2014 року, з 4 березня по 4 травня 2015 року, пов'язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України під час проведення антитерористичної операції в зоні її проведення в Донецькій та Луганській областях. Метою встановлення цього факту є підтвердження участі заявника в антитерористичній операції та подальшого отримання заявником відповідного статусу. До судового засідання учасники справи не з'явились. Заявник надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи 4 Всеукраїнської громадської організації «Союз «Народна Пам'ять» надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, письмові пояснення, відповідно до котрих у встановленні факту в частині участі заявника у бойових діях в період з 23 вересня по 28 вересня 2014 року просив відмовити, оскільки жоден представник вказаної організації не брав участі у бойових діях у антитерористичній операції. Представник заінтересованої особи 1 Державної служби України у справах ветеранів війни і учасників антитерористичної операції надав письмові пояснення, відповідно до яких у разі підтвердження в судовому порядку факту участі заявника в бойових діях, не заперечують щодо задоволення заяви. Представник заінтересованої особи 2 Антитерористичний центр при СБУ надав заву про розгляд справи у його відсутність. Ухвалою суду від 27 листопада 2017 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено на 31 січня 2018 року. У зв'язку з перебуванням судді на лікарняному розгляд справи перенесено на 14 березня 2018 року. Суд розглянув справу за відсутності заявника та заінтересованих осіб. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви, виходячи з такого. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об'єктами національної безпеки, між іншим, є держава, конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканість. Суб'єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об'єднання громадян (ст. 4 Закону України «Про основи національної безпеки України»). Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України, та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей. Судом встановлено, що заявник [PERSON] брав безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької ті Луганської областей в секторах «Б» та «М» у 2014 та 2015 роках, а саме у бойових діях з 15 серпня по 30 серпня 2015 року, з 23 вересня по 28 вересня 2014 року, з 4 березня по 4 травня 2015 року. Так, факт перебування заявника в зоні проведення антитерористичної операції підтверджується посвідченнями про відрядження від 14 серпня 2014 року № 14/08-1 від 23 вересня 2014 року № 23/09-1 та від 03 березня 2015 року № 43, а також і витягами з наказів Керівників секторів «М» та «Б» та довідкою Всеукраїнської громадської організації про безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції № 023. Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», передбачено, що порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які брали участь в проведенні антитерористичної операції, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також районах антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в її проведенні (далі - Порядок у редакції від 20.08.2014). Відповідно до пункту 2 Порядку у редакції від 20.08.2014, статус учасника бойових дій надається: - військовослужбовцям (резервістам, військовозобов'язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв'язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, : і агенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції; - працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися і брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення. Оскільки заявник не має статусу військовослужбовця та працівника Збройних Сил України і залучений був в якості спеціаліста організації ВГО «Союз, «Народна пам'ять» та ТОВ «КОДОКАН» з метою надання допомоги цивільному населенню, сприяння підрозділам Збройних Сил України, організація взаємодії з іншими військовими формуваннями та правоохоронними органами, місцевими органами влади, ЗМІ та приватним сектором, виконання завдань з пошуку загиблих військовослужбовців у складі сил та засобів керівника сектора "Б". Так, 02.03.2015 ВГО «Союз «Народна Пам'ять» подано подання до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (від 3.03.2015 № 927/0/10-15) щодо визнання [PERSON] учасником бойових дій. Листом від 27.03.2015 № 989/01/07.1-15 Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції повідомила, що у заявник не вистачає документів для отримання статусу учасника бойових дій. 16.06.2015 № 1/3-57 ВГО «Союз «Народна Пам'ять» направило до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції направила документи щодо надання заявнику статусу учасника бойових дій, але у зв'язку із тим, що Законом України 7.04.2015 № 291-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виключено працівників підприємств, установ та організацій, які залучалися і брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення із статусу учасників бойових дій, зазначений лист Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції не розглянуто. Таким чином, [PERSON] був позбавлений права на отримання статусу учасника бойових дій. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до Порядку у редакції від 20.08.2014, яке діяло на момент безпосередньої участі заявника в АТО на території Донецької та Луганської областей, порядок та підстави отримання статус визначено відповідно до пунктів 4 та 5. Відповідно до положень п. 4 Порядку у редакції від 20.08.2014 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення або направлення (прибуття) у відрядження для безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення (витяги з наказів, розпоряджень, посвідчень про відрядження, книг нарядів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень), а також документи, що стали підставою для прийняття керівниками підприємств, установ, організацій рішення про направлення осіб у таке відрядження. Відповідно до пункту 5 Порядку у редакції від 20.08.2014, рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції із включенням до її складу фахівців Міноборони, МВС, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв'язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань. До складу міжвідомчої комісії можуть включатися фахівці інших державних органів та представники громадських організацій. Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі документів, які визначені п. 11 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року № 200, та п. 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413. Крім того, у п. 14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій визначено, що у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами. Таким чином, до переліку документів, що підтверджують право громадянина на визнання його учасником бойових дій, входить рішення суду про встановлення факту участі особи в бойових діях. Враховуючи наведене, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що обставини, викладені заявником, знайшли своє підтвердження, ґрунтуються на положеннях Закону, у зв'язку з чим заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved