Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона являється співвласником квартири № 9 в будинку № 42 «а» по вул. Жайворонкова м. Хуст. У 2017 році вона вирішила подарувати свою частину квартиру своїй доньці та звернулась до приватного нотаріуса для оформлення відповідних документів. Позивачу нотаріусом повідомлено, що в Єдиному реєстрі заборон на нерухоме майно міститься запис № 4062419 від 16.11.2006 року про накладення заборони на відчуження квартири, співвласником якої вона являється. Однак позивачу не відомо у звязку з чим було накладено заборону та на якій підставі, оскільки жодних боргових зобовязань перед відповідачем не має. Вважає накладену заборону на відчуження нерухомого майна незаконною, тому просить суд скасувати арешт і заборону на відчуження нерухомого майна, зареєстровану 16.11.2006 р. Хустською ДНК за № 406241 на підставі повідомлення, б/н 23.04.1997 року. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON], діючий на підставі ордеру, позов підтримав повністю, посилаючись на наведені у ньому обставини. Просить суд позовні вимоги задоволити. Представник відповідача філії-Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» Державний ощадний банк в судове засідання не зявився. Начальник облуправління [PERSON] подав суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника з урахуванням поданого відзиву на позов. У задоволенні позову просить відмовити з тих підстав, що між АТ «Ощадбанк» та позивачем немає як і не було жодних договірних відносин, зі змісту яких би виникали будь-які права та обовязки сторін. Жодних повідомлень, заяв, листів чи клопотань щодо арешту, заборон відчуження майна позивача АТ "Ощадбанк" не надсилав. Представник третьої особи Хустської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Завідуючою Хустської держнотконтори [PERSON] до суду 25.01.2018 року подано заяву, в якій він просить провести розгляд справи без участі представника, заперечень щодо позову не мають. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006 року є співвласником ? квартири № 9 в будинку № 42 «а» по вул. Жайворонкова м. Хуст. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта вбачається, що під № 4062419 внесено обтяження щодо квартири № 9 в будинку № 42 «а» по вул. Жайворонкова м. Хуст на підставі повідомлення, б/н від 23.04.1997 року, не вказано, за реєстром. Таким чином, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем не виникало жодних правових відносин, які б були б підставою для внесення обтяжень чи заборон на все майно позивача, а тому можуть бути наявними інші підстави для накладення арешту на майно позивача, що в свою чергу при задоволенні позову і знятті арешту з майна позивача може порушувати права тих осіб, в інтересах яких накладено арешт. А тому задоволення позову про зняття арешту з усього майна, яке належить на праві власності позивачу може порушити права інших осіб в інтересах яких був накладений спірний арешт майна і які не являються сторонами в даному судовому процесі. Згідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач в позовній заяві стверджує, що було накладено арешт на належну їй частину квартири, однак не наводить доказів того, що стало підставою накладення арешту на її майно Тобто, позовні вимоги позивача є необґрунтовані та недоведені, не підтверджені належними доказами у звязку з чим суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed