Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

У листопаді 2016 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальної справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], звернулась до суду з позовом до Куйбишевської районної ради у місті Донецьку про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, а саме, ? частку квартири [ADDRESS] після померлого 08.04.2013 року [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що 08.04.2013 року помер чоловік позивача - [PERSON], після якого залишилась спадщина у вигляді ? частки квартири [ADDRESS]. Як спадкоємець першої черги, [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до П'ятої донецької державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини та оформила лише спадкові права на грошові внески, а на квартиру мала намір оформити пізніше. Однак, звернувшись до нотаріальної контори, нотаріусом П»ятої донецької державної нотаріальної контори [PERSON] постановою від 12.10.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у вигляді ? частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що залишилась після смерті 08.04.2013 року чоловіка [PERSON] [PERSON], оскільки спадкова справа № 702/2013 знаходиться на не підконтрольній Українській владі території, приміщенні П'ятої донецької державної нотаріальної контори, у м. Донецьку, а тому порушуються її права. У судове засідання позивач, представник позивача не з'явились, надав суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання представник відповідача суду не надав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № 3043 від 25.04.2003 року виданого Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності у рівних долях [PERSON], [PERSON], з проведенням державної реєстрації у КП БТІ м. Донецька 16.06.2003 року. [PERSON], який помер 08 квітня 2013 року, за життя був чоловіком [PERSON], а тому відповідно до ст. 1261 ЦК України [PERSON] визнається спадкоємцем першої черги за законом. У передбачений законом строк [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка і нею була отримана спадщина у вигляді грошових сум відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого П'ятою донецькою державною нотаріальною конторою 06 листопада 2013 року, за реєстровим номером 3-1224. Відповідно до постанови від 12.10.2016 року нотаріусом П'ятої донецької державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у вигляді ? частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що залишилась після смерті 08.04.2013 року чоловіка [PERSON] [PERSON], оскільки спадкова справа № 702/2013 знаходиться на не підконтрольній Українській владі території, приміщенні П'ятої донецької державної нотаріальної контори, у м. Донецьку. З наведеного вбачається, що на даний час у позивача тривають правовідносини щодо прийняття спадщини, які регулюються спадковим правом відповідно до положень ЦК України та не можуть бути реалізовані через проведення антитерористичної операції. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою: по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Як роз'яснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, що не було доведено представником позивача відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, тоді як цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене вважаю, що позовні вимоги [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] до Куйбишевської районної ради у місті Донецьку про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню. Судові витрати по справі в порядку ст. 88 ЦПК України розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed