Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

06.04.2017р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до [PERSON], Виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради (треті особи - ПДДНК, Міністерство юстиції України) про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод в користуванні комунальною власністю та зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 07.04.2017р. відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 15.07.2017р. витребувані докази (а.с. № 118 т. № 1). 16.07.2018р. Дніпровська міська рада звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог (а.с. № 3-13 т № 2). Позивач з урахування збільшених позовних вимог обґрунтовує свій позов тим, що відповідачка [PERSON] отримала у власність гараж [NUMBER], загальною площею 18,6 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] (до зміни назви [ADDRESS]) на підставі додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2008р., яке було видано на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім'я померлої [INFO]. [PERSON], яке в свою чергу було видано виконавчим комітетом Соборної (до зміни назви Жовтневої) районної у м. Дніпрі (до зміни назви м. Дніпропетровськ) ради 27.11.2007р. на підставі рішення виконкому від 15.12.1959р. №753 параграф 5 «Про дозвіл будівництва гаражу для легкового автомобілю гр.[PERSON] у північно-східної стіни лікарні ім. Мечникова», зареєстрованого в КП «Дніпропетровське МБТІ» 13.12.2007р. за реєстраційним номером 21185041. Оскільки правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на спірний гараж було видано на померлу особу, позивач вважає, що воно є незаконним з моменту його видачі, тому в подальшому спадкоємець відповідач по цій справі [PERSON] не мала права на спадкування гаражу, право власності на який у спадкодавця [PERSON] не виникло на день її смерті. Позивач вважає, що рішення виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 15.12.1959р. №753 параграф 5 «Про дозвіл будівництва гаражу для легкового автомобілю гр.[PERSON] у північно-східної стіни лікарні ім. Мечникова» було винесено з порушенням на той час діючого законодавства УРСР. Звернення до суду викликано тим, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.10.2010р. за №106/56 «Про погодження КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» проведення реконструкції будівлі КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» в комплексі забудови [ADDRESS] було погоджено проведення реконструкції будівлі закладу у межах наданої КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» земельної ділянки. Відповідно рішення Дніпровської міської ради від 06.10.2010р. КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» видані Державні Акти на право постійного користування земельною ділянкою від 12.11.2010р. для фактичного розміщення офтальмологічного корпусу та для влаштування проїзду. Оскільки проїзд згідно проекту реконструкції повинен бути влаштований з виїздом на вул.. Д.Донського за рахунок земель територіальної громади міста, позивач вважає, що гараж відповідачки [PERSON] перешкоджає виконанню рішення міської ради та реконструкції офтальмологічного корпусу лікарні. Посилаючись на норми законодавства Української РСР, законодавства України, позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 15.12.1959р. за № 753 §5 «Про дозвіл будівництва гаражу для легкового автомобілю гр. [PERSON] у північно-східної стіни лікарні ім. Мечникова» про дозвіл [PERSON] будівництво гаражу з вогнестійкого матеріалу розміром 5 Х 3,5 м у північно-східної стіни лікарні ім. Мечникова, визнати незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я померлої [INFO]. [PERSON], яке видано виконавчим комітетом Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради 27.11.2007р. на підставі незаконного рішення виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 15.12.1959р. за № 753 §5, визнати незаконним додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.02.2008р. видане Першою ДДНК на гараж [NUMBER], загальною площею 18,6 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] на ім'я [PERSON], яке зареєстровано в нотаріальному реєстрі №3-441, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на гараж [NUMBER] по [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта 2185041, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, здійсненого на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР 13.12.2007р., скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на гараж [NUMBER] по [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта 2185041, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, здійсненого 07.04.2008р. на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР, усунути перешкоди Дніпровській міській раді в користуванні комунальною власністю земельною ділянкою по [ADDRESS] у м. Дніпрі шляхом зобов'язання [PERSON] знести за власний рахунок гараж [NUMBER] загальною площею 18,6 кв.м, звільнити, привести у придатний для використання стан та передати за актом Дніпровській міській раді земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS], поновити строк на звернення до суду з цим позовом, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Представник Дніпровської міської ради - Єременко І.Л. (діє на підставі довіреностей від 10.04.2017р. від 15.01.2018р. та від 21.12.2018р. - а.с. № 51 т. № 1 та а.с. № 46, 68 т. № 2) в ході розгляду справи позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, поновити строк для звернення з позовом до суду. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала. 24.04.2017р. надала суду заперечення проти позову, а 10.08.2018р. надала заперечення проти заяви про збільшення позовних вимог (а.с. № 64-68 № т.1, а.с. № 41-44 т.№ 2). В обґрунтування своїх заперечень посилалася на те, що гараж був побудований в 1959 році її матір'ю [PERSON]. Рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 15.12.1959р. за № 753 §5 «Про дозвіл будівництва гаражу для легкового автомобілю гр. [PERSON] у північно-східної стіни лікарні ім. Мечникова» був наданий дозвіл [PERSON] на будівництво гаражу, про це також свідчить лист райкомунхозу від 25.12.1959р. за №250. На думку відповідачки гараж побудований на підставі дозволу органу місцевого самоврядування, тому його не можна вважати самочинним будівництвом. Реєстрація права власності на гараж на ім'я її матері [PERSON] була проведена у відповідності діючого на той час законодавства України. Відповідачка також посилалася на те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.02.2013р. по справі № 412/1401/2012 відмовлено в задоволенні позову Дніпровської міської ради до [PERSON], Жовтневої районної у місті Дніпрі ради (треті особи: ПАТ «Дніпрогаз», КП «ДМБТІ») про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. В запереченнях на позовні вимоги відповідачка [PERSON] посилалася на лист Міністерства юстиції України від 21.02.2005р. за №19-32/319. Посилалася також на те, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду з цим позовом, просила його застосувати під час розгляду справи. Суду пояснила, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка розташована під гаражем, в неї відсутні, кадастрового номеру на земельну ділянку не оформлено. Будівництво гаражу було дозволено її матері в 1959 році, рішенням виконкому Жовтневої районної ради право на гараж було оформлено на її матір. Правовстановлюючі документи на гараж оформлені у встановлений законом спосіб. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Малишев С.В. також заперечував проти позову. Посилався на те, що відповідно листа Дніпровської міської ради від 16.11.2011р. за №7/20-2063 компенсація згідно з нормами чинного цивільного законодавства є обов'язковою і має бути проведена з власниками гаражів у разі прийняття рішення про їх знесення (а.с. №86 т.№1). Посилався на те, що гараж побудований в 1959 році, рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 15.12.1959р. за № 753 §5 «Про дозвіл будівництва гаражу для легкового автомобілю гр. [PERSON] у північно-східної стіни лікарні ім.Мечникова» є правовстановлюючим документом, згідно якого мати відповідачки отримала у власність гараж. Пояснив, що [PERSON] фактично користується земельною ділянкою та згідно відомостей податкової інспекції у Жовтневому районі вона не має заборгованості по сплаті земельного податку. Вважає, що позивач пропустив строк на звернення до суду з позовною заявою і просив застосувати до вимог строк позовної давності, відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. № 64-68 т. № 1, а.с. № 41-44 т. № 2). Відповідачка та її представник відповідачки [PERSON]- адвокат Малишев С.В. (діє на підставі ордеру від 24.04.2017р. - а.с. № 92 т. № 1) в ході судового розгляду справи позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити.. Представник відповідача - виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради в підготовче засідання 23.10.2018р. та судове засідання 23.01.2019р. не з'явився, а також не скористався своїм правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином (а.с. № № 40, 66 т. № 2), надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю та розглядати справу на розсуд суду (а.с. № 63, 147, 227 т. № 1). Представник третьої особи - Першої дніпровської державної нотаріальної контори в підготовче засідання 23.10.2018р. та судове засідання 23.01.2019р. не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином (а.с. № № 40, 66 т. № 2), суду направлялись чисельні заяви про розгляд справи за відсутністю представника нотаріальної контори (а.с. № 101, 107, 204 т. № 1, а.с. № 56, 67 т. № 2). Також на ухвалу суду про витребування доказів була скерована суду завірена копія спадкової справи № 791/04 від 21.07.2004р. (а.с. №125-146 т.№ 1). Представник третьої особи - Міністерства юстиції України - Постоловська А.О. (діє на підставі довіреності від 08.01.2019р. - а.с. № 69 т. № 2) в ході судового розгляду справи просила суд вирішити її у відповідності з діючим законодавством та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Інший представник третьої особи - [PERSON] (діє за довіреністю від 07.03.2017р. - а.с. № 116 т. № 1) надіслав суду 15.06.2017р. письмові пояснення (а.с.№112-115 т. № 1). З урахуванням належного повідомлення про дати підготовчого та судового засідання у справі, наявність листів про розгляд справи за відсутністю представників відповідача виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради та третьої особи Першої дніпровської державної нотаріальної контори, суд ухвалами від 23.10.2018р. та 23.01.2019р. (без виходу до нарадчої кімнати) постановив про розгляд справи за відсутності їх представників. З урахуванням письмових заяв представника позивача, відповідачки та її представника від 11.02.2019р. (а.с. № 85,86 т. № 2), та неявки представника третьої особи МЮУ при належному повідомленні (а.с. № 84 т. № 2), суд завершив розгляд справи 12.02.2019р. за відсутності цих сторін (їх представників) та на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу технічними засобами. При розгляді справи, суд враховує норму п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., згідно якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Підготовче провадження у справі тривало з 15.12.2017р. (оскільки на цей час розгляд справи по суті не було розпочато), в межах якого винесені ухвала про витребування доказів від 07.02.2018р. (а.с. № 226 т. № 1), відповідачка [PERSON] 19.10.2018р. надала свої письмові заперечення та заяву про застосування строків позовної давності (а.с. № 45-48 т. № 2). Підготовче засідання по справі відповідно до ст. 197, п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 23.10.2018р. (а.с. № 53 т.№ 2). Суд, вислухав представників сторін, відповідачку [PERSON], дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали архівної справи №412/1401 2012, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно листа Головного Архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 02.06.2017р. за №3/15-95 територія Дніпропетровської обласної лікарні ім. І.І. Мечникова знаходиться між пр. Дмитра Яворницького (до зміни назви пр. Карла Маркса), площею Соборною (до зміни назви площа Жовтнева), вулицею 6-ї стрілецької дивізії і вулицею Дмитра Донцова (до зміни назви вулиця Дмитра Донського). Розпорядженням міського голови від 24.11.2015р. за №882-р «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» площа Жовтнева у Жовтневому районі перейменована на площу Соборну. Відповідно розпорядження міського голови від 26.11.2015р. за №897-р «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» вулиця Дмитра Донського у Жовтневому районі перейменовано на [ADDRESS], Жовтневий район на Соборний (а.с.№ 181-182 т. № 1). Рішенням виконкому Дніпропетровської міської депутатів трудящихся від 09.01.1963р. за №16 «Про надання майданчику під будівництво гаражів для автомобілів приватного користування уздовж огорожі лікарні ім. Мечникова» виділений майданчик під будівництво 17 гаражів для автомобілів приватного користування уздовж огорожі лікарні ім. Мечникова. Ділянки для будівництва гаражів надані для інвалідів, які мають автомобілі з ручним керуванням, а також особам, гаражі яких підлягають зносу при будівництві ділянок. Забудовники гаражів зобов'язані вести будівництво єдиним підрядником та із однорідних матеріалів, скласти проект забудови і благоустрою ділянок, та погодити його в управлінні головного архітектора міста. Цим же рішенням міськомунхоз був зобов'язаний заснувати кооператив з осіб, які мають автомобілі (а.с. №28 т. №1). Рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 15.12.1959р. за № 753 §5 «Про дозвіл будівництва гаражу для легкового автомобілю гр. [PERSON] у північно-східної стіни лікарні ім.Мечникова» на підставі заяви [PERSON] дозволено будівництво гаражу із вогнестійкого матеріалу розміром 5 х 3,5 м у північно-східної стіни лікарні ім.Мечникова (а.с. №78, 170-172 т. № 1). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 15.03.2004р. відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] померла [INFO]. (а.с. №126, 125-146 т. №1).. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27.11.2007р. на ім'я [PERSON] виконавчим комітетом Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 15.12.1959р. за № 753 §5, її право власності на гараж [ADDRESS] зареєстрованого КП «Дніпропетровське МБТІ» 13.11.2007р. за реєстраційним номером 21185041 (а.с. № 134, 135, 136, 136 зв., 164, 165, 166 т. № 1) Згідно спадкової справи № 791/04 заведеної 21.07.2004р. після смерті [PERSON], яка померла [INFO]., спадкоємцем є відповідачка [PERSON] (а.с №125-146 т. № 1). На запит суду з питання наявності рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради про створення, реєстрацію гаражного кооперативу та затвердження його Статуту, виділення земельної ділянки гаражному кооперативу по вул.. Д.Донського м. Дніпропетровська для будівництва гаражів державним архівом Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної адміністрації надано рішення №210 від 19.03.1963р., відповідно якого дозволено організувати колектив забудовників індивідуальних гаражів на кооперативних началах у лікарні імені Мечникова у складі шести осіб. Зобов'язано забудовників скласти проект забудови та надати виконкому на затвердження склад правління. Державний архів своїм листом №1264/0/126-17 від 18.12.2017р. також повідомив суд про те, що в документах Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська відомостей про створення та реєстрацію гаражного кооперативу, затвердження його Статуту, виділення земельної ділянки гаражному кооперативу по вул. Д. Донського для будівництва гаражів за 1959р. та 1963р. немає (а.с. № 211-212 т.№ 1). Відповідно листа Архівного управління Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради за №03-44/Є-228 від 10.07.2018р. в архіві відсутні рішення міськвиконкому або виконавчого комітету Жовтневої районного ради народних депутатів м. Дніпропетровська за 1975р.-1984р. про надання дозволу на будівництво, реєстрацію автогаражного кооперативу по [ADDRESS] та затвердження його Статуту (а.с. № 17 т. № 2). За клопотанням позивача судом була оглянута інвентаризаційна справа на гараж [NUMBER], що розташований по [ADDRESS] та витребувані копії документів, які в ній знаходяться. Відповідно листа КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради за №12995 від 26.09.2017р. та доданих до нього документів інвентаризація гаражу [ADDRESS] була вперше проведена 12.09.2007р. на підставі заяви відповідача [PERSON] Реєстрація права власності на померлу [PERSON] проводилася на підставі заяви відповідачки [PERSON] від 12.11.2007р., в який зазначено, що гараж належить померлій на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 15.12.1959р. за № 753 §5. За даними технічного паспорту на гараж, виготовленому КП ДМБТІ 12.09.2007р., гараж побудований в 1959 році (а.с.№156-166 т. № 1). Згідно розпорядження Дніпропетровського міського голови за №1139-р від [NUMBER].10.2007р. індивідуальному гаражу по [ADDRESS], присвоєно адресу [ADDRESS]. Відзначено, що присвоєння адреси не підтверджує право власності на нерухоме майно та право на земельну ділянку (а.с. №60, 161 т № 1). Згідно інформаційної довідки від 24.11.2010р. № 5/5-153 Земельного управління Дніпропетровської міської ради, станом на 23.11.2010р. Дніпропетровська міська рада з жодною фізичною чи юридичною особою договорів оренди земельних ділянок по [ADDRESS] для розміщення гаражів не укладалось. Інформація щодо наявності Державних актів на право власності чи на право постійного користування земельними ділянками в земельному управлінні відсутня (а.с. № 19 т. № 1). Проти цього відповідачка [PERSON] не заперечувала, та пояснила, що вона не оформляла документів на земельну ділянку, а лише користується нею, оскільки має у власності гараж. Відповідно листа Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» Дніпропетровська регіональна філія від 08.12.2010р. за № Ц/14368-2 надало графічні та схематичні дані Державного земельного кадастру міста Дніпропетровська земельних ділянок, які розташовані за адресою [ADDRESS] у м. Дніпрі по фактичному розміщенню капітальних гаражів, з якого вбачається, що відповідачці [PERSON] у власність, або в оренду земельна ділянка не надавалася (а.с. № [NUMBER] т. № 1). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно КП ДМБТІ від 14.01.2011р. за №487 право власності відповідачки [PERSON] зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора від 12.05.2009р., згідно витягу за № 18401417, реєстраційний номер об'єкту 21185041 (а.с. № 19 т. № 1). Рішенням Дніпропетровської міської ради за №503 від [NUMBER].03.2011р. «Про розгляд звернення КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» Головному архітектурно-планувальному управлінню Дніпропетровської міської ради доручено спільно з департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради здійснити перевірку дотримання встановленого на території, прилеглій до закладу, режиму використання та забудов земель і у разі виявлення порушень вимог чинного законодавства, за результатами проведеної перевірки, організувати роботу стосовно звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення автомобільних гаражів, які побудовані третіми особами з порушенням існуючих норм і правил, на території, прилеглій до КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» (а.с.. № 33 т. № 1). За результатами перевірки було встановлено, що на земельній ділянці загальною площею близько 23 кв.м. побудовано капітальний гараж [NUMBER], без правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою [ADDRESS]. Зазначена обставина підтверджується Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства групи по самоврядному контролю за використанням та охороною земель від 16.08.2011р., який складено виконавчим комітетом Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради. Гараж [NUMBER] має розміри 6,10м х 3,40м. Має місце порушення ст.ст. 124, 125, 126 Земельного кодексу України (а.с. № 32 т. № 1). Рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.10.2010р. за №106/56 «Про погодження Комунальному закладу «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» проведення реконструкції будівлі КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» в комплексі забудови [ADDRESS] було погоджено проведення реконструкції будівлі закладу у межах наданої КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова І.І.» земельної ділянки (а.с.№21 т. №1). Відповідно рішення Дніпропетровської міської ради від 06.10.2010р. за № 269/61 КЗ «ДОКОЛ» та Державним Актам на право постійного користування земельною ділянкою серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 12.12.2010р., передано в постійне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню офтальмологічного корпусу та для улаштування проїзду. Надана лікарні земельна ділянка межує із [ADDRESS] (до зміни назви [ADDRESS]), на який розташовані гаражі, що знаходяться у власності територіальної громади міста Дніпро, а саме: гараж [NUMBER] відповідачки [PERSON] (а.с. № 23-26 т. № 1). Згідно п.п.4,5 підрозділу 11 «Повноваження виконавчих органів районних рад» Додатка №3 рішення Дніпропетровської міської ради за №18/15 від 18.02.2004р. «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» виконавчі органи у галузі будівництва приймають в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти, які не є державною формою власності, у порядку, встановленому виконавчим комітетом міської ради з урахуванням вимог ДБН А.3-1-3-94 та розпорядження голови облдержадміністрації від 21.05.2001р. за №197-р, зокрема: гаражі на 1-2 бокси для індивідуальних легкових автомобілів, що розташовуються в межах ділянок, де немає потреби в знесенні (перенесенні) інших споруд чи комунікацій - без підключення до мереж водопостачання, каналізації, газопостачання, за умови оформлення документів, що встановлюють права користування землею, в установленому порядку, надають дозвіл при наявності висновку ГоловАПУ міської ради (а.с. №174-180 т. № 1). Розпорядженням Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації №Р-627/0/3-15 від 26.10.2015р. «Про затвердження робочого проекту «Реконструкція будівлі КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» в комплексі забудови [ADDRESS] затверджений робочий проект та кошторисну вартість будівництва в поточних цінах станом на 11.08.2015р. 293 630 704грн.. Координацію роботи щодо виконання цього розпорядження покладено на Управління капітального будівництва облдержадміністрації (а.с. № 27 т. № 1). Відповідно висновку № 1750/1751-16 експертного будівельно-технічного дослідження від 07.10.2016р. Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, виконаного на замовлення Управління капітального будівництва облдержадміністрації, існуючий корпус офтальмологічної лікарні є 4х-5ти поверховою (в залежності від рівня планованої позначки землі) цегляною будівлею. Судовим експертом встановлено, що зі сторони [ADDRESS] уздовж межі із земельними ділянками КЗ «ДОКОЛ» та КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» розташовані однорядні зблоковані гаражі для легкового автотранспорту, згідно даним замірів відстань від гаражів, зокрема [NUMBER], [NUMBER] до будівлі лікарні складає відповідно - 24,05м та 24,2 м. Експертом також вказані під'їдні шляхи: існуючий - зі сторони площа Соборна (тобто з території КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім..Мечникова») та в'їзд, що проектується - зі сторони вул.. Дмитра Донцова, для чого необхідним є знесення гаражів №№29, [NUMBER], [NUMBER]. Експертом зроблений висновок, що враховуючи наявність затвердженого проекту «Реконструкція будівлі КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» в комплексі забудови [ADDRESS]», надання в постійне користування земельних ділянок, відсутність надання у постійне користування чи оренду земельних ділянок під фактичним розташуванням гаражів [NUMBER] по [ADDRESS] ([ADDRESS]) у м. Дніпрі, недотримання та порушення п.п.3.25а*,7.50, Додаток 8.1 (обов'язковий) ДБН360-92**(6), п.п.2.8,2.11,2.12 ДБНВ.2.2-10-2001 (9), та відповідно до проекту реконструкції КЗ «ДОКОЛ» щодо організації під'їзного шляху для будівельних машин та механізмів з боку [ADDRESS] з інженерної підготовки земельної ділянки для розміщення комплексу будівель КЗ «ДОКОЛ»- забудова гаражами [NUMBER], [NUMBER],[NUMBER] по [ADDRESS] та їх розташування поруч з КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» не відповідає будівельним нормам та правилам (а.с. № 54-61 т. № 1). Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17.10.2012р. по справі №412/1401/2012 за позовом Дніпропетровської міської ради до [PERSON], виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпрі ради (треті особи ПАТ «Дніпрогаз», КП ДМБТІ) про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, зобов'язання вчинити певні дії і повернення самовільно зайнятої земельної ділянки позовні вимоги задоволені. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.02.2013р. по справі №412/1401/2012 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Ознайомившись з мотивувальною частиною рішення апеляційної інстанції по даній справі, судом встановлено, що звертаючись з відповідним позовом до суду в обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про те, що гараж [NUMBER], що належить [PERSON] був побудований на мережі газопроводу, що на думку позивача, було порушенням діючих на той час Правил безпеки системи газопостачання України. Крім того, позивач вважав, що [PERSON] самочинно зайняла земельну ділянку. Підставою відмови в задоволенні позову стало те, що суд вважав позовні вимоги необґрунтованими, оскільки згідно пояснень ПАТ «Дніпрогаз» розташування гаражу відповідачки не порушує Правил безпеки системи газопостачання України і знаходиться на допустимій відстані від газопроводу. Судом також встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 15.12.1959р. за № 753 §5 [PERSON] була виділена земельна ділянка під будівництво гаражу, тому відсутні підстави вважати, що гараж побудований самочинно. Зазначене підтверджується матеріалами справи №412/1401/2012, яка була оглянута судом в судовому засіданні 11.02.2019р. Суд критично ставиться до тверджень відповідачки [PERSON] та її представника Малишева С.В. про те, що спадкодавець [PERSON] мала правовстановлюючі документи на гараж [ADDRESS], та що їй була виділена земельна ділянка для будівництва гаражу. Зазначені твердження спростовуються матеріалами справи №412/1401/2012 та спростовується матеріалами цієї справи, оскільки в них відсутні належні докази про те, що гараж побудований матір'ю відповідачки на підставі дозвільних документів, не містять доказів законності отримання конкретної земельної ділянки для будівництва гаражу по [ADDRESS], не містять матеріали справи і підтвердження того, що гаражний кооператив по вул. Дмитра Донського був створений, як того вимагало діюче на той час законодавство УРСР. Згідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд, оцінюючи вище зазначені докази приходить до висновку, що предмет, підстави позовних заяв, поданих в 2012р. та в 2017р. є відмінні, а тому вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 15.12.1959р. за № 753 §5 «Про дозвіл будівництва гаражу для легкового автомобілю гр. [PERSON] у північно-східної стіни лікарні ім.Мечникова» підлягають задоволенню. Окрім цього, суд приймає до уваги, що позивач в 2012р. звертався з позовом про визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину за законом виданого на ім'я відповідача [PERSON], а в 2017 році позивач просить визнати незаконним дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом виданого на ім'я [PERSON] від 27 лютого 2008 року. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] та її представника Малишева С.В. з приводу невірного посилання позивача на порушення будівельних норм та правил від 1992р. та від 2001р. під час будівництва гаражу [NUMBER], оскільки будівельними нормами та правилами 1958р. передбачалося розташування лікарняних та інших житлових та громадських будівель на відстані від лікарні не менше [NUMBER] метрів. Оскільки суд вважає, що рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 15.12.1959р. за № 753 §5 «Про дозвіл будівництва гаражу для легкового автомобілю гр. [PERSON] у північно-східної стіни лікарні ім.Мечникова» незаконним, то інші вимоги підлягають задоволенню. Суд також зазначає, що оскільки земельна ділянка, на якій збудований гараж знаходиться у власності територіальної громади міста Дніпро, то Дніпровська міська рада має право звернутися з позовними вимогами про усунення перешкод в користуванні комунальною власністю шляхом зобов'язання відповідача [PERSON] звільнити зайняту земельну ділянку за адресою [ADDRESS], що розташована під збудованим гаражем [NUMBER], та передачі її позивачу за Актом приймання передачі.. Відповідно ст.ст.5, 6, 31, 33, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» система місцевого самоврядування включає територіальну громаду. Первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність, визначення у встановленому законодавством порядку відповідно до рішень ради території, вибір, вилучення (викуп) і надання землі для містобудівних потреб, визначених містобудівною документацією; надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності. Згідно п.15 розділу II «Права і обов'язки міської, районної в місті ради народних депутатів трудящих» Положення про міську, районну в місті раду депутатів трудящих УРСР, схваленого постановою Президії Верховної Ради УРСР від 31.05.1957р. (Відомості Верховної Ради УРСР» 1957р, №4, ст..81), міська, районна у місті рада депутатів трудящих в галузі комунального господарства і благоустрою забезпечує контроль за плануванням і забудовою міста, сприяє розвитку індивідуального житлового будівництва і житлово-будівельної кооперації, відає земельним міським фондом і наділяє земельні ділянки для державної та індивідуальної забудови. Відповідно п.п.35,36 розділу IV Положення виконавчий комітет міської, районної в місті ради депутатів трудящих у відповідності з статтею 60 Конституції УРСР в період між сесіями здійснює керівництво культурно-політичним і господарським будівництвом на території міста, району на основі рішень міської, районної в місті ради, постанов вищестоящих партійних і державних органів. Виконавчий комітет міської, районної в місті Ради депутатів трудящих приймає рішення і дає розпорядження на основі і на виконання законів СРСР і УРСР, рішень і розпоряджень вищестоящих Рад депутатів трудящих, їх виконавчих комітетів і Ради, яка його обрала. Рішення і розпорядження виконавчого комітету міської, районної в місті Ради депутатів трудящих не можуть бути в суперечності з діючим законодавством. Згідно ст.ст.4 Закону УРСР „Про місцеві, районні у містах Ради народних депутатів УРСР" ( введено в дію Постановою Верховної Ради УРСР від 15.07.1971р. N 26-VIII) міська, районна в місті Рада народних депутатів керує на своїй території державним, господарським і соціально-культурним будівництвом; затверджує плани економічного і соціального розвитку міста, району, бюджет міста, району і звіти про їх виконання; здійснює керівництво підпорядкованими їй державними органами, підприємствами, установами і організаціями; забезпечує додержання законів, охорону державного і громадського порядку, прав громадян; сприяє зміцненню обороноздатності країни. Міська, районна в місті Рада розглядає накази, схвалені зборами виборців, затверджує план заходів по виконанню наказів, враховує накази при розробленні планів економічного і соціального розвитку і складанні бюджету, організує виконання наказів виборців та інформує громадян про їх реалізацію. Відповідно ст.19 Закону УРСР „ Про місцеві, районні у містах Ради народних депутатів Української РСР" в галузі будівництва, планування, забудови, землекористування, використання і охорони вод, лісів, надр і охорони навколишнього середовища міська Рада народних депутатів: 1) організує розроблення проекту генерального плану міста і проекту планування приміської зони, розглядає ці проекти і у встановленому порядку подає на затвердження до відповідних вищестоящих органів державного управління; 2) затверджує проекти детального планування і проекти забудови районів, мікрорайонів та інших містобудівних комплексів, проекти інженерних споруд і благоустрою міста; 3) затверджує правила забудови міста відповідно до його генерального плану; 4) здійснює контроль за будівництвом, що ведеться на території міста; забороняє або зупиняє будівництво об'єктів житлово-цивільного призначення, якщо воно проводиться з порушенням вимог законодавства; 10) здійснює державний контроль за використанням усіх земель на території міста; надає і вилучає земельні ділянки та вирішує земельні спори у випадках і в порядку, встановлених законодавством СРСР і УРСР; контролює здійснення землекористувачами заходів по охороні земель на території міста. Приймає рішення про організацію житлово-будівельних та інших кооперативів; реєструє Статути, зміни і доповнення, внесені до них, здійснює контроль за діяльністю кооперативів (п.12 ст.20 Закону). Законом УРСР „Про місцеві, районні у містах Ради народних депутатів Української РСР", ст.ст.36,37 передбачені права і обов'язки районної в місті ради народних депутатів, серед яких відсутні права районної ради або його виконавчого органу щодо надання дозволу на будівництво індивідуальних гаражів на території відповідного району у місті. З огляду на вище зазначене суд приходить до висновку, що рішення виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 15.12.1959р. за № 753 §5 «Про дозвіл будівництва гаражу для легкового автомобілю гр. [PERSON] у північно-східної стіни лікарні ім. Мечникова» є незаконним та таким що підлягає скасуванню, оскільки винесено з перевищенням повноважень, а також з огляду на те, що гаражний кооператив не був створений, тому винесено з порушенням діючих на той час норм законодавства Української СРС. За правилами ст..ст.71,73,74 ЦК УРСР (в редакції 1929р., яка діяла до 1963р.) договори про надання міських ділянок під забудову укладаються комунальними відділами з кооперативними об'єднаннями або іншими юридичними особами, а також з окремими громадянами на строк до 49 років для кам'яних споруд. Договір про право забудови, під страхом недійсності його, повинен бути укладений у нотаріальному порядку. У договорі про право забудови обов'язково вказується: а) найменування домовляючихся сторін, б) строк дії договору, в) точне визначення наданої під забудову ділянки, г) розмір у золотих карбованцях та строки внесення орендної плати, д) характер та розмір споруд, які забудовники зобов'язуються побудувати, е) строк початку будівництва, ж) строк завершення будівництва, з) умови підтримання споруд у справному стані, и) умови страхування споруд та відновлення їх у випадку загибелі, к) неустойки на випадок прострочення та інших порушень договору забудовником. Під час будівництва споруд та під час їх експлуатації забудовник зобов'язаний дотримуватись встановлених будівельних норм, а також санітарних та протипожежних правил. Відповідно до ст.ст.4,5 ЦК України (станом на 18.07.1963р.) цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством СРСР і УРСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування, внаслідок інших дій громадян і організацій, внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків. Цивільні права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав у соціалістичному суспільстві в період будівництва комунізму. При здійсненні прав і виконанні обов'язків громадяни і організації повинні додержувати законів, поважати правила соціалістичного співжиття і моральні принципи суспільства, що будує комунізм. За правилами ст.ст.88, 100, 105 ЦК України (станом на 18.07.1963р.) основу особистої власності громадян становлять трудові доходи. Особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою. Майно, що є в особистій власності громадян, не повинно служити для одержання нетрудових доходів, використовуватись на шкоду інтересам суспільства. В особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. У відповідності до Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству за №56 від 13.12.1995р., Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України за №121 від 09.06.1998р., власник нерухомого майна повинен здійснити дії щодо оформлення Акту прийняття в експлуатацію та в подальшому оформлення свідоцтва про право власності на спірний гараж та реєстрації права власності на нього в Бюро технічної інвентаризації. Відповідно п.п. 1.2,1.3,1.4,1.5,1.6,1.9.2.1,2.3,2.4,3.3, 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07.02.2002р. (чинний до 01.01.2013р.) це Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (далі - Положення) визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності. Положення діє на всій території України і є обов'язковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності. Державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Державна реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб. Реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. Держателем Реєстру прав є Мін'юст, який забезпечує функціонування Реєстру. Для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у документах несе власник (власники) нерухомого майна. Для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно власник (власники) або належним чином уповноважена ним (ними) особа подає заяву встановленої форми. Під час подання заяви про реєстрацію прав власності фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - документ, що підтверджує повноваження діяти від імені цих осіб. У реєстрації прав на нерухоме майно може бути відмовлено, якщо: із заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно звернулась особа, яка не може бути заявником відповідно до цього Положення. Оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Відповідно будівельним нормам та правилам, що існували на час будівництва гаражу [NUMBER] діяли російською мовою: «Строительнные нормы и правила СНиП II-В.11-58, часть II, раздел В, глава II ОБЩЕСТВЕННЫЕ ЗДАНИЯ, утвержденные Государственным комитетом Совета Министров СССР по делам строительства, нормы которой распространяются на проектирование лечебно-профилактических учреждений. § 3. ЛЕЧЕБНО-ПРОФИЛАКТИЧЕСКИЕ УЧРЕЖДЕНИЯ. Нормы настоящего параграфа распространяются на проектирование амбулаторных учреждений (фельдшерскоакушерских пунктов, фельдшерских и врачебных здравпунктов, амбулаторий), больниц (участковых, районных, городских, областных, туберкулезных и инфекционных), детских больниц (городских, туберкулезных и инфекционных) и родильных домов. Здания III класса допускается проектировать для лечебно-профилактических учреждений пропускной способностью или вместимостью не более: больницы - на 35 коек. Санитарные разрывы между зданиями следует принимать: между лечебными зданиями высотой 3-4 этажа - 30 м; между лечебными зданиями высотой более 4 этажей - не менее 2,5 высоты наиболее высокого здания; между лечебными зданиями и зданиями подсобного назначения - не менее 30 м; между лечебными зданиями и жилыми и общественными зданиями (на соседнем участке) - не менее двух высот наиболее высокого из зданий, но не менее 30 м. Примечание. Санитарные разрывы между лечебным зданий высотой более 4 этажей и зданием любого назначения, не имеющим на противостоящей стороне палат для больных, допускается принимать равными двум высотам здания меньшей этажности, но не менее 30 м. Лечебная и хозяйственная зоны участка, на котором расположены лечебно-профилактические учреждения, должны иметь самостоятельные въезды». Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що гаражний кооператив по [ADDRESS] виконкомом Соборної районної у місті Дніпрі ради не був зареєстрований. [PERSON] не набула членства у гаражному кооперативі, та у неї відсутні документи, що відповідно до вимог законодавства засвідчують відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Доказів, які б спростували зазначений висновок, відповідачкою [PERSON] не надано. Судом також встановлено, що матір відповідачки [PERSON] за своє життя не зареєструвала своє право власності на гараж [NUMBER] по [ADDRESS], тому свідоцтво про право власності на це майно, яке видано 27.11.2007р. на ім'я [PERSON], тобто через три роки і дев'ять місяців після смерті [PERSON], яка померла [INFO]., є незаконним і підлягає скасуванню. На підставі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Крім того, на підставі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Правилами ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Правовий акт може бути визнаний судом незаконним, тобто таким, що не відповідає закону, якщо він і виданий органом в межах його повноважень, але з порушенням законодавства. Визнання такого акту незаконним означає, що він не породив правових наслідків з дня його видачі. Правилами ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до ЦК України усі фізичні особи мають цивільну правоздатність та дієздатність. Для визнання осіб суб'єктами цивільного права необхідна наявність цивільної правосуб'єктності, тобто їхньої право - та дієздатності. Правоздатність у фізичної особи виникає від дня народження і припиняється з її смертю (або з оголошенням її померлою). Це означає, що ще до народження людини суспільство, держава вже визначили для неї коло прав, а сам факт народження свідчить про набуття людиною цих прав. Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. ( ст..25,26,30 ЦК України). Цивільне законодавство України встановлює, що фізична особа може мати майно на праві власності. Правилами ст. 182 ЦК України передбачена державна реєстрація права власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід та припинення. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно ст.ст. 1, 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (станом на травень 2007р., далі Закон) цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб'єктів речових прав, технічні характеристики об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об'єктів нерухомого майна. В Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: право власності на нерухоме майно. Згідно ст..ст. 4, 17, 18, 19, 20 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності, яке виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація речових прав проводиться в такому порядку: облік заяви про державну реєстрацію речових прав. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви правоволодільця (правонабувача), сторін (сторони) правочину, за яким виникло речове право, або уповноважених ними (нею) осіб. Підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є: свідоцтво про право власності на будівлю (частину будівлі), споруду; акти прийому нерухомого майна до експлуатації Документи, що встановлюють виникнення, припинення, перехід прав на нерухоме майно і подаються для державної реєстрації прав на нерухоме майно, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом, Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Правилами ст.1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель" передбачено, що самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї і його державної реєстрації. Згідно до вимог ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємців переходять права та обов'язки спадкодавця. До 2013р. у ЦК України містилася ст. 1299, нормою якої визначалось, що якщо у складі спадщини є нерухоме майно, то спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють право власності на нерухоме майно (ст.182 ЦК України) і право власності на нерухоме майно у спадкоємця виникає з моменту такої реєстрації. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку із запровадженням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 04.07.2013р. ст. 1299 виключена. З 2013р. процедура державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється на підставі спеціального Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. (із змінами та доповненнями). Суд вважає, що наведені позивачем правове обґрунтування заявлених вимог є правильними і застосовується до правовідносин, що виникли між сторонами. При винесенні рішення судом враховується, що відповідачка [PERSON] та її представник Малишев С.В. не заперечують проти того, що на земельній ділянці, що межує з гаражем [ADDRESS], проводиться будівництво лікарні. Проти будівництва не заперечують, але вважають, що при знесені гаражу мають бути застосовані норми діючого законодавства щодо компенсації за знесення об'єкта приватної власності. Вирішуючи питання про поновлення строку позовної давності на звернення до суду з позовом суд приходить до наступного. Відповідно ст.ст.256, 257, 261, 264, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У п. 36 постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що за змістом ст. 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. Аналогічна позиція міститься і в ухвалі ВССУ від 21.12.2016р. н/п 6-20286св16. Позивачем надані документи, а саме: розпорядженням Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації №Р-627/0/3-15 від 26.10.2015р. «Про затвердження робочого проекту «Реконструкція будівлі КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» в комплексі забудови [ADDRESS]» затверджений робочий проект та кошторисну вартість будівництва в поточних цінах станом на 11.08.2015р. 293 630 704 грн., висновок № 1750/1751-16 експертного будівельно-технічного дослідження від 07.10.2016р. Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, виконаного на замовлення Управління капітального будівництва облдержадміністрації, згідно якого гараж №31 по вул.. Дмитра Донцова м. Дніпро побудований з порушенням п.п.3.25а*,7.50, Додаток 8.1 (обов'язковий) ДБН360-92**(6), та п.п.2.8,2.11,2.12 ДБНВ.2.2-10-2001 (9). Судом встановлено, що з 2015р. на земельних ділянках, що відведені КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» у постійне користування, проводяться будівельні роботи з реконструкції офтальмологічного корпусу лікарні (а.с. № 54-61 т. № 1). Відповідно листа КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» від 28.02.2017р. за вих.№01-06/148 проводяться будівельні роботи з реконструкції офтальмологічного корпусу в умовах лікувального процесу. Влаштування проїзду по [ADDRESS] у м. Дніпрі на сьогоднішній день є нагальним питанням, оскільки в закладі надається невідкладна експертна офтальмологічна допомога, у тому числі учасникам бойових дій АТО, інвалідам війни, та дітям від 0 років. Також зазначено, що в умовах проведення будівельних робіт, без проїзду по [ADDRESS], медичний заклад не може функціонувати повноцінно (а.с. № 16-32 т. № 1). Згідно інвентаризаційній справі на гараж [NUMBER], що розташований по [ADDRESS], інвентаризація та реєстрація права власності була вперше проведена в 2007р. Позивач зазначає, що дізнався про порушення свого права в лютому 2017р., отримавши висновок № 1750/1751-16 експертного будівельно-технічного дослідження Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 07.10.2016р., розпорядження Голови Дніпропетровської облдержадміністрації за №Р-627/0/3-15 від 26.10.2015р. про проведення реконструкції офтальмологічного корпусу, та виявлення відсутності реєстрації гаражного кооперативу по [ADDRESS] у м. Дніпрі. Про існування цих доказів позивач не міг знати на час звернення до суду в 2012р. Позивач не мав об'єктивної можливості надати суду раніше ніж в 2017р. докази порушеного права. Позивач вважає, що строк на звернення до суду з цим позовом пропущений з поважної причини. Суд, оцінюючи вище вказані докази, приходить до висновку, що причини пропуску на звернення до суду є поважними, тому строк підлягає поновленню. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідачка [PERSON] та її представник Малишев С.В. заявили клопотання про застосування строків позовної давності, а позивачем, в свою чергу, заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності із зазначенням поважності причини такого пропуску, що підтверджено відповідними матеріалами справи. Суд вважає за необхідне заявлене відповідачкою та її представником Малишевим С.В. клопотання відхилити та задовольнити клопотання позивача про поновлення строку позовної давності. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії (п. 46 рішення). Окрім цього, питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку. (Постанова ВСУ від [NUMBER].09.2015р. по справі № 21-2231а15). Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід'ємною складовою верховенства права. Суд вважає, що пропуск строку позовної давності на звернення до суду з цим позовом зумовлений особливими обставинами, а саме: проведення реконструкції офтальмологічного корпусу КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня», котре було розпочате в 2015р., встановлення в 2015р. порушень будівельних норм та правил розташування гаражу біля лікарняного корпусу, виявлення відсутності реєстрації гаражного кооперативу по [ADDRESS] у м. Дніпрі. Про вищевказані обставини позивач не міг знати раніше вказаного строку. З цих підстав суд вважає, що причини пропуску строку позовної давності є поважними. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, та у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 гривень за ставками судового збору на 2017р. по 800 грн. з кожного (а.с. №2 т. № 1). Враховуючи викладене та

Outcome: approved