Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

03 травня 2018 року на адресу суду надійшла заява представника Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], заінтересована особа [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що громадянка [PERSON] рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2005 року визнана недієздатною. ЇЇ опікуном призначено [PERSON] На підставі рішення суду від 17 листопада 2017 року вказана громадянка примусово госпіталізована до психіатричного закладу строком до 6 місяців. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 03 травня 2018 року №3703/2-06.18 встановлено, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді параноїдальної шизофренії, безперервного перебігу з змішаним типом дефекту у особи з легкою розумовою відсталістю, по психічному стану може бути виписана на амбулаторне підтримуюче лікування під наглядом та опікою офіційного опікуна [PERSON] та дільничного психіатра, однак по соціальних показах комісія лікарів просить продовжити перебування в стаціонарних умовах [PERSON] На підставі наведеного, представник психіатричного закладу просить суд, задовольнити заяву про продовження подальшого лікування у психіатричному закладі недієздатної [PERSON] зі встановленням терміну перебуванні у лікарні в 6 місяців. Представник психіатричного закладу - лікар-психіатр [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала та просила суд її задовольнити. Прокурор Куприянчик С.І. у судовому засіданні просив суд заяву задовольнити. Законний представник - опікун [PERSON] у судовому засіданні вказала, що заперечує проти стаціонарного лікування, просила повернути їй доньку додому. [PERSON], як особа, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію, не змогла виказати своєї позиції щодо госпіталізації. Представник управління охорони здоров'я Луцької міської ради [PERSON] у судовому засіданні просив суд заяву задовольнити. Заслухавши пояснення представника психіатричного закладу, законного представника та думку прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2005 року у справі №2-4729/2005, [PERSON] визнано недієздатною (а.с.4). Рішенням цього ж суду від 11 травня 2007 року у справі №2о-140/07, [PERSON] призначено опікуном [PERSON] (а.с.5). Рішенням суду від 17 листопада 2017 року у справі №161/17726/17 вказана громадянка примусово госпіталізована до психіатричного закладу строком до 6 місяців (а.с.6). Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 03 травня 2018 року №3703/2-06.18 встановлено, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді параноїдальної шизофренії, безперервного перебігу з змішаним типом дефекту у особи з легкою розумовою відсталістю, по психічному стану може бути виписана на амбулаторне підтримуюче лікування під наглядом та опікою офіційного опікуна [PERSON] та дільничного психіатра, однак по соціальних показах комісія лікарів просить продовжити перебування в стаціонарних умовах [PERSON] У висновку крім того зазначено, що опікун [PERSON] - [PERSON], яке є матір'ю хворої, свідомо ігнорує виконання обов'язків опікуна, у зв'язку з цим наразі у провадженні суду перебуває цивільна справа №161/3440/19 про звільнення її від обов'язків опікуна. Частиною третьою статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Згідно статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", визнано таким, що не відає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року N 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Таким чином, наразі лише суд має право прийняти рішення стосовно примусового психіатричного лікування недієздатної особи, оскільки вона не може надати свою усвідомлювану згоду на таке лікування. Проаналізувавши наявну в матеріалах справи медичну документацію, з якої слідує що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у психіатричному закладі, вивчивши висновок комісії лікарів-психіатрів, з якого слідує що вона може за станом психічного здоров'я продовжувати лікування в амбулаторних умовах, суд дійшов висновку, що відсутні будь-які правові підстави для продовження примусової госпіталізації [PERSON] в стаціонарних умовах. Доводи представника психіатричного закладу, а також наведені у висновку комісії лікарів посилання на «соціальні покази», або невиконання опікуном своїх обов'язків, не є підставою для примусової госпіталізації людини в психіатричний заклад, як і підставою для продовження такої госпіталізації. Визначальним для суду є лише медичні показники особи в розрізі її психічного здоров'я, зокрема чи не несе вона внаслідок хвороби небезпеку оточуючим, або чи здатна за психічних здоров'ям самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Соціальне становище особи, або її опікуна, не враховується судом під час прийняття рішення про примусову госпіталізацію. У зв'язку з вищенаведеним, суд відмовляє у задоволенні заяви. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed