Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

21 серпня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача - Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім..О.М. Макарова» про скасування наказів роботодавця, про поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. 07.10.2013 року [PERSON] надала суду уточнену позовну заяву. 15.05.2014 року позивач уточнила позовні вимоги і просила суд: визнати незаконними та скасувати розпорядження №1799 від 11.07.2013 року, №1808 від 12.07.2013 року, №1819 від 15.07.2013 року про оголошення їй доган, виданих Державним підприємством «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова»; визнати незаконним та скасувати наказ №1871 від 18.07.2013 року про її звільнення, виданий відповідачем; поновити її на роботі розподільника робіт четвертого розряду в цеху №9 Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова»; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі та стягнення на її користь однієї місячної заробітної плати; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.07.2013 року до дня поновлення на роботі з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати в 1147 грн. за червень місяць 2013 року; стягнути з відповідача на її користь недоплату по заробітній платі за червень місяць 2013 року в розмірі 441,82 грн. з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати в 1147 грн. за червень місяць 2013 року; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що вона [PERSON] з 24 грудня 2004 року працювала на Державному підприємстві «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» розподільником робіт четвертого розряду в цеху №80. Її було прийнято на цю посаду розпорядженням відповідача №2793від 23.12.2004 року, що підтверджується копією її трудової книги. 05.12.2005 року розпорядженням відповідача №2410 її було переведено на посаду розподільником робіт четвертого розряду в цех №9. 01.07.2013р. майстер її дільниці комплексу 85 [PERSON] несподівано почав вимагати, щоб вона робила слюсарну обробку деталей, що не входить до її службових обов'язків. Вона відмовилась і попередила його, що піде скаржитись до директора. З такими вимогами він звертався до неї 03.07.2013р.,04.07.2013р.,08.07.2013р. Вона вимушена була написати доповідну записку Виконавчому директору МК№85,де вона працює, [PERSON], що підтверджується копією цієї доповідної. 12.07.2013р. її запросили до кабінету [PERSON] і видали копію розпорядження №1799 від 11.07.2013р., де їй винесли догану на підставі акту, якого вона не бачила. 15.07.2013р. її знову запросили до кабінету [PERSON], який зачитав їй якесь розпорядження, де їй винесли догану на підставі акту, якого вона також не бачила. Копію цього розпорядження їй не дали, саме розпорядження не показували. 16.07.2013р. її запросили до кабінету [PERSON] і видали копію розпорядження №1819 від 15.07.2013р., де їй винесли догану на підставі акту, якого вона також не бачила. 18.07.2013р. Її викликали в відділ кадрів і видали копію наказу №1871 від 18.07.2013р. про її звільнення по ст.40 п.3,при цьому оригінал наказу показати відмовились. Так як у наказі не було зазначена дата звільнення, вона 19.07.2013р. прийшла на роботу,але на прохідній солдат повідомив їй, що її перепустки немає, а черговий помічник коменданта повідомив їй,що перепустка вилучена в зв'язку з наказом про її звільнення. 18.07.2013р. їй не видали трудову книжку, вона змогла отримати її тільки 07.08.2013р. Повний розрахунок їй не зробили до теперішнього часу. Вона є членом профкому Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова»», яка входить до складу Незалежної профспілки гірників України, про що відповідачу було відомо. Розпорядження №1799 від 11.07.2013р.,розпорядження №1808 від 12.07.2013 року, розпорядження №1819 від 15.07.2013.р про оголошення [PERSON] догани, наказ №1871 від 18.07.2013р. про її звільнення видані відповідачем з порушенням норм чинного законодавства України, а саме з порушенням встановленого КЗпП Ураїни порядку щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, ст. 252 КЗпП України, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» Подання на отримання попередньої згоди ППО НПГУ ДП «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на притягнення її до дисциплінарної відповідальності відповідачем та на звільнення з ініціативи роботодавця відповідачем не надсилалося. Також, отримавши трудову книгу 07.08.2013р. та оглянувши її, [PERSON] стало відомо, що 18.01.2011р. розпорядженням №61 від 17.01.2011р. її було переведено в МК-85 учнем слюсаря механоскладальних робіт, а 01.08.2011р. розпорядженням № 180 від 30.06.2011р., їй була присвоєна професія слюсаря механоскладальних робіт другого розряду. Про наявність таких розпоряджень та про переведення позивачки на іншу посаду, вона вперше дізналась саме 07.08.2013р., коли отримала свою трудову книжку. З новою посадовою інструкцією на посаді слюсаря позивачку її ніхто не знайомив. Тобто, переведення [PERSON] на посаду слюсаря відбулось без її згоди і повідомлення її про таке переведення є переведенням особи на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором та є зміною істотних умов праці. Це переведення відбулось із грубим порушенням вимог ст.32 КЗпП України. До отримання трудової книги позивачка не знала про існування вищевказаних розпоряджень, тому позивачка не мала можливості оскаржити їх раніше і оскаржує їх у тримісячний строк з дня, коли позивачці стало відомо про наявність цих розпоряджень. Враховуючи викладене, позивачка звертається до суду із вказаним позовом. 19.09.2014 року позивач збільшила позовні вимоги, зазначивши в обґрунтування, що з наданих, підчас розгляду справи відповідачем, документів вбачається, що в червні місяці 2013 року їй було виплачено заробітну плату в розмірі, що є нижчим від встановленого рівня мінімальної заробітної плати на червень 2013 року, який становив 1147 грн. Тому при розрахунку розміру втраченого заробітку вважає за необхідне використовувати заробітну плату, за червень 2013 року, в розмірі 1147 грн., а не дані відповідача. При цьому вважає за необхідне стягнути з відповідача різницю по недоплаченій заробітній платі за червень 2013 року, яка становить 1147(мін.з/пл) - 705,18 (виплачена з/пл. за червень 2013р.) = 441,82 грн., стягнути з відповідача компенсацію по втраченій заробітній платі у зв'язку із несвоєчасною її виплатою з врахуванням індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу - 28617,28 грн., а також стягнути з відповідача зайві витрати на проживання в житловому приміщенні. В судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, при цьому посилався на обставини викладені в позовній заяві. Також, позивач [PERSON] в судовому засіданні, зазначила, що вона вважає, що розпорядження № 1799 від 11.07.2013 року, №1808 від 12.07.2013 року, № 15.07.2013 року про оголошення їй доган, а також наказ №1871 від 18.07.2013 року про її звільнення винесенні незаконно. Оскільки, 07.08.2013 року отримавши трудову книжку від відповідача і оглянувши її, вона дізналася, що 18.01.2011 року розпорядженням відповідача №61 від 17.01.2011 року її було переведено в МК-85 учнем слюсаря механоскладальних робіт, а 01.07.2011 року розпорядженням роботодавця №180 від 30.06.2011 року їй була присвоєна професія слюсаря механоскладальних робіт другого розряду. Це її здивувало, оскільки з моменту її працевлаштування до відповідача, весь час вона працювала на посаді розподільника робіт. Вказане переведення 18.01.2011 року відбулось без узгодження із нею та без повідомлення її про таке переведення, з новою посадовою інструкцією на посаді слюсаря її ніхто не знайомив. Вперше від неї почали вимагати роботу слюсаря 01.07.2013 року. Тобто, без будь-яких попереджень з боку роботодавця, вона перебувала з відповідачем не в трудових правовідносинах, як розподільник робіт, а з 18.01.2011 року - як слюсар. При цьому, деякі заяви, що надані відповідачем для підтвердження факту, що вона працювала учнем слюсаря та слюсарем, нею особисто не підписувалися, а підпис, який в них зазначений, їй не належить. Крім того, зазначила, що її звільнення, як члена профкому Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки Гірників України ДП «ВО ПМЗ ім. О.М.Макарова»,допускається за наявності попередньої згоди профкому, членом якого вона є, а також вищестоящого виборного органу Незалежної професійної спілки Гірників України, такої згоди відповідач не отримав і не намагався це зробити. Крім того, зазначила, що день звільнення їй не видали трудову книжку і не провели повний розрахунок. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення даного позову та просили відмовити позивачу в повному обсязі, посилаючись на законність дій роботодавця щодо застосування дисциплінарних стягнень та звільнення позивача [PERSON]. Також, суду пояснили, що на підприємстві, у відповідності з чинним законодавством України, не передбачено оформлення особистих справ і посадових інструкцій на виробничих робітників. Наказами державного комітету статистики України №489 від 05.12.2008 р. і №495 від 25.12.2009 р. для організації обліку особового складу, використання робочого часу на підприємствах затверджено та введено в дію типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій: наказ (розпорядження) про прийом на роботу; особиста картка працівника; наказ (розпорядження) про надання відпустки; наказ (розпорядження) про припинення трудового договору; табель обліку використання робочого часу; розрахунково-платіжна відомість працівника; розрахунково-платіжна відомість (зведена). Відповідно до вказаного, особиста картка на працівника підприємства слюсаря механоскладальних робіт 2 розряду [PERSON] на підприємстві оформлена і копія знаходиться в матеріалах справи. У картці відображені всі призначення та переведення позивачки [PERSON], а також маються її підписи про ознайомлення з призначеннями та переведеннями. Представник третьої особи Біжко С.І. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача [PERSON] і просила задовольнити, зазначивши, що звільнення позивача було незаконним та з порушенням норм діючого законодавства. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до вимог ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно положень ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення як - догана чи звільнення. З положень ст. 149 КЗпП України, вбачається, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно ст.252 КЗУпП, Працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пп. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст.147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], з 24 грудня 2004 року працювала на Державному підприємстві «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» розподільником робіт четвертого розряду в цеху №80, на дану посаду була прийнята згідно розпорядження Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» №2793 від 23.12.2004 року. Розпорядженням Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» №2410 від 05.12.2005 року [PERSON] було переведено на посаду розподільника робіт четвертого розряду в цех №9. Відповідно до розпорядження №61 від 17.01.2011 року, [PERSON] з 18.01.2011 року переведено в МК-85 учнем слюсаря механоскладальних робіт. Вказане розпорядження було видано на підставі письмової заяви [PERSON] від 15.12.2010 року про переведення її учнем слюсаря механоскладальних робіт в механообробляючий комплекс «Завод ракетно-авіаційних агрегатів» №85. Відповідно до розпорядження Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» №180 від 30.06.2011 року [PERSON] з 01.07.2011 року присвоєна професія слюсаря механоскладальних робіт другого розряду. Згідно з розпорядженням Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова»№ 2527 від 05.10.12 року, [PERSON] переведено на посаду слюсаря механоскладальних робіт 2 розряду МК ЗРАА№85, з вказаним розпорядженням [PERSON] була ознайомлена про що свідчить її підпис у розпорядженні. Вказане розпорядження було видано на підставі письмової заяви [PERSON] від 03.10.2012 року про переведення її слюсарем механоскладальних робіт 2 розряду МК ЗРАА №85. Згідно розпорядження Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім..О.М. Макарова» від 11.07.2013 року №1799, слюсар МСР МК «ЗРАА» №85 [PERSON] т.№ 00952 01.07.2013 року отримала виробниче завдання на день за нарядом №1 (деталь 148.00.4112.314.000) в кількості 20 штук, від виконання виробничого завдання [PERSON] відмовилася, у зв'язку з чим [PERSON] оголошено догану на підставі акту за невиконання виробничого завдання. В акті від 01.07.2013 року, складеному ст.майстром [PERSON], нач.ТНБ [PERSON], бригадиром [PERSON], оператором [PERSON], виконавчим директором МК «ЗРАА 85» [PERSON] зазначено, що останній вимагав від слюсаря механоскладальних робіт 2 розряду [PERSON] письмове пояснення за фактом відмови виконати виробниче завдання за нарядом, [PERSON] відмовилася писати пояснювальну записку щодо її відмови від виконання роботи відповідно до виданого їй наряду №1 (деталь 148.00.4112.314.000) в кількості 20 штук. Також, відповідно до докладної записки ст..майстра дільниці №852 [PERSON] від 01.07.2013 року, [PERSON] відмовилася від виконання вищевказаного завдання. Крім того, в акті від 01.07.2013 року, складеному ст..майстром [PERSON], бригадиром [PERSON], оператором [PERSON] зазначено, що [PERSON] відмовилася виконувати роботу відповідно до виданого їй завдання за нарядом №1 від 01.07.2013 року (деталь 148.00.4112.314.000) в кількості 20 штук. Також, за фактом невиконання [PERSON] вищевказаного виробничого завдання, виконавчим директором МК «ЗРАА» 85 [PERSON] складено службову записку. Згідно розпорядження Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім..О.М. Макарова» від 12.07.2013 року №1808, слюсар МСР МК «ЗРАА» №85 [PERSON] т.№00952 02.07.2013 р. отримала виробниче завдання на день за нарядом №2 (деталь 94.7201.9602.1201.001) в кількості 7 штук, від виконання виробничого завдання [PERSON] відмовилася, у зв'язку з чим [PERSON] оголошено догану на підставі акту за невиконання виробничого завдання. В акті від 02.07.2013 року, складеному ст..майстром [PERSON], нач.ТНБ [PERSON], бригадиром [PERSON], оператором [PERSON], виконавчим директором МК «ЗРАА 85» [PERSON] зазначено, що останній вимагав від слюсаря механоскладальних робіт 2 розряду [PERSON] письмове пояснення за фактом відмови виконати виробниче завдання за нарядом, [PERSON] відмовилася писати пояснювальну записку щодо її відмови від виконання роботи відповідно до виданого їй наряду №2 від (деталь 94.7201.9602.1201.001) в кількості 7 штук. В той же день 02.07.2014 року ст..майстром [PERSON] складено доповідну записку щодо відмови слюсаря [PERSON] від виконання роботи відповідно виданого наряду. Крім того, в акті від 02.07.2013 року, складеному ст..майстром [PERSON], бригадиром [PERSON], оператором [PERSON] зазначено, що [PERSON] відмовилася виконувати роботу відповідно до виданого їй завдання за нарядом №2 від 02.07.2014 року (деталь 94.7201.9602.1201.001) в кількості 7 штук. Також, за фактом невиконання [PERSON] виробничого завдання за нарядом №2, виконавчим директором МК «ЗРАА» 85 [PERSON] складено службову записку. Крім того, 15 липня 2013 року ст..майстром [PERSON], нач. ТНБ [PERSON], бригадиром [PERSON], оператором [PERSON] складено акт щодо ознайомлення [PERSON] з вищевказаним розпорядженням №1808 від 12.07.2013 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, свій підпис у даному розпорядженні [PERSON] залишити відмовилася. Згідно розпорядження Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім..О.М. Макарова» від 15.07.2013 року №1819, слюсар МСР МК «ЗРАА» №85 [PERSON] т.№00952 03.07.2013 року отримала виробниче завдання на день за нарядом №4 (деталь 00.4301.2260.0212.001) в кількості 18 штук, від виконання виробничого завдання [PERSON] відмовилася, у зв'язку з чим [PERSON] оголошено догану на підставі акту за невиконання виробничого завдання. В акті від 03.07.2013 року, складеному ст..майстром [PERSON], нач.ТНБ [PERSON], бригадиром [PERSON], оператором [PERSON], виконавчим директором МК «ЗРАА 85» [PERSON] зазначено, що останній вимагав від слюсаря механоскладальних робіт 2 розряду [PERSON] письмове пояснення за фактом відмови виконати виробниче завдання за нарядом, [PERSON] відмовилася писати пояснювальну записку щодо її відмови від виконання роботи відповідно до виданого їй наряду №3 від (деталь 00.4301.2260.0212.001) в кількості 18 штук. Також, відповідно до докладної записки ст..майстра дільниці №852 [PERSON] від 03.07.2013 року, [PERSON] відмовилася від виконання вищевказаного завдання. Крім того, в акті від 03.07.2013 року, складеному ст..майстром [PERSON], бригадиром [PERSON], оператором [PERSON] зазначено, що [PERSON] відмовилася приймати наряд на виконання роботи відповідно до виданого їй завдання за нарядом (деталь 00.4301.2260.0212.001) в кількості 18 штук і роботу не виконала. За даним фактом виконавчим директором МК «ЗРАА» 85 [PERSON] складено службову записку щодо невиконання [PERSON] виконавчого завдання за нарядом №3 від 03.07.2013 року. Крім того, згідно акту від 04 липня 2013 року, складеному виконавчим директором [PERSON], начальником ТНБ [PERSON], ст.майстром [PERSON], бригадиром [PERSON], оператором [PERSON], від виконання наданого майстром завдання відповідно до наряду №4 від 04.07.2013 року (дет.004301 2260 0212 001 в кількості 28 штук) та від надання пояснень стосовно цього, [PERSON] відмовилася. Про що також свідчить доповідна ст.майстра [PERSON] від 04.07.2013 року, а також акт від 04 липня 2013 року про відмову [PERSON] приймати наряд на виконання робіт (дет.004301 2260 0212 001 в кількості 28 штук), роботу не виконала. За фактами невиконання [PERSON] вищевказаних виробничих завдань, виконавчим директором МК «ЗРАА» 85 [PERSON] складено службову записку, в якій останній просить звільнити слюсаря механоскладальних робіт 2-го розряду [PERSON] на підставі п.3 ст.40 КЗУпП, за систематичне невиконання службових обов'язків. 16.07.2013 року до голови профспілкового комітету ППОДП ВО ПМЗ ім..О.М. Макарова пом.генерального директора [PERSON] було зроблено запит щодо підтвердження членства профспілки [PERSON]. Згідно відповіді голови профспілкового комітету ППОДП ВО ПМЗ ім..О.М. Макарова [PERSON] від 17.07.2013 року №ПК-50, слюсар механоскладальних робіт 2-го розряду [PERSON] не є членом первинної профспілкової організації ППОДП ВО ПМЗ ім..О.М. Макарова з 11.12.2012 року. Наказом №1871 від 18 липня 2013 року [PERSON] звільнена на підставі п.3 ст.40 КУзПП з посади слюсаря механоскладальних робіт 2-го розряду за систематичне порушення виробничої та трудової дисципліни. В акті від 18.07.2013 року, складеного заступником начальника відділу кадрів [PERSON], інженером 2 кат. [PERSON], інженером 2 кат. [PERSON], які підтвердили, що в день звільнення слюсар механоскладальних робіт [PERSON] відмовилася від отримання трудової книжки. 07.08.2013 року [PERSON] забрала трудову книжку, що підтверджується актом від 07.08.2013 року, складеного заступником начальника відділу кадрів [PERSON], інженером 1 к. відділу кадрів [PERSON], інженером 1 к. відділу кадрів [PERSON] 18.07.2013 року [PERSON] було виплачено кінцевий розрахунок у сумі 3296,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2154 від 18 липня 2013 року. Згідно ст..29 Кодексу Законів України про працю, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Згідно ст.31 Кодексу Законів України про працю , власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Згідно ст.32 Кодексу Законів України про працю, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до п.3 ст.40 Кодексу Законів України про працю, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно ч.1 ст.43 Кодексу Законів України про працю, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ст..47 Кодексу Законів України про працю, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. В статті 116 Кодексу Законів України про працю зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно до особистої заяви розподільника робіт цеху №9 [PERSON] від 15.12.2010 року, [PERSON] просить перевести її учнем слюсарем механоскладальних робіт до підрозділу МК №85, 18.01.2011 року відповідно до Розпорядження № 61 від 17.01.2011 року [PERSON] була переведена до підрозділу МК №85 учнем слюсаря механоскладальних робіт. Відповідно до Підтвердження до виписки з Розпорядження № 61 від 17.01.2011 року [PERSON] була ознайомлена з умовами роботи, про що свідчить її особистий підпис. Також, факт, того, що [PERSON] працювала учнем слюсаря механоскладальних робіт в підрозділі МК №85, підтверджується особовими заявами [PERSON]: заявою про застосування податкової соціальної пільги від 18.01.2011року, заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати від 14.06.2011 року. Також, розпорядженням №151 від 01.06.2011 року затверджено состав бригади на ділянці №852 МК №85, відповідно до якого, учень слюсаря механоскладальних робіт [PERSON] є членом бригади на ділянці №852 МК №85. Протоколом робочого зібрання бригади від 24.06.2011р. ділянки 852 МК 85 учню слюсаря механоскладальних робіт [PERSON] на підставі результатів роботи за червень 2011р., відповідно до відпрацьованих 128 годин, встановлено КТУ 0,3 згідно з яким [PERSON] отримала заробітну плату. [PERSON] ознайомлена під розпис з протоколом. Відповідно до Розпорядження №5 від 18.01.2011 року учню слюсаря механоскладальних робіт [PERSON] було організовано навчання по професії слюсаря механоскладальних робіт: промислове навчання проводив слюсар механоскладальних робіт 5 розряду [PERSON], теоретичне навчання проводила інженер-технолог 2 кат. [PERSON] Під час навчання учень слюсаря механоскладальних робіт [PERSON] пройшла курс теоретичних лекцій, що підтверджується Листками обліку № 50 та №51, виконала практичне завдання, що підтверджується Робочим нарядом від 30.06.2011 року. Також, [PERSON] отримувала заробітну плату, як учень слюсаря механоскладальних робіт, що підтверджується табелями за лютий та березень 2011року. Тобто, з викладеного вбачається, що [PERSON] знала, що є учнем слюсаря механоскладальних робіт, проходила навчання за вказаною спеціальністю, оскільки вона була ознайомлена з умовами роботи та пройшла інструктажі по техніці безпеки як учень слюсаря механоскладальних робіт. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, у зв'язку з закінченням навчання, відповідно до Розпорядження №180 від 30.06.2011 року [PERSON] було присвоєно професію слюсаря механоскладальних робіт та з 01.07.2011 року встановлено 2 розряд. Розпорядженням №156 від 01.07.2011 року затверджено состав бригади на ділянці №852 МК №85, відповідно до якого, слюсар механоскладальних робіт 2 розряду [PERSON] є членом бригади на ділянці №852 МК №85. Протоколом робочого зібрання від 31.05.2012 року ділянки 852 МК 85 слюсар механоскладальних робіт 2 розряду [PERSON] на підставі результатів роботи за травень 2012 року, відповідно до відпрацьованих 24 годин, встановлено КТУ 1,0 згідно з яким [PERSON] отримала заробітну плату. [PERSON] ознайомлена під розпис з протоколом. Тобто, фактично позивач [PERSON] знала, що вона отримує заробітну плату, як слюсар механоскладальних робіт 2 розряду. Крім того, факт того, що [PERSON] працювала слюсарем механоскладальних робіт 2 розряду в підрозділі МК №85, підтверджується проходженням інструктажів з охорони праці і особовими розписами [PERSON] в Журналах реєстрації інструктажів з охорони праці за 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік. Однією з інструкцій, з якими ознайомлювалася слюсар механоскладальних робіт 2 розряду [PERSON] є інструкція №94-м по охороні праці для працівників на посаді слюсаря механоскладальних робіт, про що свідчать розписи [PERSON] в журналах реєстрації інструктажів з охорони праці. Також, факт, що [PERSON] працювала слюсарем механоскладальних робіт 2 розряду в підрозділі МК №85, підтверджується особовими заявами [PERSON]: заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати від 15.08.2011 року; заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати від 22.08.2011 року; заявою про зміну режиму роботи від 28.12.2012 року; заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати від 12.04.2013 року; заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати від 15.04.2013 року. Також, судом встановлено, що [PERSON] отримувала заробітну плату, як слюсар механоскладальних робіт 2 розряду, що підтверджується табелями за липень, вересень 2011року, березень, червень 2012року, березень, червень 2013 року. Тобто, з викладеного вбачається, що [PERSON] знала, що вона перебуває на посаді слюсаря механоскладальних робіт і працює на вказаній посаді слюсаря механоскладальних робіт 2 розряду, оскільки вона була ознайомлена з умовами роботи та пройшла інструктажі по техніці безпеки як слюсар механоскладальних робіт. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачу судом було роз'яснено право щодо можливості призначення по справі експертизи, у відповідності до ст.143 ЦПК України, а також роз'яснено зміст ст.10 ЦПК України. Однак, позивач зазначаючи, що в деяких документах, наданих відповідачем, знаходиться не її підпис, сама не заявляла клопотання про проведення почеркознавчої експертизи для встановлення справжності підпису. Таким чином, ствердження позивачки [PERSON] в позовній заяві та в судових засіданнях, що вона не знала, що була учнем слюсаря механоскладальних робіт, не проходила навчання на слюсаря механоскладальних робіт і не працювала слюсарем механоскладальних робіт, а дізналася про це лише з записів трудової книжки, яку отримала 07.08.2013 року, а в документах, наданих суду відповідачем, зазначений не її підпис, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, звільнення [PERSON] проведено з дотриманням процедури, передбаченої ст.ст. 40, 43, 47, 116, КЗпП України, оскільки як встановлено в судовому засіданні, підприємством було надіслано запит вих. №151/18-ок від 16.07.13 року до профспілкової організації підприємства з проханням надати інформацію чи є [PERSON] членом профспілки для наступного запиту про отримання згоди на звільнення з підприємства [PERSON] за систематичне порушення виробничої та трудової дисципліни згідно до п.3 ст.40 КЗпП України. Відповідно до відповіді профспілкової організації підприємства за вих.№ПК-50 від 17.07.13 року, [PERSON] не є її членом. Інша інформація щодо приналежності [PERSON] до профспілкових організацій на підприємстві відсутня. Інформації, щодо членства у ППО НПГУ ДП «ВО ПМЗ ім.О.М.Макарова» [PERSON] на підприємстві не має, оскільки до теперішнього часу адміністрація профспілкової організації не надала списку своїх членів з зазначенням посад та іншої інформації щодо приналежності робітника до підприємства, і продовжує ігнорувати запит підприємства про надання такої інформації, що було підтверджено під час розгляду справи. Згідно протоколу засідання профспілкового комітету №6 від 11.12.2012 року, [PERSON] прийнята до незалежної профспілки гірняків України в Первинну профспілкову організацію Незалежної профспілки гірників України Державного підприємства «ПВ ПМЗ ім.О.М. Макарова». Згідно протоколу засідання профспілкового комітету №9 від 20.05.2013 року, постановлено інформацію про членство в ППО НПГУ ДП «ПВ ПМЗ ім.О.М. Макарова» вважати конфіденційною. Тобто, Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Державного підприємства «ПВ ПМЗ ім.О.М. Макарова» прийняла рішення про те, що інформація про членство в профспілці є інформацією для службового користування та без згоди члена профспілки вона не надається. При цьому, сама [PERSON], будучи тричі притягнутою до дисциплінарного стягнення, жодного разу не повідомила відповідача -Державне підприємство «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова» про те, що вона є членом профспілки незалежних гірників. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] була звільнена з підприємства по п. 3 ст. 40 КЗпП України згідно до Наказу № 1871 від 18.07.13 року враховуючи положення ст.43 КЗпП України. Надану позивачем [PERSON] копію протоколу №12 засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ДП «ВРПМЗ ім..О.М. Макарова» вих..№ від 21.02.2014 року щодо відмови в наданні згоди на звільнення члена профкому ППО НПДУ ДП «ВО ПМЗ ім..О.М. Макарова» [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки у вказаній копії протоколу відсутня дата проведення засідання профспілкового комітету та дата складання протоколу, а також, у зв'язку з тим, що в протоколі не зазначенні обґрунтування прийнятого профспілкою рішення щодо відмови в наданні згоди на звільнення члена профкому ППО НПДУ ДП «ВО ПМЗ ім..О.М. Макарова» [PERSON] Також, суд не приймає до уваги, копію виписки з протоколу №3 засідання Ради представників СО ГПДУ Східного Донбасу від 05 травня 2014 року, щодо звільнення [PERSON] з порушенням ст.32 КЗУпП, оскільки вказана копія виписки з протоколу належним чином не завірена, крім того, суду не надано доказів, що Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України ДП «ВРПМЗ ім..О.М. Макарова» входить до складу СО ГПДУ Східного Донбасу, а також, що СО ГПДУ Східного Донбасу зареєстрована у Єдиному Державному Реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, [PERSON] є головою СО ГПДУ Східного Донбасу та уповноважений підписувати вказаний документ. Також, позивачем не надано доказів щодо створення виборного органу Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ДП «ВРПМЗ ім..О.М. Макарова» та щодо обрання позивача до вказаного виборного органу. Крім того, обґрунтування щодо звільнення [PERSON] з порушенням ст.32 КЗпП України, зазначені у вищевказаній виписці з протоколу спростовуються доказами та матеріалами справи. Враховуючи викладене, розпорядження №1799 від 11.07.2013 року, №1808 від 12.07.2013 року, №1819 від 15.07.2013 року видані Державним підприємством «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про оголошення доган слюсарю механоскладальних робіт МК «ЗРАА» №85 [PERSON] за невиконання виробничих завдань, а також наказ №1871 від 18.07.2013 року Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про звільнення слюсаря механоскладальних робіт 2-го розряду [PERSON] за систематичне порушення виробничої та трудової дисципліни є законними і скасуванню не підлягають. Тобто, судом встановлено, що всі підстави для звільнення [PERSON] відповідно до п.3 ст.40 КЗпП існували і її звільнення є правомірним, оскільки в судовому засіданні встановлені обставини порушення [PERSON] виробничої та трудової дисципліни. А, тому, позовні вимоги [PERSON], щодо визнання незаконними та скасування розпоряджень №1799 від 11.07.2013 року, №1808 від 12.07.2013 року, №1819 від 15.07.2013 року видані Державним підприємством «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про оголошення доган слюсарю механоскладальних робіт МК «ЗРАА» №85 [PERSON] за невиконання виробничих завдань, а також наказ №1871 від 18.07.2013 року Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про звільнення слюсаря механоскладальних робіт 2-го розряду [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] різниці по недоплаченій заробітній платі за червень місяць 2013 року в розмірі 441,82 грн. з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати в 1147 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою суду не надано доказів, що підтверджують вказані вимоги. Так, відповідно до п.2 ст.21 Закону України «Про оплату праці», розмір заробітної плати робітника може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання ним норм виробітку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] за червень 2013 року відмовлялась виконувати промислові завдання, що їй видавало керівництво. Відповідно до цього, враховуючи бригадну форму роботи та оплати праці, коефіцієнт виробітку [PERSON] був зменшений за невиконання трудових обов'язків і невиконання норм виробітку і заробітну плату булу начислено у відповідності до п.2 ст.21 Закону України «Про оплату праці» в розмірі 705,18 грн. Також, у зв'язку з низькою кваліфікацією та низьким рівнем виробітку [PERSON], бригадою було вирішено створити розподілення робіт, за яким робітники, з більш високим кваліфікаційним рівнем та вищим рівнем професійних знань ніж у [PERSON], будуть виконувати слюсарну та інші види високо кваліфікаційних робіт, а [PERSON] доручається з її згоди виконувати низько кваліфікаційну роботу: упаковку, перенос деталей, та іншу супровідну роботу для підвищення швидкості проведення робіт за бригадними завданнями, уникнення псування матеріалів та виникнення браку продукції та продовжувати освоєння професії слюсаря механоскладальних робіт 2 розряду, що підтверджуються супровідною виробничою карткою від 11.02.11р. та Маршрутно-технологічними паспортами №№ 157, 158, 197а (на деталь у якої кількість операцій при її виготовленні перевищує 100), у яких зазначаються операції які виконувала [PERSON] У червні 2013 року, у зв'язку із зниженням продуктивності праці [PERSON] О.О., бригадою було вирішено відмінити домовленість про розподілення робіт у бригаді щодо [PERSON], що підтверджується протоколом робочого зібрання бригади №1 від 01.07.2013 року та бригадним нарядом за червень 2013 року. У липні 2013 року керівництво бригади вирішило надавати виробничі завдання особисто [PERSON] відповідно до її посади слюсаря механоскладальних робіт 2 розряду на рівні інших робітників бригади, але відповідно до вищевказаних доповідних записок, актів - [PERSON] відмовилась з невідомих причин виконувати завдання свого керівництва, через що її промислове завдання керівництво бригади було вимушене передоручати іншим робітникам, що також підтверджуються бригадним нарядом за липень 2013 року. Крім того, оскільки в судовому засіданні встановлено, що розпорядження №1799 від 11.07.2013 року, №1808 від 12.07.2013 року, №1819 від 15.07.2013 року видані Державним підприємством «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про оголошення доган слюсарю механоскладальних робіт МК «ЗРАА» №85 [PERSON] за невиконання виробничих завдань, а також наказ №1871 від 18.07.2013 року Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про звільнення слюсаря механоскладальних робіт 2-го розряду [PERSON] винесенні на законних підставах, то позовні вимоги [PERSON] щодо поновлення її на роботі розподільником робіт четвертого розряду в цеху №9 Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», стягнення з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу допущення негайного виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі, стягнення з відповідача компенсації по втраченій заробітній платі у зв'язку із несвоєчасною її виплатою з врахуванням індексу інфляції, 3% річних, а також про повернення зайвих витрат на проживання в житловому приміщенні задоволенню не підлягають. Згідно ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Статтею 23 ЦК України визначено поняття моральної шкоди, в чому вона полягає, порядок визначення та стягнення. Крім того, в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року є роз'яснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки в судовому засіданні не встановлено неправомірних дій відповідача і не доведено факту спричинення такими діями моральної шкоди, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] моральної шкоди. Виходячи з наведеного, суд вважає, що у судовому засіданні позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим в задоволенні позову [PERSON] до Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім..О.М. Макарова», третя особа: ППО НПГУ Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім..О.М. Макарова», про скасування наказів роботодавця, про поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації, повернення зайвих витрат за проживання у житловому приміщенні та відшкодування моральної шкоди слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed