Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON] заборгованість на свою користь за кредитним договором № б/н від 21.06.2010 року у розмірі 7 273 грн. 08 коп. та сплачений судовий збір по справі у розмірі 1\~600 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.06.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10\~600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. 16 жовтня 2015 року позичальник помер. Станом на день смерті останнього кредитні кошти не повернуті. Спадкоємцями щодо майна померлого є відповідачі по справі, у зв'язку з чим, на підставі ст. 1219, 1268, 1281, 1282\~ЦК України останні зобов'язані задовольнити вимоги кредитора. Представник позивача відповідно до заяви просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Суду неодноразово повернені судові повістки у звязку з закінченням терміну зберігання. Причини неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень до суду не надали, у звязку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.\~280-282\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 21.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанкк» та [PERSON] укладено договір № б/н, у відповідності до якого відповідач отримав кредит в розмірі 10 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк зобов'язання за договором виконав, а саме [PERSON] надав кредитні кошти шляхом видачі кредитної картки та встановлення ліміту, що підтверджується матеріалами справи. У свою чергу позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст.\~530\~ЦК України вимагає: "Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк". Стаття 525\~ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст.\~611\~ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.\~1049\~ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КИ № 655338 від 19 жовтня 2015 року, [PERSON] помер 16 жовтня 2015 року. Згідно з листом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 26.12.2016 року, Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою 15.01.2016 року заведено спадкову справу № 11/2016 після смерті [PERSON], померлого 16.10.2015 року, та 27.07.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину його спадкоємцю. Для надання відомостей про осіб (спадкоємців) [PERSON], щодо яких вчинялись нотаріальні дії, немає законних підстав. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст.\~1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З урахуванням положення статті 1282\~ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вбачається, що позивачем не надано суду доказів обсягу майна, отриманого відповідачами у спадщину після смерті [PERSON], його вартості. При цьому жодних клопотань щодо витребування вказаних доказів від позивача до суду не надходило. Зокрема, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що борг [PERSON] продовжував збільшуватись до 09.08.2017 року, з урахуванням того, що останній помер в 16.10.2015 року. Розрахунку заборгованості станом на день смерті боржника суду не надано. Оскільки, зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1282 ЦК України. Саме на підставі норм статей 1281, 1282\~ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так, згідно ст.\~1282\~ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимог кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі. Разом із тим положення вказаної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України, щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Згідно зі ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. При цьому, за змістом цієї статті ЦКУ не зобов'язує учасників спадкових правовідносин з'ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкоємець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов'язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦКУ), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати. Посилання в ст.\~1281\~ЦК України про необізнаність пред'явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов'язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій ( п. 189). Встановлені законом строки для пред'явлення претензій кредиторами не є строками позовної давності, на ці строки не розповсюджуються норми ст.ст. 259, 263, 264 ЦК України, які регулюють питання зміни, зупинення або переривання строків позовної давності. Непред'явлення кредиторами у встановлені ст.\~1281\~ЦК України претензій погашає належні їм права вимоги, в той час як сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України). Сплив визначених статтею 1281\~ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язаннями, а також припинення таких зобов'язань. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі за № 522/407/15-ц. Встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що Банк повідомляв боржника [PERSON], а також після його смерті - спадкоємців, відповідачів, про наявність боргу перед Банком та обов'язку його погасити. В матеріалах справи міститься лист-претензія від 17.02.2017 року, адресована відповідачам по справі, однак позивачем не надано доказів отримання останніми вказаної претензії. При цьому, до суду позивач звернувся лише в грудні 2017 року, тобто через девять місяців після направлення претензії відповідачам. Зокрема, позовна заява не містить обґрунтувань, що спадкоємці знали про борги спадкодавця, і такі обставини не доводилися позивачем в суді. Поміж іншого, з листа Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 26.12.2016 року вбачається, що позивачу достеменно було відомо про смерть позичальника станом на грудень 2016 року. Вбачається, що в позивача в наявності є копія свідоцтва про смерть [PERSON], що свідчить про те, що позивач міг дізнатись про відкриття спадщини ще в липні 2016 року. Обставин набуття банком вказаного свідоцтва представником позивача не наведено. Поміж іншим, з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по договору був здійснений в січні 2016 року, тобто право вимоги в банку виникло ще в 2016 році, проте останній не пред'явив свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Ч. 4 ст.\~1281\~ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Оскільки, кредитор пред'явив свої вимоги до спадкоємців, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті, позбавляє його права вимоги до [PERSON] та [PERSON]. Крім того,\~\~суд звертає увагу, що встановлені статтею 1281\~ЦК України строки це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed