Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок із господарськими спорудами, який розсташований в [ADDRESS] в порядку спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року . В мотивування позову посилається на те, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON] . Після смерті останнього відкрилась спадщина до якої входить житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS]. Позивачка посилається на те, що вона являється спадкоємцем спадкового майно по закону. Крім неї спадкоємцями є [PERSON]- батько померлого та діти померлого - [PERSON] та [PERSON], котрі в установленому порядку спадщину не прийняли . Позивачка посилається на те, що вона своєчасно і належним чином прийняла спадщину, оскільки проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, крім того звернулася до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину , проте у видачі свідоцтва про право власності їй відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, мотивувавла їх вищенаведеним. Представник територіальної громади в судове засідання не з"явився, в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. З а життя останній заповіту не залишав, а тому відкрилась спадщина по закону. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, батьки. Вiдповiдно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповiтом i за законом можуть бути фiзичнi особи, якi є живими на час вiдкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги по закону є- дружина померлого- [PERSON] батько та діти померлого - [PERSON], 1937 року народження , [PERSON], 1983 року народження , [PERSON], 1985 року народження. З а правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України , спадкуванням є перехiд прав та обов'язкiв (спадщини) вiд фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осiб (спадкоемців). Спадкування здійснюється за заповiтом або за законом. До складу спадщини входять yci права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент вiдкриття спадщини i не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповiтом чи за законом має право прийняти спадшину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи iз застереженням. Спадкоємець, який постiйно проживав разом iз спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про вiдмову вiд неї. Незалежно вiд часу прийняття спадщини вона належить спадкоемцеві з часу відкриття спадщини. Вiдповiдно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час смерть не проживав постiйно iз спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки №253 від 20.10.2014 року виданої виконавчим комітетом Баламутівської сільської ради із померлим [PERSON] проживали: дружина [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що [PERSON] звернулася до Заставнівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, згідно якої заведена спадкова справа № 91/2012, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №29847236 від 13.03.2012 року . Встановлено , що [PERSON] та [PERSON] із померлим не проживали, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались. [PERSON] від своєї частки в спадщині відмовився, про що подав відповідну заяву до нотаріальної контори. Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свiдоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вимоги даної статті, позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, проте їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону , оскільки нею не було надано правовстановлюючих документів на житловий будинок. Вказане підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.10.2014 року . Встановлено, що [PERSON] за життя не оформив документи на належне йому нерухоме майно та не зареєстрував його в органах БТІ. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності . Вищий Спецiалiзований Суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ в iнформацiйному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" п 3.3. наголошує, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будiвель ", i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у погосподарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Факт належності [PERSON] вищезазначеного житлового будинку підтверджується рішенням сесії "Про оформлення права власності" записом в погосподарській книзі сільської ради, інвентарною справою. Постанова Пленуму Верховного суду України вiд 04.10.1991р. №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулююєе право приватної власності громадян на жилий будинок" у п. 9 зазначає, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на вiдведенiй в установленому порядку на земельній дiлянцi i прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації виконкомі місцевої ради. Встановлено, що житловий будинок з погосподарськими будівлями , що розташований в [ADDRESS] побудований в 1984 році. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці , яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності . За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року , на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно ст. 328 ЦК України , право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи наведене,

Outcome: approved