Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення обмежувального припису відносно [PERSON] встановивши останньому заборону на 6 місяців перебувати в місці спільного з нею проживання, заборонити йому вести з нею листування, телефонні переговори особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її зятем. Живуть вони разом в належному їй будинку [ADDRESS] , де зареєстроване його місце проживання за її згодою. [PERSON] постійно вчиняє психологічне насильство відносно неї та її доньки, ображає її та доньку, висловлюється на їх адресу нецензурно. На її звернення в поліцію в серпні 2019 року ніяких заходів реагування здійснено не було, а 23.11.2020 року під час чергової сварки вона звернулась до поліції, кривдника було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. В органах поліції їй порадили звернутись до суду для встановлення відносно кривдника ще й обмежувального припису, як вона зрозуміла, за один і той самий випадок 23.11.2020 року, хоча кривдник вчиняє психологічне насильство постійно, але надати доказів цього суду вона не може, бо не знає які це мають бути докази. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З пояснень заявника судом встановлено, що з 2015 року [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з донькою заявника і з її слов зареєстрований в будинку, що є власністю заявника. З копій протоколу про адміністративне правопорушення і термінового заборонного припису стосовно кривдника [PERSON] від 23.11.2020 року вбачається, що відносно [PERSON] за психологічне насильство, вчинене ним 23.11.2020 року було складено протокол про адміністративну відповідальність за ст. 173-2 КУпАП, у відповідності до даних Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 10.12.2020 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. У відповідності до термінового заборонного припису від 23.11.2020 року [PERSON] було заборонено на 2 доби входити та перебувати в місці проживання постраждалої особи та в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою. Водночас заявником не надано доказів того, що [PERSON] застосовував після цього до заявника насильство в будь-якій формі. У відповідності п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 Закону України "Про запобіганню та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно розділу IV глави 13\~ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. У відповідності до ст.350-6\~ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. За змістом ч. 2 ст.\~26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону). Ч.1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи викладене та надані заявником докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки заявник не надала належних і допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed