Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним позовом, вказуючи, що 09 вересня 2006 р. між банком та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника № DNH4KS50630548. Вказаною заявою визначено, що відповідач отримав кредит у розмірі 6093 грн. 48 к. відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Зазначено в позові, що внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань по вказаному договору, станом на 09 грудня 2014 р. наявна заборгованість по відсотках на прострочену заборгованість в розмірі 15 тис. 737 грн 19 коп. Просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості по відсотках - за період із 09.12.2009 року по 09.12.2014 року. При цьому, вказується про збільшення строку позовної давності щодо вказаної вимоги, покликаючись на п. 5.5. згаданих Умов надання споживчого кредиту. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяви про розгляд справи без його участі з урахуванням наданих письмових заперечень. В запереченнях відповідача зазначено, що ним дійсно укладався вищевказаний договір. Вказує, що свої зобов'язання перед банком за таким договором виконав, сплативши тіло кредиту, строк дії договору закінчився 10.09.2007 року. Враховуючи наведене, та положення ст.ст. 256, 257 ЦК України щодо трирічного строку позовної давності, вказує на пропуск позивачем такого строку. Просить застосувати позовну давність і відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] отримав у ПАТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) кредит у розмірі 6 тис. 93 грн. 48 коп., оформивши заяву позичальника від 09 вересня 2006 р. про надання йому кредиту, згідно умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), відповідно до яких Банк надає клієнтам строковий кредит. Відповідно до вказаної заяви позичальника та зазначених умов, [PERSON] зобов'язався щомісяця надавати банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат. Згідно п. 5.5 згаданих Умов строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, ін. встановлено сторонами - 5 років. Виконання Банком своїх зобов'язань підтверджується рахунком-фактурою № ФЧ-2434 від 9 вересня 2006 року, договором купівлі продажу № ФЧ-2434 від 09 вересня 2006 року. Разом з тим, [PERSON] взяті на себе згідно укладеного кредитного договору зобов'язання не виконав. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст. 530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Згідно відповідного розрахунку, станом на 09.12.2014 року наявна заборгованість за кредитним договором №DNH4KS50630548, в т.ч. заборгованість за відсотками за період із 09.12.2009 року по 09.12.2014 року в сумі 15 тис. 737 грн. 19 коп. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Покликання позивача про встановлення сторонами строку позовної давності по предявленій вимозі - 5 років, як підставу для стягнення за період вказаний у позовних вимогах, суд вважає недостатьо обгрунтованою. Строк позовної давності встановлений тривалістю в п'ять років встановлений Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Однак такі Умови не містять підпису позичальника (відповідача у справі), а в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви. Крім того, у заяві позичальника від 09 вересня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. За положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З договору вбачається, що по 10 вересня 2007 р. включно відповідач мав погасити заборгованість. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 20 січня 2015 року, тобто після спливу строку загальної позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України. Таким чином, позивач пропустив термін звернення з позовною заявою до суду. За таких обставин у задоволенні позову має бути відмовлено у зв'язку із пропуском строку для звернення до суду з позовом.

Outcome: dismissed