Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

02.05.2018 до суду звернулася позивач [PERSON] до Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди за адресою [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є спадкоємцем за законом свого чоловіка, який помер [INFO] . До складу спадщини, що відкрилась після смерті її чоловіка входить будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , в яке входить будинок зі всіма допоміжними приміщеннями, перерахованими в технічному паспорті, яка розташована на території Верхньовисоцької сільської ради. Проте, через відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій змушена звернутись до суду. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 10.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. В підготовче засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не. з`явились, 09.09.2020 позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. В підготовче засідання представник відповідача Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області не з`явився, 26.08.2020 через канцелярію суду подав заяву, в якій просить суд розглядати справу без їх участі, позов визнають. В підготовче засідання треті особи [PERSON] та [PERSON] не з`явились, 09.09.2020 електронною поштою до суду надійшла їх заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити. В підготовче засідання представник Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області в підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням того, що відповідач визнає позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому засіданні. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , про що 17.10.2017 виконавчим комітетом Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно, а саме: будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , в яке входить будинок зі всіма допоміжними приміщеннями, перерахованими в технічному паспорті(а.с.10-11), розташовані на території Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області. Позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . (а.с.7). Згідно з довідкою виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 16.01.2018 № 151 [PERSON] , який помер [INFO] проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] , дочкою [PERSON] , [INFO] та сином [PERSON] , [INFO] (арк. справи 17). Згідно з довідкою виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 16.01.2018 № 152 [PERSON] , який помер [INFO] належав житловий будинок за адресою [ADDRESS] (арк. справи 18). Після смерті чоловіка позивач, як спадкоємець за законом, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а.с.13). Інші спадкоємці - діти спадкодавця відповідачі [PERSON] та [PERSON] 12.02.2018 подали заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини за законом в користь позивача (арк. справи 60, 64). Як видно з постанови приватного нотаріуса Турківського РНО від 23.04.2018. №116/02-31 [PERSON] повідомлено про те, що їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , так як не представлено правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулась до суду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної ради. Суд встановив, що спірний будинок є збудований в 1973 році, що доводиться технічним паспортом (а.с.10, 11), та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, будинок знаходиться в задовільному стані, конструктивні елементи та будівля в цілому придатні до експлуатації, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації, чинним державним будівельним нормам і правилам, що доводиться технічним звітом від 25.04.2018 (а.с.20-24), а належність будинку покійному [PERSON] доводиться довідкою сільської ради за №152 від 16.01.2018 (а.с. 18) та записами в погосподарській книзі. Також суд встановив, що право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємець майна покійного чоловіка підставно просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у неї відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. За таких обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі ст. ст. 1220, 1223, 1233 ЦК України, ст ст. 4, 10, 12, 13, 200, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved