Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

08 грудня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 15.02.2012 року в сумі 12043,09 грн. та судові витрати по справі. Позов мотивовано тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15.02.2012 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] помер. Позивачем 13.05.2020 року була направлена претензія кредитора до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори. 14.11.2020 року позивачем було отримано відповідь Першої Павлоградської державної нотаріальної контори. Спадкоємцями, які прийняли спадщину є відповідачі відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 15.02.2012 року становить 12043,09 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив суд в разі неявки відповідача в судове засідання, розглянути справу за відсутності представника банку, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. [PERSON] просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнав. Згідно відзиву на позов [PERSON] просив застосувати строк позовної давності, вказав, що умови кредитування узгоджені не були, позичальник повернув всю суму кредиту фактично, проте банк враховував внесені суми для погашення неузгоджених відсотків, пені, штрафів, комісії. Також відповідач вказав, що не отримував в спадщину майно померлого, у спадкодавця відсутнє спадкове майно. Згідно відповіді на відзиву позивач підтримав позовні вимоги, зазначив, що позичальник ознайомився з умовами кредитування згідно заяви, рухом коштів по картковому рахунку підтверджується використання кредитних коштів, згідно Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності становить 50 років, відповідачі фактично прийняли спадщину, оскільки проживали зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.02.2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, а саме грошових коштів, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З вищевказаної анкети-заяви вбачається, що [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитним договором від 15.02.2012 року становить 12043,09 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, заборгованість за кредитним договором від 15.02.2012 року в розмірі 12043,09 грн складається з тіла кредиту - 7339,56 грн, пені 4703,53 грн (а.с.10 зворотній бік). У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк») Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг [PERSON] розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (15.02.2012 року) до моменту пред`явлення Банком претензії спадкоємцям, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані ПАТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається фактичне використання відповідачем кредитних коштів. Проте позивач просить стягнути з відповідачів пеню в розмірі 4703,53 грн, оплата якої не була узгоджена [PERSON] та Банком, а також тіло кредиту - 7339,56 грн, яке перевищує встановлений кредитний ліміт в розмірі 3000 грн згідно довідки Банку (а.с.15). Видачу кредиту у більшому розмірі банком не доведено. Доказів збільшення Банком кредитного ліміту відповідачу до 7339,56 грн позивачем суду не надано, а анкета-заява не містить умови про фінансування за рахунок кредитних коштів (зарахування до тіла кредиту) заборгованості за процентами, пенею. Відповідач просив застосувати строк позовної давності згідно ст.256,257 Цивільного кодексу України до вимог Банку. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно витягу з розрахункового рахунку відповідача, останній платіж було здійснено 29.03.2019 року (погашення заборгованості з рахунку [NUMBER] ) (а.с.11). Враховуючи вищевказане, а також зважаючи, що з позовом Банк звернувся поштою 08.12.2020 року, останній платіж за картою відповідача було здійснено 29.03.2019 року, позивачем не пропущено трирічний строк звернення до суду за захистом прав. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 160. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно відповіді Першої Павлоградської державної нотаріальної контори на запит суду, спадкова справа №401/2020 заведена після смерті [PERSON] у зв`язку з поданням АТ КБ «Приватбанк» претензії кредитора, яка отримана нотаріусом 23.05.2020 року. Спадкоємці померлого [PERSON] до нотаріальної контори не звертались. Згідно відповіді відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 08.04.2021 року №220/р, станом на 11.05.2019 року за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані - [PERSON] , [PERSON] згідно інформації з реєстру територіальної громади м.Павлоград. Відомості щодо інших зареєстрованих осіб можна отримати тільки з будинкових книг. Згідно акту від 20.04.2021 року квартального комітету №67, який подано до суду відповідачем, [PERSON] з 2015 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частин 1-3 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. У разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Положеннями Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1,5 ст.81 ЦПК України). В частині 3 статті 12 ЦПК України вказано , що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України). Також ЦПК України передбачено можливість для позивача заявити клопотання про витребування доказів у разі неможливості самостійно надати докази відповідно до статті 84 ЦПК України. Позивачем в підтвердження позовних вимог не доведено суду наявність спадкового майна у спадкодавця [PERSON] , вартість спадкового майна за умови його наявності, не підтверджено родинних зв`язків спадкодавця [PERSON] та відповідачів, як наслідок факту того, що відповідачі є спадкоємцями, які фактично прийняли спадщину, співпадання прізвища не є належним та допустимим доказом родинних зв`язків фізичних осіб. Відповідач, [PERSON] , у відзиві на позов вказав, що спадкового майна після смерті [PERSON] не має. Клопотань про витребування доказів позивачем суду не заявлено також. 11.05.2021 року на адресу суду електронною поштою надійшло клопотання про направлення запитів, яке не було підписано представником позивача електронним цифровим підписом, що унеможливлює вирішення даного клопотання згідно частин 2,4 ст.183 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Невчинення позивачем необхідних процесуальних дій унеможливлює встановлення обставин справи, перевірки їх доказами, в той час як суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, що визначено в частині 7 ст.81 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем не доведено суду наявність спадкового майна, його вартість, коло спадкоємців [PERSON] , які відповідають перед кредитором в межах вартості успадкованого майна, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed