Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що [INFO] року померла його мати [PERSON], яка за життя заповіла відповідачці належну їй земельну ділянку площею 2, 46 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Рацівської сільської ради Чигиринського району. Вказаний заповіт було посвідчено 14.08.2008 року секретарем Рацівської сільської ради Чигиринського району від імені [PERSON]. Про існування зазначеного заповіту йому стало відомо під час розгляду судом цивільної справи про визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що вказаний заповіт складений з порушенням вимог ч. 2 ст. 43 Закону України «Про нотаріат», а також в той час, коли мати хворіла на мозкову недостатність після перенесеного інсульту, у зв'язку з чим не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а відповідачка скористалася станом хворої та нав'язала їй свою волю, позивач просить визнати заповіт від 14.08.2008 року, складений на користь відповідачки, недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що [PERSON] перенесла тяжку хворобу, яка негативно вплинула на її психічний стан та волевиявлення при складанні заповіту 14.08.2008 року і не могла усвідомлювати значення своїх дій. Також є сумніви щодо дійсності заповіту, оскільки на час його складання мати позивача була паралізованою і не могла самостійно прибути до сільської ради для його підписання. А тому просить визнати цей заповіт недійсним. Представник позивача [PERSON] також підтримав позов та прохав його задовольнити, підтримавши думку попереднього представника позивачки. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила суду, що померла [PERSON] на момент складання заповіту в матері була паралізована лише ліва сторона і вона могла писати і повністю усвідомлювала свої дії та була в нормальному розумовому стані. Представник відповідачки [PERSON] також позов не визнала та пояснила суду, що даний позов базується лише на припущеннях. Під час складання заповіту [PERSON] розуміла значення своїх дій і бажала залишити у спадок земельну ділянку своїй дочці, а секретарем сільської ради було вчинено всі необхідні дії для його посвідчення. При цьому підпис у заповіті чіткий, заповіт зареєстровано належним чином, у зв`язку з чим підстави для визнання його недійсним відсутні. Представник відповідача - Рацівської сільської ради - Возвишаєв М.О. також позов не визнав і пояснив суду, що підстав для визнання заповіту недійсним немає, оскільки заповідачка під час його складанні перебувала в адекватному стані та усвідомлювала значення своїх дій, а секретар сільської ради Шульженко К.Ф. під час складання заповіту належним чином та згідно до чинного законодавства виконала свої посадові обов'язки. Вказаний заповіт відповідав волі [PERSON], її волевиявлення було вільним, а тому він не вбачає підстав для визнання його недійсним. Свідок [PERSON] пояснила суду, що добре знала померлу [PERSON], а відповідачка приходиться їй свахою. Вона проживає в трьох кварталах від [PERSON] і їй відомо, що остання доглядала свою матір, яка проживала разом з нею, до смерті, возила її до лікарні. Сина померлої [PERSON] в гостях у матері вона не бачила жодного разу. Зі слів померлої їй відомо, що вона хотіла залишити будинок сину, а землю - дочці. Хоча після перенесеного інсульту [PERSON] була частково паралізованою, але все розуміла, могла говорити і писати. Свідок [PERSON] пояснила суду, що працює фельдшером Вітівського ФАП і по роботі ходила до [PERSON], робила їй уколи за призначенням лікаря, але седативних препаратів не вводила, бо їх не було у лікарському призначенні. [PERSON] була в адекватному розумовому стані, всіх впізнавала, все розуміла, говорила самостійно, постійно скаржилась на головний біль після перенесених інсультів та пролежнів на тілі. Свідок [PERSON] пояснила суду, що добре знає відповідачку і так само добре знала померлу [PERSON] [PERSON] забрала матір до себе додому і там доглядала її до смерті. Спочатку [PERSON] могла сама себе обслуговувати, а після перенесеного інсульту була частково паралізована. Незважаючи на це, вона все розуміла, всіх упізнавала, нормально говорила. Зі слів померлої їй відомо, що вона хотіла залишити будинок сину, щоб йому було де жити, а землю хотіла залишити дочці, яка її доглядала. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] була його пацієнткою до смерті в [INFO] Вона хворіла на хронічну мозкову недостатність, лікування ним проводилось на дому. Кілька разів він відвідував її вдома та призначав лікування. Медичні препарати призначалися на підставі рекомендацій, зазначених лікарем в медичній картці стаціонарного хворого Чигиринської ЦРЛ. Це були препарати для покращення мозкового кровообігу, для розрідження крові, наркотичні препарати їй не призначались. Хвора була частково паралізована (ліва сторона), але вона з ним говорила, відповідала на запитання, розуміла, що він їй говорив. Про те, чи були у [PERSON] психічні захворювання, йому нічого невідомо. Вислухавши представників сторін, відповідачку, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи [INFO] року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER]). Згідно до довідки № 49 від 16.11.2009 року, виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Рацеве Чигиринського району, причиною її смерті стали хронічна мозкова недостатність ІІІ ступеня та загальний атеросклероз (а.с.11). За життя [PERSON] склала заповіт, нотаріально посвідчений 14 серпня 2008 року секретарем Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Шульженко К.Ф., згідно якого належну їй земельну ділянку площею 2,46 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області заповідала [PERSON] (а.с.13). Разом з тим відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 472 від 07.12.2017 року, яка була призначена судом у відповідності до вимог п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", на час складання, підписання та посвідчення вище вказаного заповіту від 14 серпня 2008 року [PERSON] виявляла прояви органічного психічного розладу у зв'язку із наслідками повторних ішемічних інсультів, із зниженням інтелектуально-мнестичних функцій і психічної активності, без проявів психозу і недоумства, що не позбавляло її на той час здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Даний висновок про здатність [PERSON] розуміти значення своїх дій і керувати ними під час складання заповіту 14 серпня 2008 року ґрунтується на матеріалах цивільної справи і дослідженій медичній документації, які містять достатню інформацію про психічну діяльність підекспертної в юридично значимій ситуації. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, [PERSON] на обліку в психіатричному кабінеті Чигиринської ЦРЛ не перебувала. Згідно до досліджених медичних карт стаціонарної хворої [PERSON] № 2055 та № 2325, остання перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Чигиринської ЦРЛ в період з 20.05.2006 року по 02.06.2006 року, де хворій встановлюється діагноз «мозковий ішемічний інсульт в басейн правої СМА з лівостороннім помірним геміпарезом при церебральному атеросклерозі САГ», а в період з 11.05.2008 року по 23.05.2008 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Чигиринської ЦРЛ із заключним клінічним діагнозом «хронічна атеросклеротична дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ступеню, ішемічний інсульт з лівостороннім геміпарезом». При цьому, з цих же карт вбачається, що специфічних психіатричних фармакологічних засобів [PERSON] не приймала, будь-яких психічних розладів у неї не спостерігалось, наркотичні засоби їй не призначалися, а призначений лікуючим лікарем [PERSON] препарат «сібазон», який в подальшому призначався хворій і лікарем загальної практики [PERSON], не є наркотичним препаратом, а є заспокійливим лікарським засобом. З урахуванням цього, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що під час складання оспорюваного заповіту [PERSON] в повній мірі розуміла свої дії та могла керувати ними. На підтвердження цього та адекватну поведінку [PERSON] вказують і покази свідків [PERSON] та [PERSON], які є медичними працівниками, а також покази свідків [PERSON] та [PERSON] Як передбачено ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб,чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі. Ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А ч. 7 ст. 81 України також передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає, що волевиявлення [PERSON] в момент складання заповіту 14 серпня 2008 року було вільним та відповідало її волі, оскільки вона на час посвідчення цього заповіту розуміла значення своїх дій та могла керувати ними, що також підтверджується і висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 472 від 07.12.2017 року. Достатніх і допустимих доказів на підтвердження того, що під час посвідчення вказаного заповіту було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» щодо його складання, підписання чи посвідчення представниками позивача суду не надано, а їх посилання на даний факт спростовуються матеріалами справи. Виходячи з цього, суд не вбачає підстав для визнання недійсним вище вказаного заповіту від 14 серпня 2008 року, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed