Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2012 року з нього стягнуті аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з 26 червня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що на даний час у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у зв`язку з тим, що з 2015 року він не працює, оскільки здійснює постійний догляд за [PERSON] . Зазначена обставина зумовлює прохання позивача про зменшення розміру аліментів з 1/3 частки всіх видів його заробітку до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: З ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2013 року судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2012 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 червня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року) Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як вбачається із копії рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 липня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, відповідачу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , що міститься в матеріалах справи, його батьком є [PERSON] . Копією довідки № 95 від 29.01.2020 року, що видана Управлінням соціального захисту населення Кілійської районної державної адміністрації стверджується, що [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення Кілійської райдержадміністрації та отримує щомісячну компенсаційну виплату непрацюючій особі, що здійснює догляд за особою, яка досягла 80 річного віку, громадянином [PERSON] , [INFO] з 27.12.2016 року по даний час. Як вбачається із копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] останній 15.02.2016 року звільнений із ТзОВ «Болградський сироробний завод», запис № 9. Інші записи про працевлаштування [PERSON] у трудовій книжці відсутні. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Таким чином, судом встановлено, що після ухвалення судом рішення 21 грудня 2012 року про стягнення з позивача аліментів, у нього змінився матеріальний стан, [PERSON] з 15 лютого 2016 року не працевлаштований у зв`язку із здійсненням догляду за особою, яка досягла 80-річного віку, а тому наявні підстави, передбачені статтею 192 СК України для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів. Відповідач [PERSON] не надала суду доказів того, що позивач має доходи та здатний сплачувати аліменти в раніше визначеному судом розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2012 року присуджені до стягнення з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу зменшення розміру аліментів до ј частки на утримання сина [PERSON] , 2011 року народження на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої дитини та прав платника аліментів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що у позивача наявна заборгованість по сплаті аліментів, суд вважає недоцільним стягувати з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду від 15.05.2006 року № "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України" при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed