Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивачка, котра є дочкою загиблого [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 9 600 грн. та моральної шкоди в розмірі 6 400 000 грн., завданої смертю потерпілого. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.08.2017 року, приблизно о 23 годині 55 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем "AUDI A8", р.н.[NUMBER], здійснюючи рух по асфальтобетонному, сухому дорожньому покриттю, зі швидкістю близько 174 км/год, по вул. Миколаївська дорога, в Суворовському районі м.Одесі, де організований двосторонній рух транспорту, і проїзна частина має по дві смуги в протилежних напрямках, та середню смугу з реверсивним рухом, з боку вул. 7-ма Пересипська у напрямку вул. Ак.Векслера, напроти буд.№142-Б здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який перетинав проїзну частину у встановленому для переходу місці, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода, який від отриманих травм загинув на місці пригоди, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.09.2017р. серія І-ЖД №504100 та висновком судово-медичної експертизи від 25.09.2017р. №942-2724/2017. Наїзд став можливим в результаті порушення відповідачем п.п.«б» п.2.3., п.12.1., п.12.3., п.12.4. ПДР, Вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 23.10.2017р. у справі №523/13816/17, який набув законної сили 24.11.2017р., відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Вказаним вироком, відповідача на підставі ст.44 КК України, ч.2 ст.3 Закону України "Про застосування амністії в Україні, пункту «в» ст.ст.1,11 та 15 Закону України "Про амністію у 2016 році", звільнено від відбування зазначених основного та додаткового покарань внаслідок амністії. Після поховання батька, позивачка понесла витрати на поминальний обід, в розмірі 9 600 грн., що підтверджується накладною від 22.09.2017р. №10, які відповідачем не були відшкодовані. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 6 400 000грн., позивачка виходила з того, що втративши сім'ю у віці 25 років, оскільки батько з матір'ю були розлучені, та окремо проживали, вона зазнала душевні та психічні страждання, обсяг та їх тривалість є наслідком вимушених змін в життєвих стосунках, невідворотність яких, є психотравмуючими для неї, після втрати батька, відбулись зміни в психо-емоційному стані, та індивідуально-психологічні прояви перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9 600 грн., в іншій частині позову просив відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння моральної шкоди та розмір її компенсації, яка становить 6 400 000 грн. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, аналізуючи у сукупності надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так, у судовому засіданні встановлено, 16.08.2017р. приблизно о 23 годині 55 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем "AUDI A8", р.н.[NUMBER], здійснюючи рух по асфальтобетонному, сухому дорожньому покриттю, зі швидкістю близько 174 км/год, по вул.Миколаївська дорога у м.Одесі, де організований двосторонній рух транспорту, і проїзна частина має по дві смуги в протилежних напрямках, та середню смугу з реверсивним рухом, з боку вул.7-ма Пересипська у напрямку вул.Ак.Векслера, напроти буд.№142-Б, в порушення п.п.«б» п.2.3., п.12.1., п.12.3., п.12.4.Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який перетинав проїзну частину у встановленому для переходу місці, рухаючись у темпі крок по пішохідному переходу, з правого боку ліворуч, за ходом руху автомобіля, хоча й на заборонений червоний сигнал світлофора, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода, який від отриманих травм загинув на місці пригоди. За результатами дорожньо-транспортної пригоди порушено кримінальне провадження № 12017160000000736 від 17.08.2017 року. Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17.08.2017р. в результаті наїзду на пішохода [PERSON], останнього розірвало на дві частини, що спричинило миттєву смерть. Згідно висновку автотехнічної експертизи від 15.09.2017р. №511-А, проведеної в рамках вищевказаного кримінального провадження, рульове керування, гальмова система та ходова частина автомобіля AUDI A8 номерний знак [NUMBER] на момент виникнення цієї пригоди знаходилися в працездатному стані, дозволяли водію контролювати, змінювати напрямок та характер руху керованого ним автомобіля. Наслідком даної дорожньо-транспортної пригоди стало отримання [PERSON], встановлених висновком судово-медичної експертизи від 25 вересня 2017 року №942-2724/2017 наступних тілесних ушкоджень у виді поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок: а) відкритої черепно-лицьової травми: множинних саден та забійних ран голови; рваної рани голови; переломів коронок 1-х зубів нижньої щелепи; крововиливу в мякі тканини тімяної-потиличної ділянки; багатоуламкового перелому кісток носа; дифузного субарахноїдального крововиливу під мякі мозкові оболонки головного мозку, стовбурового відділу та мозочка; б) відкритої травми тулуба: садна тулуба; розділення тулуба в ділянці від середньої третини живота з переходом на ділянку таза; множинних двосторонніх переломів ребер з розривами пристінкової плеври; багатоуламкового перелому тіла грудини; переломів остистих відростків 6-11 грудних хребців; розриву міжхребцевого диска поміж 7-м та 8-м хребцями грудного відділу з розривом спинного мозку та повним розділенням тулуба; багатоуламкових переломів тіл 4,5-го поперекових хребців з розривами нервових волокон; багатоуламкових переломів кісток таза; забою-розтрощення та розривів обох легень; розривів серця, аорти та діафрагми; травматичного відриву шлунку, підшлункової залози, печінки, селезінки, нирок, кишківника, великого та малого сальника; розтрощення сечового міхура та передміхурової залози: в) відкритої травми кінцівок: множинних саден лівої верхньої кінцівки; синця та множинних саден правої верхньої кінцівки: рваних ран лівого стегна; забійних ран лівого колінного суглоба; садна лівої гомілки; рваної рани лівої гомілки; множинних саден лівої стопи: садна правого колінного суглоба; садна та рваної рани правої гомілки; садна правої стопи; закритого багатоуламкового перелому правої плечової кістки; відкритих багатоуламкових переломів кісток обох стегон та обох гомілок. Смерть батька позивача знаходиться у прямому причинному зв'язку з поєднаною травмою голови, тулуба та кінцівок (отриманої внаслідок ДТП), у вигляді множинних двосторонніх переломів ребер з розривами пристінкової плеври; багатоуламкового перелому тіла грудини; перелому остистих відростків 6-11 грудних хребців; розриву міжхребцевого диска поміж 7-м та 8-м хребцями грудного відділу з розривом спинного мозку та повним розділенням тулуба; багатоуламкового перелому тіл 4,5-го поперекових хребців з розривами нервових волокон; багатоуламкового перелому кісток таза; забою-розтрощення та розривів обох легень; розривів серця, аорти та діафрагми; травматичних відривів шлунку, підшлункової залози, печінки, селезінки, нирок, кишківника, великого та малого сальника; розтрощення сечового міхура та передміхурової залози; закритого багатоуламкового перелому правої плечової кістки; відкритих багатоуламкових переломів кісток обох стегон та обох гомілок. Вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 23.10.2017р. у справі №523/13816/17, що набрав законної сили 24.11.2017р., відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Вказаним вироком, відповідача, на підставі ст.44 КК України, ч.2 ст.3 Закону України "Про застосування амністії в Україні, пункту «в» ст.ст.1,11 та 15 Закону України "Про амністію у 2016 році", звільнено від відбування зазначених основного та додаткового покарань внаслідок амністії. Частиною 6 статті 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підставі викладеного, суд вважає, що неправомірні дії [PERSON] у спричиненні позивачці шкоди підтверджена належними та допустимими доказами, а саме зазначеним Вироком суду, і, в силу ст.ст.79, 80, 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Відповідно до ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. У відзиві на позовну заяву відповідачем визнано частина позовних вимог, а саме відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9 600 грн. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи наведені приписи чинного процесуального законодавства та відсутність у суду будь-якого сумніву щодо достовірності цих обставин чи добровільності їх визнання відповідачем, наведені вище обставини, які визнані відповідачем, не підлягають доказуванню. У зв'язку з цим, позивачем доведено та обґрунтовано розмір завданої їй відповідачем матеріальної шкоди у сумі 9600 (дев'ять тисяч шістсот) гривень і в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. У відповідності до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно із частинами 1, 2, 5 статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Відповідно до п.5 постанови пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних ш фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, при визначені розміру належного позивачу відшкодування моральної шкоди, суд враховує роз'яснення, які викладені у п.9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та згідно якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.2 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року. Відповідно до статті 8 Закону України від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 гривень. Суд не приймає доводи відповідача про недоведеність позивачем належними та допустимим доказами спричинення моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що саме злочинні дії відповідача є наслідком завдання моральної шкоди позивачці, котра приходиться дочкою загиблого, що знайшло своє підтвердження при розгляді справи. З урахуванням принципу розумності та справедливості, враховуючи характер та обсяг душевних, фізичних, емоційних страждань, які зазнала позивачка, що спричинені загибелю її батька, які виражаються у душевних та психічних стражданнях, і, як наслідок, в порушені звичайного способу життя, оскільки наслідки дорожньо-транспортної пригоди є психотравмуючими для позивачки, яка втратила батька у віці 25 років, що беззаперечно призвело до змін в психо-емоційному стані, а індивідуальні-психологічні прояви перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистість, що у свою чергу завдає їй моральних страждань, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача, який визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину, на користь позивачки 2 700 000 грн., в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька позивачки, і вважає, що такий розмір відшкодування є адекватним, справедливим та відповідатиме моральним стражданням позивача. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що в силу п. 2 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", позивачка звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ст.ст.133,141 ЦПК України та згідно Закону України Про судовий збір, з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору у розмірі гривні 8 810 грн.

Outcome: partial