Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Направленим позовом [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на свою користь судові витрати у розмірі 3 068,66 гривень, що, як вказує, були понесені ним під час розгляду Житомирським районним судом Житомирської області цивільної справи № 278/296/15-ц. Правовою підставою заявленого позову є норми процесуального Закону, а саме ст. 79, ст. 85, ст. 88 ЦПК України. У судове засідання сторони не зявились , проте спрямували до суду заяви про розгляд даної справи за їх відсутності. Позивач заяву підтримав та просив його задовольнити. Відповідач позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні. За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін, адже матеріали справи містять достатньо доказів про стосовно правовідносин, що склались між ними. Дослідив матеріали справи, судом встановлено наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 27 липня 2015 року (а.с.32-34), що набрало законної сили 27 липня 2015 року, частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини, треті особи Станишівська сільська рада та Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області, Служба у справах дітей Житомирської РДА. Також, зазначеним судовим актом вирішено питання розподілу судових витрат у справі, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат у розмірі 2 098,43 гривень. До складу таких витрат, як убачається із описово-мотивувальної частини рішення суду апеляційної інстанції, увійшло: 1 854,83 гривні судові витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту позивача, його представника, залученням свідків; 487,20 гривень судовий збір. У задоволенні вимоги щодо стягнення інших судових витрат (400 гривень витрат на проїзд у приміському транспорті) відмовлено, оскільки останні не були підтверджені належними доказами. В обґрунтування позову [PERSON] до позовної заяви долучено матеріали стосовно проїзду його та його представника до м. Житомира, як вказує автор позову, для прийняття участі у судовому засіданні у справі № 278/296/15-ц (а.с.5-28). Зазначені докази судом досліджені. Як зазначено вище, правовими підставами заявленого позову були норми процесуального права ст. 79, ст. 85, ст. 88 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. [PERSON] позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого [PERSON] позову і як наслідок відмову у його задоволенні з огляду на наступне. Як убачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції при розгляді справи № 278/296/15-ц вирішив долю судових витрат у ній. Верховний Суд України у абзаці 6 п. 12 Постанови Пленуму № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснив, що у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі. Отже, відмовляючи у задоволенні даного позову, суд резюмує, що питання порушене заявником у заяві не може вирішуватись судом у даній і окремій справі, адже таке питання є суто процесуальним і, у разі його не вирішення при розгляді конкретної справи, вирішується згідно норм процесуального Закону в межах судової справи, у якій вони були понесені. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed