Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» в особі відокремленого підрозділу Рівненської філії державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, моральної шкоди та поновлення на роботі. Позовні вимоги, розмір яких було збільшено під час розгляду справи, позивач обґрунтовує тим, що 02.09.2013 року позивач був прийнятий на посаду інженера з охорони праці Рівненської філії державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», а 27.03.2014 року на нього покладено обов'язки директора філії. Однак, 18.11.2014 року на посаду директора була прийнята [PERSON], а пункт наказу про виконання обов'язків директора позивачем втратив чинність. З цим наказом позивач був ознайомлений 25.11.2014 року, а 26.11.2014 року адміністрація філії не допустила його до робочого місця та до виконання обов'язків інженера з охорони праці, не зважаючи на те, що він фактично не звільнений. На момент звернення до суду позивачу не виплачена заробітна плата як в.о. директора в розмірі 32763,00 грн., компенсація за невикористану відпустку в кількості 27 днів, не видано трудову книжку. Тому позивач просив суд визнати незаконними дії відповідача щодо невиплати йому заробітної плати, не наданні йому трудової книжки, не нарахування йому компенсації за затримку виплати заробітної плати, не нарахування та не виплату йому середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки; зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити йому заробітну плату за період з 25.11.2014 року по теперішній час, а також нарахувати та сплатити йому компенсацію за затримку виплати заробітної плати, нарахувати та сплатити суму нарахування та не виплату йому середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з урахуванням середньоденної (годинної) заробітної плати в розмірі 190,74 грн. за період вимушеного прогулу; стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 32763,00 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.; визнати наказ генерального директора державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» [PERSON] від 18.11.2014 року №303-к незаконним та постановити рішення, яким зобов'язати відповідача прийняти рішення, яким поновити позивача на посаді директора Рівненської філії державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», в зв'язку з незаконним звільненням з цієї посади; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді директора Рівненської філії державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати, пов'язані із зверненням до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позивач дійсно працював на посаді інженера з охорони праці, а в подальшому наказом від 27.03.2014 року на нього покладено виконання обов'язків директора філії до прийняття на цю посаду працівника в установленому порядку. Відповідно до наказу від 18.11.2014 року [PERSON] було прийнято на посаду директора філії, а наказ від 27.03.2014 року втратив чинність. Позивач зазначає про те, що 26.11.2014 року він не був допущений до виконання обов'язків інженера з охорони праці, незважаючи на те, що дана посада відсутня у штатному розписі Рівненської філії Державного підприємства від 03.02.2014 року та від 01.10.2014 року, позивача не було звільнено з посади інженера праці, а заробітна плата нараховувалась як директору філії. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України). Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст. 233 КЗпП України). Судом встановлено, що з 02.09.2013 року позивач працює на посаді інженера з охорони праці Рівненської філії державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Наказом Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» №63/1-к від 27.03.2014 року на позивача покладено виконання обов'язків директора філії з 28.03.2014 року до прийняття на цю посаду працівника в установленому порядку з доплатою різниці в посадових окладах. Наказом Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» №303-к від 18.11.2014 року на посаду директора Рівненської філії державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» було прийнято [PERSON] з 24.11.2014 року, з яким позивач був ознайомлений 25.11.2014 року. У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік (ч.1, ч.2 ст. 235 КЗпП України). Оскільки, на позивача було покладено виконання обов'язків директора філії з 28.03.2014 року до прийняття на цю посаду працівника в установленому порядку, суд вважає безпідставними вимоги позивача про скасування наказу №303-к від 18.11.2014 року та поновлення позивача на посаді директора, так як на посаду директора 24.11.2014 року було прийнято [PERSON], а позивач посаду директора ніколи не обіймав. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні (ч.1, ч.2 ст. 115 КЗпП України). При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму (ст. 116 КЗпП України). Відповідно до положення про філію керівництво філією здійснює директор філії, який несе персональну відповідальність перед підприємством за повне, своєчасне і якісне виконання покладених на філію та на нього особисто завдань і повноважень, а також приймає на роботу, звільняє, заохочує працівників філії, особові справи та трудові книжки працівників філії ведуться та зберігаються у філії. 24.11.2014 року була підготовлена довідка за підписом позивача, як директора філії та провідного бухгалтера філії [PERSON] про те, що заборгованість по заробітній платі позивачу станом на 24.11.2014 року складає 32763,31 грн., не використана відпустка в кількості 27 днів. Проте, позивач в судовому засіданні підтвердив, що в рахунок заробітної плати йому видавалась продукція підприємства згідно накладних від 13.10.2014 року, 28.10.2014 року, 31.10.2014 року, 13.11.2014 року та кошти згідно видаткового касового ордеру від 31.10.2014 року. Суд не приймає як належний та допустимий доказ довідку про заборгованість по заробітній платі від 24.11.2014 року, оскільки, позивач на той час вже не виконував обов'язки директора філії та не мав права підписувати її. Крім того, наявність заборгованості спростовується накладними та ордером, а позивач в судовому засіданні не зміг пояснити суду чому за час перебування його на посаді в.о. директора він не контролював нарахування та виплату заробітної плати. Також суду не було надано доказів звільнення позивача з посади інженера з охорони праці. А тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про визнання дій відповідача незаконними щодо ненадання йому трудової книжки, нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та зобов'язання вчинити ці дії. Вимог щодо поновлення на посаді інженера з охорони праці та сплати заборгованості по заробітній платі саме за цією посадою позивачем не пред'являлось. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч.1 ст. 237-1 КЗпП України). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надав суду належні та допустимі докази, не довів суду їх переконливість, а також обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог. Підстави зазначені позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог в судовому засіданні не підтвердилися, тому враховуючи все вищезазначене суд дійшов до висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed