Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] , а також на 1/2 частину земельної ділянки із кадастровим номером 56254554 00 01 002 0051 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1500 га., розташовану по [ADDRESS] , залишивши за відповідачем - [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного майна. В позовній заяві позивачем в обґрунтування заявлених вимог вказано, що сторони по справі перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 05 травня 1990 року Торговицькою сільською радою народних депутатів Млинівського району Рівненської області. Під час перебування в шлюбі сторонами по справі за спільні кошти за адресою : [ADDRESS] , був побудований житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 233,1 м2, який розташований на земельній ділянці площею 0,1500 га. із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить на праві власності [PERSON] , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №262269. Право власності на вказаний вище житловий будинок 30 січня 2012 року було зареєстровано за відповідачем, відповідно до витягу про державну реєстрацію прав №861781 від 30 січня 2012 року. [PERSON] зазначає, що відповідно до вимог ст.60 СК України та ст.368 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а тому, враховуючи рівність часток у вказаному майні кожного із подружжя, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину збудованого під час шлюбу житлового будинку, розташованого по по [ADDRESS] , а також на 1/2 частину земельної ділянки із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1500 га., розташованої за цією ж адресою. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю. По суті представник позивача пояснила, що під час перебування у шлюбі сторонами по справі був побудований спірний будинок, який зареєстровано на праві власності за відповідачем. Однак, на даний час позивач просить здійснити розподіл вказаного будинковолодіння та земельної ділянки, на якій здійснено будівництво, оскільки в даному випадку порушуються її права на частину у спільному майні. Відповідач в судовому засіданні вимоги, заявлені позивачем визнав в повному обсязі, через що він не заперечує щодо розподілу цього майна між сторонами по справі в рівних частках. Представник третьої особи - Сарненського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в судове засідання не з`явився, повідомлений про час проведення судового засідання відповідно до закону. Заяв та клопотань сторонами заявлено не було. Правовідносини між сторонами виникли з приводу нерухомого майна, придбаного під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу. Вказані правовідносини регулюються нормами СК та ЦК України. Із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05 травня 1990 року, наданого позивачем суду, встановлено, що цього ж числа Виконкомом Торговицької сільської ради Млинівського району Рівненської області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис №3. Отже, судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 1990 року по даний час. Із копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 січня 2012 року та Витягу про державну реєстрацію прав від 30 січня 2012 року встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованим по [ADDRESS] (форма власності приватна, частка ціла, підстава - рішення виконавчого комітету Клесівської селищної ради). Дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 30 січня 2012 року. Відповідно до технічної документації - технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого станом на 19 жовтня 2011 року - по [ADDRESS] дійсно розташований житловий будинок загальною площею 233,1 м2. 2011 року забудови із господарськими приміщеннями. Крім цього, копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №262269 від 21 червня 2007 року, доводить, що [PERSON] на праві власності має земельну ділянку площею 0,1500 га., з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, право на яку набуто на підставі рішення Клесівської селищної ради №326 від 17 травня 2007 року. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма міститься у Сімейному кодексі України. Частиною 1 статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, при чому частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Крім цього, частиною 3 статті 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, судом достовірно встановлено, що сторони по справі набули спірне майно під час перебування у шлюбі. Однак, слід з`ясувати - чи відноситься набуте під час шлюбу майно до спільної сумісної власності подружжя. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що житловий будинок із надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , було набуто відповідачем в порядку спадкування. Вказані обставини встановлені судом із Витягу про державну реєстрацію прав від 30 січня 2012 року, в якому підставою набуття [PERSON] права на вказане вище будинковолодіння зазначено свідоцтво про право на спадщину ( [NUMBER] від 18 січня 2012 року). Відповідно до ст.57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Враховуючи ті обставини, що будинковолодіння було набуто відповідачем в порядку спадкування, вказане майно, відповідно до ст.57 СК України, не може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя. Крім цього відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права особи. Судом в ході судового провадження встановлено, що відповідачем жодною мірою не порушено права позивача на володіння часткою у належному йому майні, оскільки він заявлений позов визнав повністю, не заперечує щодо його задоволення. Таким чином, між сторонами відсутній спір з приводу вказаного у позові нерухомого майна. Крім цього, сторона підтвердила в суді, що звернення із даним позовом до суду обумовлено арештом, накладеним на майно [PERSON] . Із наданої суду Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - [PERSON] , наданої станом на 17 лютого 2021 року, вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 лютого 2019 року на усе нерухоме майно [PERSON] державним реєстратором Герасименко О.С. (Сарненський РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області) накладено арешт. Враховуючи наведене, суд вважає, що між сторонами відсутній спір щодо нерухомого майна, відповідачем права позивача в даному випадку не порушені, через що позов [PERSON] є безпідставним, а тому до задоволення не підлягає. На підставі наведеного, ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст.15, 16, 355, 368 ЦК України,

Outcome: dismissed