Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Харківгаз", в якому просить суд зобов'язати відповідача при розгляді претензії позивача, що подана в рамках ст. 33 [PERSON] договору, утриматись від виходу за рамки укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] договору, шляхом ствердження у листах на адресу позивача, стосовно порушень позивачем вимог ЦК України або ЦПК України; стягнути з відповідача на користь позивача у якості відшкодування моральної шкоди кошти, розмір яких визначити судом, за порушення прав споживача. В обґрунтування позову зазначив, що між позивачем та відповідачем 14.01.2012 року було укладено [PERSON] договір про надання населенню послуг з газопостачання. В договорі не має жодного пункту щодо визначення співробітниками ПАТ «Харківгаз» дій позивача щодо порушення позивачем норм ЦК та ЦПК України. В порядку виконання п. 33 [PERSON] договору, 26.12.2014 року позивач надав до ПАТ «Харківгаз» претензію стосовно врегулювання питання яке стосується Правил безпеки газопостачання. В претензії позивач виклав в довільній формі свої вимоги, при тому послався на норму ст. 10 ч.2 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно ст. ст. 33, 34 [PERSON] договору ПАТ «Харківгаз» повинен був надіслати, для вирішення питання виказаного позивачем в претензії, свого представника, протягом 5 робочих днів, з дня отримання претензії позивача, для складання відповідного акта та протягом 5 днів, після складання акту, вирішити питання про усунення порушень або надати обґрунтовану відповідь про відмову в цьому. ПАТ «Харківгаз» проігнорував розгляд претензії позивача на умовах встановлених [PERSON] договором. Замість цього, на претензію позивача, працівник ПАТ «Харківгаз» [PERSON] надав відповідь №01-08/12 від 09.01.2015 року. В своїй відповіді [PERSON] визнав позивача порушником цивільного та цивільного процесуального законодавства України. Оцінка правомірності або неправомірності дій позивача з приводу виконання ним вимог ЦК України та ЦПК України, з боку працівників ПАТ «Харківгаз», не належить до умов [PERSON] договору, що укладено між позивачем та ПАТ «Харківгазом». Також жодною нормою законодавства України не надано право суб'єкту господарювання або його працівнику визнавати правомірність або неправомірність дій споживача його послуг. Для цього в Україні існують державні установи, такі як суд. В договорі, який укладено між позивачем та ПАТ «Харківгаз» жодним пунктом не передбачено, що працівник ПАТ «Харківгаз» має право визначати законність дій позивача по виконанню положень ЦК України та ЦПК України. За вказаних положень нормативної бази виходить, що ПАТ «Харківгаз» вийшов за рамки договірних відносин і грубо порушив права позивача як споживача на належне отримання послуги, а саме: грубо порушив умови укладеного [PERSON] договору. В судове засідання позивач не зявився. Надав до суду клопотання, в якому просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду клопотання, в якому просив справу розглядати без його участі, зазначив, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 14.01.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Харківгаз» було укладено [PERSON] договір про надання населенню послуг з газопостачання. 26.12.2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Харківгаз» з претензією, в якій зазначив, що вимагає здійснити демонтаж закритої ділянки внутрішньо будинкового газопроводу, який проходить в закритому вигляді по внутрішній частині житлового будинку, через стіну яка відділяє квартиру №1 від квартири [ADDRESS] сел.. Високий, Харківського району, Харківської області. Як вбачається з листа №01-08/12 від 09.01.2015 року, претензія [PERSON] була розглянута та не неї надана відповідь. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Згідно з ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення ; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Зобов'язання відповідача при розгляді претензії позивача утриматись від виходу за рамки укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] договору є неналежним способом захисту, та таким, що не передбачений діючим законодавством в якості способу захисту. Отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної правової норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, й відшкодування моральної (немайнової шкоди). Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у\~ \~ душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року\~ 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачем не було обґрунтовано та надано належних та допустимих доказів заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди, яка виявилась у душевних стражданнях й переживаннях, погіршенні здоровя позивача, або інших негативних наслідках, які настали для позивача внаслідок дій або бездіяльності відповідача.. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 197 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed