Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

9 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 08.12.2014р. о 00 год. 38 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, та несе небезпеку для себе і оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення заяви, адвокат поклався на розсуд суду. [PERSON] письмової згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 08.12.2014р. о 00 год. 38 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Воєцькой А.Ю. лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий зовнішньо напружений, критики до свого стану не має, має негативний настрій на адресу матері. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічне враження головного мозку важкого ґенезу. Виражений психоорганічний синдром, змішаний варіант. В судовому засіданні представник психіатричного закладу не підтвердив обставини щодо поведінки [PERSON] та зазначив, що він не несе ніякої загрози для себе та оточуючих. Згідно приписів ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В судовому засіданні встановлено, що підстав для примусової госпіталізації [PERSON] не існує, а сам по собі вік [PERSON] та наявність в нього фізичних вад, не є підставою для його примусової госпіталізації. Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд враховує правову позицію ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ, а саме СПРАВА «АКОПЯН ПРОТИ УКРАЇНИ» від 05 червня 2014 року, де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що невиправдане поміщення особи у психіатричний заклад стало можливим внаслідок відсутності справедливих та належних превентивних засобів захисту, які могли б забезпечити їй адекватний юридичний захист від свавілля. Ні в якому разі не можна допустити, щоб тримання особи у психіатричній лікарні супроводжувалося примусовим лікуванням, завдало їй тяжких страждань та шкоди приватному і сімейному життю, а також позбавляло її можливості ефективно оскаржити своє примусове лікування.

Outcome: dismissed