Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Приватне підприємство «Вагран» звернулось до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просило: - усунути перешкоди ПП «Вагран» в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення [PERSON] із кімнати 930 по проспекту Університетському, 21 в місті Кіровограді без надання іншого житла зі звільненням від особистих речей; - стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованості в розмірі 10800 грн. На обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником кімнати 930 по проспекту Університетському, 21 в місті Кіровограді з 20.10.2004 року. Відповідач незаконно, самоправно без будь-яких правових підстав вселився в вище вказану кімнату та використовує її на власний розсуд, бажає сплачувати плату за користування кімнатою та укладати договір найму. Відповідно до рішення засновника ПП «Вагран» від 01.05.2014 року, встановлено плату за користування кімнатою по проспекту Університетському, 21 в місті Кіровограді, які перебувають у власності позивача, а саме за кімнату площею 16,5 кв.м. 400 грн., за кімнату площею 22,5 кв.м. 500 грн. Проте, відповідач не сплачує кошти за користування кімнатою та продовжує проживати. Заборгованість станом з 01.06.2014 року по 01.08.2016 року становить 10800 грн. В зв'язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити посилаючись на обґрунтування в ньому викладені. Додатково зазначила, що відповідач до гуртожитку по проспекту Університетському, 21 в місті Кіровограді вселився по ордеру виданого не попереднім власником гуртожитку ВАТ «Кіровоградбуд». Тобто без законних підстав. Про місце знаходження документів на підставі яких вселився відповідач до гуртожитку їй не відомо. Відповідач проти позову заперечив, вказав, що вселився до кімнати в гуртожитку по ордеру від ВАТ «Кіровоградбуд», який на той час був власником гуртожитку по проспекту Університетському, 21 в місті Кіровограді. Зазначив, що на даний час розглядається справи про скасування свідоцтва на право власності ПП «Вагран» від 20.10.2004 року № 651. Вказав, що позивач до нього з будь-яким пропозиціями з приводу орендної плати не звертався, будь-яких оголошень з цього приводу він не бачив, у кого зберігається оригінал ордеру на вселення він не знає. За відсутності правових підстав просив відмовити в задоволенні позову. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про право власності від 20.10.004 року № 651, що видано на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 14.10.2004 року № 1546, в обмін договору купівлі-продажу від 29.11.2002 року, прозиває належить цілий будинок, який розташований в м. Кіровограді по просп. Університетський, 21 (а.с. 5). 01.05.2014 року ПП «Вагран» рішенням засновника встановлено плату за користування кімнатою в гуртожитку по проспекту Університетському, 21 в місті Кіровограді, які перебувають у приватній власності ПП «Вагран»: за кімнату площею 16,5 кв.м. 400 грн., за кімнату площею 22,5 кв.м. 500 грн. (а.с.7). Згідно оголошення адміністрації ПП «Вагран» мешканців будинку по проспекту Університетському, 21 в місті Кіровограді було повідомлено, що в разі ненадання документів, які підтверджують підстави вселення, а також не укладання договору оренди, ПП «Вагран» змушене буде звертатись до судових органів щодо виселення таких осіб. Крім того, несплата за користування будинку та кімнатою створює неможливість надання послуг. Скрутне матеріальне становище ПП «Вагран» змушує з 01.09.2015 року відключити освітлення коридорів (а.с. 29). Згідно ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається. З матеріалів справи вбачається, що питання оплати за користування кімнатою в гуртожитку прийнято на підставі рішення засновника від 01.05.2014 року (а.с. 7), проте суду не були надані докази, що такі повноваження має засновник ПП «Вагран», як і докази, що дана особа є засновником. Представник позивача обґрунтовую свої вимоги щодо орендної плати посилалась, що ПП «Вагран» є власником, а мешканець кімнати зазначений у позові з невідомих підстав займає належне позивачу помешкання та не бажає вчиняти дій направлених на укладення договору оренди. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як гарантовано Конституцією України та закріплено в нормативних актах право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Чинне законодавство України не обмежує перелік підстав зміни власника майна, договори оренди, найму зберігають свою дійсність при зміні власника-орендодавця (наймодавця) на будь-яких законних підставах: дарування, продаж, придбання внаслідок реалізації права іпотекодержателя, відчуження на публічних торгах, у тому числі відчуження арештованого майна, тощо. З укладенням договору оренди, право власності обмежується, оскільки власник вже не може користуватись тим майном, яке він передав в оренду іншій особі. Однак він не позбавляється права на розпорядження цим майном на власний розсудом, тобто він може його продати, подарувати тощо. Право користування майном у орендаря ґрунтується на договорі оренди. Це право триває протягом всього часу дії договору оренди, незважаючи ні на які обставини, у тому числі на зміну власника. Згідно з ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. За загальним правилом зміна власника не впливає на договір оренди. Внаслідок продажу орендованого майна відбувається заміна наймодавця (який є власником). Договір оренди у разі зміни власника орендованого майна зберігає свою дійсність як для нового власника, так і для орендаря. Однак, в договорі оренди може бути передбачено, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється. Ця норма закріплена у ч. 2 ст. 770 ЦК України. Таким чином, якщо укладений договір оренди буде містити відповідну умову про припинення договору оренди у разі зміни власника, орендар не зможе вимагати від нового власника збереження дійсності свого договору оренди, посилаючись на згадану ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України. Новий власник може запропонувати вже нові умови оренди, у тому числі щодо розміру орендних та супутніх платежів. А в разі неузгодження нових умов оренди власник майна має право вимагати звільнення належного йому житлового приміщення. Всі передбачені договором оренди обов'язки, у тому числі щодо внесення орендної плати, орендар повинен виконувати на користь нового власника орендованого приміщення. У той же час, оскільки фактично мова йде про заміну кредитора в зобов'язанні в результаті правонаступництва, як передбачено абзацом 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, орендар, який виступає в якості боржника в частині внесення орендної плати, повинен бути письмово повідомлений про зміну власника приміщення і, відповідно, сторони орендодавця. У разі неотримання письмового повідомлення про зміну власника, орендар може виконувати свої обов'язки, у тому числі щодо внесення орендної плати, на користь попереднього власника орендованих приміщень. Таке виконання на користь попереднього власника вважатиметься належним. Усі ризики негативних наслідків, у тому числі пов'язаних з недоотриманням орендної плати у зв'язку з виконанням орендарем своїх обов'язків на користь попереднього власника, частиною 2 ст. 516 ЦК України покладаються на нового власника приміщень. Як вказувалося вище, якщо договором оренди не передбачено його припинення в разі зміни власника об'єкта оренди, то за загальним правилом усі умови договору оренди залишаються незмінними для нового власника приміщень. Новий власник не матиме права вимагати підвищення орендної плати лише на підставі зміни власника приміщень. Перегляд розміру орендної плати може бути проведений за взаємною згодою сторін або ж на загальних підставах, передбачених договором оренди та законодавством України. Матеріали справи не містять інформації, щодо існуючих угод між попереднім власником гуртожитку ВАТ «Кіровоградбуд» та мешканцями гуртожитку по проспекту Університетському, 21 в місті Кіровограді. Необхідність обов'язкового укладення договору найму житлового приміщення в письмовій формі як підстава для заселення в гуртожиток передбачена при наданні соціального гуртожитку - житла, яке надається громадянам України на час їх перебування на соціальному квартирному обліку за умови, що таке житло є єдиним місцем їх проживання (стаття 21\~Закону України від 12 січня 2006 року № 3334-IV\~"Про житловий фонд соціального призначення" (Закон № 3334-IV)). За твердженням відповідача саме такий тип житла в свій час було отримано. Згідно до ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 820 ЦК України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Представником позивача не надано доказів, того, що відповідач вселився у гуртожиток без відповідних правових підстав та ним не укладався договір найму із власником гуртожитку на час вселення. Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків визначають порядок користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків. Пунктом 2\~ Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків передбачено, що користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків наймач житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у встановленні строки тощо. Відповідно до п. 38 Примірного положення про гуртожитки, плата за користування жилою площею в приміщеннях, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується. Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Представником позивача не доведено, що ним правомірно, в межах чинного законодавства виконано розрахунок існуючої заборгованості за оренду житла. Тим паче, що доказів укладення договору оренди суду не надано, як і пропозиції від власника до мешканця гуртожитку укласти такий договір, який відповідав би вимогам чинного законодавства. Саме наявність заборгованості стало підставою до предявлення вимоги до відповідача про його виселення. Оскільки суд відмовляє у визнанні наявної заборгованості та її стягненні відсутні правові підстави до виселення відповідача, тим паче, що частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ні хто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Статтею 129 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Форму спеціального ордера встановлено Примірним положенням про гуртожитки Згідно до ст. 131 ЖК України, частина питань вселення, виселення, проживання, оплати, за користування приміщенням в гуртожитках, тощо регулює Примірне положення про гуртожитки. Відповідно ст. 135 ЖК України, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається чинним законодавством. Частиною 2 ст. 132 ЖК України встановлено, що інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. За наведеного позивач не навів законодавчо визначених підстав за яких можливе виселення відповідача в розумінні вище наведених норм права без надання іншого житлового приміщення, без зміни статусу гуртожитку в якому проживає та зареєстрований відповідач. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням цієї норми та того, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачеві не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed