Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом, в якому просили визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11179240000 від 05 липня 2007 року укладений між ПАТ «УкрСиббанк» (далі Банк) та [PERSON] Позов мотивували тим, що відповідно до пункту 1.1 вказаного договору Банк взяв на себе зобовязання надати [PERSON] кредитні кошти в іноземній валюті у швейцарських франках в сумі 24000,00 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 99680,02 грн. за курсом Національного банку України на день укладення договору, з оплатою за процентною ставкою 9,99% річних, зі строком повернення до 03.07.2017 року. Для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 05.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами загальною площею 78,6 кв.м, розташований за адресою: Хмельницька область, м. Полонне, вул. Рози Люксембург, 11, ринковою вартістю 167049 грн. Також, цього ж дня між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяла на себе зобовязання солідарно відповідати перед кредитором за невиконання [PERSON] усіх своїх зобовязань, що виникли із договору про надання споживчого кредиту. Позивачі вказували, що умови договору є несправедливими, у ньому відсутні встановлені законодавством обовязкові умови, а саме, Банк: не здійснив належно детальний, достовірний та обєктивний розпис\~сукупної вартості\~кредиту для\~споживача (у\~процентному значенні\~та грошовому\~виразі)\~з урахуванням\~відсоткової ставки\~за кредитом\~та вартості\~всіх послуг\~(реєстратора,\~нотаріуса,\~страховика,\~оцінювача тощо),\~пов'язаних\~з одержанням,\~обслуговуванням,\~погашенням кредиту\~та укладенням\~договору про\~надання споживчого\~кредиту згідно\~імперативних вимог\~п.2\~ч.4\~cт.11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~та п.3\~Правил надання\~банками України\~інформації споживачу\~про умови\~кредитування та\~сукупну вартість\~кредиту,\~затверджених постановою\~Правління Національного\~банку України\~від 10.05.2007\~року №\~168\~(далі Правила № 168); не зазначив належно вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості згідно вимоги п.3.4 Правил; не визначив належно реальну процентну ставку в порушення вимоги п.3.3 Правил; не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, згідно вимоги п.3.3 Правил, шляхом підсумовування всіх платежів здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту; в порушення вимоги п.3.8 Правил, [PERSON] не встановив застереження щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; всупереч вимоги п.3.4 Правил, не зазначив про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи, а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; всупереч вимоги п.8 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не визначив порядок припинення дії кредитного договору; в порушення вимоги п.6 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не встановив істотної умови договору про дострокове розірвання кредитного договору, що не є тотожним з достроковим поверненням кредиту; не визначив відповідальності кредитора при порушені умов договору щодо умов повернення і зарахування кредиту (зокрема, в разі зарахування коштів з каси банку на транзитні рахунки або на рахунки не зазначені в договорі) як того вимагають норми ч.2 ст.345 ГК України та п.9 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; в порушення вимоги ст.61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відсутнє застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення; не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування згідно імперативної вимоги ст.2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»; не встановив положення про інфляційне застереження та не узгодив домовленості, про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. Посилаючись на вказані обставини та зазначаючи, що під час укладення кредитного договору Банк приховав від [PERSON] повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку би останній сплатив [PERSON], погашаючи кредит в порядку, визначеному графіком погашення заборгованості, що на думку позивачів свідчить про наявність у відповідача умислу на введення в оману [PERSON], а тому договір про надання для нього споживчого кредиту укладений внаслідок обману позичальника зі сторони [PERSON], а відтак просили визнати цей договір недійсним. У квітні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] суму боргу 2974 швейцарських франків, процентів 398,63 швейцарських франків, нарахованих станом на 05.04.2017 року за договором про надання споживчого кредиту № 11179240000 від 05 липня 2007 року, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 6999,86 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідач [PERSON] не здійснює платежів на погашення кредиту, у звязку з чим у нього перед [PERSON] утворилась вищевказана заборгованість. 01.02.2016 року для позичальника, а також для його поручителя [PERSON] були направлені вимоги про погашення заборгованості, які відповідачами не виконані, що послужило підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 22.05.2017 року зазначені цивільні справи обєднані в одне провадження (а.с.55). 25.09.2017 року представник позивачів [PERSON] подав заяву, в якій зазначав, що [PERSON] пропущено строк позовної давності по вимогам про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, а також пропущено строк предявлення вимог до поручителя, у звязку з чим просив суд застосувати строк позовної давності і припинення поруки, та з цих підстав відмовити в задоволенні заявленого [PERSON] позову (а.с.123-124). Цього ж дня [PERSON] заявлене клопотання про призначення судово-економічної експертизи, яке ухвалою суду від 25.09.2017 року задоволено, провадження у справі зупинено (а.с.125-126, 128). 14.09.2018 року у звязку з надходженням до суду висновку експертизи провадження у справі поновлено (а.с.167). 09.10.2018 року представник позивачів [PERSON] подав до суду уточнену позовну заяву, в якій збільшив позовні вимоги та просив визнати недійсним іпотечний договір від 05.07.2007 року (а.с.175-182). Ухвалою суду від 17.10.2018 року уточнену позовну заяву залишено без розгляду (а.с.187). 09.11.2018 року судом було задоволено клопотання [PERSON] про допит судового експерта в судовому засіданні призначеного на 04.12.2018 року (а.с.214-215). Під час судового засідання 04.12.2018 року представник позивачів [PERSON] відмовився від заявленого ним клопотання про допит експерта та така відмова судом була прийнята. В ході судового розгляду [PERSON] заявлені його довірителями позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, а позов [PERSON] заперечив. Представник ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] позов [PERSON] підтримав, а позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] не визнав. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 05 липня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11179240000 (а.с.15-22), а 25.06.2009 року до цього договору його сторони уклали Додаткову угоду № 1. Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору Банк взяв на себе зобовязання надати [PERSON] кредитні кошти в іноземній валюті у швейцарських франках в сумі 24000,00, що дорівнює еквіваленту 99680,02 грн. за курсом Національного банку України на день укладення договору. При цьому, цим пунктом договору передбачено, що Позичальник усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні, внаслідок чого у нього може виникнути потреба у доплаті за рахунок власних коштів повної вартості продукції (товару, робіт/послуг), які він придбаває за рахунок кредитних коштів [PERSON]. Згідно пунктів 1.2.2, 1.3 договору Позичальник зобовязувався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку не пізніше 04.07.2017 року, з оплатою процентів за ставкою 9,99% річних на залишок заборгованості, а також сплатити комісію у національній валюті за видачу кредиту у розмірі, що дорівнює еквіваленту 25,0 швейцарських франків за курсом НБУ на день укладення договору. За положеннями пункту 3.5.4. договору [PERSON] зобовязувався за власний рахунок щорічно здійснювати страхування предмету застави, шляхом укладення договорів страхування у рекомендованій [PERSON] страховій компанії. За порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісії, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті (пункт 4.1 договору). Для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 05.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами загальною площею 78,6 кв.м, розташований за адресою: Хмельницька область, м. Полонне, вул. Рози Люксембург, 11, ринковою вартістю 167049 грн. (а.с.24-26). Також, 05.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяла на себе зобовязання відповідати перед кредитором за невиконання [PERSON] усіх своїх зобовязань, що виникли із договору про надання споживчого кредиту (а.с.23). Після укладення договору про надання споживчого кредиту [PERSON] до 28.04.2016 року частково виконував його умови, здійснюючи повернення кредитних коштів в неповних розмірах та з недотриманням строків сплати, передбачених графіком погашення кредиту, про що свідчать дані довідки-розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.81-84), внаслідок чого у позичальника виникла заборгованість, яка за підрахунками [PERSON] станом на 05.04.2017 року становить загальну суму 2974 швейцарських франків, із якої 2174 прострочена заборгованість з червня 2016 року, та 398,63 заборгованість по процентам. 01.02.2017 року [PERSON] для [PERSON] та [PERSON] були направлені вимоги, в яких Банк вимагав сплатити прострочену заборгованість протягом 31 календарного дня з дня одержання повідомлення у розмірі 1774 швейцарських франків прострочена заборгованість та 279,41 швейцарських франків прострочена заборгованість по відсотках (а.с.75-78). Також, [PERSON] у зазначених вимогах вказав, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання вимог, а у разі відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту АТ «УкрСиббанк» змушений вимагати від позичальника та поручителя виконання ними своїх зобовязань за договором про надання споживчого кредиту № 11179240000 від 05.07.2007 року, а саме сплатити [PERSON] заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі 3253,41 швейцарських франків. Проте [PERSON] та [PERSON] вимоги [PERSON] не виконали. Вирішуючи законність позовних вимог заявлених учасниками справи, суд виходить із такого. За положеннями\~статей 626-629\~ЦК України\~договором є\~домовленість двох\~або більше\~сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обовязків.\~Сторони є\~вільними в\~укладенні договору\~з урахуванням\~вимог цього\~кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~звичаїв ділового\~обороту,\~вимог розумності\~та справедливості.\~Зміст договору\~становлять умови\~(пункти),\~визначені на\~розсуд сторін\~і погоджені\~ними,\~та умови,\~які є\~обовязковими відповідно\~до актів\~цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України в редакції, яка діяла на час укладення договору споживчого кредиту, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частини 1, 2 статті 1050 ЦК). Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За положеннями статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.91 № 1023-ХІІ (далі Закон № 1023-ХІІ) в редакції, яка діяла на час укладення спірного договору, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону, зокрема, про несправедливі умови в договорах, їх зміст, відповідальність, тощо. Частина 4 статті 11 названого Закону встановлює, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1)сума кредиту; 2)детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3)дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4)право дострокового повернення кредиту; 5)річна відсоткова ставка за кредитом; 6)інші умови, визначені законодавством. Відповідно до частин 1, 3 статті 18 Закону № 1023-ХІІ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов визначається ч.3 ст.18, а також ч.5 ст.11 вищезгаданого Закону та він не є вичерпним. Згідно частин 5-7 статті 18 Закону № 1023-ХІІ якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Крім того, відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку, та угодами (договорами) між клієнтом і банком, зокрема, Правилами надання\~банками України\~інформації споживачу\~про умови\~кредитування та\~сукупну вартість\~кредиту,\~затверджених постановою\~Правління Національного\~банку України\~від 10.05.2007\~року N168\~(далі Правила № 168). Згідно зі ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Постановою № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" пунктом 20 розяснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. За позицією позивачів [PERSON], [PERSON], під час укладення кредитного договору, приховав від [PERSON] повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку би останній сплатив [PERSON], погашаючи кредит в порядку, визначеному графіком погашення заборгованості, а отже умисно ввів позичальника в оману. На підтвердження навченості вказаних обставин представник [PERSON] посилається на висновок судово-економічної експертизи від 28.08.2018 року № 6761-6763/17-26. Згідно вказаного висновку експерта (а.с.149-163) документальне оформлення АКІБ «УкрСиббанк» договору про надання споживчого кредиту № 11179240000 від 05.07.2007 року не відповідає вимогам постанови НБУ № 168 від 10.05.2007р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Закону України «Про захист прав споживачів», у тому числі ст.11 (в редакції чинній на момент укладання). Зокрема, кредитний договір не містить графіку платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. В договорі не зазначена сукупна вартість кредиту, реальна процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту, не наведено обовязкові відомості, а саме: детальний розпис сукупної вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту; абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, повязані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням) здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту; не зазначено належно вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості згідно вимоги п.3.4. Правил; всупереч вимоги п.3.8. Правил, [PERSON] не встановив застереження щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; всупереч вимоги п.3.4. Правил, не зазначено про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи, а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням. Договір про надання споживчого кредиту № 11179240000 від 05.07.2007 року та додатки до нього не містять розрахунку щодо реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі). При цьому, експертом на підставі даних договору про надання [PERSON] споживчого кредиту визначено загальну вартість кредиту, яка складається з: сума кредиту 24000,00 швейц. франків; сума відсотків 12238,03 швейц. франків; платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, повязані із: страхуванням майна у сумі 120,67 швейц. франків; послуги банку, що повязані з наданням кредиту у сумі 104,03 швейц. франків, а всього сукупна вартість кредиту становить 37669,43 швейц. франків, а тому реальна процентна ставка складає 11,65%, а абсолютне значення подорожчання кредиту складає 13669,43 швейц. франків. Разом з тим, суд вважає, що допущення [PERSON] при укладенні спірного договору вищенаведених порушень вимог Правил, не свідчить про вчинення ним обману позичальника щодо обставин, які мають істотне значення, та тягнуть за собою недійсність договору. Як зазначалось вище, в договорі про надання споживчого кредиту зазначено, що [PERSON] за отримання кредиту в сумі 24000,00 швейц.франків має сплачувати проценти 9,99% річних на залишок заборгованості, комісію у національній валюті за видачу кредиту у розмірі, а також зобовязувався за власний рахунок щорічно здійснювати страхування предмету застави. Вказані умови кредитування були зрозумілі позичальнику, ним вони виконувались, про що свідчить здійснення [PERSON] названих платежів, укладання договорів страхування жилого будинку, переданого в іпотеку, а отже ці умови не можуть в даному конкретному випадку визнаватись в розумінні ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими, оскільки не призвели до істотного порушення дисбалансу договірних прав та обовязків сторін договору, а також це не стало наслідком заподіяння шкоди споживачеві, зокрема здійснення ним платежів, які не передбачені умовами договору. Таким,\~чином суд\~приходить до\~висновку,\~що позивачами не доведено укладення [PERSON] спірного договору внаслідок умисного введення його [PERSON] в оману, а відтак заявлений ними позов задоволенню не підлягає. В той же час, [PERSON], як позичальник, та [PERSON], як поручитель, порушили обовязки, передбачені в укладених ними з [PERSON] договорах щодо своєчасної та повної сплати кредитних коштів, а тому на підставі вищезазначених норм Цивільного Кодексу, а також умов кредитного договору, договору поруки, з них підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за кредитом. Розмір боргу, за розрахунками [PERSON], які, на думку суду, узгоджуються з умовами договору про надання споживчого кредиту та її правильність не спростована відповідачами, станом на 05.04.2017 року становить 3372,63\~швейцарських франків\~та складається\~із:\~2974,00\~швейцарських франків\~ кредитна\~заборгованість,\~398,63\~швейцарських франків\~ заборгованість\~по процентам;\~пені за\~несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та за процентами за користування кредитом за період з 26.06.2016 року по 05.04.2017 року в сумі 6999,86 грн. З приводу клопотання представника [PERSON] щодо відмови в позові через пропуск позивачем строку позовної давності суд виходить із наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. Відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Разом з тим, за положеннями ч.1 та ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається із наданої [PERSON] довідки-розрахунку заборгованості за кредитом [PERSON] (а.с.81-95), він періодично, зокрема не пізніше ніж щорічно, сплачував платежі по погашенню кредиту, останній із яких позичальник сплатив 28.04.2016 року. Таким чином, оскільки позичальник періодично сплачував у межах строку позовної давності, щомісячні платежі по погашенню кредитної заборгованості, що вказує на визнання ним свого боргу перед [PERSON], а відтак перебіг позовної давності по кожному несплаченому в повному обсязі щомісячному платежу переривався, а тому відсутні підстав вважати, що позовні вимоги заявлені [PERSON] поза межами трьохрічного строку позовної давності. Також суд не погоджується із доводами представника [PERSON] щодо припинення дії договору поруки із таких мотивів. Відповідно до частин 1, 4 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки. Згідно пункту 3.1 договору поруки від 05.07.2007 року цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань Боржника за Основним договором. Отже, враховуючи положення статті 559 ЦК та умову договору поруки, в якому встановлено строк його дії, тому відсутні підстави вважати, що договір поруки є припиненим у звязку з пропуском [PERSON] строку предявлення вимоги до поручителя. Відповідно до положень ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON] у рівних частках підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір.

Outcome: approved