Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

03.07.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами (з урахуванням уточнень), якими просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на 3/4 частки квартири [ADDRESS], мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що право власності на частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] та її чоловікові [PERSON], який помер [INFO] року, на праві спільної сумісної власності без зазначення часток. Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена Ізмаїльською державною нотаріальною конторою (заява № 870 від 05 листопада 2015 року) на підставі якої заведена спадкова справа № 480/2015. Спадкоємцем [PERSON], крім його дружини [PERSON], є його дочка [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заява до нотаріуса, але не оформила своїх спадкових справ. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, тому суд відповідно до п. 1 ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. Ухвалою суду від 12.09.2018 року витребувано від приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гончарової О.С. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, та від Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] року [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18.12.1992р., зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книзі реєстру за №65-133, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON]. Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» №1402 від 24.09.2018, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на об'єкт нерухомості [ADDRESS] в м. Ізмаїлі Одеської області станом на 31.12.2012р. власниками зареєстровані [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка) на підставі розпорядження комітету Ізмаїльської міської Ради народних депутатів №323 від 08.12.1992р., зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №65-133 від 25.12.1992р. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 13.11.2015р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] та [PERSON] є подружжям. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.05.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Спадщину після [PERSON] прийняли: дружина [PERSON], оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується будинковою книгою, копія якої наявна у матеріалах справи; дочка [PERSON] шляхом подачі до нотаріуса в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини, копія якої наявна у матеріалах справи. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.02.2017 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/4 частин квартири [ADDRESS], із яких 1/4 частку квартири вона фактично прийняла після смерті чоловіка [PERSON], але юридично за життя не встигла оформити своїх прав; 1/2 (2/4) частки квартири особисто належали їй на праві власності. Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. 13.05.2015р., зареєстрованого в реєстрі за №985, [PERSON] все своє майно, в тому числі квартиру за адресою: [ADDRESS], заповіла [PERSON]. Позивач, як спадкоємець за заповітом, спадщину після [PERSON] прийняла шляхом подачі до нотаріуса в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини, копія якої наявна у матеріалах справи. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гончарової\~О.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, письмовою відповіддю нотаріуса №110/02-14 від 12.04.2018 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що з поданих документів, а саме Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER], виданого Комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» 18 грудня 1992 року на підставі розпорядження виконавчого комітету Ізмаїльської міської Ради народних депутатів № 323р. від 08 грудня 1992 року, вбачається, що право власності на частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] та її чоловікові [PERSON], який помер [INFO] року, на праві спільної сумісної власності без зазначення часток. Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена Ізмаїльською державною нотаріальною конторою (заява № 870 від 05 листопада 2015 року), на підставі якої заведена спадкова справа № 480/2015. Спадкоємцем [PERSON], крім його дружини [PERSON], є його дочка [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заява до нотаріуса, але не оформила своїх спадкових справ. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після [PERSON], померлої [INFO] року, та яке складається із 3/4 часток квартири [ADDRESS], із яких: 1/4 частку квартири фактично прийняла, але юридично за життя не оформила [PERSON], будучи спадкоємицею після чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року; та 1/2 частки квартири особисто належні спадкодавцю [PERSON] на праві власності. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved