Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] товариство «ВТБ Банк» (далі АТ «ВТБ Банк») звернулися в суд з позовом, який уточнено 27.12.2018р., до [PERSON], та просили стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором №1525002 від 08.07.2014 року в розмірі 59119,72 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. В обґрунтування вказує, що згідно кредитного договору (заяви) №1525002 від 08.07.2014 року Банк відкрив [PERSON] рахунок 26254001687536 в гривнях, а також встановив кредитний ліміт в сумі 72129 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30%. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України - зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Проте [PERSON] не виконує свої зобовязання по кредитному договору, а саме в передбачений договором строк не повернув суму кредиту та не сплатив відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого по кредитному договору утворилася прострочена заборгованість, і банк змушений звернутися з позовом в суд. Заборгованість відповідача станом на 07.06.2018 року, як зазначено в уточненій позовній заяві, становить 59119,72 грн. і складається з наступних сум: 58022,85 грн. сума простроченого кредиту ліміту кредитування, 1049,18 грн. сума відсотків за прострочений кредит з 08.10.2018р. по 29.10.2018р., 47,69грн. сума відсотків за прострочений кредит за період з 30.10.2018р. по 30.10.2018р.. Крім того Банк просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати 1762,00 грн. судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує заявлені позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.09.2018\~прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2018 уточнену позовну заяву від 29.11.2018 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 27.12.2018 через засоби поштового звязку до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява на виконання ухвали суду від 07.12.2018, разом з клопотанням про про участь позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції, вхідні номери №20473 та №20474 відповідно. Позивачем на електронну адресу суду надіслані клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та підтримання позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечують: вх.№1209 від 21.01.2019р, вх.№3380 від 20.02.2019р., вх.№5548 від 25.03.2019р. (а.с.125,133,144). Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від\~01.04.2019\~постановлено проводити заочний розгляд справи. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України,\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. ПАТ «ВТБ Банк», відповідно до статуту в новій редакції, затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів Протокол №74 від 24.04.2018, змінили назву на [PERSON] товариство «ВТБ Банк» (далі АТ «ВТБ Банк») (а.с.65). 08.07.2014 між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір шляхом підписання анкети-договору на оформлення банківських продуктів №1525002 (а.с.57-59). Згідно умов договору Банк відкрив [PERSON] рахунок 26254001687536 в гривнях, а також в заяві-договорі зазначено, що максимальна сума кредитного ліміту становить 300 000,00грн., процентна ставка за встановленим кредитним лімітом, на момент укаладання договору, складає 30% (а.с.57). Щомісяця у період сплати (до 15 числа клжного місяця) позичальник повинен надати банку кошти, щомісячний платіж, мінімальний розмір якого складає 7% від суми заборгованості (а.с.58). Копія заяви-договору від 08.07.2014р., підписана клієнтом [PERSON] [PERSON], підтверджує наявність відкритого рахунку на його імя. В додатках до заяви-договору, а саме: Додаток №1 Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг; виписка по рахунку приватного клієнта за період з 08.07.2014 по 07.06.2018, де навіть не зазначено суму кредитного ліміту, який було фактично надано позичальнику, його збільшення або зменшення впродовж вказаного періоду. В Додатку №1 до вказаної заяви-договору зазначено, що строк кредитування становить 1 рік, тобто до 08.07.2015року, а процентна ставка за простроченими розрахунками 60% річних, тоді як у вимогі, яка була надіслана представниками [PERSON] на адресу позичальника, вказано строк кредитування до 30.04.2018року (а.с.60). Крім вказаного додатку суду не надано жодного доказу на підтвердження обставин, викладених у позові, щодо права вимоги та строку дії кредитної карти. В позовній заяві представник позивача за довіреністю посилається на пункти Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк». Також в п.1 Загальних умов надання банківських послуг за Заявою-Договором зазначено, що складовою частиною договору є Заява, Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON]. Відповідно до положень ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частина 1\~ст. 628 ЦК України\~передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.\~\~ Згідно з ч.1\~ст. 634 ЦК України,\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. \~\~\~ \~ \~ \~ \~Статтею 1055\~ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи з правового аналізу вказаних норм та враховуючи досліджені матеріали справи, у суда відсутні належні та достатні докази того, що відповідач, підписуючи заяву-договір від 08.07.2014р., був ознайомлений та надав свою згоду саме на ті конкретні «Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк», на які посилається позивач як докази умов\~кредитного договору від 08.07.2014 року, адже ні до позовної заяви, з якою позивач звернувся в суд, ні до уточнених позовних заяв, в яких постійно змінювалася сума кредитного ліміту, надана позичальнику під відсотки, ні до заяв, надісланих позивачем засобами поштового звязку та електронною поштою, не додано вказані вище Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк», які діяли на момент укладання кредитного договору між [PERSON] та позичальником [PERSON], щоб суд міг дослідити їх як доказ на підтвердження зазначених в позові обставин. \~ \~ \~ \~Так в позовній заяві не наведено обгрунтувань суми простроченого ліміту кредитування, не зазначено обставин, дата, з якої відповідач почав не виконувати умови кредитного договору та які саме умови, адже в Умовах обслуговування карткових рахунків фізичних осіб в рамках тарифного плану «Кредитка картка для фізичних осіб», що містяться в матеріалах справи як Додаток 12 до протоколу засідання Тарифного комітету ПАТ «ВТБ Банк» від 22.01.2018 №03, зазначено, що прострочені розрахунки виникають на суму несвоєчасно погашеної кредитної заборгованості або несанкціонованого овердрафту (зворот а.с.7). В позовній заяві зазначено суму простроченого ліміту кредитування, що залишилася неповернутою позичальником станом на 07 червня 2018р. 58022,85грн., тоді як сума прострочених відсотків за кредит розрахована за жовтень 2018 року (а.с.100,111-112). Крім того,\~суд звертає\~увагу позивача\~на те,\~що в\~даному банківському\~договорі:\~заява-договір\~від 08.07.2014р.\~та Додаток\~№1\~передбачено правила\~кредитування,\~за якими\~фінансова установа,\~Банк,\~мають право\~нараховувати збільшену\~процентну ставку\~на суму\~простроченого платежу\~до моменту\~фактичної оплати\~простроченого боргу\~(а.с.6).\~Тобто до\~моменту,\~коли позичальник\~повинен повернути\~кредит застосовується\~одна процентна\~ставка,\~а з\~дати,\~коли кредит\~повинен був\~бути повністю\~погашений і\~до моменту\~фактичної оплати\~тіла кредиту\~застосовується змінена\~процентна ставка.\~Після спливу\~визначеного договором\~строку кредитування\~чи у\~разі пред'явлення\~до позичальника\~вимоги згідно\~з частиною\~другою статті\~1050\~ЦК України\~право кредитодавця\~нараховувати передбачені\~договором проценти\~за кредитом\~припиняється,\~а сплата\~позичальником процентів\~на суму\~простроченого тіла\~є іншим\~розміром 3\~%\~річних,\~які кредитор\~має право\~нараховувати до моменту повного погашення заборгованості, відповідно до ст.625 ЦК України. Проте, як зазначено в розрахунку суми боргу по заяві-договору від 08.07.2014р., при розрахунку суми прострочених відсотків за кредит за основу бралася процентна ставка передбачена договором за користування кредитом 30% (а.с.100), а не процентна ставка за простроченими розрахунками 60% (а.с.58), при цьому в позовній заяві відсутнє будь-яке обгрунтування вказаних сум. В уточненій\~позовній заяві\~від 27.12.2018\~року позивач\~зазначив,\~що у\~звязку з\~невиконанням відповідачем\~своїх зобовязань\~по Договору,\~[PERSON] направив\~на його\~адресу письмову\~вимогу про\~усунення порушень\~за кредитним\~договором (вих.№269211\~від 20.04.2018р.),\~в якій\~запропоновано погасити\~наявну заборгованість\~протягом 30\~календарних днів\~від дати\~відправлення цієї вимоги (а.с.60). Правовою підставою для надіслання такої вимоги є ч.2\~ст.1050 ЦК України: «якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу» Так [PERSON] однією із позовних вимог заявлено стягнення суми відсотків за прострочений кредит за період з 08.10.2018р. по 29.10.2018р., який є цілком необґрунтований позивачем нормами матеріального права, оскільки закон передбачає цілком протилежне. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду \~(постанова [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018, постанова Верховного Суду від 14.02.2018). Частина 4\~ст. 263 ЦПК України\~передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6\~ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів". У пунктах 91-93 Постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Крім того Банк просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати 1762,00 грн. судового збору. Відповідно до п.1 ч. 2ст. 141 ЦПК України,\~судові витрати,\~пов'язані\~з розглядом\~справи покладаються\~у разі\~відмови у\~задоволенні позову\~на позивача.\~Тому, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється. На підставі\~ст.ст.526,\~611\~Цивільного Кодексу\~України,\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~

Outcome: dismissed