Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позивачка посилається на те, що у неї з відповідачкою склалися неприязні стосунки. Відповідачка побила її, з приводу чого на даний час на розгляді у Рівненському міському суді знаходиться кримінальна справа за ч.1 ст.125 КК України. У травні 2014 року відповідачка звернулася до суду із позовом про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди. Рішенням Гощанського районного суду від 06 серпня 2014 року останній у задоволенні вказаного позову було відмовлено і це рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 17 вересня 2014 року. Відповідачка, маючи на меті скомпрометувати її та членів її сім'ї перед сусідами та знайомими, з якими вони проживають в одному житловому будинку, чотири рази зверталася до органів внутрішніх справ із різними заявами, в тому числі про вимагання грошей, нанесення тілесних ушкоджень, погроз фізичною розправою та ін. Всі звернення відповідачки були перевірені і факти, викладені в них, не знайшли свого підтвердження. Вважає, що такими діями відповідачки їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у приниженні її честі, гідності, ділової репутації і заподіянні душевних страждань. В рахунок відшкодування моральної шкоди просить стягнути 10 000 грн. Одночасно просить стягнути з відповідачки витрати, понесені нею на отримання правової допомоги, в розмірі 2 000 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю. Пояснила, що відповідачка, з якою у неї тривалий час існують неприязні стосунки, неодноразово поширювала про неї та про її сина недостовірну негативну інформацію про вимагання грошей, нанесення тілесних ушкоджень, погрози фізичною розправою та ін., чим підірвала її репутацію та репутацію її сина, порушила їхні нормальні життєві зв'язки та завдала душевні страждання. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що вони з позивачкою дійсно понад 10 років перебувають у неприязних стосунках, в зв'язку з чим у них часто виникають конфліктні ситуації. З метою захисту своїх прав вона неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ з письмовими заявами. Так, у 2010-2011 роках вона зверталася до Гощанського РВ УМВС із заявами про те, що син позивачки [PERSON] через конфлікти з його матір'ю неодноразово погрожував їй фізичною розправою, вимагав від неї кошти в рахунок відшкодування шкоди, ніби то завданої нею для позивачки. Всі факти, наведені нею в заявах до правоохоронних органів, дійсно мали місце. Її звернення були перевірені працівниками міліції і винесені відповідні постанови. Не вважає, що звернення до офіційних державних органів з метою захисту своїх прав, є приниженням честі, гідності та ділової репутації позивачки, а тому відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди. Одночасно відповідачка звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. В зустрічній позовній заяві відповідачка посилається на те, що позивачка без будь-яких на те підстав у грудні 2011 року звернулася до працівників УБОЗ УМВС України в Рівненській області із заявою, що вона погрожує їй та членам її сім'ї фізичною розправою, в зв'язку з чим останні проводили відповідну перевірку, приїжджали до неї додому, відбирали в неї та у сусідів пояснення. Крім того, відповідачка принижує її безпосередньо в судових засіданнях, які проводилися в ході розгляду кримінальної справи, обзиваючи її різними непристойними словами такими як «Гашка», «шизофренічна», «алкоголічка», «синьоноса» та іншими. Такими висловлюваннями, на її думку, принижена її честі, гідність та ділова репутація, а вона зазнала душевних страждань та принижень, тому вимагає відшкодування моральної шкоди в зазначеному розмірі. Крім відшкодування моральної шкоди просить відшкодувати за рахунок позивачки понесені нею судові витрати по справі. Позивачка [PERSON] позовні вимоги, заявлені відповідачкою у зустрічному позові, не визнала і просить відмовити у задоволенні зустрічного позову за його безпідставністю. Одночасно остання звернулася до суду з клопотанням про закриття провадження у справі в частині розгляду позовних вимог за зустрічним позовом, посилаючись на те, що обставини, на які посилається відповідачка у зустрічному позові, були вже предметом розгляду в судовому засіданні під час слухання іншої цивільної справи за позовом [PERSON] до неї про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди, по якій 06 серпня 2014 року судом винесено рішення. Цим рішенням, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 17 вересня 2014 року, останній у задоволенні позову було відмовлено. Таким чином, уже існує рішення по даному спору, який виник між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав. Заслухавши думку відповідачки [PERSON] (позивачки за зустрічним позовом), суд вважає, що клопотання про закриття провадження у справі в частині розгляду позовних вимог за зустрічним позовом підлягає до задоволення частково. Встановлено, що відповідачка [PERSON] у зустрічній позовній заяві, викладаючи обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, посилається на факти приниження зі сторони позивачки [PERSON] її честі та гідності, які мали, на її думку, місце як при зверненні останньої до співробітників УБОЗ УМВС України в Рівненській області в грудні 2011 року, так і на ті приниження, що мали місце в ході судових засіданнях, які проводилися під час розгляду кримінальної справи про обвинувачення її за ч.1 ст.125 КК України Гощанським, Корецьким районними та Рівненським міським судами у 2011-2014 роках. Оскільки з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав, що стосується захисту честі та гідності і відшкодування моральної шкоди (обставини, які ніби то мали місце в ході судових засідань, що проводилися під час розгляду кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України Гощанським, Корецьким районними та Рівненським міським судами у 2011-2014 роках), є вже рішення Гощанського районного суду від 06 серпня 2014 року, яке набрало законної сили, то в цій частині провадження по зустрічному позову підлягає закриттю. Суд приймає до розгляду лише позовні вимоги за зустрічним позовом в частині спору про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, що стосується обставин звернення позивачки [PERSON] у грудні 2011 року до працівників УБОЗ УМВС України в Рівненській області. Заслухавши пояснення позивачки, її представника відповідачки, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, суд рахує, що позови (як первинний так і зустрічний) до задоволення не підлягають. Відповідно до положень ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності, що закріплено відповідно у ст.3 та ст.28 Конституції. Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст.34). Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до положень частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Одночасно за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, у тому числі право поширювати інформацію без втручань органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. В судовому засіданні встановлено і це не оспорюється відповідачкою [PERSON], що вона дійсно з метою захисту своїх прав у 2010-2011 роках неодноразово зверталася до Гощанського РВ УМВС з письмовими заявами про те, що син позивачки [PERSON] через конфлікти з його матір'ю неодноразово погрожував їй фізичною розправою, вимагав від неї кошти в рахунок відшкодування шкоди, пов'язаної із заподіянням тілесних ушкоджень позивачці. Всі викладені нею у зверненнях до працівників міліції факти дійсно мали місце. Її звернення були перевірені працівниками міліції і винесені відповідні постанови, якими відмовлено в порушенні кримінальних справ. Дана обставина підтверджується крім пояснень відповідачки матеріалами справ №№ 906, 1261, 1304 про відмову в порушенні кримінальних справ відносно [PERSON] та [PERSON], які знаходилися у провадженні Гощанського РВ УМВС у грудні 2010 р. та у грудні 2011 року. Таким чином, відповідачка, звертаючись до працівників правоохоронних органів за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, діяла в межах наданих їй законом прав. У зверненнях до правоохоронних органів вона виклала свої оціночні судження, що стосуються поведінки позивачки та її сина, висловила свої погляди на поведінку останніх, виразивши свою суб'єктивну думку. Надані нею працівникам правоохоронних органів факти, що були викладені в заявах, стосувалися поведінки позивачки [PERSON] та її сина [PERSON] по відношенню до неї та в суспільстві, були предметом оцінки працівниками міліції при розгляді звернень. Відповідно до положень п.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Згідно зі ст.1, 47-1 Закону України "Про інформацію" під інформацією розуміється документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 ст. 47-1 вказаного Закону передбачено, що оціночними судженнями, за винятом образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (абзаци 3-5 п.19) відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини. Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. В даному випадку факти, викладені відповідачкою [PERSON] у її зверненнях до працівників правоохоронних органів з приводу дій позивачки та її сина, є оціночними судженнями про поведінку останніх по відношенню до неї особисто і виражають її суб'єктивну думку. Це ж саме стосується і звернення позивачки [PERSON] до працівників УБОЗ УМВС України в Рівненській області в грудні 2011 року. Суд також вважає, що у її зверненні до працівників УБОЗ з приводу конфліктної ситуації з відповідачкою були викладені оціночні судження останньої про поведінку [PERSON], які виражали її суб'єктивну думку. За таких обставин суд вважає, що звернення сторін до правоохоронних органів не можна розцінювати як факти приниження їх честі, гідності та ділової репутації, а тому обидва позови є безпідставними і до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed