Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

у березні 2018 р. заявник звернулася до суду із зазначеною заявою, просить суд визнати недієздатним свого сина [PERSON] , [INFO] Заяву обгрунтовує тим, що [PERSON] є інвалідом ІІ-групи у зв`язку із захворюваням напсихічну хворобу у формі хронічного нервово-психічного захворюваня, а також перебуває на обліку в Київському міському психоневрологічному диспанчері №4, однак останій хворим себе не визнає, від лікування відмовляється. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2018 відкрито провадження у справі (а.с.14). Для з`ясування всіх необхідних обставин справи було призначено судово-психіатричну експертизу на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 26.04.2018 (а.с. 21). Однак, справа з експерної установи повернулася без виконання через неявку підекспертного для проведення амбулаторної СПЕ, внаслідок чого було відновлено провадженян по справі на підставі ухвали від 09.11.2018 (а.с. 43). 27.03.2019 ухвалою суду призначено по справі судово-психіатричну експертизу (а.с. 52). 24.07.2019 до суду повернулись матеріали цивільної справи без виконання судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] , у зв`язку із отриманням додаткових матеріалів з Клініки "Ренесанс" (Київська обл., Обухівський р-н., с. Підгірці, вул. Боровка, 100 медичну документацію відносно [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а також для допиту у судовому засіданні рідних, близьких підекспертного про його психічний стан впродовж всього життя з акцентом на останні роки у тому числі з висвітленням теми про вживання психоактивних речовин (а.с. 61). Ухвалою суду ві 06.08.2019 провадження по справі відновлено та одночасно витребувано з Клініки «Ренесанс» (Київська обл., Обухівський р-н., с. Підгірці, вул. Боровка, 100 медичну документацію відносно [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 62). 18.11.2019 ухвалою суду по справі призначено судово-психіатричну експертизу, справу на направлено до Київськомго міського центру судово-психіатричної експертизи (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 103А) на підставі чого зупинено провадження (а.с. 77, 78). 08.05.2020 цивільна справа №759/2993/18 повернулася без виконання судово-психіатричної експертизи у зв`язку з тим, що на неодноразові виклики для проведення амбулаторної СПЕ підекспертний не був доставлений. 12.05.2020 провадження по справі відновлено на підставі ухвали судді (а.с. 90). Заявник у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 94, 95). Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, 07.09.2020 від неї надійшла заява про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, заяву визнає (а.с. 96). У судовому засіданні 18.11.2019 судом було допитано у якості свідків матір та сестру особи, яку просять визнати недієздатними. [PERSON] в якості свідка у судовому засіданні пояснила, що її син з дитинства поводився дивно, приблизно 10 років тому почав приймати неконтрольовано ліки, перебував у стані агресії на підставі чого вона змушена була його направляти до лікарні. [PERSON] в якості свідка у судовому засіданні пояснила, що за останні десять років вона помічала, що її брат був неадекватний та нервовий, своє дитинство разом з ним не пам`ятає, оскільки не підтримувала стосунки. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд дослідивши матеріали справи, проходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] встанволено 01.07.2019 інвалідність ІІ групи через загальне захворювання згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія АВ №0647935, дата чергового огляду 03.06.2019 (а.с. 4). Згідно довідки №3465 від 01.12.2017 виданої Київським міським психоневрологічним диспансером [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку у лікаря-психіатра з приводу хронічного нервово-психічного захворювання (а.с. 5). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] є сином заявника [PERSON] (а.с. 11). Статтею 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно норми частин 1, 2 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. ст. 41 ч.1, 55 ЦК України). Відповідно ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнанні недієздатними. Згідно частини 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Ухвали суду від 26.04.2018, 27.03.2019 та 18.11.2019 про призначення проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] , [INFO] виконані не були через неявку останнього для проходження експертизи. Суд враховує норму статті 109 ЦПК України, відповідно якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Разом з тим, за правилами частин 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Визначення понять психічного розладу та тяжкого психічного розладу дає Закон України «Про психіатричну допомогу», відповідно до якого психічними розладами є розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті, а під тяжким психічним розладом розуміють розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Аналіз наведених положень цивільного закону дає підстави для висновку, що недієздатність особи - це втрата можливості користуватися своїми громадянськими правами внаслідок глибоких порушень психіки. Отже суд може визнати фізичну особу недієздатною при наявності даних про те, що певний стан її психіки, який проявляється у хронічному, стійкому, тяжкому психічному розладі, позбавляє таку особу здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Такі дані про психічний розлад фізичної особи та вплив цього розладу на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними повинні бути достатніми і переконливими, в інакшому випадку будуть порушені права та законні інтереси такої особи. Відповідно до Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 21, частина друга статті 22, частина перша статті 28, частина перша статті 29, частини перша, друга статті 55 Конституції України). Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права. З показів допитаних судом вищевказаних свідків, в поведінці [PERSON] , [INFO] неможливо встановити, що він стражджає на психічну хворобу. Заявником не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] , [INFO] страждає психічним захворюванням, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними, а відтак підстави для визнання його недієздатним відсутні. За своїм психічним станом на час розгляду справи опіки не потребує. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed