Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом і просить визнати недійсними умови п. 1 Угоди про надання кредиту № 501191412 від 02 жовтня 2019 року щодо встановлення позичальнику плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,40 % від суми кредиту. Посилається на те, що права позичальника, як споживача, порушені, а умови Угоди про надання кредиту від 2 жовтня 2019 року про встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту у розмірі 2,40 % від суми кредиту такими, що суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливою умовою, а отже на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України мають бути визнані недійсними. Вказала на те, що Банк, встановивши в Угоді сплату щомісячної плати за обслуговування кредиту у розмірі 2,40 %, не зазначив, за які саме послуги розрахунково-касового обслуговування, що надаються позивачу, сплачується комісія. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатила комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому відповідно така умова Угоди від 02 жовтня 2019 року повинна бути визнана судом не дійсною з моменту її укладення. Окрім того просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 2360 грн. Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак надала до суду заяву в якій вказала, що позов підтримує та просить суд його задовільнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги не визнає. Заперечення обґрунтував тим, що позивач підписавши анкету - заяву, Оферту, Акцепт, Паспорт споживчого кредиту, які складають у сукупності Кредитний договір, погодилась з умовами кредитування, що свідчить про дотримання форми договору, визначеної законом. Зазначив, що саме позивач звернулась до Банку з пропозицією укласти Кредитний договір та саме вона запропонувала його істотні умови, з якими вона на даний час раптом не погоджується. Окрім того зазначив, що ЗУ «Про споживче кредитування» чітко передбачена можливість банками передбачити у кредитному договорі нарахування та сплату комісії, які позичальник зобов`язаний сплатити банку. Окрім того банк діє на підставі ЗУ «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якого банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Представник банку зазначив і те, що позивач при зверненні до суду, посилається на норми законодавства, які не підлягають до застосування у даному спорі, оскільки до виниклих правовідносин слід застосовувати норми профільного закону - ЗУ «Про споживче кредитування». На підставі вказаного, просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши позицію сторін, викладену письмово, дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Мотивуючи недійсність (або нікчемність) оспорюваних умов кредитного договору позивач послалася на ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та на те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, що є підставою для визнання пункту 1 угоди про надання кредиту, яким передбачено здійснення позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості недійсними з моменту укладення договору. Приписами ч. 1 статті 215 ЦК України регламентовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що 02 жовтня 2019 року між [PERSON] та АТ «Альфа - Банк»» укладено кредитний договір № 501191412. Факт укладння вказаного кредитного договору підтверджується акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501191412 від 02 жовтня 2019 року (а.с. 4), паспортом споживчого кредиту (а.с.4 зворот, а.с.5), офертою на укладення угоди про надання кредиту № 501191412 від 02 довтня 2019 року (а.с.27). 02 жовтня 2019 року між [PERSON] та представником АТ «Альфа-Банк» було підписано Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», яка містила анкетні дані [PERSON] , прохання відкрити поточні рахунки на її ім`я у гривні, а також повідомлення про підтвердження акцепту Публічної пропозиції та укладення Договору з АТ «Альфа- Банк», на умовах, викладених в Публічній пропозиції та Додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці Банку www.alfabank.ua (а.с.31 зворот). Судом встановлено, що 02 жовтня 2019 року [PERSON] було підписано Оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501191412 (далі - Оферта), згідно якої [PERSON] (Позичальник) запропонувала АТ «Альфа-Банк» (Банк) укласти Угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (надалі - Угода), на наступних умовах: тип кредиту - «Кредит готівкою», сума кредиту - 38582 грн., процентна ставка - фіксована, 21,99 % річних; строк кредиту - 12 місяців (дата повернення - 02 жовтня 2020 року). Надалі, за текстом вказаної Оферти зазначено, що [PERSON] , як Позичальником, запропоновано Банку надавати їй послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та умовах, що передбачені цим пунктом та Договором, за надання яких запропоновано встановити комісійну винагороду у розмірі 2,40% від суми кредиту (зазначеної в Оферті без ПДВ) за обслуговування кредиту. Тобто у відповідності до п. 1 оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501191412 від 02 жовтня 2019 року вбачається «під час користування кредитом я пропоную банку надавати мені послуги з розрахунково - касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пуктом та договором, за надання яких пропоную встановити комісійну винагороду, а саме: п. б «за обслуговування кредиту 2.40 % від суми кредиту, зазначеної в цій Оферті без ПДВ» (а.с. 27). 02 жовтня 2019 року представником АТ «Альфа-Банк» підписано Акцепт на укладання угоди про надання кредиту № 501191412, якою прийнято пропозицію [PERSON] на умовах Оферти. З п. 1 Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501191412, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 02 жовтня 2019 року, вбачається, що «під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково - касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пуктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме п. б «за обслуговування кредиту 2,40 % від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті без ПДВ (а.с.4). Згідно ч. 1 укладеної між сторонами даного спору угоди, позичальник перед укладенням Угоди ознайомлений: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами ЗУ «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; з умовами довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.4). Такі ж дані про ознайомлення позичальника містяться в розділі 2 Оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501191412 від 02 жовтня 2019 року (а.с.27). Вказані документи були підписані позивачем [PERSON] та не заперечувались нею. Відповідно до розділу 2 Акцепту «угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту та надання Кредиту відповідно до Умов та Договору» (а.с.4). Матеріали даної цивільної справи містять Паспорт споживчого кредиту. Вказаний документ 02 жовтня 2019 року підписано [PERSON] , при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування, також [PERSON] підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі, в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором. Таким чином, відповідачем АТ «Альфа Банк» 02 жовтня 2019 року до підписання кредитного договору була надана позивачці [PERSON] в письмовій формі інформація про умови кредитування, про орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначення сукупної вартості кредиту та процентної ставки, в тому числі, про: плату за обслуговування кредиту. Також, вбачається, що 02 жовтня 2019 року між сторонами було підписано Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501191412 від 02 жовтня 2019 року, що містить «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг» (надалі - Графік). Нижче зазначено, що підпис позичальника свідчить про отримання нею всієї інформації про умови кредитування (а.с.27 зворот). Із вказаного Графіку вбачається розрахунок суму щомісячного платежу за кредитом, що включає суму кредиту, відсотків та комісію за розрахунково-касове обслуговування щомісячно. Із Графіку чітко вбачається щомісячний платіж за розрахунково-касове обслуговування становить 925 грн. 97 коп. (колонка 7.2 вказаного вище Графіку) (а.с.27 зворот). Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферта), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцент). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України). Таким, чином судом встановлено, що сторонами обумовлено істотні умови кредитного договору. Кредитний договір, укладений з додержанням письмової форми, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Факт отримання кредитних коштів за договором стороною позивача, як позичальницею, не заперечується. Судом встановлено, що ознайомившись з умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, [PERSON] підписала вказаний вище кредитний договір, не надавши відповідних зауважень або виправлень, чим висловила своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору, отримавши при цьому оригінал договору у день його укладення. У відповідності до ст. 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. З 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно Паспорту споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), підписаного позивачкою, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язки для укладення договору, зокрема за пакет послуг за РКО складає - 925 грн.97 коп. (а.с.5). Окрім того відповідно до цього ж Паспорту (а.с.5) споживач має право відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених ЗУ «Про споживче кредитування». Позивач не надала до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що вона зверталась до банку із заявою про відмову від договору, а чи про заперечення щодо його умов. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка набрала чинності на момент укладення оспорюваного кредитного договору), цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Отже, на момент укладення позивачкою [PERSON] кредитного договору набрали чинності Закон України «Про споживче кредитування» та відповідні зміни до Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких не забороняється встановлення комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця. Також необхідно зазначити, що з 10 червня 2017 року набули чинності Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою Правління Національного банку України № 49 від 08 червня 2017 року. Пунктом 5 вказаних вище Правил передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг банку за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Колонка 7 "Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит", що є додатком 2 до зазначених Правил, передбачає здійснення платежів позичальником на користь банку за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі, платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування. З огляду на зазначене, не може бути застосовано і правовий висновок, на який посилається позивачка, як на підставу позову, викладений у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, оскільки кредитний договір, справа щодо якого переглядалася у касаційному порядку, було укладено до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» та відповідних змін до Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В силу вимог ст. 217 ЦК України сторони договору можуть оскаржити договір як в цілому так і конкретну його частину (умову). З Оферти, підписаної позичальницею [PERSON] вбачається, що останньою запропонована пропозиція надання Банком послуги з розрахунково-касового обслуговування кредиту вартістю 2,40 % від суми кредиту (комісійна винагорода). Посилання позивачки в позовній заяві на невідповідність розміру комісійної винагороди принципу розумності та справедливості, з урахуванням того, що цей розмір є більшим ніж 100% річних, не заслуговують у цьому сенсі на увагу суду, оскільки саме такий розмір запропоновано позичальницею в Оферті та у справі не спростовано, що волевиявлення позичальниці з цього приводу не було вільним чи вона не розуміла значення своїх дій та/або не керувала ними під час узгодження такої умови. Графік платежів, підписаний позичальницею [PERSON] , що є невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору, також містив відомості про суму щомісячної сплати комісійної винагороди у розмірі 925 грн. Статтею 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначеності умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, [PERSON] , як позичальниця, була обізнана про умови кредитування, у тому числі про умову щомісячної сплати позичальником комісійної винагороди у розмірі 925 грн., розмір якої у відсотках запропонваний нею ж в Оферті, однак не відмовилась від укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у користування. За оскаржуваними у даній справі умовами Оферти та Акценту, а також Графіку визначені умови щодо сплати позичальником комісії за розрахунково-касове обслуговування (за обслуговування кредиту) на умовах Договору, а не за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості. Також, слід зазначити, що послуги Банку з розрахунково-касового обслуговування, за які передбачено сплату комісії (комісійної винагороди) у розмірі 925 грн., не відносяться до таких, які за ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» мають надаватися кредитодавцем безоплатно (послуги Банку з повідомлення на вимогу споживача інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист права споживача», що діяв у редакції на час укладення між сторонами кредитного договору, визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Враховуючи обставини, встановлені судом під час розгляду справи, а саме те, що умова про сплату комісії за обслуговування кредиту та її розміру запропонована позивачкою, як позичальником в Оферті, яка підписана останньою, а також те, що законом не передбачено обов`язкову безоплатність надання таких послуг Банком, за які така комісія підлягає сплаті позичальником, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивачки про визнання недійсними умов договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту у розмірі 925 грн. у зв`язку із незаконністю такої умови та несправедливістю. Приймаючи до уваги наведене, отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», оскільки щомісячна плата в розмірі 2,40 % за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно від суми кредиту встановлена за надання послуг позичальниці за кредитним договором, за даних обставин відсутні підстави для визнання оспорюваного позивачем договору у вказаній частині недійсним. Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed