Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

28.01.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос - 1» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку МК №007749 від 20.01.2004 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 3,74 га, що призначена для ведення сільськогосподарського виробництва і яка розташована на території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Згідно договору оренди від 06.06.2007 року [PERSON] передала в оренду свою земельну ділянку ТОВ «Геліос - 1», але орендна плата за 2010 - 2013 р. р. виплачена не в повному обсязі. Так за період за 2010 - 2013 р.р. відповідачем не було виконано умов додаткової угоди до договору оренди в частині виплати орендної плати в розмірі 3 % від грошової оцінки землі, в результаті чого виникла заборгованість за виплату орендної плати, в сумі 3158,84 грн. Посилаючись на те, що відповідач не належним чином виконав вимоги договору оренди земельної ділянки, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі в сумі 3158,84 грн., та всі судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, від неї на адресу суду надійшла заява в якій вона просить розглядати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Геліос - 1», в судове засідання не з'явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено,що на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії МК №007749 від 20.01.2004 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 3,74 га. Зазначена земельна ділянка розташована на території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та була надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 06.06.2007 року між [PERSON] та ТОВ «Геліос - 1» був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 3,74 га., який 06.06.2007 року зареєстрований у Вознесенському реєстраційному окрузі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 040701100078. Строк дії договору сторони визначили - десять років (п.8). а відповідач зобов'язався сплачувати позивачу орендну плату щорічно у грошовій формі в розмірі 1,5 % від грошової оцінки, згідно земельного законодавства. Згідно зі ст.. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. (ст..20 Закону). При цьому право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. В судовому засіданні було встановлено та підтвердилося листом Управління Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області від 25.02.2014 року, що будь-яких додаткових угод за вказаним договором зареєстровано не було. Відповідно до положень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" момент вчинення таких правочинів, відповідно до ст.210 та 640 ЦК України, пов'язується з державною реєстрацією, тому без такої реєстрації вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач сплачував орендну плату у встановленому в договорі розмірі та будь які зміни до умов договору оренди у встановленому законодавством порядку не здійснювалися. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed