Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] подав до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву до товариства з обмеженою відповідальністю «МТМ-К» (далі - ТОВ «МТМ-К») про поновлення на роботі. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 27 січня 2010 року рішенням загальних зборів учасників ТОВ «МТМ-К», оформленого протоколом № 6, [PERSON] був призначений на посаду директора товариства з 28 січня 2010 року. Відповідно до наказу товариства № 6-К від 28 січня 2010 року [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора. Контракт з директором не укладався, строк виконання трудових обов`язків [PERSON] не встановлювався, у зв`язку з чим працевлаштуванням останнього на посаду директора носило безстроковий характер за загальними нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на умовах безстрокового трудового договору. Протягом восьми років позивач належним чином виконував покладені на нього обов`язки, жодних зауважень чи скарг на свої дії не отримував. Як зазначено в позовній заяві, [PERSON] стало відомо, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «МТМ-К», оформлених протоколом № 18-01 від 26 жовтня 2018 року (п. 2 порядку денного) позивача було звільнено з посади директора товариства. Заяву про звільнення позивач не писав та на розгляд загальних зборів учасників не подавав. Рішення загальними зборами учасників товариства приймалось без присутності позивача, до відома останнього дане рішення не доводилось, підстав та причин звільнення [PERSON] не містило. З відповідним наказом про звільнення позивач ознайомлений не був, наказ про звільнення не підписував, трудова книжка останньому не видавалась, будь-які виплати та/або компенсації, вихідна допомога позивачу під час звільнення не виплачувались. Як зазначив позивач, рішенням Господарського суду Київської області від 21 серпня 2019 року по справі № 911/2533/18, яке набрало законної сили, протокол № 18-01 від 21 жовтня 2019 року загальних зборів учасників ТОВ «МТМ-К», яким за п.2 порядку денного було звільнено позивача з займаної посади директора товариства, було визнано недійсним. Враховуючи незаконність його звільнення, [PERSON] просив суд поновити його на посаді директора ТОВ «МТМ-К», з 26 жовтня 2018 року, допустити негайне виконання рішення суду у частині його поновлення на вищезазначеній посаді. 20.07.2020 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. В судовому засіданні представником відповідача був поданий протокол загальних зборів учасників ТОВ «МТМ-К» № 21/09 від 21 вересня 2020 року, відповідно до якого [PERSON] було поновлено на роботі на посаді директора товариства. В подальшому позивач подав до суду додаткові пояснення, зазначивши в останніх, що протокол № 21/09 від 21.09.2020 носить формальний характер, не має ніяких юридичних наслідків для сторін, адже позивача не було допущено до виконання обов`язків як директора ТОВ «МТМ-К», останнього не було поновлено на роботі, не було відновлено в якості директора товариства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується відповідним витягом станом на 24.09.2020. Як зазначив позивач, поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж сама робота, яку він виконував до його звільнення. Якщо звільнення з роботи проведено з порушенням закону, суд не скасовуючи наказ і не змінюючи підстав припинення трудового договору, зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Моментом з якого незаконно звільненого працівника слід вважати поновленим на роботі, є день видання наказу про звільнення, а не день винесення рішення. Це означає, що весь час вимушеного прогулу зараховується до трудового стажу. [PERSON] з заявами про поновлення його з 21.09.2020 на посаді до зборів учасників товариства не звертався, про проведення таких зборів не повідомлявся та не був на них присутнім. Просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Представник позивача також підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 27 січня 2010 року рішенням загальних зборів учасників ТОВ «МТМ-К», оформленого протоколом № 6, [PERSON] був призначений на посаду директора товариства з 28 січня 2010 року. Відповідно до наказу товариства № 6-К від 28 січня 2010 року [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора. Доказів укладення контракту між ТОВ «МТМ-К» з директором товариства суду не надано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що працевлаштуванням останнього на посаду директора носило безстроковий характер за загальними нормами КЗпП України на умовах безстрокового трудового договору. Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «МТМ-К», оформлених протоколом № 18-01 від 26 жовтня 2018 року (п. 2 порядку денного) позивача було звільнено з посади директора товариства. Рішенням Господарського суду Київської області від 21 серпня 2019 року по справі № 911/2533/18, яке набрало законної сили, протокол № 18-01 від 21 жовтня 2019 року загальних зборів учасників ТОВ «МТМ-К», яким за п.2 порядку денного було звільнено позивача з займаної посади директора товариства, було визнано недійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 5-1 КЗпП України передбачені гарантії забезпечення права громадян на працю, однією з яких є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. При розгляді справ по поновлення на роботі суди відповідно до п. 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» повинні з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом чи розпорядженням і перевірити їх відповідність законові. Суд не має права визнавати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Кодекс законів про працю України містить вичерпний та імперативний перелік підстав для звільнення працівника, кожна з яких має свою особливу процедуру застосування. При звільненні [PERSON] роботодавець не вказав підставу звільнення, не зазначив за якою саме статтею КЗпП України було здійснене останнє, рішення загальних зборів учасників про звільнення позивача в подальшому було скасовано господарським судом, а тому суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом поновлення останнього на посаді директора ТОВ «МТМ-К». Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір; рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Суд критично відноситься до заяви представника відповідача про поновлення [PERSON] на роботі на посаді директора ТОВ «МТМ-К» на підставі протоколу загальних зборів учасників товариства за № 21/09 від 21.09.2020 враховуючи наступне. Частиною 3 ст.24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 34 вищезазначеної постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року роз`яснено судам, що стосовно до правил ст.24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Суду не надано наказу чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, а на підставі лише рішення загальних зборів товариства [PERSON] без оформлення необхідного наказу не може вважатися таким, що поновлений на роботі. Більш того, відповідно до вищезазначеного протоколу загальних зборів учасників товариства за № 21/09 від 21.09.2020 [PERSON] було тимчасово відсторонено від виконання своїх повноважень до отримання результатів проведення незалежного аудиту фінансової діяльності товариства, а поновлення на роботі полягає саме в тому, що працівнику надається та ж сама робота, яку він виконував до його звільнення. Якщо звільнення з роботи проведено з порушенням закону, суд не скасовуючи наказ і не змінюючи підстав припинення трудового договору, зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Моментом з якого незаконно звільненого працівника слід вважати поновленим на роботі, є день видання наказу про звільнення, а не день винесення рішення. Це означає, що весь час вимушеного прогулу зараховується до трудового стажу. Отже, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. 43 Конституції України, ст. ст. 5-1, 24, 235 Кодексу законів про працю України, п. 18, п. 34 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

Outcome: approved