Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

06.03.2015 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 30.06.2007 року, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені через відсутність взаєморозуміння та неможливість спільного вирішення сімейних проблем. Спільного господарства не ведуть. Відповідач ухиляється від обов'язків з утримання дитини, не піклується про матеріальне забезпечення сім'ї. Тому позивач просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду подали письмові заяви, у яких просять розглядати справу у їхній відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказала про підтримання позовних вимог та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище "[PERSON]", а відповідач у заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 30.06.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння, примирятися вони не бажають, мір для цього не приймають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, внаслідок чого наявні підстави для розірвання шлюбу, і при цьому судом приймається визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу за проханням позивача суд вважає можливим залишити їй набуте у шлюбі прізвище "[PERSON]". Статтею 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Дитина проживає з позивачем згідно довідки № 4253, виданої 24.10.2014 року Олевською міською радою Житомирської області. Добровільної угоди щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. Відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, зобов'язаний здійснювати її утримання до досягнення нею повноліття, що відповідає положенням ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров'я або непрацездатності відповідача, відомості про перебування на його утриманні інших осіб, відповідачем не надано суду доказів його тяжкого матеріального становища, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, через що приймається судом, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання до суду позовної заяви в частині позову про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., тому підлягає стягненню на її користь з відповідача. А в частині позову про стягнення аліментів з відповідача необхідно стягнути судовий збір у дохід держави, так як позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, що передбачено правилами розподілу судових витрат згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved