Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

07.06.2016 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельні ділянки, посилаючись на наступні обставини. 11 травня 2009 року в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області померла мати позички [PERSON]. Після її смерті залишились житловий будинок з будівлями та спорудами та дві земельні ділянки площею 3,91 га та 0,58 га призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і особистого селянського господарства відповідно, які розташовані на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області. За життя, а саме 23.07.2008 року спадкодавець вчинила заповіт, яким заповіла позивачці все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося. У [PERSON] є два брата - [PERSON], який відмовився від спадщини у нотаріальному порядку у передбачений законом строк та [PERSON], який будучи сином померлої, має право на обовязкову частку у спадщині, так як на момент смерті матері був непрацездатним (пенсіонером за віком). Відповідно до рішень Татарбунарського районного суду за братом позивачки [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину спадкового будинку та вищевказаних земельних ділянок. [PERSON] звернулась до Саратської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу спадщини на 5/6 часток спадкових земельних ділянок, які належали матері, однак отримала відмову, у звязку з відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки. Позивачка має лише копії державних актів на право приватної власності на землю на імя спадкодавця, у районній газеті вона розмістила відповідне оголошення. Тому вважає, що має право на звернення до суду з вказаним позовом про визнання за нею права власності на 5/6 часток вищезазначених земельних ділянок, надаючи суду докази того, що спадкова земельні ділянки дійсно належали померлій [PERSON], а вона не відмовилась від спадку у встановлений законом строк. В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, але направили до суду заяву з проханням справу заслухати у їх відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.29). Представник [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.28). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] не зявився, надав до суду заяву з проханням справу слухати за його відсутності, не заперечував проти позовних вимог. Суд, оцінивши зібрані по справі докази, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 187937 від 12.05.2009 року (а.с.6) [PERSON] померла 11 травня 2009 року. Згідно копії свідоцтва про народження ЯИ № 442118 від 21.07.1955 року (а.с.8) слідує, що (прізвище зазначено російською мовою) "[PERSON]Д." є донькою "[PERSON]А." Відповідно до копії свідоцтва про укладання шлюбу І-ЖД № 315038 від 08.12.1976 року (а.с.9) 08.12.1976 року був укладений шлюб між (прізвище зазначено російською мовою) «Стояновым Иваном Георгиевичем» та «[PERSON] /[PERSON]/ [PERSON]. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД за № 063278 від 29.07.2002 року (а.с.10-12) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,91 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД за № 087823 від 14.04.2003 року (а.с.13-15) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,58 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення особистого селянського господарства. Копією заповіту від 23.07.2008 року (а.с.7) підтверджується, що позивачка є спадкоємцем по заповіту на все майно спадкодавця [PERSON], в тому числі і на вищевказані земельні ділянки. Як вбачається із копії витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № С-288/0-113/6-16 від 13.04.2016 року (а.с.16), вартість земельної ділянки площею 3,9074 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту серії ІІ-ОД за № 063278, складає 162 040 грн. 06 коп. Із витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 31-1526-0.12-884/2-16 від 13.04.2016 року (а.с.17) вартість земельної ділянки площею 0,5800 га, що належить [PERSON], складає 17 571 грн. 48 коп. Копією рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.02.2010 року (а.с.18,19) підтверджується, що за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину земельних ділянок сільськогосподарського призначення відповідно 0,58 га та 3,91 га, які залишилися після смерті [PERSON], померлої 11.05.2009 року. Із копії рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.09.2012 року (а.с.20,21) вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на 5/6 частин, а за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого по вул. Миру, № 11 в с.Зарічне Татарбунарського району Одеської області, що залишився після смерті [PERSON]. З листа Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 224/02-14 від 30.03.2016 року (а.с.23) видно, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Із об'яви, опублікованої в газеті Татарбунарський вісник (а.с.22) вбачається, що в графі втрачені значиться вважати недійсними державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД за № 063278 від 29.07.2002 року та державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД за № 087823 від 14.04.2003 року видані на імя [PERSON] З витребуваної судом інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 44421481 від 12.07.2016 року (а.с.41) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], Татарбунарською районною державною нотаріальною конторою Одеської області заведена спадкова справа №224/2009 за номером у спадковому реєстрі 47324384. До вказаної довідки долучена копія спадкової справи № 224/2009 (а.с.39) після смерті [PERSON] з якої видно, що позивачка - [PERSON] 02.07.2009 року за №556 (а.с.43) та [PERSON] 11.09.2009 року за №841 (а.с.67) надали заяви до Татарбунарської районної державної нотаріальної контори Одеської області про прийняття спадку після смерті своєї матері. Крім того, [PERSON] 06.10.2009 року за № 841 надав заву про відмову від одержання обовязкової частки у спадщині (а.с.72). Як передбачено нормою ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, згідно ст.1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Так, у першу чергу, відповідно до ст.1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Таким чином, судом встановлено, що позивачка в установлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, в звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки, Саратською районною державною нотаріальною конторою відмовлено останній у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно. Відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки та належність їх спадкодавцю [PERSON] підтверджується матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні. Отримати вказаний документ після смерті спадкодавця законом не передбачено, що позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері в установленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає, що права позивачки мають бути захищені шляхом визнання за нею, як спадкоємцем першої черги за законом права власності на 5/6 земельної ділянки, площею 3,91 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка належала на праві власності [PERSON], призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 063278 від 29.07.2002 року та право власності на 5/6 земельної ділянки площею 0,58 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка належала на праві власності [PERSON] призначеної для ведення особистого селянського господарства згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 087823 від 14.04.2003 року, з урахуванням визнання права власності по 1/6 частині на вказані земельні ділянки за братом позивачки [PERSON]

Outcome: approved