Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом. В позові посилається на те, що 05.07.2012 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого він отримав від банка грошові кошти. Свої грошові зобов'язанням щодо повернення боргу за даним кредитним договором він виконував сумлінно, але допускав несвоєчасно сплату на рахунок банку у зв'язку з тяжким матеріальним становищем. 26.06.2017 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. здійснено виконавчий напис №5818 про звернення стягнення на грошові кошти у загальній сумі 94516,24 грн. Про існування виконавчого напису він дізнався лише нещодавно, коли отримав в бухгалтерії підприємства, де він працює значно меншу заробітну плату. Позивач просить суд визнати виконавчий напис №5818 від 26.06.2017 року, виданий приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на грошові кошти у загальній сумі 94516,24 грн., таким, що не підлягає виконанню. 11.07.2018 року відповідач - приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. надала відзив на позову, в якому посилається на те, що при вчиненні виконавчого напису нею було дотримано вимоги чинного законодавства України та просить у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. З досліджених матеріали справи, вбачається, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2012 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов вказаного договору [PERSON] отримав кредит. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 26 червня 2017 року вчинено виконавчий напис № 5818 про стягнення з [PERSON] грошові кошти у розмірі 94 516, 24 грн. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» передбачено, що при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» було виконані вимоги законодавства щодо вчинення виконавчого напису та надані всі необхідні документи для його вчинення. Таким чином, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Така ж правова позиція закріплена в п.10 Узагальнення судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07.02.2014 року, де зазначено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безпірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Натомість, спірність розміру заборгованості полягає в тому, що позивач може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, що позивачем здійснено не було та саме це доводить безспірність вимог відповідача, зазначених у виконавчому напису нотаріуса. Отже, суд приходить до висновку, що при вчиненні виконавчого напису від 26.06.2017 року, нотаріус ДМНО Бондар І.М. діяла в межах Закону України «Про нотаріат», а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позову [PERSON] На підстав вищевикладеного,

Outcome: dismissed