Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] в обґрунтування заявлених вимог до [PERSON], третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.В., КП «Архітектор» Дубенської міської ради, про визнання правочину недійсним та скасування його державної реєстрації покликається на те, що йому на праві приватної власності належить частина, а саме 35/100, житлового будинку по [ADDRESS], яку він отримав від [PERSON] за договором купівлі-продажу від 19.10.1991. [PERSON] отримав у власність від громадянки [PERSON], колишньої мешканки цього ж будинку, частку у розмірі 19/100 за договором дарування від 17.01.2008, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.Й. Посвідчуючи договір дарування, нотаріус зазначила, що цей правочин підписано особами в її присутності, особи та їх дієздатність встановлено. Насправді, під час укладання та посвідчення даного договору [PERSON] була відсутня і підпис свій в цьому документі не ставила, так як перебувала у безпорадному стані, була прикута до ліжка важкою хворобою та повністю не усвідомлювала змісту своїх дій. Крім того, на момент укладення правочину у будинку [ADDRESS] вона не проживала. У неї не було власного волевиявлення щодо укладення даного договору, вона практично нічого не бачила, не могла читати і писати. Скориставшись безпорадним станом [PERSON], [PERSON] уклав фіктивний договір дарування, посвідчивши його нотаріально. Нотаріус посвідчив договір дарування з порушенням вимог чинного законодавства, так як правочин не був підписаний дарувальником, укладався без його присутності та перевірки його дієздатності. Після укладення договору відповідач оформив право власності на подаровану частку в комунальному підприємстві «Архітектор». Позивач також зазначає, що мешкає в будинку [ADDRESS] з 1991 року. Перебував у дружніх відносинах з [PERSON], допомагав їй по господарству, доглядав за нею. До моменту укладення договору дарування вона мала намір свою частку подарувати йому, про що неодноразово заявляла в присутності сусідів. Просить визнати договір дарування, укладений 17.01.2008 між [PERSON] та [PERSON] недійсним та зобов`язати [PERSON] повернути в натурі все, що він одержав на виконання цього правочину. А також, зобов`язати КП "Архітектор" Дубенської міської ради скасувати рішення про державну реєстрацію частки житлового будинку у розмірі 19/100 по [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили суд задовольнити позов. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, вказавши, що договір дарування було укладено та посвідчено згідно вимог чинного законодавства та жодних порушень допущено не було. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позов є безпідставний, не підтверджений жодними доказами. Окрім того, позов поданий з пропуском строків позовної давності, просить закрити провадження у справі, застосувавши позовну давність. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що про порушення своїх прав [PERSON] взнав лише в березні 2018 року після отримання з Дубенського міськрайонного суду копії позовної заяви відповідача, тому строку позовної давності не пропустив. Окрім того, вважає, що підтвердженням важкого стану здоров`я [PERSON] під час підписання договору дарування може слугувати той факт, що через кілька днів після укладення оспорюваного правочину, вона померла. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Третя особа: приватний нотаріус Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук Ольга Володимирівна в судове засідання не з`явилась, будучи належно повідомленою про день та місце розгляду справи. Заяв та клопотань до суду не подавала. Представник третьої особи: комунального підприємства «Архітектор» Дубенської міської ради, в судове засідання не з'явився. До суду подана заява за підписом директора КП «Архітектор» про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 вказаного Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що згідно договору дарування частини будинку від 17.01.2008, [PERSON] подарувала [PERSON] частину 19/100 одноповерхового цегляного житлового будинку «А-1», що знаходиться по [ADDRESS]. Договір підписаний дарувальником та обдарованим, а також посвідчений приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 158 (а.с. 8). Реєстрація права власності на дане майно здійснена КП «Архітектор» Дубенської міської ради 21.01.2008 (а.с. 9). Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.10.1991, зареєстрованому в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації 18.02.1992 за № 2813, [PERSON] продала, а [PERSON] купив 35/100 житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 10-11). В ст.ст. 203, 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину. В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. В ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, згідно вимог ч.2 ст.719 ЦК України. Як зазначає позивач [PERSON], під час укладання та посвідчення договору дарування частини будинку від 17.01.2008, [PERSON] була відсутня і підпис свій у документі не ставила, так як перебувала у безпорадному стані, була прикута до ліжка важкою хворобою та повністю не усвідомлювала значення своїх дій. Натомість, як вбачається з оспорюваного договору дарування від 17.01.2008, він укладений у письмовій формі, підписаний дарувальником, а саме: зазначено прізвище та ініціали «[PERSON]», а також обдаровуваним [PERSON] Договір посвідчений приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.В., зареєстрований в реєстрі за № 158, підписаний у її присутності, особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність [PERSON] частини 19/100 житлового будинку з відповідною частиною належних до нього господарських будівель та споруд, перевірено. Тобто, усіх вимог закону щодо вчинення правочину дотримано. Клопотання про призначення судово-психіатричної та графолого-почеркознавчої експертизи щодо визначення стану та достовірності підпису [PERSON] сторонами не заявлялось. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. Аналогічний висновок зроблений і в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц та від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц. Так, звертаючись з позовом про скасування договору дарування позивач стверджує, що під час укладення цього договору [PERSON] перебувала у безпорадному стані та не усвідомлювала значення своїх дій, проте, на підтвердження своїх вимог позивачем не подано жодного доказу. Не наведено достатніх та обгрунтованих доводів того, у чому ж полягає порушення цивільних прав або інтересів [PERSON] внаслідок укладеного договору дарування. Щодо вимог відповідача про застосування позовної давності, суд бере до уваги роз`яснення, дані Пленумом Верховного суду України у абз. третьому п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З урахуванням встановлених судом обставин та вказаних вимог закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання правочину недійсним та скасування його державної реєстраціїсвого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, тому в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. При вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не має підстав для присудження позивачу судових витрат за рахунок відповідача.

Outcome: dismissed