Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

08.01.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку, який знаходиться по [ADDRESS], та належить позивачу на праві приватної власності. Свій позов позивач мотивує тим, що він є власником будинку розташованого по [ADDRESS], який належить йому на праві приватної власності. З 18.02.2009 року в будинку позивача, з його дозволу, зареєструвалася співмешканка його внука [PERSON] - [PERSON]. [PERSON] шлюб з [PERSON] не укладав, оскільки сімейне життя між ними не ладилось. [PERSON] була наркозалежною, страждала на хворобу, пов`язаною з вживанням наркотичних засобів. Притягувалась до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.307 КК України та за вироком Жовтневого суду м. Полтави від 04.02.2009 року, яким їй було призначено покарання. Оскільки, відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації із спірного будинку, участі у витратах на його утримання не бере, а його реєстрація за вказаною адресою створює позивачу перешкоди, як власнику в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, то позивач вважає, що його права порушені і підлягають захисту в судовому порядку. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. У суд представник позивача з'явився, підтримав позов, дав пояснення аналогічні до позову, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки до суду не повідомила. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Корсунь-Шевченківського сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить розглядати дану справу без його участі. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що [PERSON] є власником будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок, яке видане на підставі рішення виконкому Корсунь-Шевченківською районною ради народних депутатів № 269 від 18.10.1987 року, зареєстроване в реєстрову книгу № 3, в реєстрі за №666-72 від 20.11.1987 року (а.с.7). Згідно довідки №1724 від 11.12.2013 року, виданої виконкомом Нетеребської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, у житловому будинку по [ADDRESS], що належить [PERSON], зареєстровані та проживають: власник [PERSON], [INFO]; його дочка [PERSON], [INFO]; зять [PERSON], [INFO]; зареєстровані але не проживають внук [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], правнучка [PERSON], [INFO] (а.с.19, 20). Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 04.02.2009 року у справі №1-171/09 [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 307 КК України на п`ять років позбавлення років, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідач дійсно відсутній у спірному приміщені понад півроку; відповідачем не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було, що також було підтверджено показаннями свідків: [PERSON] та [PERSON] Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції» та «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». Необхідність дотримання даних норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод знайшло своє вираження в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року у справі «Цибулько та інші проти України» та від 01.06.2006 року «Федоренко проти України». Відповідно до ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідачем не надано доказів того, що позивач перешкоджає у користуванні житловим приміщенням, в тому числі доказів того, що дані особи звертались до суду з вимогами про усунення перешкод в користуванні спірним будинком. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ч. 1, 2 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Судом встановлено, що зазначені обставини відсутні. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" фізичні особи зобов'язані зареєструватися за новим місцем свого проживання в 10-денний строк після прибуття на нове місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідача, який належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання не має. Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 921342, від 16.02.2012 року, [PERSON] є інвалідом першої групи з 02.02.2012 року, тому на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільняється від сплати судового збору як інвалід І групи. Оскільки позов повністю задовольняється, суд, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача судовий збір в розмірі 243,60 грн. в дохід держави.

Outcome: approved