Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] , керівник Профспілки працівників місцевої промисловості та підприємницьких структур України, в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про стягнення матеріальної і моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10 травня 2017 року у Корецькому відділенні АТ комерційний банк «Приватбанк» відбулося травмування інваліда другої групи загального захворювання [PERSON] внаслідок падіння на східцях при виході з установи, що відбулося при відкритті карткового рахунку клієнтові. Після отримання банківської картки в приміщенні установи, [PERSON] в супроводі працівниці банку направився на вихід до банкомату (який розміщений поза межами приміщення). Працівниця банку пішла вперед (не забезпечивши страхування безпеки виходу клієнта - інваліда з приміщення), а [PERSON] рушив слідом за нею. В той час східці були місцями зруйновані, тому не було чітко видно їх межі та був відсутній пандус і поручні, внаслідок чого відбулося його падіння. При падінні відбулося його травмування у вигляді перелому стегнової кістки із зміщенням кісток. Був доставлений машиною швидкої медичної допомоги в центральну районну лікарню м. Корець Рівненської області, де перебував на стаціонарному лікуванні з даного приводу до 19.05.2017 року. Після виписки з лікарні перебуває на лікуванні в домашніх умовах (з періодичним оглядом сімейним лікарем та відповідними вузькопрофільними лікарями), не ходячий. Внаслідок консолідації перелому пошкодженої кінцівки, її довжина зменшилась на 5 см., що унеможливлює його самостійне пересування. Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень довгий час лікувався та змушений був витрачати власні кошти на лікування, розмір яких склав 7088,83 грн. Крім того, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, розмір якої оцінює в сумі 150000,00 грн. З метою досудового врегулювання спору звертався з письмовою вимогою до відповідача на відшкодування матеріальної шкоди, однак будь-якого належного реагування з боку відповідача не відбулося, що стало підставою звернення до суду. 19 травня 2020 року ухвалою суду позовна заява залишена без руху, як така, що подана без додержання вимог 175 ЦПК України, та позивачу наданий строк для усунення недоліків позову, зазначених в ухвалі суду. У встановлений законом строк позивачем усунуті недоліки позовної заяви, а саме: 04 червня 2020 року направлена до суду заява-повідомлення на предмет виконання ухвали Корецького районного суду Рівненської області від 19.05.2020 року та надано витяг з протоколу засідання виконавчого комітету ради "Профспілки працівників місцевої промисловості та підприємницьких структур України" щодо прийому [PERSON] в члени профспілки. Ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 10.06.2020 року провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім того, роз`яснено, що згідно з ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. До суду відзив надійшов 07.07.2020 року, однак до нього не надано доказів надіслання відзиву позивачу по справі. Враховуючи, що представником відповідача всупереч вказаним вимогам закону не додано до відзиву доказів надіслання такого відзиву позивачу одночасно з надісланням відзиву до суду та в судовому засіданні встановлено, що відзив позивачу взагалі не надсилався, суд не приймає до уваги поданий відзив. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив задоволити у повному обсязі з підстав наведених у позові. Крім того, просив суд звернути увагу на те, що на виконання вимог процесуального закону та на виконання ухвали про відкриття провадження представником позивача не надіслано на його адресу відзиву на позовну заяву. А тому просив суд поданий до суду 07.07.2020 року відзив до уваги не брати і вирішити справу за наявними матеріалами. Також, просив суд звернути увагу суду на лист ПАТ КБ «Приватбанк» від 09.02.2020 року, яким на його думку банківська установа визнала свою вину з приводу неналежного обладнання входу в банківську установу, що як наслідок призвело до падіння [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Господарського суду Волинської області просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування позиції вказав, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин на які позивач посилається у позовній заяві. До позовної заяви не додано висновків експертиз, актів службового розслідування чи інших належних доказів, які б підтверджували наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю працівників банку та травмуванням [PERSON] . Просив звернути увагу суду на те, що додані до матеріалів позову квитанції та чеки в більшості є нечитабельними, деякі з них датовані до події травмування [PERSON] , інші значно пізніше такого травмування, що, на його думку, виключає можливість визнання їх належними доказами по справі. Крім того, до позову не додано листок лікарських призначень, який міг би підтвердити, які саме медичні препарати для лікування травми стегнової кістки були потрібні [PERSON] , а зважаючи на відсутність такого листа та наявності в [PERSON] інших супутніх захворювань та інвалідності не виключено, що ліки придбавалися саме для лікування інших захворювань. Також просив суд не брати до уваги довідку Корецької ЦРЛ від 14.05.2019 року зважаючи на те, що періодом лікування [PERSON] в довідці вказано з 10.05.2017 року по 19.05.2019 року, тоді як довідка датована 14.05.2019 року, а інші медичні документи наявні у справі вказують на період лікування з 10.05.2017 року по 19.05.2017 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що [PERSON] є її сином. Зазначила, що він є інвалідом 2 групи загального захворювання та пересувається з палочкою. 10 травня 2017 року він пішов з дому у відділення Приватбанку, що по вулиці Київська у місті Корець для того, щоб здійснити заміну банківської карти. Вказала, що самого факту падіння [PERSON] та як наслідок отримання ним травми вона не бачила. Лише вказала, що з слів [PERSON] , коли він виходив з банку за працівницею, яка мала намір активувати банківську картку, то при виході не втримався, випустив палочку та впав на поріг. Працівниця банку за якою він ішов викликала швидку допомогу. Також, свідок вказала, що коли прийшла до відділення банку, то побачила сина, який вже лежав біля порогу банку. З допомогою сторонніх осіб його поміщено в автомобіль швидкої допомоги та доправлено до лікарні. Лікування в стаціонарі він проходив з 10 травня 2017 року по 19 травня 2017 року Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, покази свідка, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. В судовому засіданні досліджено епікриз [PERSON] відповідно до якого він знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділені Корецької ЦРЛ в період з 10.05.2017 року по 19.05.2017 року з діагнозом: закритий підвертельний перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням. З дослідженого епікризу неможливо встановити де отримав вказану травму [PERSON] . Вказаний діагноз, а також перебування на лікуванні підтверджується випискою з медичної карти хворого [PERSON] від 24.04.2019 року. Лист КЗОЗ «Корецька центральна районна лікарня» Корецької районної ради Рівненської області № 399/01-04/19 від 14.05.2019 року суд до уваги як належний доказ не приймає з огляду на те, що в листі датованим 14.05.2019 року період лікування визначено з 10.05.2019 року по 19.05.2019 року. 13.02.2018 року представник позивача звернувся до Корецького відділення ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою на предмет врегулювання цивільно-правових відносин в позасудовому порядку. Банківська установа листом від 09.02.2020 року відповіла представнику позивача та вказала, що оцінити глибину завданої шкоди, ступінь вини та провести грошову оцінку зможе лише суд. Разом з тим, суд вважає, що вказаний лист жодним чином як не підтверджує вини банківської установи в тому, що [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Той тезис в листі про те, що ступінь вини може визначити лише суд не означає однозначно, що вказана вина і її ступінь співвідноситься з банківською установою. Наданий на виконання ухвали про витребування доказів та досліджений в судовому засіданні супровідний листок №2605 від 10.05.2017 року підтверджує факт доставлення [PERSON] в приймальне відділення Корецької ЦРЛ з вулиці Київська, що в місті Корець. В вказаному листку після назви вулиці в дужках міститься уточнення - Приватбанк. Однак, навіть вказаний листок і той факт, що [PERSON] був доставлений в лікарню з вулиці Київська і можливо, з відділення Приватбанку жодним чином не підтверджує причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю керівництва банківської установи та тілесними ушкодженнями [PERSON] . Долучені до позовної заяви копії квитанцій та чеків про придбання медикаментів в переважній більшості є нечитабельними. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що медичні препарати, зазначені в деяких платіжних документах, використовувались саме під час лікування [PERSON] у зв`язку з отриманими ним 10 травня 2017 року тілесними ушкодженнями. Крім того, до позову приєднані чеки і квитанції, зокрема від 21 лютого 2017 року, згідно яких медикаменти придбавались як до отримання [PERSON] тілесних ушкоджень, так і після перебування його на стаціонарному лікуванні. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5-7 цієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між тим позивачем, всупереч вказаних вимог, не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому шкоди з вини відповідача та свідчили про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та отриманням травми. В матеріалах справи відсутні висновки експертиз чи інші належні та допустимі докази на підтвердження того, що вхід в відділення банку був невідповідним існуючим державним нормам та стандартам в сфері будівництва, що як наслідок могло привести до травмування [PERSON] . Так, з матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що наданими позивачем доказами підтверджується лише наявність тілесного ушкодження та витрати понесені на лікування. Належних доказів бездіяльності відповідача, які б в свою чергу підтвердили факт неналежного утримання будинкової та прибудинкової територіїбанківської установи, та відповідно як причини, отримання в зв`язку з цим травми позивачем, суду не надано. Бездіяльність ПАТ КБ «Приватбанк», що виразилось в неналежному утриманні входу в відділення, той факт, що позивач впав у вказаному місці та саме там, отримав травму і те, що існує причинний зв`язок між його падінням та тим, що відповідач не утримував у належному стані вхід в банківську установу жодними доказами не доведено. Доводи позивача про його травмування в зв`язку з неналежним утриманням входу в банк, а саме, ґрунтуються лише на власних твердженнях, однак жодними іншими належними доказами не підтверджені. За таких обставин, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди є необґрунтованою та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 4 та абз. ІІ п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів на користь того, чим підтверджується розмір моральної шкоди. З огляду на те, що позивачем не доведено факту протиправних дій відповідача як заподіювача шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу, а саме закритого перелому стегнової кістки, а також не доведено вину відповідача, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди також відсутні. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed