Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулися [PERSON], [PERSON] з вказаним позовом в якому вказали, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі окрім них проживають [PERSON] (чоловік [PERSON]Б.) та [PERSON] колишній чоловік [PERSON] та відповідно батько [PERSON] [PERSON] участі в утриманні квартири не приймає, комунальні платежі не сплачує, зловживає спиртними напоями та вчиняє скандали, у звязку з чим вони неодноразово зверталися до правоохоронних органів. Своєю поведінкою та порушенням правил співжиття відповідач робить неможливим проживання разом з ним в одній квартирі у звязку з чим вони вимушені проживати за іншою адресою. За таких обставин, з метою захисту своїх прав як власників вказаної квартири, посилаючись на положення ст.116 ЖК України просять суд усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення відповідача з вказаної квартири та зняттям його з реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила суду що вона з 1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] У квартирі [ADDRESS] вона разом з відповідачем стали проживати з червня 1994 року. Потім, [PERSON] виїхав у м. Димитров Донецької області та виписався з квартири. У 1995 році вона приватизувала вказану квартиру на себе та доньку, при цьому відповідач був згоден на таку приватизацію, знав про неї та навіть приймав участь в її оформленні. Таким чином на даний час вона та її донька є власниками вказаної квартири у рівних частках. Приблизно у серпні 1995 року [PERSON] повернувся до м. Хмельницького та був зареєстрований і проживав за вказаною, як її чоловік. У 2011 році вона розлучилася з відповідачем та перебуває у цивільному шлюбі з іншим чоловіком. З 2012 року вона фактично виїхала з вказаної квартири з метою уникнення конфліктів з колишнім чоловіком. Також у 2012 році її донька вийшла заміж та вона стала проживати в одній з кімнат цієї квартири разом з чоловіком. Зазначила, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, часто влаштовує сварки та скандали, ламає замки на вхідних дверях до кімнати доньки, тобто фактично створює неможливим проживання з ним в цій квартирі. Участь в утриманні квартири не приймає, не оплачує комунальні платежі. У 2014 році відповідач вчинив сварку з донькою під час якої вдарив її та спричинив тілесні ушкодження. Позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Зазначила, що вона є власницею ? частини квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником квартири є [PERSON], її мати. У цій квартирі проживає її батько [PERSON] З 2012 року вона вийшла заміж та разом з чоловіком стали проживати в одній з кімнат квартири. [PERSON] постійно влаштовує сварки з нею, провокує конфлікти, пошкоджує належній їй речі. Після того як вона з чоловіком виявила зникнення грошей, вони поставили амок на вхідні двері їх кімнати. [PERSON] неодноразово ламав цей замок. У листопаді 2014 року [PERSON], будучи в стані алкогольного спяніння, вчинив з нею сварку, під час якої вдарив її в обличчя. Також у 2015 році він зламав замок на вхідних дверях до її кімнати та пошкодив речі. З цих проводів вона зверталася до міліції за відповідним реагуванням. Фактично з листопада 2011 року, після конфлікту з батьком, вона виїхала з цієї квартири та в ній не проживає. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, жодним чином [PERSON] не перешкоджає користуванню позивачами цією квартирою. Жодних доказів тому факту, що [PERSON] систематично порушує правила співжиття чим робить неможливим проживання позивачів в спірному помешканні, а офіційні заходи впливу не дали належного результату позивачами не представлено та в матеріалах справи відсутні. Також зазначив, що фактично конфлікти виникають у звязку з провокацією зі сторони позивачів. Крім того, просив врахувати, що спірна квартира була видана батькові відповідача, як військовому у 1979 році, а 1993 році саме на [PERSON] був відкритий лицевий рахунок. Після отримання батьком відповідача іншої квартири [PERSON] залишився в ній проживати разом з [PERSON], яка на той час була його дружиною. У червні 1994 року позивачі була зареєстровані у вказаній квартирі. З 1994 року він виїхав у м. Димитрів Донецької області де працював на шахті. В липні 1995 року [PERSON] повернувся до м. Хмельницького а у серпні цього ж року він знову був зареєстрований у цій квартирі де проживає по цей день та оплачує комунальні послуги. Вислухавши пояснення позивачів, представника позивачів та представника відповідача, допитавши свідків та перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дівоче [PERSON]) А.О. належить на праві приватної власності у рівних частках квартира [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджена свідоцтвом про право власності на житло від 13.02.1995 року яке видане відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому та не оспорювалося сторонами. Згідно довідки №2023 від 09 жовтня 2015 року, яка видана Хмельницькою ЖЕК №7, у вказаній квартирі зареєстровані та проживають: [PERSON] (власник) з 23.06.1994 року; [PERSON] з 17.08.1995 року, [PERSON] (донька власника) з 23.06.1994 року та [PERSON] з 26.01.2012 року. Факт вселення відповідача у вказану квартиру у серпні 1995 року з їх згоди, позивачами було визнано в судовому засіданні та ними оспорювалося. Позивач [PERSON] зазначила, що у серпні 1995 року [PERSON], був зареєстрований у вказаній квартирі з її відома та згоди оскільки вони на той час перебували у шлюбі. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.03.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч.1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є братом чоловіка позивачки [PERSON] Влітку 2014 року він разом зі своєю дружиною близько місяця проживали у [INFO]. В цій квартирі він проживав разом з [PERSON], її чоловіком та [PERSON] (батьком [PERSON]О.). Він був свідком конфлікту між [PERSON] і [PERSON], який предявляв останній претензії по господарству. Також [PERSON] і йому дорікав тим, що він разом з дружиною проживають у цій квартирі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є цивільним чоловіком [PERSON] У квартирі [ADDRESS] проживають донька його цивільної дружини [PERSON] разом зі своїм чоловіком, а також рідним батьком [PERSON] Останній створює умови, за яких з ним неможливо проживати у цій квартирі, вчиняє сварки, конфлікти. Зазначив, що у 2014 році він влаштував з [PERSON] сварку, під час якої побив свою доньку. З цього приводу викликали міліцію і остання знімала побої. Також у 2015 році зі слів йому відомо, що [PERSON] вибив вхідні двері до кімнати, де проживала [PERSON] разом з своїм чоловіком. Через таку поведінку [PERSON] [PERSON] та її чоловік вже рік не проживають у своїй квартирі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є чоловіком [PERSON], яка є власницею ? частини квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі він разом з дружиною проживали та займали одну з кімнат. Також у цій квартирі проживає [PERSON] батько дружини. Останній часто дорікав [PERSON], предявляв їй претензії з приводу ведення господарства по квартирі, провокував скандали та сварки. 08.11.2014 року [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, влаштував сварку з [PERSON], під час якої ображав її та вдарив. Після цього випадку дружина стала боятися перебувати у цій квартирі та вони вимушені були виїхати з неї. Також зазначив, що оскільки в них були цінні речі, вони поставили замок на вхідних дверях до їх кімнати. У 2015 році виявили, що [PERSON] цей замок зламав. Згідно відповіді Зарічанського відділення поліції ХМВ ГУНП в Хмельницькій області № 938/121/122 від 01.02.2016 року встановлено, що згідно даних ППС «ОВС» [PERSON] зверталася до вказаного відділення 08.11.2014 року з заявою за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень [PERSON], відомості по якій були внесені до ЄРДР № 120142240010005719 за ч.1 ст.125 КК України та 04.05.2015 року за фактом пошкодження [PERSON]Г дверей. [PERSON] з письмовими заявами до відділення не зверталася. За результатами розгляду звернення [PERSON] 26.12.2014 року слідчим СВ Хмельницького МВ УВС України в Хмельницькій області була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 12014240010005179 за ч.1 ст.125 КК України у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Також встановлено, що за подіями, які мали місце 08.11.2014 року ДІМ ЗВМ ХМВ УМВС України 10.11.2014 року стосовно [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення серія ХМ 025841 за ч.1 ст.173-2 КУпАП. За результатами розгляду даного протоколу 28.11.2014 року постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області [PERSON] був визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 70 гривень. Згідно вказаної постанови [PERSON] був визнаний винним у тому, що він 08.11.2014 року близько 23 години за місцем свого проживання: [INFO], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, вчинив психологічне насильство в сімї, а саме висловлювався нецензурними словами та погрожував фізичною розправою своїй доньці [PERSON] За результатами розгляду заяви [PERSON] від 04.05.2015 року, ст. ДІМ Зарічанського ВМ ХВМ УМВС України був прийнятий висновок, який погоджений начальником відділу міліції, за яким будь-яких ознак кримінальних правопорушень в діях [PERSON] не виявлено та рекомендовано [PERSON] з метою відшкодування матеріального збитку звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. З представлених позивачем [PERSON] медичних документів (травм картки, листків непрацездатності, талону амбулаторного пацієнта) вбачається, що остання поступила до Хмельницької міської лікарні в 01 год. 21 хв. 09.11.2014 року зі скаргами на головний біль нудоту, біль правого плеча, та повідомила, що о 23 годині її побив батько. В період з 09.11.2014 по 21.11.2014 рік перебувала на амбулаторному лікуванні з діагнозом струс головного мозку. Разом з цим суд звертає свою увагу на те, що зазначені вище докази (матеріали перевірки заяв [PERSON] про неправомірні дії [PERSON]Г.) не містять інформації про систематичне (два і більше разів) порушення правил співжиття відповідачем в спірній квартирі, в них відсутні докази вжиття заходів попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача з приводу можливого виселення. Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню на підставі ч.1ст.116\~\~ЖК України і відповідно до правил ст. 59 ЦПК України про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання уповноваженими на те державними органами, та заходів громадського впливу органами самоорганізації населення, повинні підтверджуватися письмовими доказами. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачі [PERSON] та [PERSON] не надали суду переконливих доказів систематичного порушення відповідачем правил співжиття і застосування до нього заходів реагування. Фактично в матеріалах справи підтверджений лише один факт порушення [PERSON] правил співжиття (вчинення ним насильства в сімї, яке мало місце 08.11.2014 року), за яким останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності. Будь-яких доказів порушення таких правил з сторони відповідача після цього факту та притягнення останнього до відповідальності позивачами не надано та в матеріалах справи не міститься. Крім того, суд звертає свою увагу на те, що позивачі не заперечували той факт, що вони мають змогу потрапити до своєї квартири (відповідач не чинить перешкод їм у цьому). За таких обставин, суд приходить до переконання, що поданий позивачами позов є необґрунтований та задоволенню не підлягає. Доводи позивачів про те, що відповідача не оплачує комунальні послуги самі по собі, не можуть бути підставою для виселення останнього в порядку ч.1 ст.116 ЖК України.

Outcome: dismissed