Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 31.01.2012 року між ним та відповідачем ПАТ КБ " Приватбанк" укладено кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки. Відповідач умови договору не виконав, та станом на 31.07.2016 року має заборгованість у розмірі 35 939,02 грн., яка складається з наступного: 6680,21 грн.- заборгованість за кредитом; 24821,24 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 2250,00 грн.- заборгованість за пеню та комісією;500,00 грн. штраф, 1687.67 штраф (процентна складова). В зв'язку з невиконанням умов кредитного договору позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 35 939,02 грн., судові витрати 1378,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його присутності. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і чинного законодавства. На підставі ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. Ст. 625 ЦК України передбачає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу. У відповідності з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що 23.11.2010 року відповідач [PERSON] заповнив та підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 5). оформив на своє ім'я дебетову особисту карту (а.с.6). Зі змісту заяви позичальника вбачається, що встановлення кредитного ліміту по платіжній карті умовами укладеного договору не передбачено. Підписана відповідачем заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складає між відповідачем і банком договір про надання банківських послуг. Заявник ознайомився і згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно п.1.1.1.21 Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, дебетова карта банківська карта банку (персоніфікована або не персоніфікована). Відповідно до п. 3.2 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 №22, яке було чинним на момент зміни банком умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача, та аналогічних положень чинного Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 (п.2 розділу ІІІ), залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням спеціальних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми. Дебетова схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу в межах залишку коштів, які обліковуються на його рахунку. Під час застосування дебетово-кредитної схеми користувач здійснює платіжні операції з використанням спеціального платіжного засобу в межах залишку коштів, які обліковуються на його рахунку, а в разі їх недостатності або відсутності - за рахунок наданого банком кредиту. Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії. Згідно п.3.3 цього Положення, емітент визначає у внутрішньобанківських правилах та в договорах порядок кредитування користувачів у межах обраної кредитної схеми. Згідно п. 1.1.1.62 Умов і Правил надання банківських послуг, платіжна картка електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Залежно від умов, за якими здійснюються розрахунки з використанням платіжної карти, можуть використовуватися дебетна, кредитна схеми обслуговування карт. Згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», дебетова картка (debit card) різновид банківської платіжної картки. Дебетова картка призначена для оплати купівлі товарів та послуг, у тому числі з використанням електронних терміналів, отримання готівки, виконання інших операцій, доступних у меню банкомата або установи банку. Дебетова картка дозволяє використовувати кошти доступного залишку на депозитному рахунку, на основі якого вона емітована. Жодних документальних доказів щодо умов, на яких обслуговувалась вказана дебетова картка відповідача, надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Дебетова особиста картка» позивачем суду не надано. Таким чином, позивачем не надано доказів укладення 31.01.2012р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договору про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 7000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, як заявлено позивачем в обґрунтування підстав позову. На запити суду жодних документів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем направлено не було. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за договором від 31.01.2012р., укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] про отримання дебетової особистої карти, позивачем з 06.09.2012р. здійснювалося зарахування суми кредиту на рахунок за цим договором, який фактично є депозитним, і на який зараховувалися власні кошти [PERSON] Як зазначалося, доказів згоди відповідача на зміну умов поданої заяви про видачу дебетової особової картки на кредитну картку і отримання кредиту, суду не надано, а одностороння зміна суттєвих умов договору чинним законодавством і Умовами і Правилами надання банківських послуг, не передбачена. Посилання позивача на п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг є безпідставними, оскільки п. 2.1.1.2.3 встановлює право банку прийняти рішення про встановлення кредитного ліміту на кредитну картку та в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт, а не встановити його всупереч умовам укладеного договору про надання банківських послуг. Також суд звертає увагу, що з розрахунку суми заборгованості вбачається невідповідність тарифів (розмір процентної ставки, комісії, пені), за якими здійснено розрахунок суми заборгованості, які згідно доводів позивача складають умови укладеного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами, а отже у їх задоволенні необхідно відмовити за недоведеністю. Крім того, при винесенні даного рішення, суд враховує, що відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відтак, навіть за умов відсутності відповідача в судовому засіданні та за умов що він не вчиняє будь-яких активних дій щодо захисту своїх прав в судовому процесі, суд зобов'язаний не допустити порушення його прав та забезпечити справедливий і неупереджений розгляд його справи

Outcome: dismissed