Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

06.09.2016 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за №4 по пров. Слов'янському у м. Білгороді-Дністровському Одеської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку №4 по пров. Слов'янському у м. Білгороді-Дністровському Одеської області. З 24.03.2000 року у зазначеному будинку зареєстрований відповідач, який є внуком [PERSON], однак з 2011 року відповідач не проживає у будинку позивача, добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. На підставі наведеного [PERSON] просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала свій позов у повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, на засідання, призначене на 05.12.2016 року. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи зазначене суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна [PERSON] є власником житлового будинку №4 по пров. Слов'янському у м. Білгороді-Дністровському Одеської області. (а.с. 5) Згідно з копії домової книги та адресної довідки, за обліками адресного бюро Білгород-Дністровського РВ ГУДМС України в Одеський області, в зазначеному житловому приміщенні зареєстрований [PERSON], [INFO]. (а.с. 7-10) Відповідно акту від 23.08.2016 року, складеного зі слів сусідів позивача та завіреного печаткою КП "ЖЕО-№1", [PERSON] не мешкає в житловому будинку №4 по пров. Слов'янському у м. Білгороді-Дністровському Одеської області з 2011 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Норма статті 405 ЦК України є спеціальною нормою, що регламентує право користування членом сім'ї власника житла, та застосовується з урахуванням визначеного ч. 4 ст. 156 ЖК України, права користування займаним приміщенням колишнього члена сім'ї в будинку (квартирі) власника у разі припинення сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 157 ЖУ УРСР, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. На виконання ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач не надала до суду, належних та допустимих доказів про не проживання [PERSON] у домоволодінні під номером №4 по пров. Слов'янському у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, без поважних причин понад рік. Крім того, в матеріалах справи відсутні й докази про причини відсутності відповідача в зазначеному житловому приміщенні. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведені норми права та те, що із вищевикладеного акту не може бути встановлено, що [PERSON] відсутній у домоволодінні під номером №4 по пров. Слов'янському у м. Білгороді-Дністровському Одеської області понад один рік, адже він складений зі слів сусідів, які на думку суду не можуть у повній мірі володіти необхідною інформацією, суд не вбачає підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв'яжу з чим позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed