Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, посилаючись на ту обставину, що 20.03.2017 року між сторонами укладено письмовий договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримала в борг кошти в сумі 2000 грн., про що надала письмову розписку з обовязковим строком повернення до 10.04.2017 року. Оскільки, відповідач взяті зобовязання не виконала, позивач просила стягнути суму заборгованості 2000 грн., матеріальну шкоду у розмірі 3000,00 грн. та судові витрати у розмірі 640,00 грн. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача проти позову заперечив в обґрунтування посилався на те, що відповідач заперечую факт взяття в борг грошових коштів у [PERSON], як це вказано в розписці від 20.03.2017 року, копії якої додано до позовної заяви, про те, що вона нібито позичала грошові кошти у [PERSON] Відповідач наполягає на тому, що вона грошових коштів у [PERSON] не позичала. Проти стягнення моральної шкоди заперечує, обґрунтовуючи тим, що вимоги є безпідставними, так як ніяких грошей позивач відповідачу в борг не надавала, тому є не зрозумілим, в чому могла полягати моральна шкода. Разом з тим, відповідачем подана зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, оскільки вказаний правочин є фіктивним, так як сторони уклали договір без наміру створення правових наслідків, а також при укладенні вказаного договору у відповідача було відсутнє волевиявлення, оскільки мало місце сильне душевне хвилювання. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги не знайшли своє доведення в судовому засіданні, у зв'язку з чим позов, зустрічний позов не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] написала розписку від 20.03.2017 року, згідно якої [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. та зобовязувалася їх повернути до 10.04.2017 року. Позивач стверджувала, що вказана розписка є договором позики, тому просила застосувавши норми права, регулюючі відносини позики, стягнути з відповідача суму заборгованості та моральну шкоду. Згідно зі\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.1047 ЦК України,\~\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові\~\~від 2 липня 2014 року № 6-79цс14). Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дату отримання коштів. Позивач, стверджуючи, що боргова розписка є укладеним договором позики, належних та допустимих доказів в підтвердження своїх вимог не надала, зокрема, боргова розписка не містить умов отримання боргових коштів, дати отримання таких коштів, що рахуються істотними умовами договору. Разом з тим, представник відповідача посилався на ту обставину, що гроші в борг відповідач не брала, а розписка була написана [PERSON] з метою примирення [PERSON], [PERSON]-В.О. і її сином [PERSON] у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, де за ухвалою Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 20.03.2017 року кримінальне провадження № 12017230200000005 відносно [PERSON], за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК закрито, оскільки законний представник потерпілого та потерпілий відмовилися від підтримання приватного обвинувачення і клопотання та просили кримінальне провадження закрити. При вирішенні спору, де договір укладено шляхом написання боргової розписки, важливим є виявлення справжньої правової природи укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня\~\~2013 року у справі № 6-63цс13. Із наданих матеріалів справи, правових підстав вважати, що між сторонами укладено договір позики немає. Також, за роз'ясненнями, викладених в абз.1, 2 п.25\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] вищевказані обставини щодо відсутності факту передачі коштів [PERSON] [PERSON] підтвердив, пояснивши, що розписка була написана у день розгляду кримінального провадження з метою примирення [PERSON], [PERSON]-В.О. і [PERSON], при цьому вказавши час, місце, інші обставини написання розписки, тобто надавши такі пояснення, які можуть бути відомими лише особі, яка була присутня при безпосередньому написанні такої розписки. Оскільки, в судовому засіданні не здобуто доказів, підтверджуючих, що між сторонами виникли правовідносини, які слід регулювати нормами права за договірними відносинами позики, а також відсутність підстав вважати, що відносини, які виникли між сторонами, регулюються саме нормами цивільного права, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за борговим зобовязанням та стягнення моральної шкоди, яка є, крім іншого, нічим не обґрунтована, слід відмовити. Щодо зустрічної позовної заяви, суд приходить до наступного. Представником відповідача (за зустрічною позовною заявою представник позивача) в обґрунтування позовної вимоги щодо визнання правочину недійсним зазначено, зокрема, відсутність у позивача (за зустрічною позовною заявою) волевиявлення, а також фіктивність вказаного правочину. Відповідно до вимог\~ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Як розяснено у п.24\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~"Про судову практику визнання правочинів недійсними" № 9 від 6 листопада 2009 року, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити\~\~наявність умислу всіх сторін правочину. За змістом\~ст. 234 ЦК України, у фіктивному правочині внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його знають заздалегідь, що правочин не\~\~буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. Ознака фіктивності\~\~повинна бути властива діям обох сторін правочин. У разі, якщо одна із сторін\~\~намагалася досягти правого результату, то такий правочин не може бути визнаний недійсним. Згідно частини 1\~статті 215 ЦК України,\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Обовязок по доведенню відсутності наміру у сторін створити правові наслідки на момент вчинення правочину покладається на особу, яка предявляє позов про визнання правочину фіктивним. Всупереч цього, представником позивача за зустрічним позовом не доведено відсутність у відповідача за зустрічним позовом наміру одержання результату за вчиненим правочином та не доведено і не надано доказів відсутності у [PERSON] волевиявлення вчинення правочину з підстави сильного душевного хвилювання. Тому, зустрічний позов не підлягає задоволенню. Таким чином, правова природа відносин, які склалися між сторона, не підпадає під ознаки цивільно-правових відносин у сфері регулювання відносин за договором позики, а також під ознаки інших цивільно-правових відносин, які б слід би було застосувати при вирішенні вказаного спору, враховуючи, що підстав для визнання недійсним правочину, також не здобуто, позов та зустрічний позов задоволенню не підлягають. Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, враховуючи приписи ст.88 ЦПК України, залишає понесені витрати за сторонами. Враховуючи зазначене,

Outcome: dismissed