Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом й просив визнати за ним право на земельну частку (пай), що розташована на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, розміром 4,69 в умовних кадастрових гектарах. Зобов`язати Нехворощанську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області виділити йому земельну ділянку, що відповідає земельній частці (паю) площею 4,69 умовних кадастрових гектари, у натурі (на місцевості). Також просив поновити строк на звернення до суду. В обгрунтування позову зазначив, що 15 травня 1993 року протокольним рішенням № 7 правління Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча його прийнято в члени колгоспу ім. Ілліча. Вказаний факт підтверджено архівним витягом від 03.08.2017 року № 01-29/84 Архівного сектору Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області Відповідно до інформації відображеної в зазначеному архівному витязі та інформації, відображеної в довідці Архівного сектору Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області від 10.01.2018 року № 01-29/04 в протоколах засідань правління та зборів уповноважених КСП ім. Ілліча за 1995, 1996, 1997 роки розгляд питання про виведення його з членів господарства не відображено. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 05 жовтня 2017 року вих. № 04-15/18, державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємстіву ім. Ілліча с. Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області видано відповідно до рішення сесії Нехворощанської сільської ради 26 грудня 1995 року за № 2 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1 від 26.12.1995 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області 5 жовтня 2017 року за вих. 04-15/19, згідно розпорядження голови РДА № 315 від 30.06.2000 року розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах у межах розпайованих земель КСП ім. Ілліча становить 4,69 кадастрових гектар. Проте відповідно до довідки виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області 16 січня 2019 року за вих. № 02-34, в списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча він не значиться. Вважає, що оскільки він був членом КСП ім.Ілліча на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю, він набув право на земельну частку (пай) з дня видачі державного акту. Про порушення свого права на земельну частку (пай) КСП ім. Енгельса позивач дізнався саме після отримання листа виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради від 16.01.2019 року, де зазначена інформація про дату одержання КСП державного акту на право колективної власності та інформація про відсутність його у списках громадян, що мають право на земельну частку (пай). З дати отримання вищезазначеної довідки органу місцевого самоврядування йому стало відомо про порушення права на земельну частку (пай) із земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча. До зазначеної дати він був переконаний в наявності можливості реалізації набутих речових прав на відповідну земельну частку (пай). На даний час він має намір скористатися своїм правом на земельну частку пай, а тому звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 04 березня 2019 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання на 09.04.2019 року (а.с. 19). Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового позгляду по суті на 28.05.2019 (а.с. 28). Позивач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відзив на позовну заяву не надавали. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним. Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу є рівними. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. За змістом ст. 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання колективним сільськогосподарським підприємствам державного акту. Як визначено в п. 6 Листа-роз`яснення Верховного Суду України від 29.10.2008 року №19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно: а) перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до п. 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі-СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - САТ), в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи САТ, а про наявність трудових відносин з ними; б) досліджувати статут підприємства, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» підприємство діє на основі статуту, в якому вказується порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї; в) з`ясовувати, коли було видано державний акт на право колективної власності на землю, оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). Судом встановлено, що у 1993 році [PERSON] вступив у члени КСП ім.Ілліча, на підтвердження чого надано архівний витяг із протоколу № 7 засідання правління КСП ім. Ілліча від 15 травня 1993 року (а.с. 7). За даними довідки № 01-29/04, виданої 10 січня 2018 року архівним сектором Новосанжарської РДА Полтавської області (а.с.8), архівного витягу №01-29/84 від 03.08.2017 року (а.с.7) та довідки № 01-42/01, виданої 04 червня 2019 року архівним сектором Новосанжарської РДА Полтавської області (а.с.41) в протоколах засідань правління та зборів уповноважених КСП ім. Ілліча за 1994, 1995, 1996, 1997 роки питання про виведення із членів господарства [PERSON] не відображено. Згідно з довідкою Нехворощанської сільської ради №04-15/18 від 05.10.2017 року (а.с.9) 26 грудня 1995 року КСП ім. Ілліча отримало державний акт на право колективної власності на землю. За даними довідки виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради №02-34/80 від 16.01.209 року (а.с.11) позивач [PERSON] до списку осіб, що додається до цього державного акту, внесений не був. Відповідно до довідки № 04-15/19, виданої 05.10.2017 року Нехворощанською сільською радою Полтавської області, середній розмір земельної ділянки (паю) в умовних кадастрових гектарах у межах розпайованих земель КСП ім.Ілліча становить 4,69 кадастрових гектар. Таким чином, виходячи із архівного витягу із протоколу № 7 засідання правління КСП ім. Ілліча від 15 травня 1993 року про вступ [PERSON] у члени КСП ім.Ілліча та враховуючи відсутність доказів виключення позивача з членів колгоспу в період 1994-1997 років,\~на момент\~отримання КСП\~імені Ілліча\~Державного акта\~на право\~колективної власності\~на землю,\~позивач був\~членом КСП\~імені Ілліча та\~мав право\~на земельну частку (пай), однак його прізвище не було включено до списку громадян-членів вказаного підприємства, що є додатком до державного акту. Разом з\~тим,\~порушене право\~позивача на\~отримання земельної частки (паю) мало місце в 1995 році, натомість за судовим захистом він звернувся в 2019 році, через 24 роки, тобто з пропуском строку позовної давності, що є окремою підставою для відмови в задоволенні обґрунтованого позову. Згідно з пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, з моменту отримання КСП ім. Ілліча державного акту на право колективної власності на землю, до них застосовуються положення Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Так, згідно ст. 71 ЦК УРСР, 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Стаття 75 ЦК УРСР визначала обов`язковість застосування позовної давності незалежно від заяви сторони. У відповідності до положень ст. 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК України закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Отже, відмова у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності можливо, у разі якщо позовні вимоги обґрунтовані, але позивач, як зясовано без поважних причин пропустив строк звернення до суду. Аналогічні позиції викладені і в положеннях нового Цивільного Кодексу України, 2004 року., Зокрема, статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 3-5 ст. 267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. В даному випадку такою подією є не включення позивача як члена КСП до списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю) в 1995 році. Звертаючись з позовом до суду в лютому 2019 року, позивач обґрунтував свої доводи виключно тим, що про порушення законних прав йому стало відомо лише з довідки виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради від 16 січня 2019 року (а.с.15-17), ніяким чином не навів жодних доказів в обгрунтування того з яких об`єктивних підстав він більше двадцяти років не цікакився витанням виділенння його земельної частки (паю). При тому, що у позивача була об`єктивна можливість дізнатися про своє порушене право, так як факт розпаювання земель колишніх колгоспників є загальновідомим, а тому як член колгоспу, повинен був дізнатися про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі\~\~КСП ім.Ілліча державного акта на право колективної власності на землю (26 грудня 1995 року). Окрім того, місцем проживання позивача зазначено як с.Нехвороща Новосанжарського району, яке є й місцем знаходження і КСП ім.Ілліча, що додатково свідчить про об`єктивну можливість позивача дізнатися про порушення свого права на земельну частку (пай). Водночас, стаття 76 ЦК УРСР (стаття 261 ЦК України) містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, а інститут позовної давності існує для того, щоб стабілізувати цивільний обіг та усувати невизначеність у відносинах його учасників. З огляду на викладене, суд вважає, що причини, зазначені [PERSON] , як на підставу визнання поважності причин пропуску позовної давності, не можуть бути визнані судом поважними, що є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed