Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] звернуся в суд з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 9550 гривень та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 850 гривень. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та пояснив, що 20.08.2014 року [PERSON] в с. Ялцівка Малинського району Житомирської області, керуючи своїм автомобілем, порушив правила дорожнього руху та пошкодив автомобіль позивача. Відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна». У зв?язку з цим суд стягнув з [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 600 гривень, а матеріальну шкоду в розмірі 9550 гривень та судові витрати в розмірі 850 гривень стягнув з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна». Однак рішення суду про стягнення коштів з страхової компанії не виконане, а тому просить стягнути матеріальну шкоду та судові витрати з [PERSON] Відповідач заперечив проти позову та пояснив, що суд вирішив стягнути з нього тільки моральну шкоду, а тому він не повинен відшкодовувати позивачу понесені ним матеріальні збитки. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.07.2015 року Малинський районний суд Житомирської області розглянув цивільну справу за позовом [PERSON] та його дружини [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» та [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою (а.с. 27-28). Під час розгляду справи суд встановив наступне: «Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2014 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні ДТП, яка мала місце 20 серпня 2014 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що\~\~20 серпня 2014 року близько 12.30 год. [PERSON] по вул. Центральній с. Ялцівка Малинського району, керуючи автомобілем [NUMBER], проявив неуважність, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ІЖ 412» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] В салоні автомобіля в якості пасажира знаходилась [PERSON] Порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному звязку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи , відшкодовується винною особою. Звітом про оцінку автомобіля № 25 від 26 грудня 2014 року підтверджується, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля « ІЖ 412» державний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 9550 грн. (а.с.04-21). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів\~\~(страхового полісу) № АС/3981869 від 19 липня 2014 року, укладеного з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна», автомобіль\~ [NUMBER] застрахований на випадок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі страхового відшкодування: за шкоду заподіяну життю та здоровю 100 тис. грн., за шкоду заподіяну майну 50 тис. грн., франшиза нуль (а.с. 63). На момент розгляду справи майнова шкода [PERSON] не відшкодована, а тому суд приходить до висновку, що заявлений позов в даній частині є обґрунтованим та стягує з страховика Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на користь позивача майнову шкоду в розмірі 9550 грн. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать витрати повязані з залученням спеціалістів та проведенням судових експертиз. На підтвердження понесених позивачем витрат, повязаних з оцінкою автомобіля, останній надав суду копію товарного чеку про оплату даних витрат в розмірі 850 грн. (а.с. 34). Дані витрати підлягають стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна». Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Оскільки суду не надано доказів, що внаслідок дорожньотранспортної пригоди позивачі зазнали ушкодження здоровя або каліцтва, то обовязок відшкодувати завдану ним моральну шкоду покладається судом на [PERSON] Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суди повинні виходити із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз'яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та визначати суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду, ступеню вини відповідача, характеру та обсягу фізичних, душевних, психічних страждань позивача. Внаслідок пошкодження автомобіля позивачі відчували душевні страждання. Оскільки є особами похилого віку, то під час ДТП відчули сильний стрес, були позбавлені можливості належним чином користуватись автомобілем. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на користь позивачів підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 600 грн. на кожного». За таких обставин суд стягнув з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 9550 гривень та судові витрати в розмірі 850 гривень, а з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду по 600 гривень кожному. В решті позову відмовив. Таким чином суд вирішив питання про те, хто повинен відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду. Цією особою є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна». Покладення обовязку по відшкодуванню матеріальної шкоди на [PERSON] в даному випадку не допускається. Про це зробила висновок [PERSON] Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 року по справі №\~755/18006/15-ц. Зокрема вона зазначила, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону\~України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобовязанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобовязаним субєктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом\~України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Після такої виплати деліктне зобовязання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобовязанні\~у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобовязання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобовязанні,\~у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України\~«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у\~страховика не виник обовязок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обовязку з відшкодування шкоди\~у межах страхового відшкодування\~на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту\~страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України\~«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобовязання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обовязку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За таких обставин суд відмовляє у стягненні з [PERSON] матеріальної шкоди повністю за безпідставністю. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 850 гривень, суд враховує, що позивач не сплачував у даній справі судовий збір так як звільнений від його сплати на підставі пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю внаслідок Другої світової війни. У зв?язку з цим суд відмовляє і у стягненні судових витрат повністю за безпідставністю.

Outcome: dismissed