Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

15 травня 2020 року Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», треті особи на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. (а.с. 1-10) Просили стягнути з КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» на користь: [PERSON] 1000 000 гри. (один мільйон грн. 00 коп.) як відшкодування моральної шкоди: [PERSON] 1000 000 грн. (один мільйон грн. 00 коп.) як відшкодування моральної шкоди; [PERSON] 1000 000 грн. (один мільйон грн. 00 коп.) як відшкодування моральної шкоди. (а.с.1-10) Стислий виклад позицій сторін. Обгрунтування позивачів. [PERSON] . мати Позивачів [PERSON] , [PERSON] та дружина Позивача [PERSON] зверталась за медичною допомогою до Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», де двічі перебувала на стаціонарному лікуванні, а саме з 23.01.2016 до 02.02.2016 та з 19.09.2016 до 21.09.2016. 24.01.2016 [PERSON] було проведено операцію із видалення жовчного міхура (холецистектомія). Лікуючим лікарем [PERSON] був [PERSON] . 02.02.2016 [PERSON] була виписана з лікарні з діагнозом «Гострий флегмонозний калькульозний холецистит». Як зазначено у виписці з медичної карти стаціонарного хворого, за вказаний період, [PERSON] були надані такі лікувальні і трудові рекомендації: «Режим. Дієта. Нагляд хірурга поліклініки». Після проведення операції, видалений жовчний міхур було відправлено на патогістологічне дослідження. За словами лікаря [PERSON] результати гістологічного дослідження були нормальні, пацієнтка виписана додому. Лікуючий лікар [PERSON] поінформував [PERSON] , що після такої операції період відновлення триватиме мінімум півроку, а то й більше, відтак, можливі неприємні відчуття. Водночас наприкінці літа 2016 року в [PERSON] почались гострі болі, а больовий синдром знімався лише за допомогою знеболюючих препаратів. [PERSON] скерував пацієнтку в поліклініку до гастроентеролога. Згодом, оскільки сильні болі не припинялись, вона була скерована для проходження ультразвукового дослідження, за результатами якого було виявлено утвір. 19.09.2016 [PERSON] сильно пожовтіла і звернулась до КНП «КЛШМД м. Львова». На цей час лікар [PERSON] перебував у відпустці. [PERSON] було повторно госпіталізовано, а лікуючим лікарем на цей раз була [PERSON] . Лікар зробила необхідні призначення лікарських засобів і 21.09.2016 виписала [PERSON] з КНП «КЛШМД м. Львова» з рекомендацією «Дієтотерапія. Нагляд хірурга, онколога, терапевта поліклініки за місцем проживання». [PERSON] звернулась до КНП ЛОР «Львівський державний онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр до проф. [PERSON] її було госпіталізовано. Лікар [PERSON] поінформував про те, що пухлина обширна і спочатку потрібно відновити стан печінки. [PERSON] скерували до КНП «КЛШМД м. Львова», щоб поставити стент. Лікар [PERSON] просив, аби ми надали йому результати патогістологічного дослідження, проте таких результатів у нас не було. 22.09.2016 [PERSON] , донька [PERSON] , зателефонувала до лікаря [PERSON] і попросила надати результати патогістологічного дослідження. [PERSON] поінформував про те. що гістологія не потрібна, оскільки результати патогістологічного дослідження відображені у виписці з медичної карти стаціонарного хворого. Проте, насправді, жодних записів про результати патогістологічного дослідження у виписці з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] не містилося. 28.09.2016 у ЛДОРЛДЦ повторно було проведено дослідження патологоанатомічних матеріалів, отриманих з КНП «КЛШМД м. Львова», взятих при операції 24.01.2016. за результатами якого гістологічно встановлено «помірнодиференційована аденокарцинома; рТз». Відтак, з часу звернення до КНП «КЛШМД м. Львова» у січні 2016 до вересня 2016 пройшло 8 місяців. Внаслідок неправильної діагностики і несвоєчасного надання [PERSON] медичної допомоги в необхідному їй обсязі, наявне в неї захворювання прогресувало, утворились метастази. З моменту встановлення цього діагнозу, [PERSON] пройшла два курси хіміотерапії, вона готувалась до оперативного втручання. Проте організм був надзвичайно виснажений. [INFO] [PERSON] померла в ЛДОРЛДЦ . У зв`язку із вказаними обставинами було розпочато кримінальне провадження щодо неналежного виконання медичними працівниками Відповідача, своїх професійних обов`язків, що призвело до невчасної діагностики та неправильного лікування [PERSON] . Будучи допитаним в якості свідка - заступник головного лікаря з хірургічної роботи [PERSON] зазначив, що дії лікуючого лікаря при отриманні результатів гістологічного дослідження, в яких йдеться «флегмонозний холецистит, періхолецистит, аденоміоз. ознаки малігнізації» полягають у тому, щоб скеровувати такий гістологічний матеріал до ЛДОРЛДЦ для перегляду матеріалів. Патгістологічний діагноз свідчить про те, що в [PERSON] , станом на 24.01.2016, вже було онкологічне захворювання, хоча проявів поширення не було. При встановленні онкологічного діагнозу лікуючий лікар зобов`язаний направити пацієнта в ЛДОРЛДЦ. Такі дії не були зроблені лікарем [PERSON] . Крім того, зазначив, що дії лікаря [PERSON] яка скерувала [PERSON] на амбулаторне лікування, а не в Онкоцентр для продовження стаціонарного лікування були не правильними. Допитана в якості свідка - завідувач міським патологоанатомічним центром КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» [PERSON] повідомила, що гістологічне дослідження проводив [PERSON] , який звільнився у кінці 2016. у зв`язку з переїздом до Києва. Гістологічний діагноз був: гострий флегмонозний холецистит з малігнізацією. Цей діагноз свідчить про наявність онкозахворювання. Після виявлення такого діагнозу лікуючий лікар в обов`язковому порядку повинен направити гістологічні матеріали в КНП ЛОР «Львівський державний онкологічний регіональний лікувально- діагностичний центр» для підтвердження або спростування гістологічного дослідження. Будучи допитаним в якості свідка - лікар-патологоанатом міського патологоанатомічного центру КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» [PERSON] повідомив, що проводив гістологічне дослідження жовчного міхура пацієнтки [PERSON] . Встановлений діагноз свідчить про наявність онкозахворювання. При встановленні онкологічного діагнозу лікуючий лікар за власним бажанням спілкується з патологоанатомом, якщо відповідь не задовольняє, він може спілкуватись із завідувачем відділення. Лікуючий лікар повинен проявляти ініціативу при встановлені онкологічного діагнозу для його перевірки, з`ясування повноти формулювання. Лікуючий лікар повинен скерувати на перегляд гістопрепарати, якщо його не задовольняє попередній результат. В.о. доцент кафедри ЛНМУ ім. Данила Галицького [PERSON] під час допиту в якості свідка, повідомив, що всі лікарі, які здійснюють хірургічне втручання, скеровують видалені препарати на гістологічне дослідження і відповідно отримують заключення по них. Якщо результати гістологічного дослідження містять недоліки, немає достатньої інформації, то такий результат направляється на перегляд. Підтвердженням наявності в діях [PERSON] і [PERSON] всіх елементів складу цивільного правопорушення на переконання Позивачів є наявність шкоди внаслідок вчинення протиправного діяння у формі бездіяльності. Лікар-хірург [PERSON] прорушив особисте немайнове право на медичну допомогу [PERSON] , а саме у вигляді несвоєчасного скерування до спеціалізованого онкологічного закладу для визначення тактики спеціального онкологічного лікування. Аналогічного порушення права на медичну допомогу, що належало за життя [PERSON] , допустилась , на думку Позивачів , лікуючий лікар [PERSON] , яка встановила, що вона страждала на рак з прогресуванням хвороби та ускладненнями, проте виписала пацієнтку на амбулаторне лікування, хоча повинна була скерувати до ЛДОРЛДЦ для подальшого лікування. Окрім того, станом на 21.09.2016, у день виписки, лікарем не було вжито заходів для усунення механічної жовтяниці, яка сама по собі загрожувала життю [PERSON] . Позивачі вказали, що їм заподіяно моральну шкоду внаслідок неправомірних дій працівників Відповідача, а саме [PERSON] та [PERSON] , що спричинили порушення права [PERSON] на належну медичну допомогу. Внаслідок неналежного надання медичної допомоги [PERSON] моральну шкоду Позивачі оцінюють на суму 3 000 000 (три мільйони гривень 00 коп.) гривень з розрахунку: - 1000000 гри. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] ; - 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] ; - 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] . Обгрунтування заперечень відповідача: 22 червня 2020 року уповноваженим представником Відповідача у підготовчому судовому засіданні подано письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого, стороною Відповідача зазначено наступне. Відповідач вважає позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними. [PERSON] звернулася до КНП КЛШМД м. Львова 23 січня 2016 р. за наданням їй медичної допомоги. Під час перебування на лікуванні з 23.01.16 по 02.02.2016 її лікуючим лікарем був [PERSON] , який після проведення операції із видалення жовчного міхура на підставі результатів гістологічного дослідження виписав [PERSON] з лікарні з діагнозом «гострий флегмонозний калькульозний холецистит». З пояснень лікаря-хірурга 2- хірургічного відділення [PERSON] . [PERSON] була госпіталізована в 2 х/в ургентно 23.01.2016 року з клінікою гострого калькульозного холециститу, що підтвердено на УЗД ОЧП. Проведено обстеження хворої, загальні та біохімічні аналізи крові та сечі, рентгенографія ОЧП і ОГК , консультована терапевтом. Розпочата консервативна терапія з деяким позитивним ефектом, утримувався локальний больовий синдром. 24.01.2016 року запропоновано пацієнтці операцію з приводу гострого холециститу та отримано згоду на операцію. 24.01.2016 року під ендотрахеальним наркозом виконано холецистектомію, дренування підпечінкового простору. Післяопераційний перебіг гладкий, отримувала консервативну терапію (інфузійну, антибіотикотерапію, протизапальні, перев`язки) з позитивним ефектом. Дренажі забрано. Знято шви, рана загоїлась первинним натягом. Відновлюється ентеральне харчування. На 9-ту післяопераційну добу в задовільному стані хвора виписана додому на амбулаторне лікування. Хворій пояснено тривалість обмеження фізичних навантажень, поетапність відновлення повноцінного харчування. Рекомендовано процес реабілітації здійснювати під наглядом хірурга поліклініки. Результат патогістологічного закпючення: Гострий флегмонозний холецистит, отримано від завідуючого 2х/в [PERSON] і віддзеркалено в заключному діагнозі виписки зі стаціонару. Будь-якого спілкування про надання результату патогістологічного закпючення з позивачем не було. 19.09.2016 року стан здоров`я [PERSON] погіршився. Вона повторно звернулася за медичною допомогою в лікарню. [PERSON] на цей час перебував у відпустці і позивач [PERSON] , звернулася до лікаря-хірурга [PERSON] з проханням допомогти встановити причину погіршення стану здоров`я її мами. У подальшому [PERSON] госпіталізовано у 2-ге хірургічного відділення, а лікуючим лікарем на цей раз була [PERSON] яка зробила призначення лікарських засобів і 21.09.2016 року виписала останню з КНП КЛШМД м. Львова з відповідними рекомендаціями. 13.12.2016 року із заявою до Шевченківського ВПГУНП у Львівській області звернулась громадянка [PERSON] щодо вжиття заходів до медичних працівників КНП КЛШМД м. Львова за неналежне виконання професійних обов`язків під час лікування її матері [PERSON] . За результатом досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст. 140 КК України слідчим СВ проведено ретельну перевірку по даній справі, вивчено усі необхідні матеріали, допитано ряд осіб з приводу надання належної медичної допомоги [PERSON] . У подальшому за відсутності здобуття об`єктивних даних для встановлення складу злочину передбаченою ч.1 ст. 140 КК України, а саме прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями лікарів і тяжким наслідком у вигляді смерті, відповідно до п.2 ч.1 ст. 110, ст. 284 КПК України кримінальне провадження закрите у зв`язку із відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. Таке рішення слідчого оскаржене не було. На думку сторони Відповідача, Позивачами не надано жодного підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників лікарні та понесеними моральними стражданнями позивачів (в тому числі не доведено факту моральної шкоди). Просив суд у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди до КНП КЛШМД м. Львова відмовити. (а.с.137-139) 30 червня 2020 року Стороною Позивачів подано відповідь на відзив Відповідача. Просили критично оцінити відзив на позовну заяву через необгрунтованість та безпідставність (а.с.145-147) Пояснення третіх осіб : 03 червня 2020 року уповноваженим представником третьої особи [PERSON] на адресу суду подано письмові пояснення на позовну заяву. Згідно пояснень, хвора [PERSON] самовільно припинила лікування під наглядом [PERSON] , остання, як лікуючий лікар, зобов`язана була оформити завершення відносин між КНП КЛШМД та пацієнтом, в зв`язку з чим, 21 вересня 2016 р. [PERSON] оформила виписку медичної карти стаціонарного хворого № 23759. Отже з 21.09. 2016 р., самовільно покинувши КНП КЛШМД, [PERSON] тим самим зняла з [PERSON] , як з лікуючого лікаря, відповідальність в подальшому за свій стан здоров`я. [PERSON] , скориставшись своїм правом на свободу вибору місця лікування та лікуючого лікаря, на підставі наданої [PERSON] адекватної інформації, звернулася до професора [PERSON] в КНП ЛОР «Львівського державного онкологічного регіонального лікувально-діагностичного центру. Представник третьої особи [PERSON] вважає те, що Позивачі з числа усіх перелічених свідків у кримінальному провадженні, яке було закрито через відсутність в діяннях [PERSON] кримінального правопорушення, визначили [PERSON] третьою особою на стороні відповідача, надуманим і жодним чином не мотивований. Сторона третьої особи у справі, згідно поданих пояснень переконана, що Позивачами визнається факт, що [PERSON] було зроблено «усі необхідні визначення лікарських засобів»; [PERSON] , як лікар, виконала свій обов`язок, вчасно надавши в доступній формі інформацію про стан здоров`я пацієнта; на підставі рекомендацій [PERSON] , [PERSON] звернулася до професора [PERSON] і доцільність цього факту позивачі не оспорюють. А тому, в межах відносин, які були між [PERSON] та [PERSON] щодо надання медичних послуг в період з 19 по 21 вересня 2016 р., дії [PERSON] були правомірними і в повній мірі відповідали інтересам пацієнтки. На підставі чого просили відмовити позивачам в залученні [PERSON] третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. (а.с.108-109) 22 червня 2020 року Стороною Позивачів подано відповідь на письмові пояснення представника третьої особи [PERSON] , у якій просили критично оцінити доводи висловленні у поясненнях в зв`язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю (а.с.133-136) 02 листопада 2020 року на позовну заяву. третьою особою у справі [PERSON] та його уповноваженим представником на адресу суду подано письмові пояснення. У письмових поясненнях стороною зазначено наступне. Після смерті хворої [PERSON] , її родичі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зернулася з заявою до Шевченківського відділу поліції про вжиття заходів до медичних працівників відповідача за неналежне виконання лікарями професійних обов`язків під час надання медичної допомоги її матері, безпідставно звинувачувала медичних працівників відповідача у смерті [PERSON] .. За результатами проведеного розслідування 09.07.2019 р. органом досудового слідства Шевченківського ВП прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діяннях медичного персоналу відповідача складу кримінального правопорушення. Підставою для прийняття рішення про закриття кримінального провадження стали ряд висновків судово - медичних експертиз, які підтверджують відсутності причинно- наслідкового зв`язку між наданням медичної допомоги працівниками відповідача - видалення жовчного міхура та смертю [PERSON] , а відтак відсутність в діяннях лікарів складу кримінального правопорушення. Висновки судово-медичних експертиз зазначають про перебіг раку жовчного міхура вкрай несприятливого, агресивного, з низькою чутливістю до хіміотерапевтичних засобів. Застосування хіміотерапевтичних засобів хворій [PERSON] не надало би позитивного результату до продовження життя. Навіть за умови діагностування онкозахворювання ще до проведення холецистектомії не можливо було зберегти життя [PERSON] , смерть хворої [PERSON] настала від ускладнення саме онкологічного захворювання і не пов`язаний з холецистектомією (операція видалення жовчного міхура), будь які дії медичних працівників не міг бути ефективним у лікуванні онкології [PERSON] . Стороною третьої особи [PERSON] , зазначено, що Позивачі ставлять вимогу про відшкодування їм моральної шкоди, яка нібито завдана неналежним лікуванням їх матері та дружини у лікарні відповідача, вони не заявляють вимогу про стягнення моральної шкоди завданої смертю їх близької людини. Якщо припустити, що в діях третіх осіб і мали місце порушення лікування, то між такими діями та смертю [PERSON] відсутній причинно-наслідовий зв`язок, адже немає вироку суду, яким було б засуджено будь-кого з працівників відповідача. Також [PERSON] та його представником у поясненнях висловлено думку про те, якщо підставою позову було лише неналежне надання медичної допомоги [PERSON] , то право на звернення з вимогою про відшкодування моральної шкоди належало самій померлій, однак вона з таким позовом до суду чи в правоохоронні органи не зверталась. В зв`язку з чим просили відмовити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в позові про стягнення моральної шкоди в сум 3000000 грн. за безпідставністю позовних вимог. (а.с.197-198) Процесуальні дії у справі. 19 травня 2020 року Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.(а.с.96) 04 червня 2020 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова (протокольно) задоволено клопотання представника Позивачів адв. Сенюти І.Я. про допит як свідків Позивачів та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.127) 04 червня 2020 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова (протокольно) задоволено клопотання представника третьої особи [PERSON] адв. Лемик Р.Я. про допит як свідка [PERSON] (а.с.127) 04 червня 2020 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова задоволено клопотання представника Позивачів адв. Сенюти І.Я. про витребування з Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області матеріали кримінального провадження № 12016140090005441. (а.с.127) 30 червня 2020 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с.151) Фактичні обставини встановлені судом, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду. У судовому засіданні Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їхній уповноважений представник адвокат Сенюти І.Я. (а.с. 114-117) надали пояснення, що аналогічні викладеному в позовній заяві, просили позов задовольнити. Уповноважений представник Відповідача КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» Ковальчук О.П. (а.с.102,168) в судове засідання просив відмовити у задоволенні позовних вимог з аналогічних підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву. Третя особа [PERSON] та його уповноважений представник адвокат Барабаш Я.Й. (а.с.104-105) в судовому засіданні висловились про безпідставність позовних вимог, зіславшись на доводи, що викладені в письмових поясненнях на позовну заяву. Третя особа [PERSON] та її уповноважений представник адвокат Лемик Р. Я. (а.с.110-112, 138) в судовому засіданні надали пояснення, щодо безпідставності позовних вимог, доводи яких аналогічні до письмових пояснень на позовну заяву. У судовому розгляді, перевіркою доводів сторін і обставин справи, допитами свідків та дослідженням письмових доказів встановлено наступне. Позовні вимоги заявлено з приводу спору, що виник внаслідок деліктних зобов`язань якими, як вважає сторона Позивачів заподіяно моральну шкоду при наданні медичної допомоги та проведення лікування. Судом встановлено, що [PERSON] двічі перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», з 23.01.2016 до 02.02.2016 та з 19.09.2016 до 21.09.2016. 24.01.2016 [PERSON] лікуючим лікарем [PERSON] проведено операцію із видалення жовчного міхура (холецистектомія). 02.02.2016 [PERSON] виписана з лікарні з діагнозом «Гострий флегмонозний калькульозний холецистит». Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого, за вказаний період, [PERSON] надані лікувальні і трудові рекомендації: «Режим. Дієта. Нагляд хірурга поліклініки». Після проведення операції, видалений жовчний міхур було відправлено на патогістологічне дослідження. Вказані обставини підтверджуються копіями медичної документації, що в процесі дослідження доказів судом звірялись з оригіналами ( а.с. 17-28 ) 19.09.2016 [PERSON] повторно госпіталізовано до КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова». Лікуючим лікарем на цей раз була [PERSON] , котра зробила призначення лікарських засобів і 21.09.2016 виписала [PERSON] з лікарні з рекомендацією «Дієтотерапія. Нагляд хірурга, онколога, терапевта поліклініки за місцем проживання». (мед. картка стаціонарного хворого а.с.29-31; виписний епікриз а.с.37 ) [PERSON] звернулась за консультацією до проф. [PERSON] у КНП ЛОР «Львівський державний онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр». 28.11.2016 [PERSON] госпіталізовано до КНП ЛОР «Львівський державний онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр». У ЛДОРЛДЦ повторно було проведено дослідження патологоанатомічних матеріалів, отриманих з КНП «КЛШМД м. Львова», взятих при операції 24.01.2016. за результатами якого гістологічно встановлено «помірнодиференційована аденокарцинома; рТз». [INFO] [PERSON] у стаціонарі ЛДОРЛДЦ померла. (мед.картка стаціонарного хворого а.с.39, посмертний епікриз а.с.40) Слідчим відділом Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016140090005441, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2016. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. З заявою про кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування звернулась [PERSON] , у якій просила вжити заходів до медичних працівників КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», які неналежно виконували свої професійні обов`язки під час лікування її матері [PERSON] , внаслідок чого остання померла. За результатом досудового розслідування, встановлено наступне. [PERSON] , 1960 року народження, ургентно звернулася за медичною допомогою у приймальне відділення КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», у зв`язку з появою 8 год тому різкого болю в епігастрії та правому підребер`ї. Після огляду черговим хірургом [PERSON] , [PERSON] госпіталізовано в хірургічне відділення № 2 з діагнозом "Гострий калькульозний холецистит" (медична карта стаціонарного хворого № 1867). Пацієнтку дообстежено: УСГ ОЧП (ознаки гострого запалення жовчевого міхура), Rtg- графія ОГК і ОЧП (без особливостей), загальні та біохімічні аналізи крові та сечі, консультована черговим терапевтом. Призначено консервативне лікування, яке дещо покращило загальний стан хворої. 24.01.2016 р. оглянута завідуючим відділення [PERSON] - рекомендовано оперативне лікування в ургентному порядку. 24.01.2016 р. о 10:45- 12:10 хірургом [PERSON] виконано операцію - холецистекомія, дренування черевної порожнини. Інтраопераційно: жовчевий міхур з потовщеною, гіперемованою стінкою, в просвіті 2 конкременти 1,5 та 2,0 см. 25.01.2016 р, оглянута проф. [PERSON] , отримано рекомендації щодо подальшого лікування хворої. Післяопераційний період протікав без ускладнень. 02.02.2016 р. у задовільному стані виписана на амбулаторне лікування з діагнозом «Гострий флегмонозний калькульозний холецистит». 28.01.2016 р. проведено патогістологічне дослідження №1709 видаленого жовчевого міхура. Висновок: флегмонозний холецистит, перихолецистиг, аденоміоз, ознаки малігнізації. Проте в медичній карті стаціонарного хворого № 1867 діагноз заключний клінічний вказаний [PERSON] «Гострий флегмонозний калькульозний холецистит», а в п. 24 не зазначено про спеціальне лікування для хворих на злоякісні новоутворення. Повторно [PERSON] госпіталізована в хірургічне відділення №'2 КИП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» 19.ОЙ.2016 р. медична карта стаціонарного хворого №23759, лікуючий лікар [PERSON] , у зв`язку з вираженим больовим синдромом, появою жовтяниці. При дообстеженні (УГС, Rtg-графія, КТ) виявлено інфільтративний процес ложа жовчевого міхура. 21.09.2016 р. пацієнтка виписана з відділення для продовження лікування в онколога. Протягом з 21.09.2016 р. до 24.10.2016 р. та з 28.11.2016 р. до 02.12.2016 р. [PERSON] знаходилась на лікуванні у КНП ЛОР «Львівський державний онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр» (найменування закладу охорони здоров`я, що чинне на час складання постанови) з діагнозом Са жовчного міхура, ст IV кл.гр. II, mts в заочеревинні л/вузли, prolongatio morbi, дуоденальний стеноз. Згідно з протоколом патологоанатомічного дослідження № 32 від 02.12.2016 р., причина смерті - гостра серцева недостатність, рецидив пухлини з поширенням на гепатодуоденальну зв`язку, рак жовчевого міхура. У Клініко-патолого-анатомічному епікризі встановлено, що безпосередньою причиною смерті є рецидив тромбоемболії з розвитком правошлуночкової недостатності. У ході досудового розслідування проведено низку слідчих дій, зокрема витребувано первинну документацію, допитано свідків, призначено та проведено експертизи. Згідно експертних заключень тв інших проведених слідчих дій, хоча і встановлено порушення надання медичної допомоги, однак не здобуто об`єктивних даних для встановлення складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, а саме прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями лікарів і тяжким наслідком у вигляді смерті [PERSON] , а тому кримінальне провадження, постановою слідчого від09.07.2019 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. (а.с.11-16) У судовому розгляді допитано свідка - заступника головного лікаря з хірургічної роботи [PERSON] , який зазначив, що дії лікуючого лікаря при отриманні результатів гістологічного дослідження, в яких йдеться «флегмонозний холецистит, періхолецистит, аденоміоз. ознаки малігнізації» полягають у тому, щоб скеровувати такий гістологічний матеріал до ЛДОРЛДЦ для перегляду матеріалів. Патгістологічний діагноз свідчить про те, що в [PERSON] , станом на 24.01.2016, вже було онкологічне захворювання, хоча проявів поширення не було. При встановленні онкологічного діагнозу лікуючий лікар зобов`язаний направити пацієнта в ЛДОРЛДЦ. Він, свідок бачив два документи з різними діагнозами хворої [PERSON] . В одному без зазначення діагнозу «малігнізація» в іншому документі діагноз «малігнізація», вважає, що у діагнозі сталася помилка, діагноз «малігнізація» був дописаний, а коли саме створений допис інформацією не володіє. Допитана в судовому засіданні свідок - завідувач міським патологоанатомічним центром КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» [PERSON] повідомила, що гістологічне дослідження проводив [PERSON] , який звільнився у кінці 2016. у зв`язку з переїздом до Києва. Гістологічний діагноз був: гострий флегмонозний холецистит з малігнізацією. Цей діагноз свідчить про наявність онкозахворювання. Після виявлення такого діагнозу лікуючий лікар в обов`язковому порядку повинен направити гістологічні матеріали в КНП ЛОР «Львівський державний онкологічний регіональний лікувально- діагностичний центр» для підтвердження або спростування гістологічного дослідження. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за їх згодою допитувались судом, як свідки і у своїх свідченням підтвердили факти викладені в позовній заяві та перебіг лікування [PERSON] лікуючими лікарями [PERSON] та [PERSON] . Дослідженими судом матеріалами кримінального провадження № 12016140090005441, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2016. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України судом встановлено, що відповідно до висновку за результатами клініко-експертної оцінки надання медичної допомоги [PERSON] , 1960 р.н., проведеного Департаменті охорони здоров`я ЛОДА, комісія, зокрема, дійшла наступних висновків. Надання медичної допомоги пацієнтці [PERSON] відповідає «Клінічному протоколу надання медичної допомоги хворим з гострим холециститом», затвердженому наказом МОЗ України від 02.04.2010 р. № 297 та локальному протоколу з «Гострим холециститом» КМК ЛШМД, II хірургічного відділення. 28.01.2016 р. проведено патгістологічне дослідження №1709 видаленого жовчевого міхура. Висновок флегмонозний холецистит, перихолецистит, аденоміоз, ознаки малігнізації Висновок мав бути пересланий в клінічне відділення (під розписку) та вміщений в історію хвороби. Проте діагноз «перихолецистит, аденоміоз, ознаки малігнізації» не внесений в медичну картку стаціонарного хворого №1867. Лікуючий лікар був зобов`язаний повідомити патогістологічний діагноз пацієнт відобразити діагноз в медичній карті стаціонарного хворого та подати повідомленні онкологу за місцем проживання [PERSON] (форму первинної облікової документам» №090/о «Повідомлення про хворого з уперше в житті встановленим діагнозом раку а/, іншого злоякісного новоутворення»), Гістологічне дослідження №1709-13 від 28.01.2016 р. жовчевого міхура містить ряд недоліків, а саме: відсутній деталізований мікроскопів опис біоптату; термін «малігнізанія» не розкриває в повній мірі масштабу і характеру процесу в міхурі, оскільки не уточнено, які конкретно гістологічні структури уражені (залозистий епітелій, стромальний компонент чи м`язевий). Судовим розглядом встановлено, що після проведеної операції хворій [PERSON] 24.01.2016 р. хірург [PERSON] направив тканини хворої для проведення гістологічного дослідження, результати якої першим отримав зав. 2-м хірургічним відділенням відповідача [PERSON] який зробив запис в журналі операції №20 з результатами висновку гістолога [PERSON] № 1709-13 від 28.01.2016 р. в якому діагноз «Малігнізація» не зазначена. [PERSON] отримав гістологію [PERSON] від зав. відділом 2-го хірургічного відділення. Лікар записав діагноз із гістології у медичну карту стаціонарного № 1867, саме так як було записано гістологом, без діагнозу «малігнізація», а в день виписки хворої [PERSON] з стаціонару лікарні, у медичну карту № 1867 вклеїв результати гістологічного дослідження та передав старшій мед.сестрі 2-го хірургічного відділення для скерування до архіву відповідача. Допитана як свідок [PERSON] показала, зокрема, що вона, будучи лікарем [PERSON] з 19 по 21 вересня 2016 р. Як лікар виконала свій обов`язок, вчасно надавши в доступній формі інформацію про стан здоров`я пацієнта. На підставі її рекомендацій [PERSON] звернулася до професора [PERSON] у ЛДОРЛДЦ, де в подальшому і продовжила лікування. 21 вересня 2016 р. вона, [PERSON] оформила виписку медичної карти стаціонарного хворого № 23759, оскільки хвора [PERSON] самовільно припинила лікування під наглядом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Отже для застосування цієї норми обов`язковою умовою є настання смерті родича позивачів внаслідок протиправних дій відповідача. Тобто необхідні такі обов`язкові складові, як: вина, дія чи бездіяльність особи внаслідок якої настала смерть потерпілого (винне діяння, наслідок, причинний зв`язок.) При цьому, належним та допустимим доказом вини особи у смерті потерпілого є вирок суду. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, «відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: 1) наявність такої шкоди, 2) нротиправність діяння її заподіювана. 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та 4) вини останнього в її заподіянні. Суд. зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Позивачі ставлять вимогу про відшкодування їм моральної шкоди, яка завдана неналежним лікуванням їх матері та дружини. Позивачами не заявляються вимоги про стягнення моральної шкоди завданою смертю близької людини. Судовим розглядом не встановлено, що між діями третіх осіб у справі та смертю [PERSON] наявний причинно-наслідковий зв`язок. Відсутній вирок суду, яким було б засуджено будь кого з працівників Відповідача. Також не доведено, яка саме шкода заподіяна і у чому вона виражена для кожного з Позивачів і який зв`язок між такою шкодою та діями або бездіяльністю працівників Відповідача. Доводами Позивачів вказується на втрату часу у лікуванні, однак наслідки такої втрати грунтуються лише на припущеннях. Проведеними експертизами та досудовим розслідуванням загалом у кримінальному провадженні з приводу смерті [PERSON] , не встановлено наявності зв`язку між лікуванням [PERSON] у КНП КЛШМД та ефективності її лікування у ЛДОРЛДЦ, а також настанням смерті внаслідок онкозахворювання. Крім того, відсутній будь який належний та допустимий доказ притягнення працівників Відповідача, лікарів [PERSON] та [PERSON] до будь якого виду відповідальності за неналежне виконання професійних обов`язків при лікуванні [PERSON] . Підставою позову, яку доводять Позивачі є неналежне надання медичної допомоги [PERSON] , у такому випадку суд вважає, що право на звернення з вимогою про відшкодування моральної шкоди належало самій потерпілій, однак вона таких вимог, після лікування у медичному закладі Відповідача не ставила. Суд не може прийняти до уваги судову практику, на яку посилається сторона Позивачів, оскільки така стосується відшкодування шкоди через встановлення вини медичного персоналу у неналежному проведенні лікування, наслідком якого була смерть пацієнта. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином судові витрати у цій справі відносяться у рахунок держави.

Outcome: dismissed