Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що відповідач уклав з банком кредитний договір. На забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Луцьк, проспект соборності, 22/115. 28.11.2012 року банк відступив позивачу відповідно до договору факторингу та договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до відповідача за зобов»язаннями за кредитним договором та іпотечним договором. Іпотечний договір містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У зв»язку з грубим порушенням відповідачем умов кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом. Позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами іпотечного договору та законом України «Про іпотеку». Так. 09.06.2015 року позивач набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки. Позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про добровільне виселення з житлового приміщення протягом місяця з дня отримання даної вимоги. Вказану вимогу відповідач отримав 26.10.2016 року. Проте, у визначений у вимозі строк квартиру не звільнив. Просить суд виселити відповідача [PERSON] з квартири, розташованої за адресою: м. Луцьк, пр. Соборності, 22/115. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача пред»явлені позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що оскільки відповідач придбав квартиру, яка є предметом іпотеки, за рахунок кредитних коштів, він не може бути виселений з квартири без надання для проживання іншого житлового приміщення. Крім того,на теперішній час діє Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" дія якого розповсюджується і на виселення з іпотечного житла, придбаного за рахунок кредитних коштів в іноземній валюті. Іншого житла, крім спірної квартири, відповідач не має. Просить суд у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено16.04.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0201/0498/71-32 відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 58500 доларів США (а.с. 106-114). На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між банком ПАТ «Сведбанк» та відповідачем 16 квітня 2008 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луьцкого міського нотаріального округу [PERSON], за умовами якого [PERSON] передано в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. На підставі договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року, укладеному між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а також договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 08.11.2012 року (а.с. 7-17)позивач набув право вимоги до відповідача [PERSON] за зобов»язаннями останнього за кредитним договором та іпотечним договором. Згідно ст.589 ЦК України та ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, зокрема неповерненням кредиту, несплатою процентів та комісій за користування таким, ТзОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» в позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки. 09.06.2015 року набуло право власності на вищевказану квартиру в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Даний факт підтверджується витягом про реєстрацію права власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.22-23). З копії будинкової книги для прописки (реєстрації громадян), які проживають в будинку 3 22 кв. 115 по пр. Соборності в м. Луцьку (а.с. 152-164), вбається, що у спірній квартирі зареєстровані відповідач [PERSON] та [PERSON] Крім того, зі змісту долученої до справи копії письмової вимоги про виселення (а.с. 25-31) слідує, що така вимога направлялась [PERSON] та була залишена ним без реагування. Частиною 1 ст. 40 цього Закону України передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Відомості про наявність у відповідачів права на інше житло відсутні. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК Української РСР). Саме до цього зводяться правові висновки, викладені Верховним Судом України в постанові від 03.02.2016 року справа № 6-1449 цс15. Оскільки позивачем питання про надання відповідачу іншого житла не ставиться, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вектор Плюс» про виселення [PERSON] слід відмовити. На підставі ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed