Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. Крім позивача за вказаною вище адресою зареєстровані також відповідачі по справі, які постійно проживали у вказаному вище житловому приміщенні. З початку 2015 року відповідачі виїхали за межі країни до Російської Федерації, та з того самого часу їх речей в будинку немає, витрати пов'язані з утриманням будинку та зі сплатою комунальних послуг вони не несуть. Позивач проживає в будинку одна, та несе витрати пов'язані з його утриманням. У зв'язку з тим, що в будинку зареєстровані відповідачі по справі, [PERSON] позбавлена можливості оформити субсидію. Позивач зазначає, що на її прохання знятися з реєстрації, відповідачі відповіли відмовою, оскільки позбавлені матеріальної можливості приїхати до України. Визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, необхідно заявнику для зняття останніх з реєстраційного обліку та скористатися правом щодо приватизації житла з метою подальшого продажу будинку. Позивач та її уповноважений представник в судове засідання не прибули, представником позивача до суду надано заяву з проханням справу розглядати за їх відсутністю, наполягали на задоволенні вимог. Належно повідомлені відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у їх відсутності суду не надали, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Представник третьої особи - Служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області в судове засідання не прибула, надала до суду заяву з проханням справу розглядати без її участі, не заперечувала проти заявлених вимог. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є основним наймачем квартири [ADDRESS], про що свідчить копія лицевого рахунку квартиронаймача (а.с.10). Згідно довідки про склад сім'ї № 1410 від 01.11.2017 року (а.с.41), відповідачі по справі [PERSON] [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою : [ADDRESS]. З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом (ч. 2 ст. 71 ЖК України). В статті 71 Житлового кодексу України визначенні конкретні випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом з'ясовано той факт, який повністю узгоджується з актом вуличного комітету від 12.12.2017 року, що відповідачі по справі, з січня 2015 року не проживають за місцем фактичної реєстрації, тобто за адресою: [ADDRESS]. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідачі з 2015 року, тобто понад півроку, без поважних причин відсутні за місцем своєї реєстрації. Що стосується неповнолітньої дитини, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Виходячи з цієї норми закону, дитина, яка не досягла 14 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Так, в матеріалах справи містяться відомості про місце реєстрації неповнолітньої [PERSON] за місцем реєстрації її матері, а саме за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, право неповнолітньої [PERSON] на користування спірною квартирою є похідним від права її батьків, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання її такою, що втратила право на користування житлом. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved