Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім на Пушкінській» (далі по тексту - позивач ) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 000, 00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником нежитлового будинку (майнового комплексу) [ADDRESS] та житлових будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Будинки [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] відповідно до наказу Міністерства культури і туризму України № 747/0/16-06 від 07.06.2006 взято на облік як об`єкт культурної спадщини. Крім того, 16.11.2010 між Головним управлінням охорони культурної спадщини КМДА та позивачем було укладено Охоронні договори на об`єкти культурної спадщини № 2538, 2539, 2540, 2541, згідно з якими позивач взяв на себе зобов`язання виконати реставраційні, ремонтні та інші роботи, зокрема, протиаварійні роботи. Станом на день звернення з позовом до суду позивач виконував першочергові протиаварійні роботи у порядку, визначеному чинним законодавством. Разом з тим, відповідач втручається у діяльність позивача, пише скарги, подає позови до суду, поширює наклепи, переслідуючи власні корисливі мотиви. Так відповідачу відомо про відповідність проведення першочергових протиаварійних робіт на пам`ятці «[INFO]» вимогам чинного законодавства України, однак останній поширює відносно позивача недостовірну та неправдиву інформацію, зокрема у відеозаписі під назвою « [INFO] », розміщеній на ютуб-каналі інтернет ресурсу « [INFO] », у скарзі на ДП НДІБК у проекті, при виконанні якого вчинено злочин проти культурної спадщини від [INFO] № [NUMBER], у публікації під назвою « [INFO] » на сторінці інтернет-ресурсу « [INFO] » від [INFO], у публікації під назвою « [INFO] » на сторінці інтернет-ресурсу « [INFO] » від [INFO] , у публікації під назвою « [INFO] » на сторінці інтернет-ресурсу « [INFO] » від [INFO] , у публікації під назвою « [INFO] » на сторінці інтернет-ресурсу «[INFO]». У вказаних публікаціях відповідач вказує про протиправне заволодіння позивачем вказаними будинками та звинувачує останнього у проведенні незаконних будівельних робіт, які призводять до знищення пам`ятки архітектури. Разом з тим, позивач зазначає, що проведення протиаварійних робіт, а також отримання зазначених будинків у власність відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства. При цьому, відповідач не переконався у достовірності поширеної ним інформації, чим завдав позивачу значної шкоди діловій репутації, а відтак його дії в цій частині є винними. Позивач є авторитетною компанією, асоціюється у багатьох громадян із стабільністю та надійністю, однак розповсюдження негативної та недостовірної репутації завдало останньому суттєвої моральної шкоди, яку позивач оцінив у 500 000, 00 грн. Відповідач у своєму відзиві вказав, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, а відтак задоволенню не підлягають. Вказав, що у названих позивачем публікаціях містяться лише оціночні судження. При цьому, відповідач не автором всіх цих публікацій, по деяких він лише давав інтерв`ю у вигляді оціночних суджень. Крім того, назва позивача у жодній статті не згадується, відтак зміст публікацій не може нашкодити діловій репутації позивача. Доказів завдання моральної шкоди, а також її розміру позивачем до матеріалів не надано. Крім того, відповідач вважає себе неналежним відповідачем, оскільки позивач звертається до відповідача як до фізичної особи, в той час коли правовідносини, які стоються вказаного спору, виникли перш за все між ТОВ «Дім на Пушкінській» та ОСН «Будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська». 12.12.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 17.04.2019 від відповідача надійшов відзив. 05.06.2019 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 25.11.2019 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. На підставі Розпорядження заступника керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-368 від 14.01.2020 року вказану справу передано до провадження судді Мальцева Д.О. 15.01.2020 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. 07.05.2021 від представника відповідача надійшли пояснення. 13.05.2021 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. 13.05.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху. 13.05.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про проведення повторного підготовчого провадження. 13.05.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. клопотання представника відповідача про витребування доказів залишено без розгляду. 13.05.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відвід головуючого судді Мальцева Д.О. 20.05.2021 усною ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. залучено до матеріалів справи висновок лінгвістичної експертизи, письмові заперечення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши письмові пояснення сторони позивача, а також матеріали справи, докази, надані до них, дійшов наступного висновку. Так у судовому засіданні встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дім на Пушкінській» є власником нежитлового будинку [ADDRESS] та житлових будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , що підтверджується Договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 10 червня 2010 року та 15 липня 2010 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстрованих в реєстрі за № № 1259, 1243, 1256, 1251, 1994. 16.11.2010 між Головним управлінням охорони культурної спадщини КМДА та позивачем було укладено Охоронні договори на об`єкти культурної спадщини № 2538, 2539, 2540, 2541, згідно з якими позивач взяв на себе зобов`язання виконати реставраційні, ремонтні та інші роботи, зокрема, протиаварійні роботи. Станом на день звернення з позовом до суду позивач виконував першочергові протиаварійні роботи у порядку, визначеному чинним законодавством. Так позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що відповідач втручається у діяльність позивача, пише скарги, подає позови до суду, поширює наклепи, переслідуючи власні корисливі мотиви. Зазначає, що відповідачу відомо про відповідність проведення першочергових протиаварійних робіт на пам`ятці «[INFO]» вимогам чинного законодавства України, однак останній поширює відносно позивача недостовірну та неправдиву інформацію, зокрема у відеозаписі під назвою « [INFO] », розміщеній на ютуб-каналі інтернет ресурсу « [INFO] », у скарзі на ДП НДІБК у проекті, при виконанні якого вчинено злочин проти культурної спадщини від [INFO] № [NUMBER], у публікації під назвою «[INFO]» на сторінці інтернет-ресурсу «[INFO]» від [INFO], у публікації під назвою « [INFO] » на сторінці інтернет-ресурсу « [INFO] » від [INFO], у публікації під назвою « [INFO]» на сторінці інтернет-ресурсу «[INFO]» від [INFO], у публікації під назвою « [INFO] » на сторінці інтернет-ресурсу «[INFO]». У вказаних публікаціях, як зазначає позивач, відповідач вказує про протиправне заволодіння позивачем вказаними будинками та звинувачує останнього у проведенні незаконних будівельних робіт, які призводять до знищення пам`ятки архітектури. Зазначеними діями відповідач завдає позивачу моральної шкоди, яку останній оцінив у 500 000, 00 грн. Відповідно до п.1, 3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 5, 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 ( v0004700-95 ) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Крім цього, відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача. З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення суду від 02.11.2020 по справі №761/36692/18-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім на Пушкінській» до [PERSON] про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Крім того, судом під час розгляду зазначеної справи досліджувалось питання щодо порушення немайнових прав позивача оспорюваною інформацією, яка була розміщена на сайті «[INFO]» на каналі YouTube за посиланням [INFO] відеозапис під назвою « [INFO] », на сторінці інтернет-ресурсу « [INFO] » за посиланням [INFO] під назвою « [INFO] », на сторінці інтернет-ресурсу « [INFO] » за посиланням [INFO] під назвою « [INFO] », на сторінці інтернет-ресурсу « [INFO] » за посиланням [INFO], під назвою « [INFO]», в скарзі на участь ДП НДІБК у проекті, при виконанні якого вчинено кримінальний злочин проти культурної спадщини від 27 липня 2018 року №1012, а також недостовірності зазначеної інформації. Зокрема, досліджувався зміст публікацій, скарги, наявність в них фактичних тверджень про позивача, оціночних суджень, а також ознак порушення ділової репутації позивача, порушення його немайнових прав. Рішенням суду було встановлено, що під час дослідження змісту зазначених статей, зі змісту творів неможливо дійти до висновку про те, що мова може йти саме про позивача, тобто ТОВ «Дім на Пушкінській», а тому самі по собі публікації не можуть вважатися такими, які порушують ділову репутацію позивача, а відтак вказана інформація не підлягає спростуванню. Твердження відповідача у статтях та відеозаписі є знеособленими, не містять будь-якої явної чи прихованої інформації про ТОВ «Дім на Пушкінській». Судом також встановлено, що висловлювання відповідача в текстах статей та відеозаписі не містять недостовірної інформації, проте містять оціночні судження. З огляду на зазначене, судом у вказаному рішенні суду не було встановлено порушення відповідачем немайнових прав позивача та завдання шкоди його діловій репутації. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Враховуючи наведене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що внаслідок дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, а також не обґрунтовано належними доказами розмір моральної шкоди, який позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed