Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

02.03.2020 ПАТ КБ «Приватбанк» (21.05.2018 року змінено найменування банку на АТ КБ «Приватбанк») (надалі -АТ КБ «Приватбанк» ) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] звернувся до відповідача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Анкету -заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 18.09.2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 175000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту картковий рахунок. Щодо встановлення га зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п, 2.1.1.2.3, 2.1.1,2. Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжно ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 Договору. Однак відповідач умови договору виконував не належним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 30.01.2020 становить 193306,59 гривень, яка складається з 153492,34 гривень - заборгованість за тілом кредита , 39814,25 гривень - заборгованість за процентами прострочений кредит. З урахуванням того, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 153492,34 грн., яка складається з наступного: - 153492.34 грн. - заборгованість за кредитом. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 153492,34 гривень, та судові витрати у розмірі 2302,39 гривень. Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2020 відкрито спрощене провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 56). 30.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідача просить у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що позивач не надав підписаних обома сторонами та іншим чином належно оформлених докуменів, сама боргу є надуманою і не підтвердженою. Окрім того позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 06.04.2020 року клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення. 06.05.2020 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив в якій банк просить позов задовольнити ,оскільки банком надані належні докази, які підтверджують користування [PERSON] кредитними коштами. Просить позов задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання вчетверте не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.09.2018 [PERSON] отримав кредит у розмірі 175000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання та подання Публічному акціонерному товариству Комерційному Банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», письмової анкети-заяви б/н від 18.09.2018 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що умови кредитного договору Банком були виконані у повному обсязі шляхом надання кредитних коштів позичальнику [PERSON] , що підтверджується випискою по особовому рахунку. Відповідно до розрахунку позивача (а.с.5), кошти, якими користувався позичальник банку не повернуті, заборгованість позичальника [PERSON] перед позивачем станом на 30.01.2020 становить 193306,59 гривень, яка складається з 153492,34 гривень - заборгованість за тілом кредита, 39814,25 гривень - заборгованість за процентами прострочений кредит. Оскільки позивач звернувся лише з вимогами про стягнення заборгованості за тілом, судом розглядаються вимоги в межах заявлених вимог щодо стягнення суми 153492,34 грн. Згідно до виписки з карткового рахунку (а.с.79-83), вбачається, що відповідачу [PERSON] було встановлено кредитний ліміт та видно, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Зазначений розрахунок позивача в частині заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростований, відповідачем не надано заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини, та не надано даних щодо повернення кредитних коштів, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Пунктом 21 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз`яснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Статтею 11 ЦК України встановлено, що права сторін виникають на підставі договорів та інших правочинів. Згідно з ст.ст. 3, 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, шо підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляд\ справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчиненню іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В матеріалах справи відсутні будь-які належні доказ» погашення кредитної заборгованості за договором. Враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи можно дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Статтею 15 ЦК України кожній особі гарантовано захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази порушення позичальником умов кредитного договору, шляхом неналежного виконання зобов`язань за договором, за яким умови кредитного договору не оспорювалися та факт отримання грошових коштів відповідачем до часу звернення до суду із позовом не оспорювавався, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення зазначеної заборгованості. При вирішенні даного спору судом врахована правова позиція, висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума коштів за тілом кредиту, які були отримані відповідачем, що становить заборгованості за кредитним договором, позичальником не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ „ПриватБанк про стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченим тілом кредиту - 153492,34 гривень є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, та суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості. Щодо посилання Відповідача на несправедливі умови кредитування. Приписами ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони погодили положення кредитного договору в тих межах, які сторони бажали викласти у самому договорі, адже сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами.Доказів, що Відповідач не мав можливості прочитати договір перед його укладанням до суду не надано. Окрім того, Відповідач протягом тривалого часу належним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами. Посилання відповідача на положення ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» після погодження умов, багаторічної сплати за кредитним договором, тривалого виконання його умов, за відсутності дійсних підстав вважати відповідні умови договору несправедливими, є лише намаганням уникнути відповідальності за допущення прострочення кредитного зобов`язання. Окрім того, позивачем підтверджено факт користування кредитними коштами і з виписки по рахунку встановлено, що по рахунку вбачається активне використання Відповідачем кредитного рахунку, а саме: розрахування у торговельній мережі, приклад: 15/10/2018 - 116.90; зняття готівки у банкоматах, приклад: 18/09/2018 Запоріжжя, просп. Соборний, д. 152 2000.00; поповнення кредитного рахунку, приклад: 27/11/2018 - 40000.00 ; операції щодо автоматичного списання коштів з інших рахунків Відповідача на погашення заборгованості, приклад: 04/03/2019 Автоматичне погашщення заборгованності з карти [NUMBER] - 6937.97 . Вказані операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання Відповідачем, а тому неспрожомними є посилання відповідача про надуманість цифри боргу. Із виписки вбачається, що Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Отже, користуючись кредитними коштами, відповідачу було добре відомі і зрозуміло факт користування кредитним коштами та необхідність належного виконання взятих на себе зобов`язань. З огляду на вищенаведене, позов АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2302,39 грн.

Outcome: approved