Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту № Ф060050К від 31.01.2006 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем - [PERSON]., а саме: 9041 грн. 15 коп. - заборгованість за кредитом, 4829 грн. 02 коп. - заборгованість за відсотками, 1157,26 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом та 618,11 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками, посилаючись на порушення боржником своїх зобов'язань за цим договором. Представник позивача у судове засіданняне з'явився у адресованій суду заяві просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, та просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі внаслідок пропущення позивачем строку позовної давності звернення до суду, про що подала до суду письмову заяву. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність представника позивача на підставі доказів наявних в матеріалах справи Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 31 січня 2006 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № Ф060050К, за яким остання отримала кредит у сумі 151400 грн. під 16 % річних. Відповідно до п. 1.1.2 зазначеного договору погашення кредиту здійснюється до 10 числа місяця наступного за місяцем передбаченим у графіку, та в останній день користування кредитом з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 30 січня 2016 року. Відповідно до п. 4.5 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. п. 3.3.9, 3.3.10 більше ніж 10 робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний чає використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов'язання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ці зобов'язання згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як вбачається з матеріалів справи свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі (меморіальний ордер №2-14 від 01 лютого 2006 року). В позовній заяві позивачем зазначено, що відповідач за зазначеним кредитним договором має станом на 09 лютого 2017 року прострочену заборгованість, а саме: 9041,15 грн. - сума заборгованості за кредитом; 4829,02 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1157,26 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом - 1157,26 грн.; 618,11 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками - 618,11 грн. 27 лютого 2015 року рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено повністю, в зв'язку зі спливом строку позовної давності, яке ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01 липня 2015 року залишено без змін. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини враховуючи, що останній платіж за кредитним договором, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачем здійснено 06 січня 2011 року, і жодних дій, які б свідчили про визнання позичальником свого боргу з зазначеної дати, останнім не вчинено, та враховуючи, що письмово укладеної домовленості щодо збільшення встановленого ст.257 ЦК України строку між сторонами не було, додаткових угод щодо зміни терміну виконання позичальником своїх зобов'язань не укладалося, суд вважає, що пред'явлені 04 квітня 2017 року Банком позовні вимоги до [PERSON] задоволенню не підлягають як такі, що заявлені після спливу строку позовної давності, про застосування наслідків якого в ході розгляду справи у письмовій формі було заявлено представником відповідача. За таких підстав позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed