Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру стягуваних аліментів на неповнолітню дитину. Позов мотивує тим, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.09.2010 року він зобов'язаний сплачувати на користь відповідачки аліменти на доньку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 зі всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час ухвалення зазначеного рішення він був офіційно працевлаштований та мав постійний і регулярний дохід. На сьогоднішній день він вдруге одружився і в цьому шлюбі у нього [INFO] року народився син [PERSON]. Його дружина не працює, позаяк перебуває у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку. Починаючи з березня 2013 року він не має постійного доходу, перебивається тимчасовими заробітками, має на утриманні малолітнього сина та дружину, а тому просить суд постановити рішення, яким зменшити розмір стягуваних з нього аліментів з частки від доходу до твердої грошової суми в розмірі по 400 грн. щомісячно. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснив суду аналогічне викладеному у позовній заяві, яку просить задоволити. Відповідачка позову не визнала з підстав, які виклала письмово (а.с. 17-18). Вважає позов безпідставним та просить в його задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них [INFO] року народилась донька [PERSON]. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 вересня 2010 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на доньку [PERSON] в розмірі 1/4 зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 13 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше встановлених законом 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В цьому зв'язку, виходячи із зазначених вимог закону, позивач зобов'язаний довести зміни матеріального або сімейного стану, погіршення свого здоров'я або навести інші обставини, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів. При зміні розміру аліментів суд враховує положення ст. 141 СК України, згідно яких мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема, утримання дітей, як матір'ю, так і батьком. Так, як встановлено в судовому засіданні, з моменту винесення 06.09.2010 року судового рішення позивач створив нову сім'ю, в якій у нього народилась дитина (а.с. 5-6), яку він зобов'язаний утримувати, однак це не дає йому підстав для ухилення від обов'язку щодо утримання своєї дитини від першого шлюбу. Крім цього, на час постановлення 06.09.2010 року судового рішення про стягнення з позивача аліментів, останній не був офіційно працевлаштованим, офіційно працював у період з 08.11.2010 року по 28.03.2011 року, з 04.04.2011 року по 31.08.2011 року, з 17.02.2012 року по 05.07.2012 року, з 14.01.2013 року по 11.03.2013 року і був звільнений востаннє з роботи за власним бажанням (копія трудової книжки, а.с. 24-26). Отже, судом встановлено, що як і на час ухвалення 06.09.2010 року судового рішення, так і на час пред'явлення позову про зміну розміру аліментів і його розгляду судом, позивач не був офіційно працевлаштованим, а тому змін в його матеріальному стані судом не вбачаться. Разом з тим, суд приймає до уваги доводи представника позивача щодо часткової сплати позивачем аліментів у зв'язку з відсутністю роботи і виникнення саме з цими обставинами заборгованості. Однак, відсутність офіційного працевлаштування позивача суд розцінює як спроби приховати свій дійсний заробіток з метою уникнути утримань за виконавчим документом. В той же час, при відсутності у матеріалах справи доказів про отримання позивачем доходів, достатніх для оплати встановленого рішенням суду аліментів, суд виходить з того, що позивач є особою працездатного віку та може бути працевлаштованим на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку, розмір якого з 01.01.2014 року не може бути меншим 1218 грн. З такого доходу можуть стягуватися аліменти на дитину. Суд враховує також і те, що Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік" прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2014 року встановлено в розмірі 1286 грн. Таким чином, виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ст. 141 СК України), половина прожиткового мінімуму на неповнолітню дитину, яка припадає на кожну із сторін спору і яку повинна би отримувати неповнолітня [PERSON] від батька - позивача, - становить 643,00 грн. Як вбачається з розшифровки заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів (а.с. 37-38), така в період з 13.08.2011 року по 31.03.2014 року складає 9271,70 грн. Починаючи з 01.01.2014 року розмір аліментів, який повинен сплачувати позивач своїй доньці складає 569,91 грн., що на думку суду, не забезпечує неповнолітній дитині вказаної вище половини прожиткового мінімуму. Крім того, позивач просить змінити розмір аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму, чим фактично просить змінити спосіб і порядок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що не передбачено приписами ст. 192 СК України, на яку посилається повивач. Таким чином суд вважає, що позивач належним чином не обґрунтував запропонований ним розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн., не довів погіршення свого матеріального становища або погіршення стану свого здоров'я. На думку суду, раніше визначені аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, відповідають інтересам дитини, враховуючи її вік та матеріальні потреби. Крім цього, визначений раніше розмір аліментів відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що зазначено в рішенні суду. З огляду на наведені вище обставини суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed