Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

\~Позивач звернулася до суду з позовом до посадової особи КП «Жилкомсервіс» начальника дільниці №24 [PERSON] , в якому просить: визнати дії відповідача , а саме: шантаж боргом та наданні інформації незаконними (недійсними) ; визнати , що відповідачем вчинено підробку документів ; передати інформацію про корупційні порушення відповідачем до Національного агентства по запобіганню корупції для вжиття заходів; зобов`язати КП «Жилкомсервіс» скасувати позивачу борг та списати його з особистого рахунку позивача; стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі невиплаченої субсидії за період з жовтня 2018 року по лютий 2019 року у розмірі 7533,85 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2565,18 грн. . В обґрунтування позову зазначає, що в 2015 р. КП «Жилкомсервіс» звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова із заявою про винесення судового наказу про стягнення з сім`ї позивача суми заборгованості в розмірі 2565,18 гр. за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій з 01.01.2007 р. по 01.04.2015 р. Судом було винесено судовий наказ про стягнення з позивача та членів її сім`ї боргу , але за заявою [PERSON] від 18.06.2015 р. судовий наказ було скасовано. Більше КП «Жилкомсервіс» з позовами до [PERSON] не звертався. Однак при оформленні субсидії представник КП «Жилкомсервіс» кожен раз надає довідку до Управління праці та соцзахисту населення Слобідської адміністрації ХМР про наявність заборгованості, чим на думку позивача порушує норму Положення про призначення субсидії, затвердженим Постановою Уряду України № 848 від 21.10.1995р. в редакції Постанови №329 від 27.04.2018. Всі ці повідомлення надходять за підписом [PERSON] . Вказує, що дії [PERSON] в тому числі й надсилання різних папірців з погрозами як знущання, втручання в її особисте життя та нанесення їй матеріальної шкоди у вигляді несплати субсидій комунальним підприємствам відповідною установою Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2019 року зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позивні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився , повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив заяви про розгляд справу за його відсутності не надавав. У відповідності до приписів ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. З ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача який не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив відповідно до ст.. 280 ЦПК України , а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.. 280 ЦК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 04.08.2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.10.2015 року скасовано судовий наказ від 26.05.2015 року за заявою Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства "Жилкомсервіс" заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 2565,18 грн. та судових витрат. (а.с. 8) Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, розмір оплати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показників приладів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до довідки про нарахування та сплату житлово-комунальних послуг [PERSON] станом на 01.09.2017 року має заборгованість перед КП «Жилкомсервіс» у розмірі 2716,74 грн. (а.с. 9-10) Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно приписам п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, позовна давність - це строк, в межах якого особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого права або інтересу, а не період, протягом якого існує заборгованість за надані комунальні послуги. Отже, застосування судом наслідків спливу строку позовної давності можливе в межах розгляду справи про стягнення заборгованості, а не в межах розгляду справи про списання боргу. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України а саме: -визнання права; - визнання правочину недійсним; - припинення дії, яка порушує право; - відновлення становища, яке існувало до порушення; - примусове виконання обов`язку в натурі; - зміна правовідношення; - припинення правовідношення; - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; - відшкодування моральної (немайнової) шкоди; - визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. Пунктом 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV наведений вичерпний перелік підстав за яких споживачі мають право не сплачувати комунальні послуги, за яким споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Однак, обставини на які посилаються позивачі, не відносяться до підстав, за якими вони мають право не сплачувати комунальні послуги. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Зобов`язання відповідача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції. Згідно сть 4 ЗУ «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику. За таких обставин позивачка не позбавлена можливості звернутись з відповідними заявами до спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції, відповідно до положень ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції». Стосовно посилання позивача про вчинення посадовими особами КП «Жилкомсервіс», [PERSON] кримінального правопорушення за ст. 366 КК України, суд зазначає наступне. Як випливає зі змісту ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення не пізніше 24 годин після подання заяви. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. За таких обставин [PERSON] не позбавлена можливості звернутись з відповідною заявою до слідчого, прокурор, інших службових осіб, уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач не надала належних та допустимих доказів того, що неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю КП «Жилкомсервіс» їй була спричинена матеріальна шкода, а тому позовні вимоги про стягнення на її користь з відповідача матеріальної шкоди, задоволенню не підлягають. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру в наслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, передбачених п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з наступними змінами та доповненнями (далі - Постанова), відповідно до ст. 137 (ст. 119)\~ЦПК України\~у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст. 139 (ст. 121)\~ЦПК України. Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 зазначеної\~постанови\~відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при\~\~цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач повинен був зазначити не тільки розмір суми, яку він просить суд стягнути в рахунок відшкодування спричиненої йому незаконними діями відповідача моральної шкоди, але й довести факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку з протиправними діями відповідача. [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до посадової особи КП «Жилкомсервіс» начальника дільниці №24 [PERSON] про визнання дій незаконними , відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed