Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», в якому просить визнати договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» недійсним, застосувати до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року наслідки недійсності правочину, стягнути на користь позивача збитки у розмірі 290 грн. та компенсацію за моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. В обґрунтування позову позивач покликається на те, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 271.181.73212 від 14.12.2016 року. Того ж дня відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у гривні. Згідно п. 1.1. Кредитного договору відповідач надав позивачу кредит на поточні потреби в сумі 23100.00 грн., включаючи витрати на страховий платіж. 4 квітня 2019 року дізналася про те, що [PERSON] нарахована плата за обслуговування пакету Card Вlance Green, у зв`язку із чим з`явився борг у розмірі 10.00 грн. Вважає, що з позивача незаконно стягнено суму у розмірі 290 грн. Стверджує, що заяви про приєднання до договору не підписувала та не подавала. Між позивачем та банком не існує правовідносин за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року, оскільки остання не надавала своєї згоди на його укладання. Тому вважає вказаний договір недійсним, а тому до нього мають бути застосовані правила недійсності правочину, стягнути збитки у розмірі 290 грн. та моральну шкоду. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 18.06.2019 року відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні. 17.07.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що між позивачем та відповідачем дійсно було укладено кредитний договір № 271.181.73212 від 14.12.2016 року, на підставі якого [PERSON] видано кредитні кошти на поточні потреби у розмірі 23100,00 грн. Вказані грошові кошти позивачем були повернуті у повному обсязі. Стверджує, що [PERSON] одночасно з укладенням кредитного договору підписала заяву на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування. Умовами вказаного договору передбачено необхідність сплати 10,00 грн. за обслуговування пакету Card Вlance Green. Вважає, що позивачу не було завдано матеріальних збитків у розмірі 290,00 грн., а відтак і моральної шкоди. 30.07.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Зокрема позивач зазначає, що саме по собі підписання такої заяви підтверджує лише її намір підписати такий договір та не може підтверджувати узгодження сторонами істотних умов такого договору. У заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14.12.2016 року відсутня інформація стосовно істотних умов такого договору. Зазначає, що надана відповідачем неналежно посвідчена копія Додатку №1 до Протоколу КУАПІТ №126.1 від 17.11.2016 року «Тарифи на обслуговування фізичних осіб в рамках пакетів послуг» до позивача не доведена, нею не підписувалася. Стверджує, що внаслідок вказаних дій відповідача [PERSON] була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті значного часу на відновлення порушених прав, душевних переживаннях та тривогою. Окрім того, [PERSON] разом з відповіддю на відзив було подано клопотання про витребування оригіналів письмових доказів, зокрема: договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14.12.2016 року; протокол №126.1 від 17.11.2016 року; виписка по особовому рахунку [PERSON] за період з 14.12.2016 року по 11.07.2019 року; особисто підписану позивачем заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14.12.2016 року. Однак, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаного клопотання, оскільки копії, належним чином засвідчені, таких документів знаходяться у матеріалах справи, а тому суд не вбачає потреби у витребуванні оригіналів вказаних доказів. В судове засідання позивач не з`явилася, однак подала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити. Представник відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.12.2016 року між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» (АТ «Ідея Банк») укладено кредитний договір № 271.181.73212. Відповідно до п.1.1 вказаного договору банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 23100,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього договору. Згідно п.1.2 вказаного кредитного договору банк надає кредит у день підписання данного договору строком на 12 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний у п.1.14 договору. Відповідно до п.1.14 кредитного договору банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № [NUMBER] у гривні в рамках пакету послуг «БПР «Стартовий», що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. З вказаного кредитного договору вбачається, що на такому міститься підпис позивача [PERSON] (а.с.12-14). Судом також встановлено, що за вказаним кредитним договором кредитна заборгованість [PERSON] перед банком відсутня, що підтверджується копією довідки про відсутність кредитної заборгованості №619/200 від 11.10.2017 року (а.с.15). Окрім того, із заяви № 40.00.003576 на відкриття поточного рахунку та приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Ідея Банк» вбачається, що підписанням цієї заяви, [PERSON] приєдналась до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Ідея Банк», розміщеного на сайті Банку за електронною адресою: www.ideabank.ua, на умовах, запропонованих банком, доручає банку відкрити рахунки відповідно до обраного пакету і підтверджує свою згоду з умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Ідея Банк» і Тарифами банку (а.с.19). Вказані обставини також підтверджуються випискою-повідомленням №40.00.003576, згідно якої на підставі заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14.12.2016 року [PERSON] здійснено відкриття поточного рахунку № [NUMBER] у гривні в рамках пакету послуг «Класичний». В матеріалах справи міститься копія протоколу №126.1 засідання комітету із управління активами, пасивами і тарифами ПАТ «Ідея Банк» від 17.11.2016 року, на якому вирішено затвердити в новій редакції тарифні пакети в рамках продукту «Банківський поточний рахунок» (далі - БПР) згідно з Додатком 1 (а.с.29). У вказаному Додатку №1 визначено, що обслуговування пакету послуг в місяць «Класичний» становить 10,00 грн. (а.с.30). З виписки по особових рахунках з 14.12.2016 року по 11.07.2019 року вбачається, що [PERSON] щомісяця, починаючи з листопада 2017 року нараховувалася плата за обслуговування пакету послуг у розмірі 10,00 грн. Таким чином, за час користування вищезгаданим БПР «Класичний» позивачу була нарахована плата за його обслуговування у сумі 300,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що покликання позивача на те, що останньою не підписувалася заява про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14.12.2016 року не заслуговують на увагу, оскільки на вказаній заяві міститься підпис [PERSON] . Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, а саме мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору, тощо. Відповідно до ст. 15 вищевказаного Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Пунктом 8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Тобто, форма витрат у вигляді плати за обслуговування пакету послуг в місяць визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст.203 ЦК України). Таким чином, суд вважає, що позивач отримав перед укладанням договору та перед підписанням заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від банку інформацію згідно з вимогами законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», тобто сторони погодили усі його істотні умови, форма та зміст договорів відповідають положенням ст.203 ЦК України. Крім того, відповідальність кредитодавця, про яку ідеться у частині 2 статті 11 вказаного Закону, та яка встановлена статтями 15 і 23 цього Закону, за невиконання кредитодавцем зобов`язання щодо повідомлення споживачеві у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту визначеного законом обсягу відомостей, що міститься у частині 1 цієї статті, не пов`язана з недійсністю договорів. У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" міститься роз`яснення про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Покликання позивача на ненадання їй інформації про тарифи на обслуговування фізичних осіб в рамках пакетів послуг не знайшли свого підтвердження, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів такого. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк», недійсним та застосування до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року наслідків недійсності правочину необхідно відмовити. Що ж стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі 290,00 грн., суд вважає за необхідне також відмовити, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання [PERSON] таких. Необхідно відмовити і у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, виходячи з наступного. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду від 25.05.2001 року №5 та від 27.02.2009 року №1), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4). Оскільки у задоволенні позовних вимог в частині визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності та стягнення збитків відмовлено, а позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною, суд вважає за необхідне у задоволенні такої також відмовити. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Також, оскільки у задоволенні позову відмовлено, позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed