Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості по аліментах. Позивач мотивує свій позов тим, що між ним та відповідачем [PERSON] було розірвано шлюб, від цього шлюбу він виховує сина [PERSON], [INFO], який перебуває на його утриманні та проживає разом з ним. 06.12.2013 року він зареєстрував шлюб з гр. [PERSON], [INFO] Відповідачка не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров'ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує, не створює умов для отримання ним освіти. Просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] і стягнути з відповідача заборгованість по аліментах у сумі 14300,00 грн. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх повністю задовольнити. Пояснив, що протягом останніх років відповідач не робила жодних дій, щоб бачитись з дитиною, не забирала до себе. Також позивач вказав, що протягом розгляду справи відповідач лише двічі навідувалась до дитини. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що судом була винесена ухвала, згідно якої були визначені години побачення з дитиною. Поки дитина перебувала в дитячому садку, вона з нею спілкувалась, а коли син почав відвідувати школу, то втратила зв'язок з ним. Не бере участі у вихованні лише приблизно три роки, оскільки працює в м. Києві і приїздить додому лише на вихідні, коли школа зачинена, а тому не має змоги з ним нормально спілкуватись. Також пояснила, що вона зверталася до батьків позивача і запитувала, де дитина, але їй цього не повідомили. Вказувала, що дитину вона любить і має бажання її бачити, виховувати, допомагати матеріально. Стосовно стягнення заборгованості по аліментах відповідач зазначила, що не сплачувала аліменти, оскільки в державній виконавчій службі їй сказали, що батько повинен відкрити рахунок, на який потрібно буде перераховувати аліменти, який до цього часу не відкритий. Має намір частинами виплачувати заборгованість по аліментах. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. У судове засідання 12.05.2016р. представник відповідача не з'явився, причини неявки суду невідомі, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Радченко С.А. підтримала позовні вимоги та просила заяву задовольнити повністю. Пояснила, що матір'ю не вживались ніякі заходи, щоб побачитись з дитиною, бажання спілкуватись з сином вона також не виявляла. Також зазначила, що з питань зустрічей з дитиною до органу опіки відповідач не зверталась протягом 5 років. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що малолітній [PERSON] проживає з позивачем протягом тривалого часу, і лише батько займається його утриманням та вихованням. Мати жодної участі у вихованні дитини не приймає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона являється головою квартального комітету №16 м. Золотоноша. Довідку про те, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] вона видавала, оскільки на той момент позивач проживав там з батьками, дитиною та жінкою. Заслухавши пояснення сторін, свідків, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 02.10.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 02.10.2009р. відділом РАЦС по м. Золотоноші Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19.10.2010 року відділом ДРАЦС по місту Золотоноші реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, громадяни [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], який народився [INFO] Згідно ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 07.07.2009 року по справі №2-591/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, було визначено місце проживання дитини з батьком [PERSON] Матері дитини [PERSON] надано право на безперешкодне особисте спілкування з сином. Також даною ухвалою було встановлено порядок участі батьків у вихованні дитини [PERSON]. Відповідно до акту Золотоніської спеціалізованої школи № 2 інформаційних технологій про неучасть [PERSON] у навчанні, вихованні та утриманні свого сина, учня 3-Б класу [PERSON], встановлено, що протягом двох навчальних років рідна матір учня [PERSON] [PERSON] жодного разу не зявлялась у школі, не цікавилась його шкільними успіхами, поведінкою, здоров'ям. А вихованням, навчанням та утриманням [PERSON] займається тільки його батько [PERSON], підтримуючи тісний зв'язок з учителем. Він систематично відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами та невдачами свого сина, є активним членом класного батьківського комітету, позитивно реагує на зауваження педагогів, співпрацює з учителями, виховуючи сина. Згідно характеристики Золотоніської спеціалізованої школи № 2 інформаційних технологій на учня 3-Б класу [PERSON]., встановлено, що [PERSON] справляє враження компанійської товариської людини. Позитивно налаштований до відносин з оточуючими його людьми. Легко підтримує бесіду, веселий, енергійний, чуйний. Учень проживає з татом, який цікавиться успіхами та невдачами свого сина, є активним членом класного батьківського комітету, позитивно реагує на зауваження педагогів, співпрацює з учителями, виховуючи сина. [PERSON] на уроках дисциплінований, завжди виконує домашні завдання. Охайний, школу відвідує постійно. Має достатні досягнення у навчанні. Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, в якій проживає малолітній [PERSON] від 28.06.2015 року, для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. Відповідно до характеристики на майстра виробництва ПП НВФ «Імекс хімгрупп», [PERSON] у 2012 році прийнятий на основне місце роботи ПП НВФ «Імекс хімгрупп» на посаду апаратника приготування хімічних розчинів, за проявлені трудові якості з листопада 2014 року був переведений на посаду майстра виробництва, яку займає і на сьогоднішній день. За час роботи проявив себе як кваліфікований спеціаліст. Уміло керує ввіреним йому підрозділом, користується повагою серед колег, відповідально відноситься до виконання посадових та інших покладених на нього керівництвом обов'язків. Показує хороші навики та здібності в організації роботи своїх підлеглих. У спілкуванні уважний, трудолюбивий, не має шкідливих звичок. Вироком Золотоніського міськрайонного суду від 22.01.2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 КК України та призначено покарання у вигляді громадських робіт терміном на 80 діб. Відповідно до даних висновку органу опіки та піклування Золотоніської міської ради від 11.08.2015 року, №1983 орган опіки та піклування вважає доцільним, з метою захисту законних інтересів дитини, позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] Згідно характеристики, виданої ТОВ «ЛісТехСервіс АЛТ», гр. [PERSON] з 13.01.2013р. по теперішній час працює в ТОВ «ЛісТехСервіс АЛТ» в м. Київ на посаді менеджера з продажів. Зарекомендувала себе сумлінним працівником, всі посадові обов'язки виконує вчасно та з ретельною старанністю, неодноразово заохочувалась керівництвом та була премійована. В колективі має дружні стосунки з усіма працівниками, чуйна та доброзичлива, комунікабельна, користується повагою співробітників. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 14.04.2016 року, [ADDRESS], умови проживання задовільні. В квартирі чисто, прибрано. Для виховання та розвитку дитини створено умови, мається окрема кімната, ліжко, шафа для одягу, тумбочка та дзеркало. За даною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON], [INFO]. - власник квартири, [PERSON], [INFO].- співмешканка. У відповідності до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов'язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». У статті 164 Сімейного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав особи, в тому числі у разі ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та у разі, коли батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьків обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини, на те, щоб малолітня дитина проживала з ними закріплено і в положеннях ст.ст.151,160,163 СК України. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо дитини, або даних про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, справа не містить. При вирішенні даного спору судом прийнято до уваги, що позивач та жоден із свідків не повідомили суду обставин, що вказували б на винність поведінки відповідача щодо дитини. Відповідно до положень статей 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно їх малолітнього сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов'язками. Орган опіки та піклування, який надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, не обґрунтував, у чому полягає захист інтересів неповнолітнього [PERSON] шляхом позбавлення батьківських прав гр. [PERSON]. У протоколі бесіди від 11.03.2016р., проведеної головним спеціалістом ССДМС Радченко С.А. з малолітнім [PERSON], зазначено, що [PERSON] не бажає зустрічатись з матір'ю. Однак, враховуючи думку дитини, суд не може визнавати її як підставу позбавлення батьківських прав її матері. З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідача та її ставлення до дитини, а також що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який не відповідає інтересам дитини, з урахуванням вищевикладеного, приходить до висновку, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав, у зв'язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Водночас у відповідності до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року за інших конкретних обставин справи суд може при відмові в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередити відповідача про зміну ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, за обставин відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд попереджає відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та покладає на орган опіки та піклування здійснення контролю за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків. У частині стягнення заборгованості по аліментах судом встановлено наступне. Згідно виконавчого листа №2-281/2011 від 25.03.2011 року, виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 260,00 грн. щомісяця, починаючи з 20 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Як вбачається з довідки-розрахунку №772 від 05.08.2015 року, виданої відділом державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції, станом на 01.08.2015 року відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 14300 грн. 00 коп. Таким чином, виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів перебуває на виконанні у виконавчій службі, виконавче провадження не закривалося. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Крім того, в розумінні вказаної вище норми Закону не передбачено стягнення за рішенням суду заборгованості за аліментами, які вже стягуються за виконавчим листом, пред'явленим до виконання згідно рішення суду, задля уникнення подвійного стягнення. Тобто, в разі утворення, зокрема в даному випадку, заборгованості за аліментами, її стягнення проводиться виконавчою службою на підставі того ж виконавчого листа. З огляду на вищевказані обставини та вимоги закону, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволені позовної вимоги про стягнення заборгованості по аліментам.

Outcome: dismissed