Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

04 серпня 2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням останніх уточнень від 21 серпня 2017 року, просить суд зобовязати відповідача [PERSON] змінити напрямок відкриття вхідних дверей квартири [ADDRESS] з правої сторони відкриття на відкриття вліво. Позивач свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідачем було проведено заміну вхідних дверей на нові, які відчиняються зовні вправо, тобто на сторону дверей позивачки, чим у відчиненому стані блокують її двері. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням переробити відкриття дверей на іншу сторону, оскільки вони створюють незручності у відкритті вхідних дверей позивачки та створюють незручності у користуванні виходом, але на її прохання відповідач ніяких дій не вчинив, у звязку з чим вона була змушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що в їх тамбурі знаходиться дві двері. Вхідні двері відповідача створюють їй перешкоди у користуванні її дверима та доволі часто бють по її дверях в квартиру. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог та пояснив, що двері були замінені ще в грудні 2012 року. Раніше вони позивачці ніколи не заважали та претензій не було, але коли він поставив на них обмежувач відкриття дверей, який не дозволяє вдарити по вхідним дверям позивачки, остання стала вимагати їх переставити. Крім письмових заперечень на позовну заяву, відповідач в судовому засіданні також подав і заяву про застосування строків позовної давності, оскільки двері були встановлені ще наприкінці 2012 року, а не в 2016 році як це зазначає позивач. Третя особа Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради надіслало на адресу суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON], згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, являються власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 6-7). Згідно довідки Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради, позивач зареєстрована за адресою [INFO] (а.с. 8). Відповідач [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS] та являється сусідом позивачки. 19 червня 2017 року [PERSON] звернулась з заявою до Самарської районної у місті Дніпрі ради, з проханням вирішення питання щодо зміни напрямку відкриття вхідних дверей відповідача, на яку отримала відповідь, що Самарська районна рада у місті Дніпрі не має повноважень у розгляді даного питання та їй рекомендовано звернутись до суду з позовом (а.с.14). З наданої позивачем специфікації на придбання ним вхідних дверей вбачається, що дата їх монтажу в квартирі [PERSON] зазначена з 7 по 10 грудня 2012 року (а.с. 32). Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 2 статті 383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, позивач [PERSON] звертаючись до суду з вищезазначеним позовом зазначає, що дії відповідача [PERSON] щодо встановлення вхідних дверей з відкриванням назовні, порушують правила ДБН В.2.2-15-2005 та норми пожежної безпеки щодо встановлення вхідних дверей до квартири. Відповідач в свою чергу в судовому засіданні зазначив, що встановлення та зміна напрямку відкривання дверей не передбачає отримання ніяких додаткових дозволів, до того ж законодавчо не врегульовано питання щодо напрямку відкриття вхідних дверей. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ст. 152 ЖК Української РСР та п. 1.4.4 "Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій", затверджених\~наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, які забороняють здійснювати переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту. Однак вищезазначені нормативно правові акти не регулюють питання напрямку відкривання дверей, а встановлення відповідачем у 2012 році вхідних дверей з відкривання назовні, не можна розцінювати як переобладнання або перепланування жилого будинку та втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, а тому визначення напрямку відкриття дверей не потребувало отримання на це відповідного дозволу. Крім з того, з листа Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровського міського управління Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області від 22.09.2017 року № Н-8/01-15, який було надіслано на адресу позивача, вбачається, що відповідно до пункту 2.23 «Правил пожежної безпеки в Україні» та пункту 7.2.9 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека обєктів будівництва» - напрямок відкривання дверей для квартир у житловому будинку - не нормується. У пункті 2.27 Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 1417 від 30.12.2014 року №1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні», зазначено, що двері на шляхах евакуації повинні відчинятися в напрямку виходу з будівель (приміщень). Не нормується напрямок відчинення дверей для квартир у житлових будинках. Таким чином, вимоги позивача про зміну напрямку відкривання дверей не можуть бути задоволені, оскільки двері відповідача і так відчиняються в напрямку виходу з квартири, що відповідно до пункту 2.27 Наказу відповідає шляху евакуації, хоча і на законодавчому рівні напрямок їх відкривання не нормується, а тому не можна покладати обовязок на відповідача його змінювати. Разом з тим, згідно п. 2.37 Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 1417 від 30.12.2014 року №1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні» не допускається захаращувати шляхи евакуації меблями, обладнанням, різними матеріалами, а також розташовувати у тамбурах виходів, за винятком квартир та індивідуальних житлових будинків, гардероби, вішалки для одягу, сушарні, пристосовувати їх для торгівлі, а також зберігання, у тому числі тимчасового, будь-якого інвентарю та матеріалу. В судовому засіданні при перегляді відеозапису було встановлено та потім не заперечувалось і сторонами, що саме тумбочка яка належить позивачці, розташована у тамбурі і знаходиться на шляху евакуації з квартири, а тому при звільнені тамбуру від цієї тумбочки, було б дотримано п. 2.37 Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 1417 від 30.12.2014 року №1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні» та пункт 7.3.6 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека обєктів будівництва», про порушення яких зазначає сама позивач. Суд не погоджується з доводами позивача про порушення відповідачем п. 2.34 ДБН В.2.2-15-2005, затверджених Наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року № 80, оскільки ця норма розповсюджується на двері, які розташовані на сходових площадках і маршах та у відчиненому положенні не повинні зменшувати розрахункову ширину цих площадок та маршів, а не на двері квартир, які розташовані у тамбурах багатоквартирних будинків. Отже, доводи позивача про те, що у будівлях багатоквартирного типу, вибір напрямку відкривання дверей встановлюються з відкриванням назовні і таким чином, щоб стулка не заважала відкрити двері сусіда є виключно його припущенням та не регламентується правилами ДБН В.2.2-15-2005, затвердженими Наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року № 80, оскільки ці правила не містять саме таких застережень. Судом, при ухвалені рішення про відмову у позові, враховується також та обставина, що відповідач враховуючи інтереси та побажання позивача, самостійно встановив на своїх дверях обмежувач ходу, який не дозволяє блокувати вхідні двері позивачки, чого остання в судовому засіданні також не заперечувала, а отже сукупність фактично встановлених в судовому засіданні обставин приводить суд до висновку про безпідставність доводів позивача про порушення відповідачем правил пожежної безпеки. Враховуючи те, що позивачем ставиться виключно вимога про зобовязання відповідача змінити напрямок відкриття вхідних дверей квартири [ADDRESS] з правої сторони відкриття на відкриття вліво, однак обовязковість встановлення напрямку відкриття дверей законом не передбачена, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд враховує і таку обставину, як пропуск відповідачем строку позовної давності, про застосування якого надав письмове клопотання відповідач (а.с. 38). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з наданої відповідачем [PERSON] специфікації на придбання ним вхідних дверей, дата їх монтажу в квартирі [PERSON] зазначена з 7 по 10 грудня 2012 року (а.с. 32), факт чого позивачкою не був спростований в судовому засіданні. Таким чином, строк позовної давності щодо обставин, на які посилається позивач, закінчився ще 11 грудня 2015 року, а тому заява відповідача про застосування строку позовної давності є обґрунтованою, що в силу частини 4 статті 267 ЦК України також являється підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. За положеннями ст.ст.\~10, 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, на підставу своїх вимог та заперечень. Дослідивши надані сторонами докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню оскільки в діях відповідача з встановлення вхідних дверей з відкриттям назовні, не вбачається порушення прав позивача щодо доступу до власного житла. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні у заявлений позивачем спосіб.

Outcome: dismissed