Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в серпні 2019 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 14.05.2015 року на підставі кредитного договору № GP-7616214 видано кредит у сумі 15054,79 грн. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 23.07.2019 року складає 63745,32 грн., з яких: 9736,43 - заборгованість за кредитом, 1109,83 грн. - заборгованість процентами, 4208,53 грн. - заборгованість за комісією, 48690,53 грн. штрафні санкції. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. Ухвалою судді від 20.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 09.09.2019 року. 09.09.2019 року за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 16.09.2019 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу за адресою його місця реєстації, що зареєстроване у встановленому законом порядку, згідно з інформацією виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с. 75), які відповідач отримав, що підтверджується підписом в поштовому повідомлені. 06.09.2019 року представником відповідача [PERSON] подано відзив, в якому останній заперечив позовні вимоги, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку із пропуском позовної давності. 06.09.2019 року представником відповідача подано клопотання про розгляд цивільної справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.09.2019 року в задоволенні клопотання представника відповідача відмовлено. Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного. Судом встановлено, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 14.05.2015 року на підставі кредитного договору № GP-7616214 видано кредит у сумі 15054,79 грн. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як доказ порушення відповідачем умов кредитного договору позивачем надано довідку про стан та історію заборгованості (а.с.14-16) та виписку із рахунку, згідно якого загальна сума боргу відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 63745,32 грн., яка складається: 9736,43 грн. - заборгованість за кредитом, 4208,53 грн. - заборгованість за комісією, 1109,83 грн. - заборгованість за процентами, неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі 48690,53. Відповідачем у відзиві вказано, що 29.11.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис за №11298 щодо стягнення з боржника [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованість в розмірі 15484, 79 грн. та 18.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Юхименко О.Л. розглянуто заяву про примусове виконання та на підставі виконавчого напису було відкрито виконавче провадження №58116882 та постановлено стягнути з боржника [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість в розмірі та того ж дня винесено постанову про стягнення з боржника [PERSON] основної винагороди в розмірі 1548,48 грн.. Згідно ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач у відзиві на позов просить застосувати наслідки спливу позовної давності, так як позивач звернувся до суду після спливу трирічного строку з дня здійснення останнього платежу. Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховним Судом України викладеними у постанові від 06.11.2013 року у цивільній справі № 6-116цс13 та у постанові від 03.06.2015 року у цивільній справі № 6-31цс13. Згідно із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності. Заперечуючи проти позову відповідач просить суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності. У відзиві відповідач вказує, що останній платіж здійснив 04.03.2015 року. В довідці про стан та історію заборгованості за кредитним договором вказано, що останній платіж здійснювався 28.12.2015 року (а.с.14). Тобто строк позовної давності на право на звернення до суду необхідно рахувати з 28.12.2015 року. Позивач же звернувся до суду з позовною заявою лише 06.08.2019 року, тобто з пропуском, встановленого законом трирічного строку позовної давності. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З наведеного вище, суд приходить до висновку що, позивачем пропущений строк позовної давності по вимогах даного позову, він звернувся до суду із вимогою про захист свого цивільного права за межами строків позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно до приписів ч.4 ст.267 ЦК України. Таким чином, враховуючи вище викладені обставини, а саме, що відповідач просить застосувати строк позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. При вирішенні справи по суті суд керується такими нормами права. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд відповідно до ст. 141 ЦПК України відмовляє у стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed