Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

05 квітня 2019 року орган опіки та піклування Окнянської районної державної адміністрації Одеської області в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] , будучи матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , життям дитини не цікавилась. Дитина з 2011 по 2017 рік проживала з бабою (матір`ю відповідача) - [PERSON] . В подальшому, так як місцезнаходження матері дитини не було відоме, а [PERSON] не мала можливості здійснювати догляд за дитиною, [PERSON] був влаштований до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації, де перебуває з 05 березня 2018 року по теперішній час. З моменту влаштування жодного разу дитину ніхто не відвідував. Термін перебування дитини в центрі закінчився, дитина потребує соціального захисту з боку держави та подальшого влаштування. Тому позивач змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. 08 квітня 2019 року позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, 29 травня 2019 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 28 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача наполягала на заявлених вимогах та просила позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дитини, у зв`язку із тим, що дитина залишилася без батьківського піклування, оскільки знаходиться у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей у м.Кодима, де її ніхто з моменту влаштування і по теперішній час не відвідував і не цікавився долею. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.65/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач була належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у її відсутність. Вислухавши пояснення представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] /а.с.5/. В актовому записі про народження дитини відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, тобто за заявою матері /а.с.6/. За інформацією, наданою Топалівським старостинським округом Окнянської селищної ради об`єднаної територіальної громади, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , однак в селі не проживає. Місцезнаходження [PERSON] невідоме /а.с.12/. За час проживання в с.Топали Окнянського району Одеської області відповідач зарекомендувала себе з позитивної сторони. З сусідами знаходилася у добрих відносинах, завжди добре спілкувалася з односельчанами, доброзичлива, у повсякденному житті - працьовита /а.с.48/. За інформацією Служби у справах дітей Подільської районної державної адміністрації Одеської області, у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Кодимської райдержадміністрації за направленням служби у справах дітей Подільської райдержадміністрації від 05.03.2018 року перебуває [PERSON] , [INFO] . У 2016 році [PERSON] деякий час проживав у своєї баби - [PERSON] в с.Стара Кульна Подільського району Одеської області. Влітку того ж року мати забрала його та рік вони проживали в м.Одеса. Наприкінці серпня 2017 року [PERSON] знов привезла [PERSON] до баби, де він навчався у 2 класі Старокульнянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. Взимку 2017 року баба [PERSON] зверталася до сільської ради та адміністрації навчального закладу з питанням влаштування малолітнього до інтернатного закладу, у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. За словами [PERSON] - її донька [PERSON] ( мати [PERSON] ) перебуває за кордоном. 28.12.2017 року службою у справах дітей Подільської райдержадміністрації [PERSON] було влаштовано до Подільської центральної районної лікарні для медичного обстеження та лікування. 05.03.2018 року малолітній [PERSON] був влаштований до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Кодимської райдержадміністрації. Граничний термін перебування дитини в центрі складає 9 місяців. Станом на 24.10.2018 року ніхто дитину не відвідував та не цікавився /а.с.7/. Як вбачається із довідки, виданої Старокульнянським округом Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, [PERSON] , [INFO] , з 2011 року по 2017 рік проживав с.Стара Кульна, Подільського району, Одеської області у своєї бабусі [PERSON] . Мати життям дитини не цікавилася /а.с.10/. Згідно довідки, виданої ФАПом с. Ст.Кульня, Подільського району, Одеської області, в період з 2001 року по 2017 рік за станом здоров`я [PERSON] наглядала його бабуся [PERSON] , рекомендації медичного працівника виконувала /а.с.9/. Відповідно до довідки, виданої Старокульнянською ЗЗСО І-ІІ ступенів КОНЗ Нестоїтського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, [PERSON] , [INFO] , навчався в Старокульнянській ЗОШ І-ІІІ ступенів з вересня по грудень 2017 року. Протягом зазначеного часу за ним доглядала його бабуся, мати [PERSON] зовсім не цікавилася вихованням сина /а.с.11/. Як вбачається із листа бабусі [PERSON] до вчителя Старокульнянської ЗЗСО І-ІІ ступенів КОНЗ Нестоїтського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, у зв`язку із тим, що у неї нема пенсії вона не має змоги утримувати внука, а мати дитини виїхала за кордон та не надає ні грошей, ні іншої допомоги, тому просила їй допомогти /а.с.53/. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 28.12.2017 року сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] було встановлено, що умови проживання задовільні, для дитини є окреме спальне місце, стіл для приготування домашнього шкільного завдання. Дитячий одяг та взуття у мінімальній кількості. Сім`я знаходиться у важкому матеріальному становищі, тому бабуся просила влаштувати дитину до державного навчального закладу. Дитина хвора. Результат бесіди - прийнято рішення влаштування дитини до районної лікарні для лікування та медичного обстеження та встановлення контактів з матір`ю /а.с.61/. 05.03.2018 року службою у справах дітей Подільської райдержадміністрації подано клопотання до служби у справах дітей Кодимської райдержадміністрації про тимчасове влаштування до центру соціально-психологічної реабілітації дітей малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із залишенням його без батьківського піклування /а.с.59/. Також 05.03.2018 року службою у справах дітей Подільської райдержадміністрації подано направлення до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Кодимської райдержадміністрації про тимчасове влаштування до даного закладу малолітнього [PERSON] , у зв`язку із залишенням його без батьківського піклування /а.с.60/. Як вбачається із інформації, наданої Центром соціально-психологічної реабілітації дітей, 05.03.2018 року Подільською службою у справах дітей до центру у відділення соціальної, психологічної та педагогічної діагностики та реабілітації був влаштований [PERSON] , [INFO] . З моменту влаштування хлопчика до центру та станом на 06.09.2019 року дитину жодного разу ніхто не відвідував, не телефонував і не цікавився ним /а.с.8, 27, 52/. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків. Так, свідок [PERSON] повідомила суд, що вона працює начальником служби у справах дітей Подільської районної державної адміністрації Одеської області, та у зв`язку із виконанням службових обов`язків їй відомо, що в с.Стара Кульна проживає бабуся малолітнього [PERSON] , який з`явився у неї у 2016 році, деякий час проживав, навіть пішов до школи. Дитина була без документів, тому служба у справах дітей отримала повторне свідоцтво про народження дитини. Зі слів бабусі, мама працювала десь під Одесою, і коли дізналася про втручання служби у долю дитини забрала його до себе, але через деякий час привезла назад до бабусі. Певний час [PERSON] утримувала внука, але їй було важко це робити самостійно, оскільки в неї немає пенсії, у зв`язку із чим [PERSON] звернулася до сільської ради та адміністрації школи щодо влаштування дитини до відповідного закладу. Від служби у справах дітей виїхала комісія за місцем проживання бабусі, і виявила, що дійсно бабуся не може утримувати дитину та винесла рішення щодо влаштування [PERSON] до центру психологічної реабілітації дітей м. Кодима, де дитина знаходиться і до цього часу. Мати дитини не вдалося знайти, службі тільки відомо, що вона працює за кордоном, у бабусі зв`язку із дочкою також немає. Свідок [PERSON] повідомив суд, що він з березня 2018 року працює старостою с. Стара Кульна Куяльницького старостинського округу Подільського району Одеської області та постійно проживає в с. Стара Кульна та йому відомо, що [PERSON] десь біля двох років жив із бабусею та ходив до школи до певного часу. Маму хлопчика він жодного разу не бачив, і мешканці села також обурювалися тим, що мати покинула дитину на бабусю. Згодом бабуся звернулася до сільської ради із зверненням, що не може доглядати за хлопчиком, так як їй не вистачає коштів, а сільська рада, в свою чергу, звернулася до служби у справах дітей, і [PERSON] помістили до центру. На час звернення бабусі до сільської ради свідок не був старостою, однак чув, що бабуся не дивилася за хлопчиком, бо не мала змоги. Хлопчика не ображали в сім`ї, однак він не отримував необхідного виховання. Так, бабуся зловживала алкогольними напоями, вони часто наймалися по селі городи копати, прибирати, у зв`язку із чим хлопчик пропускав школу та був без нагляду. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Окнянської райдержадміністрації Одеської області, визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з метою захисту прав малолітнього, так як мати життям дитини не цікавилася, її місце знаходження не відоме, а у зв`язку із неможливістю бабусею здійснювати догляд за дитиною, [PERSON] був влаштований до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації. Строк перебування дитини у державному закладі сплив, з дитячого будинку мати [PERSON] не забрала та по теперішній час дитину ніхто не відвідував, тобто дитина залишилася без батьківського піклування /а.с.13/. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктами 1, 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, а також ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, судом було встановлено, що строк перебування [PERSON] в державному закладі минув, відповідач не вжила жодних заходів, щоб повернути сина на виховання в сім`ю, жодного разу не відвідала, його долею не цікавилася, матеріально не забезпечувала. Таким чином, понад 1,5 роки дитина [PERSON] був позбавлений не тільки батьківської турботи та піклування, забезпечення фізичного та духовного розвитку зі сторони матері, а й необхідного для нормального психологічного розвитку спілкування із рідними йому людьми (матір`ю, бабусею). Зазначені фактори суд розцінює як ухилення від виховання дитини саме у зв`язку з винною поведінкою матері - відповідача по справі, так як вона свідомо нехтувала своїми обов`язками. Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в ст. 164 СК України є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. За таких обставин, суд вважає, що на підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.164 СК України, відповідача, як таку, що не забрала свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з дитячого будинку без поважної причини, і протягом тривалого часу не виявляла щодо нього батьківського піклування, а також ухилялася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, виходячи із інтересів дитини, слід позбавити батьківських прав, що не позбавляє відповідача батьківських обов`язків, тому відповідно до ст.180,182 Сімейного Кодексу України, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини і позов задовольнити. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути судовий збір за позовні вимоги майнового та немайнового характеру в доход держави.

Outcome: approved