Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

В серпні 2013 року в суд надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Рівненської міської ради Рівненської області, про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В позовній заяві зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі із 26.01.2001 року, який розірваний рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26.11.2009 року. Від шлюбу є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], батьком якої записаний відповідач [PERSON] і своє батьківство не оспорює. Дочка [PERSON], будучи залишеною за рішенням суду на проживання матері, із 2009 року проживає із позивачкою та її батьками. Відповідач жодного із покладених законом обов'язків батька не виконував і на тепер не виконує, в тому числі не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні і навчанні дочки, не піклується про фізичний і духовний її розвиток, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Свою дитину після розлучення по даний час практично не бачить. Вона вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів із відповідача на утримання дитини. Байдуже небатьківське ставлення відповідача до дитини, умисне створення ним умов, які шкодять інтересам дитини, свідчить про його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є підставою до позбавлення його батьківських прав у відповідності до норм ч.2 ст.164 СК України. Для дочки [PERSON] саме позивачем створено належні матеріально-побутові умови для її повноцінного розвитку, яка у зв'язку із тяжким матеріальним становищем вимушено із 2005 року виїхала на заробітки за межі України, працює в Республіці Італія, звідки матеріально утримує та забезпечує дитину, періодично приїздить в Україну, спілкується із дитиною, забезпечує її відпочинком в тому числі в Італії. Факт ухилення батька від виховання і утримання дитини підтверджений письмовими доказами, показаннями свідків та показаннями сторони позивача в судовому засіданні. З наданих суду письмових заперечень на позовну заяву вбачається, що відповідачем позовні вимоги не визнаються з викладених в письмових запереченнях підстав. Зокрема, вказував, що з часу виїзду в 2005 роцці позивачки на заробітки за кордон дочка залишалась проживати з ним аж до розірвання шлюбу між ним і позивачкою. Після подання позову про розірвання шлюбу діти були перевезені позивачкою до її батьків, до цього часу дочка [PERSON] проживає із бабусею і дідусем, а позивачку бачить лише по скапу. Після розірвання шлюбу дочки спілкувались із ним, брали гроші, подарунки, приходили в гості на свята. Після того, як побували діти за його згодою в матері в Італії вони перестали з ним спілкуватись, не відповідали на телефонні дзвінки, уникали зустрічей, повертали подарунки, які були передані дітям на Новий рік та до дня народження. Колишня теща на його звернення лише сварилась, пізніше кидала слухавку. Він постійно ходив на батьківські збори, останнім часом щоб уникати скандалів із тещею на прохання класного керівника перестав відвідувати збори але спілкується із класним керівником дочки. Постійно також спілкується із викладачами музики дитини, керівником гуртка Палацу дітей та молоді, до якого в свій час завів дитину, йому відомі успіхи та досягнення дитини в травні 2013 року він був на звітному концертів за участю дочки, спілкувався із дочками та зробив висновок, що дитині забороняють із ним спілкуватися. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги повністю. Додатково пояснив стосовно того, що позивачка наполягає на задоволенні позовних вимог в інтересах дітей, які не бажають спілкуватися із батьком, котрий з часу розлучення в 2009 році не виконує жодним чином батьківських обов'язків по вихованню і утриманню дитини, ставить питання про виписку дітей із квартири, забрав заощадження дитини, перебував на обліку в лікаря нарколога. Не визанючи позовних вимог, відповідач висловлює свою безпорадність та не надав доказів будь-яких реальних дій направлених на виконання обов'язків щодо дитини. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача адвокат [PERSON] позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не визнали, підтримали надані суду заперечення. Суду пояснили, що відповідач виконує батьківські обов'язки по мірі можливого, кошти офіційно відраховуються на утримання дитини з часу стягнення аліментів в судовому порядку. Не звернення позивачки з приводу стягнення аліментів на дитину до 2013 року свідчить про добровільну участь відповідача в утриманні дочки. Крім того, відповідач постійно цікавиться справами та успіхами дитини в шкільному і позашкільному житті. Із 2005 року до розірвання шлюбу в 2009 році, в період перебування позивачки за межами України на заробітках, відповідач самостійно успішно забезпечував догляд та виховання дітей, що визнавали позивачка, діти, підтверджують численні свідки та документальні докази. Після розірвання шлюбу до відвідання за дозволом відповідача дітьми позивачки в Італії він також приймав посильну участь в житті дітей матеріально, фізично, морально. Після повернення в 2011 році від матері діти, в тому числі неповнолітня [PERSON], стали категорично уникати спілкування із батьком, будучи під впливом матері та бабусі, вони не бажають зустрічей, спілкувань по телефону, повертають подарунки, відвідування дітей в школі та батьківських зборів неможливе через конфлікти із колишньою тещею. Таким чином, відповідач маючи бажання і спроби виконання батьківських обов'язків не навмисно за об'єктивних причин їх не виконує. Він має намір врегулювання відносин із дитиною, в тому числі за допомогою компетентних служб. У зв'язку із збігом негативних обставин, в тому числі смертю матері та відібранням дітей, він захворів і спочатку 20111 року був поставлений на облік лікаря нарколога РОЦПЗН, після лікування в січні-лютому 2011 року зовсім перестав вживати спиртні напої, постійно керує транспортним засобом, а станом на лютий 2013 року на диспансерному обліку в лікаря-нарколога не перебуває. Він хоче виправитись, дбати про дитину, виконувати батьківські обов'язки і бути батьком. Просять врахувати наведене і відмовити в задоволенні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради підтримала висновок органу опіки про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, з урахуванням думки дитини, результатів її спілкування із психологом, перебування на обліку в РОЦПЗН та фактичного не виконання батьківських обов'язків відповідачем за останні роки. Оцінюючи пояснення, досліджені надані в справі докази, в тому числі показання допитаних в якості свідків з боку відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаного по правилах свідка відповідача [PERSON], свідка з боку позивачки [PERSON], встановлені обставини, висновок прокурора в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав. Встановлено на підставі досліджених доказів та пояснень сторін, що відповідач [PERSON] записаний батьком неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], народженої в шлюбі із позивачкою. Фактично сторони проживали окремо із 2005 року внаслідок виїзду позивачки на заробітки за межі України, на той час двоє малолітніх дітей залишались на вихованні батька та проживали із батьком, який забезпечував належний догляд, виховання і навчання, що підтверджується табелями успішності, численними грамотами, дипломами та відзнаками за активну участь дитини в художній самодіяльності, конкурсах і турнірах, до осені 2009 року. Згідно рішення Рівненського міського суду від 26.11.2009 року шлюб між сторонами розірваний, неповнолітня дочка [PERSON] залишена на проживання із матір»ю, фактично дитину забрали на проживання до бабусі по матері [PERSON] Із 01.02.2011 року відповідач був поставлений на диспансерний облік в лікаря-нарколога із діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, пройшов курс лікування, стан ремісії 2 роки 10 місяців, станом на 12.02.2014 року на диспансерному обліку не перебуває. У продовж останніх трьох років проживання дитини в бабусі батько фактично не виконує належним чином батьківських обов'язків щодо дитини, станом її навчання цікавиться в телефонному режимі в класного керівника. Дитина постійно проживає із бабусею по матері [PERSON] за місцем проживання останньої та переважно знаходяться на утриманні і вихованні матері і бабусі, в тому числі за дозволом батька в 2011 році відвідувала матір в Італії, після чого перестала спілкуватись із батьком та уникає зустрічі із ним. Аліменти із відповідача на утримання дитини стягнуті за рішенням суду в серпні 2013 року в мінімальному розмірі. Із пояснень дитини представнику органу опіки та піклування від 31.10.2013 року вбачається, що ними спільно із мамою прийняте рішення про позбавлення батьківських прав батька, який не турбується і не піклується про неї, протягом 2013 року батько телефонував 1 раз, однак вона не хоче піднімати слухавку, вона має можливість виїздити за кордон, однак постійно має просити в батька дозвіл на виїзд, бачити не хоче батька, бо не приділяв і не приділяє належної уваги. За результатами діагностичної бесіди із дитиною в ході психологічного обстеження в листопаді 2013 року встановлено, що [PERSON] психологічно готова повністю відмовитися від спілкування із батьком, оскільки сенсу в подальшому спілкуванні з ним не бачить - не отримує від нього духовної допомоги та постійні сварки через відмову батька давати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон. Орган опіки та піклування Рівненської міської ради Рівненської області на засіданні комісії із захисту прав дитини при Рівненському міськвиконкомі 20.11.2013 року прийняв рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON], та зробив висновок №08-2019 від 22.11.2013 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо дитини, як такого, що всупереч вимогам ст.ст. 150,180 СК України не виконує батьківські обов'язки по вихованню і утриманню дитини, не проявляє батьківської турботи та любові, не спілкується із нею, поведінка якого не відповідає вимогам сімейного законодавства та суперечить інтересам дитини. При цьому прийнято до уваги, що відповідач перебуває на обліку в КЗ «РОЦПЗН», пояснення бабусі [PERSON] щодо виконання батьківських обов'язків, пояснення дитини, вищенаведені обстеження та характеристики школи. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини або є хронічними алкоголіками чи наркоманами. Допитані в якості свідків з боку відповідача особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили в судовому засіданні відомі їм обставини сумлінного виконання відповідачем батьківських обов'язків щодо двох дітей в період із 2005 по кінець 2009 років, котрих позивачка довірила на виховання батькові в період перебування її на заробітках за межами України, повне забезпечення ним догляду, виховання, шкільного і позашкільного навчання дітей, активну участь в житті класу. Із цього приводу до нього не було претензій в працівників школи, самих дітей, які його любили та добре до нього відносились. Підтвердили, що після розлучення та переходу дітей на проживання до колишньої тещі він постійно спілкувався із дітьми, надавав та старався надавати матеріальну допомогу, діти приїздили до нього. Проте, були певні проблеми /смерть матері, відібрання дітей/, через які відповідач переживав і став випивати. Після погодження ним дозволу та поїздки дітей в Республіку Італію, по місцю перебування матері, дочка [PERSON] стала уникати спілкування та зустрічей із батьком, не приймати від нього дарунки та допомогу, підтвердили факт повернення подарків дітей на Новий 2013 рік. Провідувати доньку по місцю її проживання і в школі не допускає колишня теща, стосунки з якою не склались. Вважають, що [PERSON] перебуває під впливом матері і її родини. Крім того, показали, що в квартирі за місцем проживання відповідача зберігається обстановка, що існувала за період проживання дітей, на стінах наявні всі дипломи та грамоти дочки [PERSON], відповідач приймає міри, щоб відновити контакт із дітьми, страждає від цього. Крім того, показали, що відповідач не вживає спиртних напоїв, останні три роки п'яним його не бачили, постійно він керує транспортними засобами, а останні 2-3 роки надає послуги по перевезенню населення, офіційно таксує. Допитаний за правилами свідка відповідач [PERSON] суду показав, що в 2005 році його дружина поїхала на заробітки за межі України, він виховував дітей самотужки, все було на контролі - школа, музична школа, гуртки. В 2009 році позивачка приїхала, вони розлучились і позивачка забрала дітей до своєї матері. Перші півтора років він спілкувався із дітьми, надавав їм допомогу. Після чергового приїзду позивачки понад 2 роки тому діти перестали відповідати на його дзвінки, реагувати на його спроби контакту, повертати дарунки. Пояснити поведінку [PERSON] відмовляється, зв'язок із дочкою фактично втрачений. Він чекає можливості налагодження контакту із дочкою, ходить в школу, намагається її зустріти, телефонує до класного керівника. В кімнаті дітей по місцю проживання нічого не змінилось. Поки що дитина уникає зустрічі. По 2011 рік включно він надавав добровільно допомогу на утримання дітей, приблизно 1 рік не надавав допомоги на дитину, бо не мав змоги. Із серпня 2013 року, як стягнуті аліменти, які він регулярно сплачує. В січні 2011 року в нього померла матір, внаслідок збігу негативних подій він мав депресивний стан, вживав спиртні напої, що викликало епілептичну хворобу, внаслідок чого він був госпіталізований і поставлений на облік в КЗ «РОЦПЗН», де лікувався. З цього часу він категорично не вживає спиртного, знятий із відповідного «Д» обліку. Керує постійно транспортним засобом, останні два роки офіційно займався наданням послуг по перевезенню населення. Допитана в якості свідка мати позивачки [PERSON] показала в судовому засіданні, що із відповідачем негативні відносини. Доки позивачка працювала 4 роки в Італії та передавала гроші на утримання дітей і відповідача, він п'янствував, абсолютно ніяких матеріальних та моральних обов'язків перед дітьми не виконував, створював непридатні для проживання дітей умови. До 2009 року вона все знала про життя дітей, проте на батьківські збори в школу ходив батько. В 2009 році із розлученням сторін дітей забрали проживати до неї. В 2010 році по приїзду позивачки знову із міліцією забирали речі із квартири. Відповідач приходив до них додому, але ніякого виконання батьківських обов'язків з його боку не було і немає. Неповнолітня донька боялася батька, трусилася у разі зустрічі із ним. Станом на тепер [PERSON] не вважає відповідача батьком, сказала, що не хоче бачити батька, який на її думку є неадекватною людиною. Останні два роки їй невідомо чи вживає відповідач спиртні напої, вона цього не бачила. Пояснила, що при негативних відносинах із колишнім зятем вона не впливає на дитину щодо її стосунків із її батьком, відповідачем в справі. Метою заявленого позову вважає те, що позивачка бажає зробити виклик за кордон для дочки незалежно від відповідача, а також він не заслуговує того, щоб називатись батьком. Відповідно керівних роз'яснень в п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості із нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. …Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до сімейного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються із дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, вказані позовною заявою обставини невиконання батьківських обов'язків частково знайшли підтвердження і не спростовані відповідачем в суді. Сукупністю досліджених в справі доказів доведено, що відповідач впродовж часу 2011-2013 років фактично не виконував батьківських обов'язки по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини, практично не спілкувався, не приймав участі у вихованні дочки, не надавав матеріальну допомогу на її утримання до середини 2013 року, що, у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України, може бути підставою до позбавлення його батьківських прав стосовно доньки [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідач із лютого 2011 року по лютий 2014 року перебував на обліку в спеціальному медичному закладі КЗ «РОЦПЗН» Рівненської обласної ради з приводу психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, що може бути самостійною підставою задоволення позовних вимог. Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин належного сумлінного виконання батьківських обов'язків за період спільного проживання одною сім»єю із дітьми, одноосібного забезпечення батьком виховання та розвитку малолітніх дітей із 2005 до 2009 року, наступного окремого проживання з дитиною, непорозуміння та конфліктів із колишніми тещею, свідком [PERSON], та дружиною, які сприяли зміні відношення дитини до відповідача, як батька, та є об'єктивними причинами, що сприяли фактичному невиконанню відповідачем батьківських обов'язків за вказаний період, вбачається із показів свідків та хронології фактичних подій, позиції та бажання відповідача до відновлення виконання обов'язків батька в період знаходження справи в провадженні суду, думки прокурора, суд вважає недоведеною винну в цій частині поведінку батька, свідоме його нехтування своїми обов'язками. Покази допитаної в якості свідка [PERSON] в частині відсутності впливу на дитину оцінюються критично та спростовуються іншими об'єктивними доказами. Крім того, суд приймає до уваги та оцінює критично позицію неповнолітньої дитини щодо бажання позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки із її пояснень та психологічних досліджень вбачається основною метою, що переслідується шляхом задоволення позовних вимог, є безперешкодна без згоди батька можливість виїзду дитини за межі України. Вказане підтверджується також в показах свідка [PERSON] Вищенаведений висновок органу опіки і піклування №08-2019 від 22.11.2013 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо дитини [PERSON], [INFO], станом на час розгляду справи із урахуванням досліджених доказів в сукупності оцінюється в якості доказу в цивільній справі критично, оскільки підтверджені об'єктивні причини неналежного та в період 2011-2013 років фактичного невиконання батьківських обов'язків відповідачем, який любить дитину, цікавиться нею, застосовує заходи та бажає відновити піклування щодо своєї дитини, проте не може віднайти спосіб відновлення такого контакту із дитиною, яка проживає із колишньою тещею. Наведені висновком та прийняті до уваги обставини перебування відповідача на диспансерному обліку у лікаря- нарколога станом на час судового розгляду справи відпали внаслідок зняття із такого обліку і не можуть мати шкідливого впливу на дитину. Відповідно, на підставі досліджених вищенаведених доказів суд вважає передчасними і недоцільним в інтересах дитини задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини. Проте, у відповідності до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд вважає доцільним попередження [PERSON] про необхідність належного виконання обов'язків по вихованню і утриманню неповнолітньої дитини та покладення на орган опіки і піклування виконавчого комітету Рівненського міської ради контролю за виконанням батьківських обов'язків відповідачем. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed