Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Харківська місцева прокуратура №2 (на даний час - Київська окружна прокуратура м. Харкова), що діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, звернулася до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом, яким просить скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-9, 12,1, загальною площею 144,6 кв.м., в житловому будинку літ. «А-5», розташованому за адресою: [ADDRESS] (запис про право власності №35168761 від 23.01.2020, внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Клопотова С.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №50792706 від 24.01.2020); скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-9, 12, І, загальною площею 144,6 кв.м., в житловому будинку літ. «А-5», розташованому за адресою: [ADDRESS] (запис про право власності №36068026 від 24.03.2020, внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуменної Л.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №51760452 від 24.03.2020); витребувати у [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243) нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-9, 12, І, загальною площею 144,6 кв.м., в житловому будинку літ. «А-5», розташованому за адресою: [ADDRESS] та стягнути сплачений судовий збір. В обґрунтування позову зазначено, що Харківською місцевою прокуратурою № 2 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №12020220490001176 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, за фактом зловживання повноваженнями приватними нотаріусами, що призвело до протиправного вибуття з власності територіальної громади м. Харкова об`єкту нерухомості, встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави, в особі Харківської міської ради. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр) встановлено, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д. за заявою [PERSON] прийнято рішення за №50792706 від 24.01.2020, на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-9, 12, І, загальною площею 144,6 кв.м., в житловому будинку літ. «А-5», розташованому за адресою: [ADDRESS] . Як правовстановлюючі документи [PERSON] на це майно в Реєстрі зазначені лише довідка №659874555258 від 13.01.2020 та технічний паспорт на вказані нежитлові приміщення від 13.01.2020, виготовлені ТОВ «ЛІМІНГТОН». У подальшому, на підставі договору дарування від 24.03.2020 №1234, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання набула право власності на цей об`єкт нерухомості. Згідно наявної в Реєстрі інформації, право власності на спірне майно на теперішній час зареєстровано за [PERSON] . Разом з цим, встановлено, що дійсним власником спірних приміщень є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради. Як вбачається з відповіді міської ради та наданих документів, рішенням Харківської обласної Ради народних депутатів від 21.11.1991 «Про підготовку народного господарства області до роботи в умовах ринкової економіки, проведення роздержавлення та приватизації», рішенням Харківської міської Ради народних депутатів Харківської області від 19.03.1992 «Про комунальну власність міста» було затверджено перелік суб`єктів комунальної власності. Майно та об`єкти, що відображались на балансі цих суб`єктів, визнані об`єктами комунальної власності територіальної громади м. Харкова (рішення Харківської міської Ради народних депутатів Харківської області від 28.09.1992). Раніше житловий будинок по [ADDRESS] перебував на балансі КВЖРЕП Фрунзенського району, що підтверджується актами приймання-передачі до договору про передачу майна в господарське відання №740 від 29.12.1995. На підставі клопотання заступника начальника Управління житлового господарства, начальника Управління освіти Фрунзенської районної ради, начальника КВЖРЕП Фрунзенського району виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення № 63 від 01.02.2006 «Про передачу в оперативне управління нежитлового приміщення по [ADDRESS] ». Розпорядженням Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 06.03.2006 №247: вилучено з договору передачі майна в господарське відання №740 від 29.12.1995 КВЖРЕП Фрунзенського району основні фонди, а саме: нежитлове приміщення по [ADDRESS] , літ. «А-5» площею 146,4 кв.м.; внесено зміни в договір передачі майна в оперативне управління управлінню освіти Фрунзенської районної ради м. Харкова №673 від 04.03.1997, а саме: зараховано до складу основних фондів вказане нежитлове приміщення. На підставі додаткової угоди від 26.03.2019 до договору №673 від 04.03.1997 про передачу майна в оперативне управління вищевказане нерухоме майно передано Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на баланс та в оперативне управління Управлінню освіти адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради. Правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Харківська міська рада. Перший набувач, [PERSON] , набула право власності на спірні приміщення без будь-яких законних підстав У переліку підстав для реєстрації речових прав, визначеному ч. 1 ст.27 вказаного Закону, відсутня така підстава, як подання державному реєстратору технічного паспорту та довідки суб`єкта технічної інвентаризації по об`єкту нерухомості. Крім того, в довідці ТОВ «Лімінгтон» від 13.01.2020 не зазначено дані про рік будівництва об`єкта нерухомості, а також відрізняється площа обстежених нежитлових приміщень - 144,6 кв.м. порівняно з площею 146,4 кв.м., зазначеною у розпорядженні Управління комунального майна та приватизації від 06.03.2006 №247. Відомості про уточнення при обстеженні приміщень їх загальної площі довідка від 13.01.2020 не містить. Вказане свідчить, що відповідач [PERSON] як замовник технічної інвентаризації не володіла вихідними даними щодо технічних характеристик спірного нерухомого майна й не могла ними володіти, адже не була дійсним його власником. [PERSON] не набула в дійсності права власності на спірне нерухоме майно через відсутність у неї належних правовстановлюючих документів, отже, не мала права вчиняти будь-які правочини, спрямовані на розпорядження цим майном. Спірне майно вибуло поза волею територіальної громади міста Харкова, тому договір дарування від 24.03.2020 суперечить її інтересам як законного власника. Територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради та її виконавчих органів не надавала згоди на набуття права власності на спірні приміщення [PERSON] та [PERSON] і взагалі не була обізнана про правочини з цим майном, оскільки не була стороною правочинів зі спірним майном, не виносила будь-яких розпорядчих актів щодо його відчуження у приватну власність. Крім того, умова щодо предмету договору дарування не додержана належним чином, оскільки не відповідає дійсності фактична приналежність спірних приміщень на праві власності [PERSON] (дарувальнику) в момент укладення договору, а саме: передачі нежитлових приміщень в дарунок [PERSON] (обдаровуваному). Як слідує зі змісту договору дарування від 24.03.2020, спірні приміщення набуті у власність останнім набувачем, [PERSON] , безоплатно. Враховуючи викладене, сторона позивача вважає, що спірне майно підлягає витребуванню у останнього набувача [PERSON] на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради. Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року цивільну справу за позовною заявою Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі: Харківська міська рада до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Управління освіти адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна Любов Петрівна, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про витребування нежитлових приміщень та скасування державної реєстрації права власності прийнято до провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Сілантьєвої Е. Є., ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.02.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. 11.02.2021 від представника Харківської міської ради надійшли письмові пояснення. Згідно поясненням, Харківська міська рада в повному обсязі підтримує позовні вимоги Харківської місцевої прокуратури № 2, оскільки доводи викладені в позовній заяві вважає обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Також зазначили доводи, які вказані в позовній заяві та підтримали їх. 09.03.2021 від Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуменної Л.П.надійшла заява про розгляд справи за її відсутності 09.03.2021 р. від Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Клопотова С.Д.до суду надійшов відзив, в якому третя особа виклала свої позиції та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 22.03.2021 від Київської окружної прокуратури м. Харків надійшла відповідь на пояснення тртьої особи [PERSON] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 17 травня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 16.06.2021 від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвоката Стародубова С.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідачів, позовні вимоги визнають. Прокурор Таманов Є.О., позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав заяву, якою не заперечував проти розгляду справи без фіксавуння засобами технічної фіксації. Представник Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про поважність причини неявки суду не повідомив. Від представника Харківської міської ради - Грічаніченко В.О. були надані до суду письмові пояснення, в яких він просив позов Харківської місцевої прокуратури №2 задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] - в особі адвоката Стародубова С.М. в судове засідання не з`явилися, проте надали заяву, якою просила дану справу розглянути без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна Л.П., в судове засідання не з*явилася, про день та час розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином,надала заява про розгляд справи за її відсутності. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов С.Д. в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, надав відзив на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У судовому засіданні встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.11.2020 № 234523123 встановлено, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д. за заявою [PERSON] прийнято рішення за №50792706 від 24.01.2020, на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-9, 12, І, загальною площею 144,6 кв.м., в житловому будинку літ. «А-5», розташованому за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою виникнення права власності є: довідка №659874555258 від 13.01.2020 та технічний паспорт на вказані нежитлові приміщення від 13.01.2020, виготовлені ТОВ «ЛІМІНГТОН». На підставі договору дарування нежитлових приміщень від 24.03.2020 №1234, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменної Л.П. [PERSON] набула право власності на об`єкт нерухомості, а саме - нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-9, 12, І, загальною площею 144,6 кв.м., в житловому будинку літ. «А-5», розташованому за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на нежитові приміщення на теперішній час зареєстровано за [PERSON] . Як вбачається з відповіді юридичного департаменту Харківської міської ради від 05.11.2020 № 9083/9-20, рішенням Харківської обласної Ради народних депутатів від 21.11.1991 «Про підготовку народного господарства області до роботи в умовах ринкової економіки, проведення роздержавлення та приватизації», рішенням Харківської міської Ради народних депутатів Харківської області від 19.03.1992 «Про комунальну власність міста» було затверджено перелік суб`єктів комунальної власності.Майно та об`єкти, що відображались на балансі цих суб`єктів, визнані об`єктами комунальної власності територіальної громади м. Харкова (рішення Харківської міської Ради народних депутатів Харківської області від 28.09.1992). Раніше житловий будинок по [ADDRESS] перебував на балансі КВЖРЕП Фрунзенського району, що підтверджується актами приймання-передачі до договору про передачу майна в господарське відання №740 від 29.12.1995. На підставі клопотання заступника начальника Управління житлового господарства, начальника Управління освіти Фрунзенської районної ради, начальника КВЖРЕП Фрунзенського району виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення № 63 від 01.02.2006 «Про передачу в оперативне управління нежитлового приміщення по [ADDRESS] ». Розпорядженням Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 06.03.2006 №247: вилучено з договору передачі майна в господарське відання №740 від 29.12.1995 КВЖРЕП Фрунзенського району основні фонди, а саме: нежитлове приміщення по [ADDRESS] , літ. «А-5» площею 146,4 кв.м.; внесено зміни в договір передачі майна в оперативне управління управлінню освіти Фрунзенської районної ради м. Харкова №673 від 04.03.1997, а саме: зараховано до складу основних фондів вказане нежитлове приміщення. На підставі додаткової угоди від 26.03.2019 до договору №673 від 04.03.1997 про передачу майна в оперативне управління нежитлове приміщення по [ADDRESS] , літ. «А-5» площею 146,4 кв.м. передано Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на баланс та в оперативне управління Управлінню освіти адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради. Відповідно до приписів частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною 5 статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Таким чином, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Харківська міська рада. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної рад відносить, зокрема, прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами (пункт 41 частини першої статті 26 та пункт 26 частини першої статті 43). Згідно ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі за текстом - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Під час вирішення питання про наявність підстав для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, відповідно до ст. 10 Закону державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно;наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи;5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження;6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Так, статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений перелік підстав для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У переліку підстав для реєстрації речових прав, визначеному ч. 1 ст.27 вказаного Закону, відсутня така підстава, як подання державному реєстратору технічного паспорту та довідки суб`єкта технічної інвентаризації по об`єкту нерухомості. Судом вивчалася довідка ТОВ «Лімінгтон» від 13.01.2020 за № 659874555258, з якої вбачається, що дані про рік будівництва об`єкта нерухомості відсутні, а також відрізняється площа обстежених нежитлових приміщень - 144,6 кв.м. порівняно з площею 146,4 кв.м., зазначеною у розпорядженні Управління комунального майна та приватизації від 06.03.2006 №247. Відомості про уточнення при обстеженні приміщень їх загальної площі довідка від 13.01.2020 не містить. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] як замовник технічної інвентаризації не володіла вихідними даними щодо технічних характеристик спірного нерухомого майна й не могла ними володіти, адже не була дійсним його власником. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, шо пов`язані з його недійсністю. Частиною З ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ст.ст. 13, 15, 16 ЦК України право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання відповідного відшкодування. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимог ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Відповідно до ч. 5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Як роз`яснено в. п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Крім того, в постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6/140цс14 зазначено, що за положеннями вищевказаних норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. У постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2776цс16 зазначено, що одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Згідно з ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. В даному випадку, власником вищевказаного нерухомого майна є територіальна громада в особі Харківської міської ради, [PERSON] не могла розпоряджатися нею, її продавати, оскільки не є його власником, у зв`язку з чим, договір дарування нежитлових приміщень від 24.03.2020 №1234, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною Л.П. предмет договору - нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-9, 12, І, загальною площею 144,6 кв.м., в житловому будинку літ. «А-5», розташованому за адресою: [ADDRESS] , є недійсним. Рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Клопотова С.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №50792706 від 24.01.2020 та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуменної Л.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №51760452 від 24.03.2020, прийнято з порушеннями вимог законодавства, у зв`язку з чим підлягають скасуванню. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, беручи до уваги факт незаконного вибуття нежитлових приміщень з комунальної власності поза волею власника, суд вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У відповідності зіст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved