Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

[PERSON] і [PERSON], яка діє від свого імені і від імені та в інтересах малолітньої [PERSON], в березні 2018 року звернулись до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на бездіяльність органів досудового слідства. До суду позивачі не з»явились. [PERSON] надав заяву про розгляд справи за відсутності позивачів. Представник відповідача ГУНП в Одеській області до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав відзив на позов разом з клопотанням про виключення з кола відповідачів Київський ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області з тих підстав, що відділ поліції не є юридичною особою. Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області надав пояснення на позов і доводив, що казначейська служба не є відповідачем по даній справі. Суд вивчив матеріали по справі і встановив наступне: Слідчим відділом Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №120171604800002666 від 03.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.129 КК України. 01.02.2018 року [PERSON] надав до Київського ВП клопотання про допит його та [PERSON] у якості потерпілих в межах кримінального провадження №120171604800002666, повідомити про підозру та обрати запобіжний захід [PERSON] і [PERSON] Оскільки його клопотання посадовими особами слідчого відділу Київського ВП було залишено без уваги, він - [PERSON] звернувся до Київського райсуду м.Одеси зі скаргою на бездіяльність слідчого щодо не розгляду клопотання. Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 06.02.2018 року скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого щодо не розгляду клопотання в межах кримінального провадження задоволено. Визнано бездіяльність слідчого, яка полягає у ненаданні відповіді [PERSON] на його клопотання і зобов'язано слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №120171604800002666 розглянути клопотання [PERSON] в порядку та у спосіб, визначений КПК України і повідомити скаржника. [PERSON] доводить , що слідчий до сьогодні не повідомив його про виконання ухвали суду, що бездіяльність слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №120171604800002666 спричинили йому і членам його родини - [PERSON] і малолітній [PERSON] моральну шкоду, яка полягає у стражданнях, що вони переносять із-за незахищеності та відсутності можливості поновити свої порушені права внаслідок вчиненого кримінального правопорушення. Розмір моральної шкоди позивачі оцінили в 50 000 грн. На обґрунтування своїх вимог позивачі посилались на такі докази: копії витягів з ЄРДР, копію ухвали Київського райсуду м.Одеси за скаргою [PERSON] на бездіяльність слідчого СВ Київського ВП, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №120171604800002666, копії постанов ВСУ. Суд вивчив матеріали справи і дійшов висновку, що позов [PERSON] і [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних правових підстав: Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 16 ЦК України визначає - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктами 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.95 р. роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. (Пункт 3 доповнено абзацом третім згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5. Відповідно до ст. 137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Частина 1 ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає позов недоведеним, тому як позивачі не надали належних і допустимих доказів з таких питань: кому з позивачів (в тому числі і малолітній [PERSON].) якою саме бездіяльністю яких посадових осіб Київського ВП спричинена моральна шкода, в чому полягає моральна шкода для кожного позивача, з яких міркувань виходив кожен позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, до позову не надані належні доказі на підтвердження розміру моральної шкоди. Позивачі не визначились і в розмірі моральної шкоди кожного з них.

Outcome: dismissed