Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення із відповідачки [PERSON] на його користь суму заборгованості за договором кредиту та судових витрат по справі. У поданій позовній заяві позивач посилається на те, що [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 28 вересня 2009 року. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви. Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 11 200 грн. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого Банком та його зміну за рішенням та ініціативою Банку, відповідно до п. 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 11.10.2020 року становить 33 967 грн. 92 коп., яка складається із наступного: 20 190 грн. 46 коп. - заборгованість за простроченним тілом кредиту; 7058 грн. 58 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 6 718 грн. 88 коп. - нарахована пеня. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] 33 967 грн. 92 коп. кредитної заборгованості та судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 2 102 грн. Представник позивача подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутності та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви відповідачка посилається на те, що позивачем не надано належних доказів того, що на момент підписання Анкети-заяви б/н від 28.09.2009 року та всієї дії кредитного договору діяли саме надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, у тій редакції, які надав позивач до суду, а не в будь-якій іншій редакції. Анкета-заява не містить відмітки, який саме вид картки було видано позичальнику, не надано доказів, що відповідач розумів та ознайомився і погодився з умовами договору, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором складає 33967,92 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками. Станом на 23.08.2018 року і надалі сума кредитного ліміту становила 0,00 грн., однак банк продовжує нараховувати відсотки та включати їх до загальної суми заборгованості по тілу кредиту, чим порушує Умови та Правила надання банківських послуг. Також позивачем не враховано у розрахунку заборгованості збільшення та зменшення кредитного ліміту відповідача. Позивачем не було надано доказів виконання умов договору та вимог закону про повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки. Окрім цього, позивач незаконно нараховував проценти за користування кредитними коштами за період, коли строк дії кредитного договору закінчився. 15 грудня 2020 року ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі. 18 березня 2021 року ухвалено заочне рішення, позов задоволено частково. 26 травня 2021 року [PERSON] подано заяву про перегляд заочного рішення. 27 травня 2021 року ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області прийнято заяву до розгляду. 25 червня 2021 року позивачем подано відзив на заяву про перегляд заочного рішення. 07 липня 2021 року відповідачкою подано відповідь на відзив на заяву про перегляд заочного рішення. 23 липня 2021 року позивачем подано заперечення. 12 серпня 2021 року ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області заочне рішення від 18 березня 2021 року по даній справі скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи: 28 вересня 2009 року між АТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно заяви від 27 жовтня 2009 року сума кредитного ліміту була встановлена в розмірі 500 грн., базова процентна ставка 30 % річних, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення кредиту встановлюється у вигляді щомісячних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості з кредитного ліміту може проводитися шляхом внесення коштів на карту клієнта, або списанням банком коштів з дебетового рахунку. [PERSON] підписала вищезазначену заяву. Для користування кредитним картковим рахунком 27.10.2009 року [PERSON] отримала кредитну картку № [NUMBER] , що підтверджується підписом відповідачки на заяві. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, за умовами даного договору позивачу було видано платіжну картку «Універсальна 55 днів пільгового періоду» [NUMBER], старт карткового рахунку датований 27.10.2009 року з встановленням кредитного ліміту у розмірі 0,00 грн., в подальшому кредитний ліміт змінювався, а саме: 27.10.2009 року - 500 грн., 07.02.2010 року - 840 грн., 08.02.2010 року - 840 грн., 10.02.2010 року - 840 грн., 16.04.2010 року - 1960 грн., 05.10.2010 року - 6500 грн., 06.06.2011 року - 7200 грн., 31.01.2017 року - 11200 грн., 06.02.2017 року - 11200 грн., 23.08.2018 року - 0.00 грн. У заяві зазначено, що відповідачка згідна з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно розрахунку виданого АТ КБ "Приват Банк", сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору № б/н від 28.09.2009 року станом на 11.10.2020 року становить 33 967 грн. 92 коп., яка складається із наступного: -20 190 грн. 46 коп. - заборгованість за простроченним тілом кредиту; -7058 грн. 58 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; -6 718 грн. 88 - нарахована пеня. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з інформацією, викладеною у вказаній заяві, відповідач погодилась з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. У заяві позичальника від 27 жовтня 2009 року процентна ставка зазначена в розмірі 30 відсотків річних. Проте, процентна ставка змінювалась, а саме з 01.09.2014 року 34,80 %, з 01.04.2015 року 43,20 %. За таких обставин, проценти змінювались та нараховувались у підвищеному розмірі, що суперечить умовам кредитування. Разом із тим, банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв`язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як вбачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 641/2207/18 від 14 липня 2021 року. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, крім самих розрахунків кредитної заборгованості за договором від 28.09.2009 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Із розрахунків заборгованості за кредитним договором від 28.09.2009 року станом на 31.08.2015, станом на 30.09.2019, станом на 11.10.2020 та виписки по особовому рахунку, наданих позивачем, вбачається, що з 01.09.2014 року відповідачці безпідставно, періодично нараховувалися проценти за підвищеною процентною ставкою, заборгованість за якими відносилася на тіло кредиту поза межами ліміту, встановленого за кредитними картами відповідача. На тіло кредиту, збільшене за рахунок списання вказаних процентів, в свою чергу нараховувалися відсотки. Грошові кошти, які були сплачені відповідачем на погашення заборгованості неправомірно відносилися на погашення протиправно збільшених відсотків та тіла кредиту, збільшеного за рахунок списання цих відсотків. Отже, розмір заборгованості, заявлений позивачем, визначений усупереч вимог закону та умов договору. Наявність непогашеної заборгованості не доведена позивачем. Надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості не є безспірними доказами розміру заборгованості. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 641/2207/18 від 14 липня 2021 року. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 цього Закону споживач - фізична особа, яка набуває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів, прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. При оцінці доказів та оцінці аргументів суд враховує положення ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідачки, як споживача послуг позивача. Таким чином, за встановлених обставин справи, суд не вважає доведеною наявність заборгованості [PERSON] в розмірі 33 967,92 грн. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про недоведеність порушення прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed