Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №CVXRRX37150264 від 07.02.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 4798 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,83% на місяць з кінцевим строком повернення 06.02.2008 року та зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки, визначені в заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісяця шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 491 грн. 52 коп. Банк виконав свої зобовязання за договором у повному обсязі та надав відповідачу кредит, проте [PERSON] своїх обовязків за договором не виконував у звязку з чим на даний час існує прострочена заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4396 грн. 77 грн. Також позивач вказував на те, що п.5.5 Умов сторони збільшили термін позовної давності та визначили її тривалістю у пять років. Вважає, що оскільки кредитні правовідносини між сторонами не припинились, а тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час користування кредитними коштами. Так, строк прострочення по тілу кредиту за період з 23.01.2013 року по 23.01.2018 року становить 1825 днів, а отже розмір простроченої заборгованості за цей період становить 31294 грн. 01 коп. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором за період з 23.01.2013 року по 23.01.2018 рік у розмірі 31294 грн. 01 коп. та понесені судові витрати. Відповідачем [PERSON] відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач у судове засідання також не зявився. Звернувся до суду з заявою, в якій позов не визнав та просив на підставі ст. 267 ЦК України відмовити в задоволенні позову. Не заперечував проти розгляду справи у його відсутності. Дослідивши письмові докази у справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 07.02.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 4798 грн. 80 коп. на дванадцять місяців з кінцевим строком повернення до 06.02.2008 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені у заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (а.с.5). Погашення заборгованості здійснюється щомісяця шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 491 грн. 52 коп. Згідно п.4.2 Умов при порушенні позичальником зобовязань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 11,83% на місяць. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, \~розмір і порядок одержання \~процентів встановлюється договором. \~ З положень кредитних договорів та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. \~ Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом також встановлено, що у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] станом на 23.01.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 31294 грн. 01 коп., в тому числі: 31294 грн. 01 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.(а.с.4). Разом із тим, відповідачем було заявлено про застосування позовної давності у спорі. Розглядаючи подану заяву, суд виходить із наступного. Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Відповідно до ч. 1, ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги(стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) (ст. 266 ЦК України). Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом ст.627, ст.628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Окрім зазначеного, у матеріалах справи містяться долучені ПАТ КБ «Приватбанк» Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, якими на думку позивача, зокрема п.5.5 було збільшено термін позовної давності та визначено її тривалістю у пять років (а.с. 7-10). Даючи оцінку зазначеним аргументам, суд зауважує таке: Так, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи наведені вище положення Закону, суд відхиляє доводи позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, якими встановлюється збільшена позовна давність тривалістю пять років, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України. Крім того, суд враховує, що умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувались. Така оцінка суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, що була викладена у постанові від 25.01.2018 року провадження № 61-1565св18. Як було встановлено судом, термін виконання зобовязань за кредитним договором сплив 06.02.2008 року, а тому саме ця дата є початком перебігу позовної давності. Згідно ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Отже, у даній справі наявні визначені законом підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а також у разі предявлення особою позову до одного чи кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання позовної давності, до нового строку не зараховується. Фактів переривання у даних кредитних правовідносинах перебігу позовної давності у зазначених вище випадках судом встановлено не було. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у звязку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed