Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

У лютому 2016 року позивач, [PERSON], звернувся до суду із вказаним позовом, який уточнив позовною заявою від 14.03.2016 про стягнення заборгованості за договором позики з [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що 02 квітня 2013 року [PERSON] позичила у нього 25 000,00 доларів США та зобов'язалась повернути борг протягом року, про що нею було складено розписку. Крім цього, 10 січня 2016 року [PERSON] і [PERSON] позичили у нього 4544 доларів США. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь за договорами позики від 02 квітня 2013 року суму основної заборгованості в розмірі 620 745,45 грн, що є еквівалентом 25 000,00 доларів США станом на 26.01.2016 по курсу НБУ. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь за договором позики від 10 січня 2016 року 118234,70 грн, що є еквівалентом 4544 доларів США станом на 14.03.2016 по курсу НБУ. Крім того, відповідно до ст.1048 ЦК України позивач просив стягнути на його користь з відповідача проценти на суму позики у розмірі облікової ставки Національного банку України, а саме, на суму боргу 25 000 доларів США, що станом на 02.04.2013 року складало 199825,00 грн. по курсу НБУ, згідно розписки від 02.04.2013 року у сумі 85935,69 грн., нараховані за період з 02 квітня 2013 року по 26 січня 2016 року. Позивач також просив стягнути на його користь з [PERSON] на підставі ст.625 ЦК України три проценти річних за несвоєчасне виконання зобов'язання у загальному розмірі 10 905,52 грн. станом на 26 січня 2016 року. Стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача, [PERSON], позов не визнала, заперечуючи той факт, що боргові документи були підписані особисто [PERSON], стверджувала, що грошових коштів за цими документами не отримувала. Крім того, заперечує позов в частині солідарного стягнення з відповідачів суми боргу, оскільки у розписках строк повернення коштів не встановлено, отже це не є договором позики. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, направлена судом повістка за адресою: [ADDRESS] повернулась до суду з відміткою пошти: "за закінченням терміну зберігання", що свідчить про ухилення відповідача від отримання повідомлення. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору, дослідивши представлені суду докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про задоволення заявленого позову - виходячи з наступного. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Судом встановлено, що [PERSON] 02 квітня 2013 року отримала у [PERSON] 25 000,00 доларів США в борг, які зобов'язалася повернути протягом року. Оригінал цього документу долучений до матеріалів справи ( а.с.151). 10 січня 2016 року [PERSON] та [PERSON] ( відповідачі по справі) отримали від [PERSON] в борг 4544,00 доларів США, що підтверджується копією розписки ( а.с.44). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У розписці від 10.01.2016р. строк повернення позики сторонами не було обумовлено, у зв`язку з чим позивач направив вимогу про повернення суми позики, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією вимоги, поштовим чеком та описом вкладення. Станом на момент розгляду справи відповідачі свій обов`язок по поверненню суми позики не виконали. Представник відповідача посилається на правовий висновок, зроблений Верховним Судом України у своїй постанові по справі №6-1967цс15 від 11.11.2015р., в якому зазначається про відсутність правових підстав для задоволення позову за відсутністю в договорі позики зобов`язання про повернення грошових коштів. Однак суд вважає, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані ці висновки Верховного Суду України, оскільки в цій справі наявні докази на підтвердження направлення вимоги про повернення суми позики, отже позивач скористався своїм правом, безпосередньо визначеним у ч.1 ст. 1049 ЦК України. Факт складання розписки на суму 25 000 доларів США відповідачем [PERSON] не визнається. Згідно зі ст. 10 і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оскільки відповідачка заперечувала проти того, що розписка складена та підписана нею, тому суд, виходячи з положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснив [PERSON] її право заявити клопотання про призначення експертизи з метою з'ясування ким виконана розписка про отримання грошових коштів у сумі 25000 доларів США та хто її підписував. За клопотаннями представників відповідача ухвалами Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 травня 2016 року та від 17 листопада 2011 була призначена судово - почеркознавча експертиза (а.с.80-82,143-144). Харківський НДІСЕ надав суду повідомлення № 5649 від 29.07.2016 року та повідомлення № 185 від 10.03.2017 року про неможливість надати висновок ( а.с.109-110,162-163). В мотивувальній частині висновку від 10.03.2017р., зазначається, зокрема, що клопотання експерта в повному обсязі не виконано, вільні зразки підпису [PERSON] до інституту не надані, рукописні записи, представлені в якості вільних зразків почерку [PERSON] надані в однохарактерному документі та виконані скорописом, надані рукописні записи, виконані стилізованими рухами, різняться між собою. При цьому суд зазначає, що клопотання експерта було отримано [PERSON] 25 січня 2017 року, в клопотанні чітко позначено необхідність надання вільних зразків підпису - 25-30 та почерку (рукописні записи, виконані як скорописом, так і стилізованими рухами на 20-25 арк.), виконані до 2013 року,однак вона надала лише кулінарну книгу та оригінал іпотечного договору, оригінал заяви про видачу паспорта судом було витребувано самостійно. Таким чином, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від проведення судово - почеркознавчої експертизи, бо за відсутністю вільних зразків вочевидь неможливість виконання експертного дослідження. В подальшому представник відповідача, який був присутній у судовому засіданні 04 квітня 2017 року, заявив безпідставне клопотання про проведення повторної судово - почеркознавчої експертизи. Відповідно до пункту 1.2.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 ( зі змінами та доповненнями) згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи. Первинною є експертиза, коли об'єкт досліджується вперше. Пунктом 10 зазначеної вище Інструкції встановлено що судам слід мати на увазі, що первинною є експертиза, при проведенні якої об'єкт досліджується вперше. Пункт 10 вказує, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обгрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. Частинами 2,3 статті 147 ЦПК України встановлено, що експерт дає у письмовій формі свій мотивований висновок, який приєднується до справи. Суд має право за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи запропонувати експерту дати усне пояснення свого висновку. Усне пояснення заноситься до журналу судового засідання. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав, докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам) ( ч. 2 ст. 150 ЦПК України). Оскільки в матеріалах справи був відсутній первинний висновок експерта, який би відповідав положенням ст. 147 ЦПК України, то правових підстав для призначення повторної експертизи немає, про що було постановлено судом ухвалу. В подальшому представник відповідача не мав інших клопотань про призначення судово - почеркознавчої експертизи, посилаючись на незаконність відмови у проведенні повторної експертизи. Суд вважає, що обов`язок доказування кожної сторони своїх вимог або заперечень у питаннях, що виникають під час проведення судових експертиз, також охоплюють обов`язки осіб, які заявили клопотання про призначення експертизи, надавати зазначені експертом вільні зразки, оскільки ненадання таких зразків та подальше заявлення клопотань про призначення експертиз свідомо направлене на затягування судового розгляду справи. Оскільки з вини відповідача не була проведена судово - почеркознавча експертиза, суд вважає, що розписка, яку надав [PERSON], є належним і допустимим доказом отримання [PERSON] та [PERSON] грошових коштів від [PERSON] У відповідності до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики, проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Судом було перевірено нарахування суми процентів, 3% річних та встановлено, що сума, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача за договорами позики від 02 квітня 2013 року та 10 січня 2016 року ( ст.11 ЦПК - в межах заявлених позовних вимог) становить: за договором позики від 02 квітня 2013 року: -сума позики 25000 доларів США, що є еквівалентом станом на 26.01.2016 року по курсу НБУ - 620 745,45 грн.; -проценти згідно ст. 1048 ЦК України ( сума позики дорівнює еквіваленту 25000 доларів США, що станом на дату надання позики 02.04.2013 року становить 199825,00 по курсу НБУ)- за період з 02.04.2013 року по 14.04.2014 року -15520,65 грн. ( 378х199825х7,5/365х100); за період з 15.04.2014 по 16.07.2014 року - 4836,86 грн. (93х199825х9,5/365х100); за період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року -8143,55 грн. ( 119х199825х12,5/365х100); за період з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року -6514,84 грн. ( 85х199825х14/365х100); за період з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року - 2775,65 грн. ( 26х199825х19,5/365х100); за період 04.03.2015 року по 27.08.2015 року - 29070,43 грн. 9 177х199825х30/365/100); за період з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року - 4138,84 грн. ( 28х199825х27/365х100); за період з 25.09.2015 року по 26.01.2016 року - 14934,87 грн ( 124х199825х22/365х100), а всього 85935,69 грн.; -3% річних: за період з 03.04.2014 року по 26.01.2016 року в сумі 10905,52 грн. (664х199825х3/365х100). -за договором позики від 10 січня 2016 року: сума позики 4544 доларів США, що є еквівалентом 118234,70 грн. станом на 14.03.2016 року по курсу НБУ. Правильність розрахунку заборгованості відповідачем не оспорюється. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14, у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист вересів позикодавця у разі, якщо договором позики не визначений розмір процентів. Судом встановлено, що борг за договорами: в сумі 25 000 доларів США та 4544,00 доларів США не повернули, а відтак позивач має право вимагати його повернення. Умов стосовно того, що позика є безпроцентною договір не містить, не визначили сторони договору і розмір процентів за користування грошима, отже позивач має право на отримання процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки договором не встановлено розмір процентів за прострочення виконання зобов'язання, [PERSON] має право на отримання трьох процентів річних від суми боргу за період прострочення виконання грошового зобов'язання. Враховуючи викладене позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судові витрати, які були понесені позивачем (7716,80 грн. = (6890,00 + (275,60*3)), підлягають стягненню на його користь з відповідачів в частинах задоволених позовних вимог та з урахуванням сплаченого судового збору за заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved