Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Грушевого Ю.В., звернувся 17.12.2019 до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «Голден Хаус» про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги недійсним, треті особи: Акціонерне товариство «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Голден Хаус» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, третя особи - Акціонерне товариство «Дельта Банк». В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] на підставі договору міни від 30.03.1994р. належить квартира [ADDRESS] . 14.05.2008 між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 2301/0508/88-1002. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, між сторонами, 14.05.2008 було укладено іпотечний договір № 2301/0508/88-1002-Z на суму 37000 доларів США. Терміном виконання зобов`язань є 13.05.2018. В іпотеку банку передано квартиру [ADDRESS] . Іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Старовойтовою Л.В. 12.08.2014 право вимоги за вказаним іпотечним та кредитним договорами, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги №1306, що виданий 25.05.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. було відступлено ПАТ «Дельта Банк». 27.11.2019 право вимоги за іпотечним договором № 2301/0508/88-1002-Z від 14.05.2008 та кредитним договором № 2301/0508/88-1002, на підставі договору №2091/К купівлі-продажу прав вимоги, серії та номер: 1005, виданий 27.11.2019 приватним нотаріусом Антиповою І.В., було відступлено ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус». Ціна вказаного договору становить 100000грн. 28.11.2019 до [PERSON] з вимогою про усунення порушення (іпотечне повідомлення) (в порядку ст.ст. 35-37 ЗУ «Про іпотеку») звернулось ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус». Зокрема, у вказаному повідомленні ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус» вимагає від [PERSON] сплатити заборгованість за кредитним договором в розмірі 186 359,51 грн. на користь нового кредитора протягом 30-ти днів з дати отримання вимоги. У разі не виконання вказаної вимоги ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус» повідомляє про здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири [ADDRESS] , шляхом позасудового врегулювання на підставі наявних застережень у Договорі іпотеки. Проте, [PERSON] вважає, що вимога (іпотечне повідомлення) ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус» є незаконною, а договір № 2091/К купівлі-продажу прав вимоги, серії та номер: 1005, виданий 27.11.2019 приватним нотаріусом Антиповою І.В. недійсним з огляду на наступне. Так, посилаючись на ст.ст. 509, 512, 514, 1054 ЦК України, позивач вказує, що кредитодавцями в кредитних правовідносинах може бути або банк, або інша фінансова установа. З огляду на те, що в Державному реєстрі фінансових установ ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус» не зазначений, то позивач вважає, що відступлення права вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором та договором іпотеки на користь ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус» суперечить положенням ч.3 ст. 512 та ст.. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Тому, просив суд визнати недійсним договір №2091/К купівлі-продажу прав вимоги за реєстровим №1005 від 27.11.2019, який укладено між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. Також просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 2800грн. Крім того, 17.12.2019 разом з позовною заявою, позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] . Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року заяву [PERSON] було задоволено та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27 грудня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання з повідомленням сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень. 04.02.2020 на адресу суду від третьої особи: ПАТ «Дельта Банк» надійшли пояснення по суті позовних вимог. З даних пояснень вбачається, що третя особа позовні вимоги не визнає в повному обсязі з огляду на те, що спірна угода не є договором факторингу, оскільки не містить ознак договору факторингу чи договору фінансових послуг, не передбачає отримання прибутку, а передбачає купівлю-продажу прав вимоги та є за своєю правовою природою договором відступлення прав вимоги, укладення якого регулюються статтями 512-519 ЦК України, та суб`єктний склад на укладення яких не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, а отже, наявність у ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус» як нового кредитора ліцензії, необхідної для здійснення фінансових послуг, жодним нормативним документом не вимагається. Таким чином, вважають, що при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними. 11.02.2020 від відповідача ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус» надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , третя особа: АТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. В обґрунтування вказаної позовної заяви зазначено, що між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 14 травня 2008 було укладено кредитний договір № 2301/0508/88-1002. Згідно п. 1.1. Договору, банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 37000 доларів США на строк з 14 травня 2008 року по 13 травня 2018 року на умовах, передбачених у Договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки передбачені Договором. Відповідно до п.2.1. Договору, забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов Договору та інших виплат Банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: квартира під [ADDRESS] . У пункті 3.1. Договору визначено обов`язок позичальника погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, через касу Банку згідно Додатку №1, що є невід`ємною частиною Договору. На час звернення до суду, загальна сума заборгованості [PERSON] складає 186 359,51грн., з яких: 3830,87 доларів США (еквівалент 91874,61грн.) - тіло кредиту; 1321,43 доларів США (еквівалент 31 691,46грн.) - відсотки; 45046,24грн. - пеня; 17 747,20грн. - штраф. Також, між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 14 травня 2008 року, згідно п. 2.1 Договору укладено Іпотечний договір № 2301/0508/88-1002-Z. Відповідно до п.1 Іпотечного договору визначено, що цим договором забезпечується належне виконання вимог, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також усіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в т.ч. щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру проценті та їх умов. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, на своїй веб-сторінки повідомив про продаж прав вимог Пат «Дельта Банк», яке являється правонаступником ВАТ «Сведбанк» та проведення відкритих торгів з продажу активу, що обліковуються на балансі ПАТ «Дельта Банк». ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» прийняло участь в електронних торгах з продажу права вимоги за кредитним договором № 2301/0508/88-1002 від 14 травня 2008 року, що укладений з фізичною особою з забезпеченням: квартира від №104 загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 42,0кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та за результатами проведених електронних торгів стало переможцем і як наслідок був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги № 2091/К від 27 листопада 2019 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. Згідно п. 1.1 Договору № 2091/К продавець (Банк) передає у власність покупцю (ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус»), а покупець приймає у власність право вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають: право вимоги до позичальників, заставодавців, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або інших підставах наведених у додатку №1 до цього договору. Додатком №1 до зазначеного вище договору визначено, що ТОВ «Агентство нерухомості «Голден Хаус» отримало у власність право вимоги за кредитним договором з додатками № 2301/0508/88-1002 та іпотечним договором № 2301/0508/88-1002-Z. ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» 28 листопада 2019 року направило на адресу [PERSON] вимогу про усунення порушення, а саме повернення заборгованості згідно кредитного договору №2301/0508/88-1002, який забезпечений іпотекою. Зазначену вимогу [PERSON] отримав 03.12.2019 року особисто. Проте, зобов`язання так і не виконав. Тому, посилаючись на положення ст.ст. 506, 589, 590, 610, 629 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», позивач за зустрічним позовом просив суд прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду та у рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» [PERSON] за кредитним договором №2301/0508/88-1002 від 14.05.2008р. у сумі 186 359,51грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №2301/0508/88-1002-Z від 14 травня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В., зареєстрований за № 7179279, предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України «Про виконавче провадження», на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або належним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 26.02.2020 від ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] . З даного відзиву вбачається, що відповідач вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Так, відповідач вказує, що у своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що договір купівлі-продажу прав вимоги є недійсним з підстав, що відповідач не має право придбати право вимоги, оскільки, на думку позивача не є фінансовою установою. Проте, відповідач не погоджується з вказаними твердженнями, оскільки відступлення прав вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладання договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, так і оплатним. Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством. Вважає, що посилання позивача на правову позицію викладену у постановах ВСУ у справах №909/968/16 та №465/464/11 є помилковим, оскільки вони стосуються справ, де спір виникав навколо правової природи договору відступлення права вимоги боргу. Зі змісту позовної заяви не вбачається, що позивач оскаржує чи має на меті встановити іншу правову природу договору купівлі-продажу права вимоги боргу. Звернули увагу суду, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту його прав. Щодо вимоги позивача [PERSON] про відшкодування понесених ним судових витрат, то відповідач зазначає, що дана вимога не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, які зазначено у позовній заяві. Тому просили відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, 26.02.2020 ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» подало суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипову І.В. та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Протокольною ухвалою суду від 06.03.2020 клопотання представника відповідача задоволено частково. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. 06.03.2020 ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» було подано суду заяву про збільшення зустрічних позовних вимог. В яких посили: - у рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» [PERSON] за кредитним договором №2301/0508/88-1002 від 14.05.2008р. у сумі 186 359,51грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №2301/0508/88-1002-Z від 14 травня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В., зареєстрований за № 7179279, предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України «Про виконавче провадження», на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або належним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; - виселити [PERSON] та інших мешканців з квартири під номером [ADDRESS] . Також просили стягнути з [PERSON] на їх користь понесені ними судові витрати. 11.03.2020 від позивача [PERSON] , в особі його представника - адвоката Грушевого Ю.В., надійшла відповідь на відзив ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус». І змісту даної відповіді вбачається, що спірний договір за своєю правовою природою є договором факторингу (розмір грошової вимоги, яка була відступлена за спірним договором шляхом купівлі-продажу (186 359,51грн) перевищує ціну її відступлення (100000 грн.), а відтак, відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, кредитодавцем у таких кредитних правовідносинах має бути банк або інша фінансова установа. Проте, відповідач не наділений повноваженнями притаманними фінансовій установі. 02.04.2020 від третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли пояснення по суті позовних вимог [PERSON] . Третя особа зазначає, що оскільки спірний договір був укладений на підставі протоколу електронного аукціону з продажу активів ПАТ «Дельта Банк», переможцем якого стало ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус», що в свою чергу відповідає вимогам статті 51 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то вважають, що спірний договір не є договором факторингу, оскільки не містить ознак договору факторингу чи договору фінансових послуг, не передбачає отримання прибутку, та є за своєю правовою природою договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюються статтями 512-519 ЦК України. Тому, вважають, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року зустрічний позовом ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та виселення об`єднано в одне провадження із первісним позовом [PERSON] до ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги недійсним. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року закрито підготовчий розгляд справи. Призначено судове засідання для розгляду даної справи по суті позовних вимог. 14.05.2020 представником позивача за первісними вимогами подано відзив на зустрічну позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Грушевий Ю.В. просив задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та додані до неї документи. Крім того, просив відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви, огляду на доводи викладенні у відзиві від 14.05.2020р. Представник відповідача - адвокат Крушельницька М.Р. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Також просила задовольнити зустрічні позовні вимоги, з урахуванням їх збільшення, в повному обсязі. Представники третіх осіб - АТ «Дельта Банк» та ФГВФО, в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Проте причину неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні як первісного так і зустрічного позовів, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2301/0508/88-1002, згідно з яким [PERSON] отримав грошові кошти у вигляді кредитної лінії що не поновлюється у розмірі 37000 доларів США на строк з 14 травня 2008 року по 13 травня 2018 року та на умовах, передбачених у цьому Договорі, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14 травня 2008 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки №2301/0508/88-1002-Z, відповідно до якого [PERSON] надав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Договору міни, посвідченого другою Черкаською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі №2-1470 30.03.1994, та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 31.03.1994р., в реєстровій книзі: 51, номер запису: 578. Право власності на Предмет іпотеки підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно за номером 18753105 від 08.05.2008р. Предмет іпотеки має загальну площу 66,7 кв.м., житлову площу 42,0 кв.м., і являє собою трикімнатну квартиру в придатному для житла стані. В подальшому, 12.08.2014 право вимоги за вказаним іпотечним та кредитним договорами, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги №1306, що виданий 25.05.2012р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., було відступлено ПАТ «Дельта Банк». 27 листопада 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №2091/К, за яким ПАТ «Дельта Банк» передало у власність ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» майнові права, які виникли та можуть виникнути у майбутньому та які включають право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, що виникли з кредитного договору №2301/0508/88-1002 від 14 травня 2008 року та іпотечного договору №2301/0508/88-1002-Z від 14 травня 2008 року, укладених між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , загальна заборгованість за договором на дату купівлі-продажу прав вимоги становить 186 359,51 грн. Вказаний договір було приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В.. та зареєстровано в реєстрі за №1005. Підставою для укладення договору стала перемога ТОВ «Агенства нерухомості «Голден Хаус» на електронному аукціоні щодо продажу прав вимоги, активів АТ «Дельта Банк» за ціною в розмірі 100000грн.. Зазначений електронний аукціон відбувся в межах процедури ліквідації АТ «Дельта Банк». Позивач у своїй позовній заяві просить визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №2091/К, укладений 27 листопада 2019 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус», у відповідності до вимог ч. 1 ст. 203, 215, 216, 1054 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Отже, за змістом статей 15, 16, 215 ЦК України визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено. Проте позивачем не доведено факту порушення його прав оспорюваним правочином, оскільки такий правочин, жодним чином не змінює обсяг прав та обов`язків позивача за договорами №2301/0508/88-1002 від 14.05.2008р. та №2301/0508/88-1002-Z від 14.05.2008р., що були предметом договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.11.2019р.. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги недійсним не підлягає до задоволення. Крім того, вказане узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 03.09.2019р. у справі №910/14255/18. Щодо позовних вимог позивач за зустрічним позовом - ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та виселення, то слід зазначити наступне. Позивач за зустрічними позовними вимогами вказує, що згідно умов кредитного договору 2301/0508/88-1002, станом на 27.11.2019р. загальна сума заборгованості [PERSON] складає 186 359,51грн., з яких: 3830,87 доларів США (еквівалент 91874,61грн.) - тіло кредиту; 1321,43 доларів США (еквівалент 31 691,46грн.) - відсотки; 45046,24грн. - пеня; 17 747,20грн. - штраф. Судом встановлено, що ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» 28 листопада 2019 року направило на адресу [PERSON] вимогу про усунення порушення (іпотечне повідомлення), а саме повернення заборгованості згідно кредитного договору № 2301/0508/88-1002, який забезпечений іпотекою, в розмірі 186 359,51грн. протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги, шляхом сплати заборгованості в повному обсязі. Також повідомлено, що у разі не виконання даної вимоги, на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», ТОВ «АН «Голден Хаус» зверне стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , шляхом позасудового врегулювання на підставі наявних застережень у Договорі іпотеки. Вказану вимогу [PERSON] , згідно рекомендованого повідомлення, отримав особисто 03.12.2019р. Проте, на час звернення до суду із зустрічним позовом, вказану вимогу не виконав. Крім того, ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» 31.01.2020 направило [PERSON] вимогу про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця з дня отримання даної вимоги. Згідно трекінгу поштових відправлень Укрпошти [PERSON] отримав 01.02.2020р. Проте, станом на 05.03.2020 вказану вимогу не виконав. Тому, ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» звернулося до суду із зустрічним позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та висилити [PERSON] із квартири, що є предметом іпотеки. Відповідно до ст. 512, 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» є єдиним власником всіх прав вимоги за вищезазначеним кредитним та іпотечним договором. Разом з тим із самого договору іпотеки та норм чинного законодавства вбачається наступне. Відповідно до розділу 1 договору іпотеки, цей договір забезпечується належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з Кредитного договору №2301/0508/88/1002 від 14.05.2008р. укладеного між Іпотекодержателем та позичальником, а також усіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов. Розділом 11 договору іпотеки сторони визначили, що іпотекодержатель набуває право вернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець, не сплатить іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливуть із основного зобов`язання, а також в інших випадках передбачених основним зобов`язанням та цим Договром, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним). Розділом 12, пунктами 12.1, 12.2, 12.3 договору іпотеки, сторони визначили, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: за рішенням суду (п. 12.1); у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 12.2); згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п.п. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору (п. 12.3). Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно зі ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленомуст.38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» звернулася до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, тобто на підставі статті 39 Закону. Разом з тим у позовній заяві позивач не вказує про наявність будь-яких підстав, що унеможливлюють йому звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, оскільки порядок задоволення вимог іпотекодержателя встановлений пунктами 12.2 іпотечного договору. Більше того в п. 12.3 вказаного договору визначено застереження про добровільну передачу предмета іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до умов розділу 11 договору іпотеки від 14.05.2008 року іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку (терміну) виконання зобов`язання (або тієї чи іншої його частини), воно не буде виконане. Виходячи із змісту умов вказаного договору іпотеки вбачається, що у разі порушення позичальником зобов`язання за кредитним договором чи іпотекодавцем зобов`язання цим договором, а також інших обов`язків іпотекодавця/позичальника, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином звернення стягнення на предмет іпотеки ставиться у залежність від неналежного виконання чи не виконання взагалі умов договору іпотекодавцем. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п., п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивач за зустрічним позовом мотивує свої вимоги тим, що у нього виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем [PERSON] .. На підтвердження своїх доводів позивач зазначає про наявність у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі 186359 грн. 51 коп. Разом з тим матеріали справи не містять жодного належного доказу на підтвердження вказаного, а саме розрахунку суми заборгованості відповідача перед позивачем. Тим більше, що строк виконання кредитного договору був встановлений умовами договору в термін з 14 травня 2008 року по 13 травня 2018 року, що визначено в п. 1.1 договору про надання кредиту на споживчі цілі №2301/0508/88-1002 від 14.05.2008 року, а ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» із зустрічним позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки звернулося до суду лише 11.02.2020 року, тобто майже через два роки після закінчення термінів виконання умов кредитного договору. Таким чином взагалі не можливо встановити чи виникло право позивача на такий вид стягнення, оскільки матеріалами справи неналежне виконання умов кредитного договору, наявність зазначеної позивачем заборгованості за ним, не стверджені, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, що визначено ч. 6 ст. 81 ЦПК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає до задоволення. Щодо вимог про виселення відповідача за зустрічним позовом [PERSON] та інших мешканців із житлового приміщення, що є предметом іпотеки, то така вимога не підлягає до задоволення, оскільки вона є похідною вимогою від вимоги ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» про звернення стягнення на предмет іпотеки в задоволенні якої судом відмовлено. Тому вирішення такої вимоги є передчасним. Проте, окремо слід зазначити, що ВСУ у своїх постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1484цс15 вказав, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР. КЦС зазначив, що за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. В судовому засіданні вже було встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки, належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни від 30.03.1994р. Тобто була набута ним до укладення кредитного та іпотечного договорів 14.05.2008р., а відтак була придбана не за рахунок кредитних коштів. З огляду на викладене, заявляючи вимогу про виселення [PERSON] та інших мешканців із квартири, що є предметом іпотеки, позивач за зустрічним позовом мав надати боржнику інше постійне жиле приміщення. Отже, з урахуванням вище наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи той факт, що ТОВ «АН «Голден Хаус»» на підтвердження своїх зустрічних позовних вимог належних доказів не надала, суд дійшов висновку, що зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенства нерухомості «Голден Хаус» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у даній справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу понесені сторонами, відшкодуванню не підлягають, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первинних та зустрічних позовних вимог. Разом з тим, суд враховує, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову було задоволено та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Враховуючи, що судом відмовлено позивачу [PERSON] в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, тому суд вважає, що на даний час відпали заходи застосовані судом для забезпечення позовних вимог останнього, а відтак їх слід скасувати, шляхом скасування арешту майна, що зареєстроване на праві власності за [PERSON] , а саме з квартири [ADDRESS] .

Outcome: dismissed