Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON], в якому просив встановити порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованої за адресою: [ADDRESS] між ним та [PERSON] згідно варіанту експертизи. Позов обгрунтовувався тим, що позивач є власником 63/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12.09.2012 року, а відповідач [PERSON] є власником 37/100 частин цього ж будинку. Рішенням Житомирської міської ради № 632 від 27.02.2014 за вказаним житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 0,0640 га. Вказується, що [PERSON] вже була розроблена технічна документація на частину земельної ділянки, на підставі якої був вказаній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер та відкрита поземельна книга. Посилаючись на порушення відповідачем норм земельного законодавства при виготовленні технічної документації на частину земельної ділянки, зокрема: порушення при встановленні меж земельної ділянки та відсутність згоди позивача як суміжного землекористувача, просив призначити судову експертизу та встановити порядок користування згідно варіанту експертизи. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту №2 висновку земельно- технічної експертизи №293/15-17 та проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, судові повістки, направлені на його адресу, повернені відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 63/100 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12.09.2012 р. №2-2605/12, зареєстрованого за № 36436915 (а.с.5). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №73577756 від 22.11.2016 вбачається, що [PERSON] є власником 37/100 частки житлового будинку № [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.1991 року, зареєстрованого за № 1-4385 (а.с. 85-86). Відповідно до п. 17.1 рішення Житомирської міської ради №632 від 27.02.2014 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], площею 0,0640 га (а.с.6). З нявної в матеріалах справи копії державного акту за №424 вбачається, що [PERSON] у приватну власність була передана земельна ділянка площею 0,0207 га за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення виконкому міської ради від 13.05.1994 року №259 (а.с.7). Відповідно ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Частиною 4 ст. 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Згідно роз'яснень частини 3 пункту 21 Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 293/15-17 від 21 лютого 2017 року, проведеної на підставі ухвали суду від 08.09.2015 року, експертом запропоновано два варіанти встановлення порядку користування співвласниками спірною земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], згідно часток співвласників будинку, при цьому другий варіант відповідає фактичному порядку користування, що склався між співвласниками. За наслідком проведеної експертизи позивач просив встановити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] за варіантом №2 експертизи. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] між співвласниками житлового будику за цією адресою, відповідно до другого варіанту судової земельно-технічної експертизи №293/15-17 від 21.02.2017 року, оскільки сторони в добровільному порядку не досягли згоди у вирішенні цього спору. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. та витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи у розмірі 4531 грн. 20 коп.

Outcome: approved