Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір дарування 1/2 частини будинковолодіння (садиби) [ADDRESS], укладений 08 квітня 2011 року між дарувальником - [PERSON] та обдарованим - [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], визнати недійсним витяг на право власності на будинку на ім'я [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що договір дарування був підписаний не [PERSON] від імені дарувальника, а іншою особою, яка намагалася підробити почерк матері, при цьому просив призначити судову почеркознавчу експертизу. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в заявах мотиви. Окрім цього, позивач не погоджуючись з висновком судової почеркознавчої експертизи, вважає, що [PERSON], яка постійно проживала з позивачем у спірному будинку не мала наміру подарувати належну їй на праві власності частину будинковолодіння [PERSON], крім того дарувальник, будучи похилого віку, мала здатність забувати. Відтак стверджують, що спірний договір дарування не міг бути підписаний особисто дарувальником [PERSON]. Просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, покликаючись на викладені в письмовому запереченні мотиви та висновок експерта. Просили відмовити в задоволенні позову повністю за безпідставністю позовних вимог. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] свій висновок №386813 від 06.02.2014 року підтримала повністю. Пояснила, що спірний договір дарування підписаний особисто дарувальником - [PERSON],однак під впливом об»єктивних незвичних чинників, тобто без навмисної зміни почерку. В судовому засіданні третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] пояснила, що оспорюваний договір дарування був підписаний [PERSON] особисто, жодних ознак неадекватності чи нерозуміння подій, що відбуваються, [PERSON] не виявляла. Жодних заперечень не висловлювала, договір прочитала і добровільно підписала. Крім того, наголосила, що [PERSON] мала волевиявлення щодо підписання такого договору ще у липні 2010 року,однак оскільки у неї не було правовстановлюючих документів на будинковолодіння [ADDRESS], то вона порадила останній скласти заповіт на ім»я Відповідача. 02 серпня 2010 року [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON], за яким заповідала Відповідачу все належне їй майно на день смерті. Позов вважає слід задовольнити. Представник третьої особи Львівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений. В судовому засіданні третя особа [PERSON] - брат Позивача та Відповідача пояснив, що оспорюваний договір дарування був підписаний особисто мамою, це йому добре відомо. Крім того повідомив, що [PERSON], не була неадекватною, а просто у зв'язку з віком мала здатність забувати. Оскільки [PERSON] постійно проживала з Позивачем, який повністю утримував спірне будинковолодіння, вважає, що позов слід задовольнити. Представник третьої особи Львівське ОКП «БТІ та ЕО» у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений. Свідки [PERSON], [PERSON], допитані в судовому засіданні не були учасниками підписання договору дарування, а пояснювали лише про взаємовідносини сторін у період до та після підписання договору. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є двою рідною сестрою [PERSON], тіткою Позивача та Відповідача. Про договір дарування та заповіти їй нічого не було відомо. Вважає, що [PERSON] не добре вчинила, подарувавши свою частину будинковолодіння [PERSON], правильно було б якби вона подарувала Позивачу,так як саме він був господарем на подвірє'ї, обробляв город, утримував будинок. Повідомила, що зауважила , що її сестра за місяць до смерті стала забувати, могла повторюватися у розмові з нею. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом Позивача та Відповідача, добре їх знає, знав також і [PERSON]. Бачив, що саме Позивач здійснював роботи по утриманню будинковолодіння по [ADDRESS], про заповіти та догорів дарування йому нічого не відомо. Неодноразово на своїй машині підвозив [PERSON] то до церкви, то до виборчої дільниці, при цьому зауважив, що остання мала здатність забувати. Заслухавши думку учасників процесу, показання експерта, свідків, дослідивши зібрані по справі докази, з"ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №386813 від 06.02.2014р. , проведеної в процесі судового розгляду, вбачається, що записи [PERSON] в двох примірниках договору дарування 12 частки житлового будинку, укладеного 08.04.2011 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] виконані [PERSON] під впливом незвичних чинників. Відповідно до частин 1, 3 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину відповідно до частин 1-3 , 5 ст. 203 ЦК не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір дарування був посвідчений нотаріусом на вираження волі самого дарувальника та підписаний особисто дарувальником [PERSON] При посвідченні договору нотаріус діяла з дотриманням вимог ст.ст. 182, 203 , 205 , 207 ЦК України, ст. 8 Закону України „ Про нотаріат" , Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, чинній на момент укладення договору. Судом встановлено, що договір дарування 1/2 частини будинковолодіння (садиби) [ADDRESS] ,укладений 08 квітня 2011 року між дарувальником - [PERSON] та обдарованим - [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], підписаний особисто дарувальником [PERSON], що стверджується висновком №386813 від 06.02.2014 року. 22 квітня 2011 року Відповідач зареєстрував право власності на частини житлового будинку [ADDRESS] , яке в нього виникло на підставі договору дарування. В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні не здобуто жодних доказів, які б свідчили про недійсність договору дарування та незаконність набуття права власності відповідача на частку спірного майна за договором дарування від 08.04.2011 року , а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed