Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

У червні 2018 року до суду звернувся позивач з позовною заявою до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 248666 грн. 99 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 22.01.2014 між АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 4176, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 184960 грн. строком на 240 місяців з зобов'язанням погасити суму кредиту не пізніше 20 січня 2034 року, а також сплачувати 18,5% річних. Позивачем всі зобов'язання за договором були виконані належним чином, а саме відповідачу був виданий кредит в розмірі 184960 грн. на купівлю об'єкта нерухомості. Відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплату нарахованих відсотків до останнього числа кожного місяця шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором складає 248666,99 грн., а саме тіло кредиту 168775,93 грн., заборгованість по процентам 64534,15 грн., інфляційне збільшення заборгованості в сумі 12645,07 грн., три проценти річних від суми заборгованості в розмірі 2711,84 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 280-282 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлена відповідач в судове засідання не прибула з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв'язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до договору про іпотечний кредит № 4176, відповідач отримала кредит у сумі 184960 грн. строком на 240 місяців з зобов'язанням погасити суму кредиту не пізніше 20 січня 2034 року, а також сплачувати 18,5% річних. Позивачем всі зобов'язання за договором були виконані належним чином, а саме відповідачу був виданий кредит в розмірі 184960 грн. на купівлю об'єкта нерухомості. Відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплату нарахованих відсотків до останнього числа кожного місяця шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачувала суми кредиту, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитом. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг №4176 від 22.01.2014, укладеного між АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] встановив, що станом на 13.04.2018 утворилась заборгованість на загальну суму 248666,99 грн., а саме тіло кредиту 168775,93 грн., заборгованість по процентам 64534,15 грн., інфляційне збільшення заборгованості в сумі 12645,07 грн., три проценти річних від суми заборгованості в розмірі 2711,84 грн. (а.с. 5-7). Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Крім того, суд зазначає, що ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON], а також стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, що підтверджено документально: квитанцією № 1072466806 від 21.05.2018 (а.с. 1) у розмірі 3730 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved