Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №ML-005/018/2007 від 27.02.2007 року в розмірі 537 529,40 грн., звернути стягнення на спадкове майно, що є предметом іпотеки, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1659 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3221885201 05 305 0103, яке перейшло у спадщину [PERSON] , [INFO] , шляхом продажу на прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження". Представник позивача в суді просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідачки в суді проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є належним позивачем у вказаній справі, коли виконавче провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №ML-005/018/2007 від 27.02.2007 року здійснюється на користь ПАТ «ОТБ БАНК». Також зазначив, що позивачем в суді не доведено розмір заборгованості померлого спадкодавця, яка існувала на момент його смерті. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» укладено Кредитний договір №ML-005/018/2007, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 95 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27.02.2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» укладено Договір іпотеки № РСL-005/018/2007, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. та зареєстрований у реєстрі за № 1967. Згідно з умовами Договору іпотеки в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1659 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3221885201 05 305 0103. У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду із позовом про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №СL-005/013/2006 від 20 січня 2006 року та кредитним договором №МL-005/018/2007 від 27 лютого 2007 року. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 червня 2010 року солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 січня 2006 року у розмірі 20 919,70 доларів США, що по курсу НБУ становить 166 796,95 грн., пеню за невиконання договірних зобов`язань у розмірі 6 355,32 грн., та заборгованість за договором від 27 лютого 2007 у розмірі 97 710,00 доларів США, що по курсу НБУ становить 779 066,47 грн., пеню у розмірі 17 795,51 грн., а також витрати на державне мито у розмірі 1 700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. 02 грудня 2010 року на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області видано виконавчі листи №2-1356/2010. Рішенням апеляційного суду Київської області від 07 жовтня 2014 року заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09.06.2010 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 січня 2006 року та 27 лютого 2007 року відмовлено. 05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТБ Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договорами №CL-005/013/2006 від 20 січня 2006 року та № ML-005/018/2008 від 27 лютого 2007 року укладеним між банком та [PERSON] та договорами поруки № SR-005/013/2006 від 20 січня 2006 року та № SR-005/018/2008 від 27 лютого 2007 року укладеним між банком та [PERSON] . Крім того, відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 05.11.2010 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у зв`язку з укладенням Договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 05.11.2010 року між Фактором та Клієнтом, за яким Клієнт передав Фактору права вимоги за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до даного Договору, укладеними між Клієнтом та позичальниками Клієнта, перелік яких міститься в Додатку № 1 до даного Договору, що забезпечений іпотекою/заставою за Договорами Іпотеки/Договорами застави, перелік яких міститься в Додатку № 1 до даного Договору, укладеними між Клієнтом (в Договорах забезпечення іменується «Іпотекодержатель» чи «Заставодержатель») та Боржниками/Третіми особами (в Договорах забезпечення іменується - «Іпотекодавець(вці)» чи «Заставодавцеь(вці)»), Сторони домовились про наступне: Клієнт передає та відступає Фактору сукупність прав, належних Клієнту за Договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно; За цим Договором до Фактора переходять всі права Клієнта як сторони, що іменується «Іпотекодержатель» чи «Заставодержатель» у зобов`язаннях, які виникли на підставі Договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки/застави). 20 червня 2014 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у виконавчому провадженні, відкритому щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1356/10 року від 02 грудня 2010 року про стягнення суми заборгованості з [PERSON] . Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у виконавчому провадженні, відкритому щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1356/10 року від 02 грудня 2010 року про стягнення суми заборгованості з [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного пану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. У зв`язку зі смертю Позичальника, відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України та у відповідності до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області вимогу кредитора від 28.07.2014 року №1824 про надання відомостей щодо прийняття спадщини та про задоволення вимог кредитора за рахунок спадкового майна. У вимозі кредитора зазначено, що станом на дату смерті позичальника, а саме 19.06.2014 року залишок заборгованості за кредитним договором №ML-005/018/2007 від 27.02.2007 року становить 20 766.17 доларів США, що еквівалентно 246 076,56 грн. за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку заборгованості - залишку заборгованості за кредитом та 1 225 428,48 грн. пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №ML-005/018/2007 від 27.02.2007 року становить 1 471 505 грн. 04 коп. В матеріалах спадкової справи № 391/2014 до майна померлого [PERSON] міститься розрахунок заборгованості останнього за кредитним договором №ML-005/018/2007 від 27.02.2007 року , яка станом на 19 червня 2014 року, тобто на день смерті спадкодавця, становить 20 766.17 доларів США - залишку заборгованості за кредитом та 1 225 428,48 грн. - пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» №1098 від 17 липня 2013 року [PERSON] повністю погасив заборгованість по кредитному договору №CL-005/013/2006 від 20 січня 2006 року. Як вбачається з листа ПАТ «ОТП Банк» №12-4/12187 від 09 жовтня 2013 року у зв`язку із частковим погашенням заборгованості, станом на 10 березня 2013 року борг за виконавчим листом №2-1356/2010 від 02 грудня 2010 року становить 286 659 грн. 01 коп. 16 грудня 2014 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] , яка діяла в інтересах малолітнього [PERSON] . 25 листопада 2016 року постановою старшого державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1356 виданого 02 грудня 2010 року закінчено у зв`язку із смертю боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Як передбачено ч. 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1- 4 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Як передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Згідно ч.ч. 1- 2 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. У разі видачі заставної перехід права власності на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва. Із аналізу норм вказаних вимог законодавства вбачається, що суд за позовом кредитора може звернути стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, лише у разі відмови спадкоємця повністю задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу. Разом з тим, з матеріалів справи неможливо встановити, який саме розмір заборгованості [PERSON] існував перед позивачем на момент смерті боржника. Так, наявний в матеріалах спадкової справи розрахунок заборгованості наданий позивачем не може розцінюватися судом, як належний та допустимий доказ з наспутних підстав. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Разом з тим, позивачем суду не надані первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У той же час в матеріалах справи містяться суперечливі дані щодо розміру заборгованості [PERSON] , які в суді не усунуто. Зокрема, як вбачається з листа ПАТ «ОТП Банк» №12-4/12187 від 09 жовтня 2013 року у зв`язку із частковим погашенням заборгованості, станом на 10 березня 2013 року борг [PERSON] за виконавчим листом №2-1356/2010 від 02 грудня 2010 року становить лише 286 659 грн. 01 коп. Доводи представника позивача про те, що вказана в листі ПАТ «ОТП Банк» №12-4/12187 від 09 жовтня 2013 року заборгованість стосується іншого кредитного договору №CL-005/013/2006 від 20 січня 2006 року належними доказами в суді не підтверджені. Крім того, відповідно до довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» №1098 від 17 липня 2013 року [PERSON] повністю погасив заборгованість по кредитному договору №CL-005/013/2006 від 20 січня 2006 року. Не підтвердженими належними, допустимими та достатніми доказами в суді залишилися й доводи представника позивача про те, що розмір заборгованості [PERSON] фактично залишився незмінним, а розбіжності в матеріалах справи спростовуються коливанням курсу долару США до національної валюти. Відтак, доказів на підтвердження дійсного розміру заборгованості [PERSON] перед позивачем, що існувала на день його смерті суду не представлено, відповідних бухгалтерських документів (виписки по картковому рахунку, тощо) позивачем не подано, коли наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості вимогам 76-80 ЦПК України не відповідає та не є допустимим доказом. Відтак наявні в матеріалах справи суперечності щодо дійсного розміру заборгованості [PERSON] на момент його смерті на основі належних, допустимих і достатніх доказів не усунуто. Таким чином позивачем в суді не доведено, що у померлого [PERSON] існував такий розмір заборгованості, який є підставою для звернення стягнення на спадкове майно в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Крім того, суд звертає увагу й на те, що поданий позивачем витяг з додатку №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», згідно якого загальна сума основного боргу боржника становить 93 335,09 доларів США, всіх необхідних реквізитів офіційного документу не містить та обома сторонами не підписаний. Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що позов в суді є недоведеним, а тому достатніх підстав для його задоволення не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed