Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], [PERSON]; зобовязати Управління ДМС у Чернігівській області зняти з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], [PERSON]. Позов мотивовано тим, що позивачка є власником квартири, що знаходиться за адресою: Чернігів, [ADDRESS]. Після отримання ордера на квартиру, вона вдруге вийшла заміж і прописала свого чоловіка. В 1998 році вона вдруге розлучилася. З відповідачем проживають окремо, проте він іноді приїжджає, а потім на кілька місяців зникає і проживає з іншою сімєю, проте з реєстраційного обліку не знявся. Починаючи з 1998 року у неї склалися неприязні стосунки з відповідачем, між ними постійно виникають конфліктні ситуації. В 2001 році колишній чоловік знову приїхав і вже зі своєю донькою [PERSON], вона їх прийняла та піклувалася довгий час про дитину. В 2001 році відвела дитину до дитячого садка № 26, а в 2004 році до школи № 24. Через деякий час колишній чоловік зі своєю дочкою знову поїхав. В 2014 році вона звернулася до прокуратури м. Чернігова, її заяву направили до міліції, де з відповідачем була проведена бесіда профілактичного характеру і винесено офіційне попередження щодо недопущення вчинення сварок. Після звернення до прокуратури вона неодноразово просила відповідача знятися з реєстрації, але так нічого не змінилося. Вказує, що коли відповідач приїжджав, то провокував конфліктні ситуації та принижував її у власному житлі, умови проживання є нестерпними для позивача. Той факт, що в квартирі і досі зареєстрований колишній чоловік, заважає позивачу повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм житлом. Своїми протиправними діями відповідач порушує право позивача на вільне користування приватною власністю. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала. Одночасно пояснила, що вона з відповідачем уже вдруге розлучилась. У нього на батьківщині є інша сімя: дружина та діти . Він кожен рік, на два місяці, зимою їздить туди. Минулого року їздив влітку. Проживаючи із нею , відповідач кожного місяця дає їй дві тисячі гривень на їжу, плюс платить за квартиру . Останній раз він дав їй на комунальні послуги пять тисяч гривень. На даний час він з нею розлучений , тому позивачка просить задовольнити її позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування її житлом. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив , що він проживає з позивачкою з 1987 року, не дивлячись на те що двічі розлучались. Зараз з нею проживає в цивільному шлюбі. Вони разом ходять на роботу, з роботи , разом ведуть спільне господарство, він дає їй гроші на їжу, платить за комунальні послуги . Раніше з ними , 10 років проживала його донька , але із-за того, що позивачка не хотіла прописати дочку до себе, він змушений був відвести дочку на батьківщину , щоб там отримати паспорт . Після того , дочка залишилась там, продовжує навчання у вузі. З позивачкою він проживає 10 місяців на рік, а до дітей їздить тільки на два місяці , в січні , лютому. Пояснює, що 32 роки проживає у м. Чернігові, має тут роботу , проживає із позивачкою , допомагає їй по господарству , іншого житла немає , тому не бачить причин для задоволення позову. Навіть , після подачі позову , вони продовжують разом проживати , відпочивати та працювати . Представник третьої особи в судовому засіданні вважає, що в задоволенні позову щодо зобов»язання УДМС України в Чернігівській області зняти відповідача з реєстраційного обліку слід відмовити, посилаючись на обставини викладені в поясненні (а.с.21-22). Заслухавши пояснення осіб , які беруть участь у справі, дослідивши матеріали даної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав : Судом встановлено, що позивач [PERSON] двічі укладала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про розірвання шлюбу ( а.с. 13, 14) Після розірвання шлюбу 21.10.1994 року , [PERSON] 21.06.1995 року видано ордер на житлову площу в гуртожитку № 371, на право заняття з сімєю із 2 чоловік житлової площі в гуртожитку по вул. Ушинського, буд. 6-а кімната 73 у м. Чернігові, розміром 17 кв.м (а.с.9). З 28.05.1997 року [PERSON] отримала дану квартиру у власність , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло ( а.с.12) [PERSON] Мамедхалі прописаний в даній квартирі з 26.06.1997 року, що підтверджується довідкою КП « Новозаводське» Чернігівської міської ради ( а.с.11) 06.02.1998 року шлюб між позивачкою та відповідачем вдруге розірвано . Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] на підтвердження доводів позовної заяви надала копію акту про не проживання особи за місцем реєстрації , згідно якого троє осіб засвідчили , що за адресою : [ADDRESS] . починаючи з 19.01.2017 року фактично не проживає [PERSON]М.( а.с 10) Однак, в даному акті відсутня дата його складання та позивачем не надано оригінал вищезазначеного акту для огляду в судовому засіданні, а тому суд в силу ст.ст. 58,59 ЦПК України оцінює зазначений акт як неналежний та недопустимий доказ. В судовому засіданні як позивачка, так і відповідач підтвердили, що продовжують проживати разом, за винятком двох місяців у році , коли відповідач відвідує своїх дітей за місцем їхнього проживання. Також, сторонами підтверджено , що відповідач надає позивачці кошти на ведення спільного господарства та повністю сплачує комунальні послуги . Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи зі змісту норм ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Цивільним законодавством України, а саме ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", від 11.12.2003 року, визначено, що місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Поважні причини відсутності визначені ч.3 ст.71 Житлового кодексу, перелік таких є вичерпним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Дослідивши докази у справі суд приходить до висновку , що підстав вважати , що [PERSON] не проживає з позивачкою в період з січня 2017 року в квартирі , яка належить позивачці на праві власності немає. Навпаки , судом встановлено , що відповідач постійно проживає за адресою своєї реєстрації , веде з позивачкою спільне господарства та повністю сплачує комунальні послуги . В судовому засіданні суду не надано жодного доказу того, що відповідач [PERSON] порушив права позивача щодо її власності. Не надано суду доказів про те, що у відповідача є інше житло. За таких обставин , суд прийшов до висновку , що правові підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] відсутні, тому позов не підлягає задоволенню . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed