Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

06.10.2017 року позивач звернулась до Фастівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Фастівським об`єднаний міський військовий комісаріат, Міністерство оборони України про усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаною зі смертю військовослужбовця, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі,\~ який в 1994 році було розірвано. Від шлюбу [INFO] рокуу них народився син [PERSON] , який був призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий\~ період та направлений для проходження військової служби до військової частини п/п 3036. [INFO] [PERSON] помер, смерть настала під час виконання обов`язків військової служби при участі в антитерористичній операції в районі виконання бойових завдань за призначенням. Позивачка отримала статус члена сім`ї загиблого та має право на пільги відповідно до\~ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідач [PERSON] з моменту розірвання шлюбу фактично з 1994 р. спільно з сином не проживав, не був пов`язаний з ним спільним побутом, фактично самоусунулася від його виховання, матеріальної допомоги не надавав. Позивачка матеріально утримувала сина\~\~та належним чином піклувалась про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.\~Крім цього, рішенням Полтавського районного суду від 06.05.2005 року [PERSON] визнано\~ безвісно відсутнім. Враховуючи те, що відповідач самоусунувся від виконання свого обов`язку щодо утримання сина, тому існують всі підстави для усунення відповідача [PERSON] від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця [PERSON] , за аналогією з положеннями Цивільного Кодексу, що встановлюють порядок усунення від спадкування спадкоємця, який ухилявся від виконання обов`язків щодо утримання спадкодавця. В судовому засіданні позивач та її представник надали пояснення, аналогічні викладеним в позові та вказали, що після смерті сина, під час звернень позивачки до Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату з приводу оформлення документів для призначення допомоги, стало відомо, що з аналогічними вимогами про отримання такої допомоги звертався чоловік, який назвав себе батько померлого військовослужбовця [PERSON] та бажав отримати допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, знайомі, які бачили цього чоловіка, впізнали в ньому [PERSON] . Позивач зазначила, що маючи лише свідоцтво про народження сина та паспорт, відповідач може скористатись ситуацією та отримати таку допомогу, хоча права на її отримання він не має. На підставі зазначеного просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, що підтверджується розміщеним в газеті «Урядовий кур`єр» від 19 жовтня 2017 року № 196 (6065) оголошенням про його виклик до суду. Представник третьої особи Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату в судове засідання не з`явився, надавши суду письмові пояснення, відповідно до яких вказав, що Фастівський ОМВК не наділений повноваженнями щодо усунення особи від отримання виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців Збройних Сил України. Представник третьої особи Міністерства оборони України, який був повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.\~ Заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом державної реєстрації\~ актів цивільного стану Полтавського районного управління\~ юстиції Полтавської області 12.05.2011 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний запис за №\~ 203 від 26.09.1994 р. (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Дорогинською с/радою Фастівського району Київської області, [INFO] народився [PERSON] , батьком зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с.6). Відповідно до довідки, виданої Фастівським ОМВК від 29.06.2016 р. за № 4/1332, солдат [PERSON] відповідно до наказу військового комісара Фастівського ОМВК Київської області від 02.04.2015 р. призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини п/п 3036 (а.с.13). 30.03.2017 р. укладено контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України на посаді рядового, сержантського та старшинського складу між [PERSON] та командиром 300 навчального танкового полку 169 навчального центру Сухопутних військ Збройних Сил України, полковником [PERSON] (а.с.10-11). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28.08.2017 р. Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській обл., [INFO] [PERSON] помер (а.с.7). Смерть [PERSON] настала під час виконання обов`язків військової служби при участі в антитерористичній операції в районі виконання бойових завдань за призначенням, що підтверджується довідкою про причину смерті від 22.08.2017 р. до форми № 106/о№ 1702 (а.с. 14). Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби передбачена ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". (ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») Частиною 6 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються визначені у ч.16-4 Закону. Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року (далі Порядок). Відповідно до п. 5 Порядку, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання. Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Таким чином, одноразова допомога - гарантована державою виплата, право на отримання якої мають, у тому числі,члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, які визначаються відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають,пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ст.121 Сімейного Кодексу України, права та обов`язки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.ст. 150, 157, 166 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ст. 155, 180 Сімейного Кодексу України, батьки мають право і зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття В судовому засіданні встановлено з пояснень позивача, що після розірвання шлюбу [PERSON] вони проживали окремо, не вели спільного господарства, будь-якої участі у вихованні та утриманні сина відповідач не приймав. Як вбачається з довідок від 19.09.2017 р.\~ № 1263 та № 1261 від\~ 19.09.2017 р., виданих секретарем комітету Л.Діденко, [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстрована та проживала разом с сином [PERSON] до дня його смерті, вели спільне господарство, [PERSON] знаходився на утриманні\~ сина (а.с. 17). Відповідно до довідки від 21.09.2017 року № 159, виданої Фастівським НВК «Ліцей інформаційних технологій Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №9», [PERSON] навчався у зазначеному навчальному закладі з 1 по 9 клас та отримав в 2004 році свідоцтво про базову освіту. Батько [PERSON] за роки навчання сина у школі не з`являвся (а.с. 20).\~ Судом було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] долею свого сина не цікавився, матеріальну допомогу не надавав, будь-якої участі у житті [PERSON] не приймав. Також судом встановлено, що рішенням Полтавського районного суду від 06.05.2005 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім (а.с.9). Так, безвісна відсутність\~- засвідчений у судовому порядку факт довготривалої відсутності фізичної особи в місці свого проживання, якщо не вдалося встановити місце її перебування. Визнання громадянина безвісно відсутнім тягне за собою ряд правових наслідків, але не відображається на його правоздатності та дієздатності. Громадянин, що перебуває живим, не перестає бути суб`єктом права. Такими наслідками є: встановлення опіки над майном, припинення зобов?язань, тісно пов?язаних з особою, яка безвісно відсутня. Будь-які інші наслідки визнання фізичної особи безвісно відсутньою у ЦК України не зазначені. Дійсно, цивільна правоздатність фізичних осіб - це здатність особи мати права і обов`язки, вона виникає з моменту народження (спадкові права - з моменту зачаття) і припиняється в момент смерті. Однак, виходячи з сукупного аналізу наведених вище положень законодавства, можна зробити висновок, що за життя правоздатність може бути обмежена, зокрема, за судовим рішенням. Правоздатність як самостійна категорія є вираженням загальної можливості бути носієм прав і обов`язків, проте окремі фізичні особи можуть володіти суб`єктивними правами. Правоздатність не можна ототожнювати із наявними суб`єктивними правами фізичних осіб. Мова про суб`єктивні права може йти лише у зв`язку з певним суб`єктом, у даному разі окремою фізичною особою. Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах право одного з батьків загиблого військовослужбовця на отримання відповідної допомоги нерозривно пов`язане з фізичною особою (батьком), який має певний статус безвісно відсутня особа, тобто його суб`єктивне право на отримання допомоги обмежене цим статусом. Стаття 45 Цивільного кодексу України говорить про те, що, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо отримано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. З аналізу зазначеної норми з`ясовуємо, що законодавством передбачено дві підстави скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою: її особиста поява та отримання відомостей про місце її перебування. Окрім вищевказаного формального наслідку з`явлення особи (скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою) наступають фактичні наслідки поновлення особисто-правового статусу особи. На час розгляду справи жодного підтвердження про скасування рішення суду про визнання [PERSON] безвісно відсутнім не надано, тобто обставин, які свідчать про поновлення його суб`єктивного права на отримання допомоги, в ході розгляду справи не встановлено. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є хрещеною померлого [PERSON] , суду показала, що разом з позивачкою [PERSON] була на прийомі у військового комісара з приводу оформлення документів для отримання допомоги. Під час очікування вона побачила чоловіка, який підійшов до неї та представився [PERSON] , повідомивши, що також\~ бажає нарівні з позивачкою отримати грошову допомогу у зв`язку із загибеллю сина. Свідок впізнала у ньому батька [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є заступником голови Асоціації ГО учасників бойових дій та АТО м. Фастова, суду показав, що особисто знайомий з матір`ю померлого [PERSON] , знає, що вона виховувала його сама, про існування у [PERSON] батька взагалі нічого не знав. Свідок показав, що під час особистого прийму громадян у військового комісара, на якому він був особисто присутній, до комісара звернувся чоловік, який назвався батьком померлого [PERSON] та повідомив, що хоче отримати допомогу у зв`язку зі смертю сина. Свідок також повідомив, що він намагався з`ясувати у цього чоловіка, чому він за життя сина будь-якої участі у його житті не приймав, однак останній конкретної інформації не повідомив та пішов. Згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання свідка це повідомлення про відомі\~ йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. При оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Судом прийнято до уваги, що покази цих свідків є узгодженими та тотожними, хоча ці особи були учасниками різних подій, тому суд приходить до переконання, що такі покази можуть вважатися належними доказами у справі, можуть буди джерелом достовірної інформації, а тому суд їх приймає. Таким чином, з огляду на встановлені обставини вбачається, щона виплату одноразової грошової допомоги, пов`язаною зі смертю військовослужбовця [PERSON] під час виконання ним обов`язків військової служби, можуть претендувати дві особи матір [PERSON] та батько [PERSON] , який визнаний безвісно відсутнім. Як відомо з пояснень свідка [PERSON] , який перебуває на службі у Фастівському об`єднаному міському військовому комісаріаті, заявнику для призначення одноразової допомоги необхідно надати лише документ, що підтверджує його спорідненість з померлим, а всі інші документи готує та збирає комісаріат. З огляду на зазначене існує велика ймовірність, що [PERSON] , маючи на руках копію свідоцтва про народження сина, зможе реалізувати свій намір та звернутись за отриманням такої допомоги, без попереднього скасування рішення про визнання його безвісно відсутнім. Статтею 16 ч.2 п.1 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права або усунення від такого права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не поновив своє суб`єктивне право на отримання допомоги, яке обмежене статусом безвісно відсутня особа, тобто на даний час не має права на отримання державної грошової допомоги пов`язаної із загибеллю сина військовослужбовця, тому від права на отримання даного виду допомоги його слід усунути. Таке рішення суду, перш за все, спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може отримати частину такої допомоги, порушивши тим саме права позивачки [PERSON] , як матері загиблого, на соціальний захист, гарантований статтею 46 КонституціїУкраїни, на гарантовані державою певні можливості отримати матеріальну підтримку у виглядіодноразової грошової допомоги пов`язаною зі смертю сина-військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved