Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] у якому просить визнати недійсними: заповіт від 06.09.1994 р., посвідчений Державним нотаріусом Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори Ковток А.І., зареєстрований у реєстрі за № 1у-1863; дублікат даного заповіту від 25 серпня 2011 року, зареєстрований за № 1-37, виданий державним нотаріусом Київського державного нотаріального архіву Зубченком Р.О., а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 лютого 2012 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за № 487. Вимоги мотивує тим, що після смерті її рідної сестри [PERSON], яка померла [INFO], вона 05 серпня 2011 року звернулася до Сьомої Київської держаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В подальшому отримала відповідь від 13.08.2011 року про те, що спадкову справу заведено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Після звернення до вказаного приватного нотаріуса їй стало відомо, що її сестра [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON], яким заповіла квартиру [ADDRESS]. За життя її сестра [PERSON] переважно проживала з нею, між ними завжди були дружні і довірительні стосунки, постійно були разом, майже не розлучалися, одна одну підтримували. Після трагічної загибелі у 1990 році доньки [PERSON], у її сестри [PERSON] були напади істерії, глибока депресія, тому для зміни обстановки вона (позивачка) купила будинок в Одеській області де вони постійно проживали з 1991 року по 1998 рік, в подальшому повернулись до м. Києва. Їхній рідний брат [PERSON], який є батьком відповідачки, хотів відібрати придбаний нею будинок в м. Кодима, Одеської області, де вона із сестрою проживала. З приводу цього відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 206 КК України у якій Кодимським районним судом 30 серпня 1994 року винесено вирок, при цьому заповіт написано 06 вересня 1994 року, тому є дивним, що її сестра після вироку суду поїхала в м. Київ виписувати заповіт на доньку брата. Проте в дійсності вона із [PERSON] відразу після суду їздили перевідати хвору дружину брата її чоловіка до м. Роздільня, а в період з 02 вересня 1994 р. по 10 вересня 1994 року сестра [PERSON] захворіла на ангіну і до її видужання вони знаходилися у брата її чоловіка [PERSON] Тому також дивно, що хвора [PERSON], перебуваючи з нею у м. Роздільня у родичів, мала б фізичну можливість та гостру потребу терміново поїхати до м. Києва скласти 06.09.1994 р. заповіт на доньку їхнього брата, з яким на той час виник конфлікт, який на них нападав і погрожував. Крім того, в порушення вимог Інструкції вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у оскаржуваному заповіті не зазначено дату і місце народження заповідача, заповіт написано від руки, проте жодного посилання на те хто писав, чи заповідач особисто, чи нотаріус зі слів заповідача не відомо, хоча на той час державні нотаріальні контори були забезпечені друкарськими машинками, тому якщо заповіт робився за межами нотаріальної контори про це не зазначено у посвідчувальному написі, не вказано яким чином з»ясовано дієздатність особи коли та перебувала у іншому місці за межами Київського міського нотаріального округу. Також не зрозуміло чому після засвідчення нотаріусом [PERSON] справжності копії заповіту його оригінал не було долучено до спадкової справи і він знаходився у відповідачки, після чого зник. Про втрату оригіналу заповіту не було жодних офіційних заяв, оголошень та повідомлень. Завірена нотаріусом копія заповіту та виданий Київським міським нотаріальним архівом дублікат різняться у написанні, що дає підстави вважати те, що оригіналу документу не існує, [PERSON] заповіт не складала, наявні документи є підробленими і сфальсифікованими, а втрата заповіту є знищенням доказів. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовну заяву та вкладні у ній обставини. Позивачка додатково пояснила, що [PERSON] не могла скласти заповіт 06.09.1994 р., так як в цей час жила з нею в селі та в м. Київ не їздила, сестра ніколи не повідомляла її про свій намір залишити належну їй квартиру відповідачці, про заповіт їй стало відомо від [PERSON] під час поховання [PERSON] Із сестрою [PERSON] вони ніколи не сварилися. Відповідачка та її представники [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на безпідставність і надуманість вимог. При цьому відповідачка пояснила, що дублікат заповіту був виготовлений у зв»язку з тим, що після початку оформлення спадщини у неї були викрадені документи, про що було подано заяву в міліцію, через це було отримано у нотаріальному архіві дублікат, який подано нотаріусу для оформлення спадщини. Позивачка та [PERSON], які є її тітками, ворогували давно через будинок, який позивачка купила та оформила лише на себе, хоча половину коштів на будинок давала татка [PERSON], через що її батько захищав [PERSON], тому позивачка сварилася з її батьком. Під час складання заповіту її тітка [PERSON] жила в селі, проте окремо від позивачки у свого цивільного чоловіка. Тоді ж [PERSON] їздила у м. Київ, за кордон у Польщу, в Росію, часто приїздила до неї у Львів, жила у неї по декілька місяців, ходила там у лікарню. Коли перший чоловік тітки [PERSON] помер, після того [PERSON] ще проживала з другим чоловіком у м. Коломиї, а останні роки тітка мешкала у м. Києві. Їй було відомо про заповіт [PERSON], оригінал якого тітка [PERSON] дала їй більше п»яти років тому. Позивачка працювала лікарем у лікарні та сама написала довідку про хворобу [PERSON] у вересні 1994 р. Померла [PERSON] у м. Києві, перед її смертю вона жила з тіткою [PERSON], до цього тітка лежала в лікарні, вона за нею доглядала, позивачка не знала, що померла [PERSON] Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], представник Головного управління юстиції в м. Києві та державний нотаріус Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори Ковток А.І. в судове засідання не з»явилися, про дату, час та місце розгляду справи треті особи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як убачається зі змісту спірного заповіту, [PERSON] 06 вересня 1994 року в м. Києві склала заповіт за яким на випадок своєї смерті належну їй квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла [PERSON] Заповіт посвідчений 06.09.1994 р. державним нотаріусом Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори Ковток А.І., зареєстрований у реєстрі за № 1у-1863 (а.с. 149, т.1). Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 17, т.1). Відповідно свідоцтва про народження [PERSON] та Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відносно [PERSON], остання та позивачка є рідні сестри, оскільки мають спільних батьків (а.с. 21, 22, т. 1). Згідно вимог Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, до спірних правовідносин в частині визнання заповіту недійсним слід застосовувати норми Цивільного кодексу України у редакції від 18.07.1963 року. Відповідно до ст. 534 ЦК України (у ред. 1963 р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Позивачка просить визнати недійсним вищевказаний заповіт від 06.09.1994 року р. з тих підстав, що заповіт є підробленим, оскільки [PERSON] не складався, а також заповіт було посвідчено з порушенням законодавства. Вимоги щодо складання заповіту на час спірних правовідносин були визначені статтею 541 ЦК України (у ред. від 18.07.1963 р.), відповідно до якої заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладання, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК України (у ред. від 18.07.1963 р.), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. На підтвердження заявлених вимог позивачкою надано довідки видані Лісогірською сільською радою Кодимського району Одеської області від 28.11.2011 року за №№ 813, 814 про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали в с. Лісогірка без реєстрації місця проживання з кінця 1991 року по 1998 рік включно, а також надана довідка Роздільнянської районної лікарні Одеської області від 10.09.1994 р. без вихідного номеру у якій зазначено про те, що [PERSON] з 02.09 по 10.09.1994 р. зверталася до Роздільнянської районної поліклініки з діагнозом ОРВІ та ангіною (а.с. 6, 18, 19, т.1). Однак до даних довідок суд відноситься критично, оскільки вони не підтверджують саме факт події в часі 06.09.1994 р., коли був складений спірний правочин, на доведення того, що виключало б можливість перебування [PERSON] у м. Києві. З боку відповідачки суду надана довідка КЗ «Роздільнянська центральна районна лікарня» від 24.07.2013 р. за вих. № 327 з повідомленням про те, що гр. [PERSON] в період з 02.09.1994 р. по 10.09.1994 р. до їхнього закладу за медичною допомогою не зверталася (а.с. 125, т.1). Також суд не може прийняти як належний доказ на підтвердження вимог вирок суду Кодимського району Одеської області від 30.08.1994 р., постановлений відносно [PERSON], який з пояснень позивачки є батьком відповідачки, оскільки зі змісту вироку не вбачається конфліктів між засудженим та спадкодавцем [PERSON], а також між останньою та відповідачкою (а.с. 11, т.1). Згідно довідок ЖБК «Україна» від 04.08.2011 р., [PERSON] була постійно зареєстрована в [ADDRESS] з 12.02.1970 р. до дня смерті [INFO] (а.с. 208, 210, т.1). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.03.2014 р. у справі була призначена судова почеркознавча експертиза для з»ясування питання щодо належності наявного на спірному заповіті підпису [PERSON] (а.с. 4, 5, т. 2). За результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи на виконання ухвали суду судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз складено висновок від 13.05.2014 р. за № 3533/3534/14-32, яким встановлено, що підпис від імені [PERSON] на заповіті від 06.09.1994 р. складеного на ім»я відповідачки виконано рукописним способом кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки чи використання технічних засобів виконано [PERSON] (а.с. 19-22, т. 2). Крім того, позивачкою визнані ті обставини, що [PERSON] приїздила у гості до відповідачки у м. Львів, також [PERSON] пояснила, що за місяць до смерті у м. Львові [PERSON] захворіла, відповідачка привезла [PERSON] в м. Київ, де остання два тижні лежала у лікарні в стаціонарі, про що їй відомо не було. Суд також враховує ті обставини, що 27.07.2011 року [PERSON] була видана довіреність на ім»я [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована у реєстрі за № 3184, за якою [PERSON] уповноважила відповідачку бути її представником у відповідних органах, у тому числі з питань оформлення документів щодо об»єктів нерухомого майна (а.с. 116, т.1). Вищевказане свідчить про фактичне вільне волевиявлення [PERSON] щодо складання заповіту і оформленню квартири на користь відповідачки. Також позивачка просить визнати недійсним заповіт, його дублікат та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, як такі, що не відповідають вимогам законодавства, оскільки у заповіті не зазначена дата і місце народження заповідача, не вказана особа, яка його писала, в посвідчувальному написі відсутні відомості чи робився заповіт за межами нотаріальної контори та дублікат заповіту не відповідає оригіналу. Згідно ст. 45 Закону України «Про нотаріат», при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. На час посвідчення заповіту була чинна Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року № 185 (далі по тексту Інструкція), пунктом 82 якої було визначено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладання, підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу). Як убачається із тексту спірного заповіту, він складений з дотриманням вищевказаних вимог діючого на той час законодавства, а саме складений у письмовій формі із зазначенням часу, місця його укладення, підписаний [PERSON], нотаріально посвідчений. Вказання дати і місця народження заповідача у заповіті на час його посвідчення Інструкцією передбачено не було. Разом з тим, відповідно до п. 13 Інструкції, при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Установлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, але не є громадянином України, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Згідно ст. 41 Закону України «Про нотаріат» та п. 11 Інструкції, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори. В окремих випадках, коли громадянин не може з»явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняються поза приміщенням державної нотаріальної контори, в посвідчувальному написі і в реєстрі нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаним приміщенням. Пунктом 19 Інструкції визначено, що усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Судом було витребувано із Київського державного нотаріального архіву та оглянуто в судовому засіданні оригінальний примірник спірного заповіту та Книгу реєстрів Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори за 1994 рік. Заповіт [PERSON] був зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій 06.09.1994 року за № 1у-1863 із заповненням відповідних граф, у тому числі зазначені паспортні дані заповідача, які відповідають даним номеру, серії, даті та місця видачі паспорту, що містяться у формі № 1, оригінал якої витребовувався судом для проведення почеркознавчої експертизи. В подальшому паспорт [PERSON] обмінювався 08.02.1996 р. (а.с. 113 зв., т. 1). Отже, особа заповідача [PERSON] нотаріусом встановлювалася за паспортом. Також у книзі реєстрів нотаріальних дій номери записів, що передують нотаріальній дії 1у-1863 за яким зареєстрований заповіт [PERSON], та номери записів в подальшому записані у послідовному порядку, книга пронумерована, прошнурована, скріплена печаткою, містить засвідчувальний лист, що виключають підроблення документу. Державним нотаріусом Ковток А.І. посвідчувальний напис на спірному заповіті зроблений по формі № 35, як це було передбачено наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження форм реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, нотаріальних свідоцтв, посвідчувальних написів на угодах і засвідчувальних документах» від 07.02.1994 року № 75, відповідно до якого: Форма N 35 Посвідчувальний напис на заповіті "---" --------------- 19--- року цей заповіт посвідчено мною -----------------, -------------------------- нотаріусом (прізвище та ініціали) (державним, приватним) ------------------------------------------------------------------ (найменування державної нотаріальної контори, нотаріального округу) Заповіт підписано гр. --------------------------------------- (прізвище, ім'я, по батькові заповідача) у моїй присутності. Особу заповідача встановлено, дієздатність його (її) перевірено. Зареєстровано в реєстрі за N ----------- Стягнуто ------------------------------- (Державного мита, плати) ------------------------------- нотаріус (Державний, приватний) Печатка Підпис Як убачається із посвідчувального напису на заповіті [PERSON], заповіт посвідчений з дотриманням вищевказаної форми № 35 та вчинений в державній нотаріальній конторі. Посилання позивачки на ті обставини, що невідомо ким був написаний заповіт і про це не зазначено у заповіті, та з»ясування даного питання правового значення при вирішення спору не має, оскільки законодавством, що регулює спірні правовідносини не передбачено зазначати особу, якою виготовлявся текст заповіту, разом з тим вимагається його письмова форма, при цьому заповіт був підписаний заповідачем. Відповідачка повідомила про те, що дублікат заповіту отримувався у зв»язку із викраденням у неї оригіналу. При цьому позивачкою в спростування втрати оригіналу заповіту суду надано лист т.в.о. начальника Лінійного відділу на ст. Київ-Пасажирський УМВС України на Південно-західній залізниці від 07.07.2014 року про те, що за зверненням [PERSON] проводились заходи, направлені на встановлення місцезнаходження документів, виданих на ім»я [PERSON], 19.08.2011 р. остання із заявою про втрату документів не зверталась (а.с. 48, т.2). Однак, до вказаного повідомлення суд відноситься критично, оскільки [PERSON] не надано змісту запиту на який їй надавалась зазначена відповідь. Разом з тим судом було оглянуто оригінальну копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.08.2011 р., винесену оперуповноваженим сектору карного розшуку ЛВ на ст. Київ-Пасажирський УМВС України на Південно-західній залізниці за результатами розгляду заяви [PERSON] від 19.08.2011 р. до ЛВ на станції Київ-Пасажирський Управління МВС України на Південно-західній залізниці з приводу виявлення в залі очікування по приїзду до м. Києва відсутності папки з документами, в тому числі заповіту (а.с. 31, 32, т.1). Дублікат заповіту [PERSON] замість втраченого оригіналу на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 22.08.2011 р. був виданий [PERSON] 25.08.2011 року державним нотаріусом Київського державного нотаріального архіву Зубченком Р.О. за реєстровим номером 1-37 (а.с. 240, т.2). Відповідно до п. 29 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року за № 20/5, яка була чинна до 07.03.2012 року, у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, державним нотаріусом державного нотаріального архіву видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Дублікати документів, посвідчених або виданих нотаріусом, можуть бути видані за письмовою заявою спадкоємців осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, а також виконавця заповіту та на запит нотаріуса, яким заведено спадкову справу. За викладених обставин, оскільки судом встановлено, що [PERSON] на ім»я [PERSON] 06.09.1994 р. був складений заповіт, оригінал одного примірника якого знаходиться у нотаріальному архіві, при цьому волевиявлення заповідача було вільним, наявні похибки у дублікаті заповіту, на які посилається позивачка, а саме: відмінності з оригіналом у написані закінчень слова року (четвертого та четвертий), скорочень та повного значення слів (вулиця, квартира), пропущення слова (номер) та переставлені слова у реченні, не являються підставами для визнання дублікату заповіту недійсним. Позивачка також просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 лютого 2012 року, видане на ім»я [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 487 (а.с. 247, т.1). Відповідно до ст. 1301 ЦК України (у ред. 2003 р.), свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У зв»язку з недоведеністю вимог про визнання заповіту недійсним, на підставі якого видавалося свідоцтво про право на спадщину за заповітом, підстави для визнання недійсним даного свідоцтва відсутні. Враховуючи викладене, позов задоволенню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: dismissed