Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

11 липня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 15 липня 2010 року сталася ДТП, учасниками якої стали : автомобіль марки ВАЗ-210430 , д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Опель Аскона», д/н [NUMBER] під його керуванням, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Добропільського міськрайсуду від 27 липня 2010 року було встановлено його вину у даній ДТП та скоєння правопорушення, передбаченого ст..ст.124, 122-4, 130 ч.1 КУпАП. У зв'язку з тим, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ТДВ «СТДВ «Глобус», [PERSON] отримав від страхової компанії вартість відновлювального ремонту у межах встановленого ліміту в розмірі 24990 грн. Рішенням Добропільського міськрайсуду від 19 червня 2013 року з [PERSON] було стягнено на користь ТДВ «СТДВ «Глобус» в порядку регресу сплаченого страхового відшкодування суму в розмірі 24990 грн. Крім того, як вказує позивач, він у добровільному порядку також відшкодував [PERSON] різницю вартості матеріальних збитків в розмірі 6700 грн. Вважає, що [PERSON] повинен був передати йому залишки транспортного засобу, а саме автомобілю ВАЗ-210430, д/н [NUMBER] та зняти його з державної реєстрації. У зв'язку з тим, що під час слухання цивільної справи, було з'ясоване, що [PERSON] відновив пошкоджений автомобіль та продовжив використовувати його за цільовим призначенням, позивач уточнив позовні вимоги і на підставі проведеної за ухвалою суду товарознавчої експертизи, у судовому засіданні просив стягнути з [PERSON] на свою користь дійсну ринкову вартість автомобіля ВАЗ 210430, д/н [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП в розмірі 12435,34 грн. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову [PERSON], вважали їх як у первинної, так і в уточненої редакції безпідставними, необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, про надали письмові заперечення. Представник 3-ї особи - ТДВ «СТДВ «Глобус» - жодного разу в судове засідання не з'явилися, хоча попереджалися судом у будь-якій передбачений законом спосіб належно та своєчасно. Учасники не заперечували проти розгляду справи у відсутність представника 3-ї особи. Вислухавши доводи і пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 15 липня 2010 року сталася ДТП, учасниками якої стали : автомобіль марки ВАЗ-210430 , д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Опель Аскона», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Добропільського міськрайсуду від 27 липня 2010 року було встановлено вину [PERSON] у даній ДТП та скоєння правопорушення, передбаченого ст..ст.124, 122-4, 130 ч.1 КУпАП. Причиною ДТП стало те, що [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння, не вибравши безпечний інтервал руху, скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-210430, д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], чим порушив п.п.2.9,13.1 ПДР України. В зв'язку з тим, що цивільна-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СТДВ «Глобус» згідно полісу №ВЕ/3286125, власник пошкодженого автомобілю ВАЗ- 210430, д/н [NUMBER] [PERSON] 16 лютого 2012 року звернувся до вказаної страхової компанії із письмовою заявою про відшкодування оціненої шкоди, завданої [PERSON] Згідно висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста №959/10-07 від 27.07.2010 року вартість відновлювального ремонту ( згідно кошторису розрахунків) автомобіля ВАЗ-210430, д/н [NUMBER] складає 34527,20 грн.; середня ринкова вартість дослідженого автомобілю до ДТП складає 31648,19 грн.; загальна вартість матеріальних збитків, які спричинені власнику автомобіля ВАЗ - 210430, д/н [NUMBER] складає 32027,97 грн. ТДВ «СТДВ «Глобус» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплатити власнику пошкодженого автомобіля [PERSON] на підставі страхового акту №ВЕ-1980 від 16 вересня 2010 року страхового відшкодування у розмірі 24990 грн. Платіжним дорученням №4101 від 17 вересня 2010 року страхове відшкодування було перераховане на картковий рахунок [PERSON] Рішенням Добропільського міськрайсуду від 19 червня 2013 року з [PERSON] було стягнено на користь ТДВ «СТДВ «Глобус» в порядку регресу сплаченого страхового відшкодування суму в розмірі 24990 грн. До матеріалів справи було долучений оригінал розписки, відповідно до якого [PERSON] зобов'язувався відшкодувати [PERSON] матеріальну шкоду внаслідок ДТП в сумі 6700 грн. рівними частками щомісяця. Щодо дійсного виконання вказаного зобов'язання між сторонами суперечок у судовому засіданні не було. Таким чином, [PERSON] загалом отримав від страхової компанії та [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі: 24990 + 6700 = 31690 грн., що сторони не оспорювали. На клопотання позивача та у зв'язку з тим, що пошкоджений автомобіль [PERSON] на час розгляду справи був відновлений, ухвалою суду від 11 лютого 2014 року було призначено судово-товарознавча експертиза по встановленню дійсної ринкової вартості залишків транспортного засобу ВАЗ-210430, д/н [NUMBER] за наявними в матеріалах справи фотознімками та протоколів огляду. Відповідно до висновку судово-автотоварознавчої експертизи №35/14-02 від 18.02.2014 року, дійсна ринкова вартість транспортного засобу ВАЗ-210430-2-, 2006 року випуску, д/н [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП за наявними в матеріалах справи фотознімками та протоколами огляду складає: 12435,34 грн. На обґрунтування своїх позовних вимог, як за основу, позивач посилається на положення п. 9 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст..1192 ЦК України та на судову практику. Дійсно, згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України "Про власність". Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Суд вважає, що посилання позивача для вирішення спору, який розглядується, на вищевказаний п. 9 Постанови Пленуму ВСУ №6 , в даному випадку, є недоречним у зв'язку з наступним. Так, Постанова Пленуму ВСУ не є актом законодавства, що містить норми права, тобто обов'язкові правила поведінки, а має рекомендований характер та аналізує і роз'яснює норми права, що діяли на момент видання постанови, а саме Цивільний Кодекс Української РСР 1963 року та ЗУ «Про власність». Станом на теперішній час жоден з цих законів не є чинним. Стаття 1192 ЦК України, на яку посилається позивач та яка частково кореспондується зі ст..453 ЦК УРСР 1963 року, має вже інші норми права. Зокрема, якщо в ст.. 453 ЦК УРСР 1963 року було передбачено виключне право суду визначати спосіб відшкодування шкоди, то в ст.. 1192 ЦК України право визначати такий спосіб відшкодування вже належить потерпілому. Посилання позивача на ухвалу ВСУ у цивільній справі №6-2643св08 від 19.05.2010 р. , як на приклад судової практиці по вирішенню аналогічного питання, також вважається недоречним, тому що питання щодо передачі майна вирішувалося під час розгляду справи про відшкодування шкоди, у зв'язку з наявністю спору щодо відшкодування, його розміру, тощо. При розгляді позову [PERSON] до [PERSON] спосіб відшкодування було вирішено винуватцем ДТП та потерпілим у добровільному позасудовому порядку ще у 2010 році, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки про домовленість про розмір відшкодування та відсутність будь-яких претензій у [PERSON] до [PERSON] Згідно ситуації, яка висловлена у вищевказаній ухвалі ВСУ, потерпілий дав згоду на передачу винуватцю залишків його автомобілю після відшкодування йому шкоди. Крім того, в даній ухвалі вказано, що певними експертними дослідженнями був зроблений висновок про недоцільність з економічної точки зору відновлення транспортного засобу. Ані рішенням Добропільського міськрайсуду від 19.06.2013 року, ані будь-якими іншими експертними дослідженнями, ані згодою потерпілого [PERSON] у будь-який час, не було зроблено висновку про недоцільність відновлення пошкодженого автомобіля потерпілого з економічної точки зору. Крім цього, [PERSON] не ставив це питання ані при розгляді попередньої цивільної справи, ані при домовленості з потерпілим про розмір відшкодування шкоди. Також слід зазначити, що вищевказана Постанова Пленуму ВСУ № 6 стосується майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність. Аналогічним чином , справа №6-2643св08 стосується «залишків» автомобіля. При розгляді теперішньої справи з'ясоване, що потерпілий [PERSON] на свій розсуд за кошти, які йому були відшкодовані, зміг відновити свій пошкоджений автомобіль і ніяким законодавчим актом України прямо не змушено обов'язку потерпілого передачі пошкодженого автомобілю винуватцю ДТП. Таким чином, суд вважає, що вимоги щодо стягнення з потерпілої сторони на користь винної сторони вартості пошкодженого майна у цьому випадку та при вищезазначених обставинах не ґрунтуються на законі, є надуманими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, [PERSON], як встановлено у судовому засіданні, було взагалі відшкодовано суму 31690 грн, при тому, що вартість матеріальних збитків складає, згідно висновків експертизи 32027,97 грн. На підставі ст.1192 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»,

Outcome: dismissed