Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

В жовтні 2018 року позивачі позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому просили визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирами [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та зняти їх з адресної реєстрації. В обґрунтування позову зазначили, що спірні квартири належить територіальній громаді міста Харкова, складається з 4-х кімнат та в ній зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Особливий рахунок відкритий на ім`я [PERSON] , який 25 квітня 1985 року и отримав ордер на спірну квартиру. У січні 2009 року [PERSON] повідомив, що не бажає в проживати в житлове приміщення в спірній квартирі йому не потрібно, користуватися він їм не буде, сплачувати комунальні витрати не збирається ні за минулий час, ні за майбутній, зібрав свої речі та пішов з квартири, будь-яких засобів зв`язку не залишив. У 2012 році [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі, прийшов до квартири, повідомив, що проживати в квартирі не буде, комунальні послуги сплачувати наміру не має, тому що житло в квартирі йому не потрібно, відмовився залишити відомості про засоби зв`язку з ним та покинув квартиру. Після чого вони більше його не бачили. Особистих речей та майна відповідачів у квартирі немає. Відповідачі не сплачують комунальні витрати по утриманню житла, не приймають участі в поточному ремонті квартири, квартирою зовсім не цікавляться. В свою чергу вони не можемо повноцінно користуватися житлом, зокрема оформити субсидію, та змушені самостійно сплачувати комунальні платежі за відповідачів. В зв`язку з наведеним і просила визнати [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою та зняти їх з адресної реєстрації. Позивачка [PERSON] позов підтримала та зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі з 1975 року по 2009 рік. В січні 2009 року [PERSON] сказав їй, що йому нічого не потрібно і пішов з дому, при цьому забрав усі свої речі, інструмент забрав також. Меблі залишились старі, однак згодом їх замінили.. [PERSON] син від першого шлюбу, в 2012 році повернувся з місць відбування покарань, попросив грошей, сказав, що жити в квартирі не буде, забрав всі свої речі, з яких був тільки одяг і пішов геть, його доля їй невідома. На цей час у квартирі зареєстровано 8 осіб, а фактично проживає 7. У неї не вистачає коштів сплачувати комунальні платежі за колишнього чоловіка та сина, місце перебування яких їй невідомо. Позивачка [PERSON] позов підтримала та зазначила, що в спірній квартирі фактично проживає вона, її сини [PERSON] , [PERSON] , сестра [PERSON] її син [PERSON] та матір [PERSON] Доля батька [PERSON] та брата [PERSON] їй невідома, вона їх не бачила дуже давно та не цікавиться їх життям, де вони проживають їй невідомо. Позивачка [PERSON] позов підтримала та зазначила, що з батьком [PERSON] та братом [PERSON] не спілкується, в квартирі не проживає, однак зареєстрована і сплачує комунальні платежі. [PERSON] а ні батька, а ні брата їй невідома і де вони на цей час проживають, також необізнана. Позивачка [PERSON] позов підтримала та зазначила, що коли її батько [PERSON] покидав квартиру, то їй було відомо, що він пішов до іншої жінки, де на цей час її батько їй невідомо. Брат [PERSON] повернувся на чесні 2012 року з місць позбавлення волі, побув у квартирі декілька годин і пішов геть, де він зараз їй невідомо. В квартирі ні речей батька, ні речей брата не залишилось, вони їх забрали з собою. Позивач [PERSON] позов підтримав та зазначив, що діда [PERSON] фактично не пам`ятає, а дядька [PERSON] не знає взагалі, в квартирі вони не проживають і де вони йому невідомо. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», у судове засідання не прибули, причини неявки суду не повідомили. Третя особа: Харківська міська рада у письмових поясненнях заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що вважає позов безпідставним, необґрунтованим. Позивачами необґрунтовано позовні вимоги, вони лише посилаються на неможливість отримання субсидії. Звертаючись до суду позивачі не надали належних, допустимих та достатніх письмових доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту не проживання осіб за місцем мешкання протягом певного часу. Не з`ясовано причини відсутності відповідача понад встановлені строки, які в разі їх поважності можуть бути продовженими судом. Не наведено доказів щодо фактичного місцезнаходження відповідачів, та доказів які б встановлювали причини їх відсутності у спірній квартирі, зокрема відомостей із закладів соціального захисту населення щодо визнання їх непрацездатними особами, знаходження її в установі соціальної допомоги, а також не надано інформації щодо місця їх роботи тощо. Визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирами [ADDRESS] , порушить їх конституційне право на житло, що закріплено у статті 47 Конституції України. 22 листопада 2018 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з адресної реєстрації. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 19 грудня 2018 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено на до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить територіальній громаді м. Харкова, особовий рахунок відкрито на ім`я [PERSON] , в квартирі зареєстровані наймач [PERSON] з 1986 року, дружина [PERSON] з 1986 року, син [PERSON] з 1995 року, дочка [PERSON] з 1997 року, онук [PERSON] з 1999 року, дочка [PERSON] з 2001 року, дочка [PERSON] з 2001 року, онук [PERSON] з 2008 року, що підтверджується довідкою з місця проживання виданою 22.05.2018 р. дільницею № 50 КП «Жилкомсервіс» (а.с. 6) 25 квітня 1985 року [PERSON] , сім`я якого складається з 6 осіб (дружина [PERSON] , син [PERSON] , дочки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ), як наймачу на підставі рішення виконкому Орджонікідзевської ради народних депутатів міста Харкова від 24.04.1985 року видано ордер на квартири [ADDRESS] [ADDRESS] (а.с. 9) Відповідно до копії паспорту [PERSON] , 01.12.2009 року Орджонікідзевським відділом реєстрації цивільного стану Харківського міського управління юстиції розірвано її шлюб з [PERSON] , про що вчинено актовий запис № 461 (а.с. 16) Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За ч. 2 ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 своєї постанови № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Позивачами суду не надано письмових доказів які б свідчили про не проживання відповідачів у квартирі без поважних причин. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивачі доводиться їм сусідами, знають їх на протязі багатьох років, раніше вони жили дружно, а потів з 2009 року [PERSON] пропав, їм відомо, що пішов з сім`ї, начеб то до іншої жінки, його речей не залишилось, а син [PERSON] відбував покарання у місцях позбавлення волі, а коли звільнився теж не став проживати в квартирі, його речей в квартирі вони теж не бачили. Їм невідомо де на цей час проживають відповідачі, їх вони не бачили на протязі тривалого часу. Зі слів [PERSON] знають, що їй теж невідомо про колишнього чоловіка та сина. Акт складений сусідами [PERSON] та [PERSON] про не проживання у спірній квартирі [PERSON] з 2009 року та [PERSON] з 2012 року, відсутності їх речей та посуду у квартирі не доводить обставин відсутності поважних причин не проживання в квартирі відповідачів. Показання зазначених осіб, доводять факт відсутності відповідачів за місцем реєстрації, однак не доводять причин їх відсутності, оскільки про такі причини свідкам відомо зі слів позивачки. Посилання позивачів про неможливість вирішення спору у позасудовий спосіб у зв`язку з відсутністю відомостей про місце фактичного проживання відповідачів не свідчить про необхідність задоволення позову, оскільки суду не надано жодного доказу про неможливість встановлення самими позивачами місцеперебування відповідачів, які є їхніми родичами. Отже на підставі наданих доказів суд не може дійти висновку про доведеність факту не проживання відповідача без поважних причин у спірній квартирі, оскільки позивачем не надано відповідних та допустимих доказів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд не вбачає передбачених у наведених нормах цивільного процесуального права законних підстав для того, щоб взяти до уваги посилання позивачів на не сплату комунальних послуг, та неможливість оформлення субсидії, на встановлення факту не проживання у квартирі без поважних причин. В іншому випадку таке сприяння судом у здійсненні однієї із сторін своїх прав призведе до легітимізації зловживанням стороною правом на подання доказів, що є неприпустимим, оскільки за своїм змістом є порушенням передбаченого у ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" права на справедливий судовий розгляд в контексті такого його елемента, як правова визначеність, а також - до порушення конституційної засади судочинства: рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, ст. 129 Конституції України. В даному випадку суд не може розцінювати зазначені в позові доводи, без надання відповідних доказів, як належні докази. Виходячи з того, що при зверненні до суду позивачем не надано належних та допустимих доказів, суд не вважає можливим задовольнити позовні вимоги за їх недоведеністю, що не позбавляє права на повторне звернення до суду з вимогами на підставі нового доказу, який є іншою підставою позову. Разом з тим суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про зняття з реєстраційного обліку відповідачів виходячи з того, що ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Крім того, відділ реєстрації місця проживання в Індустріальному районі м. Харкова в позовній заяві зазначений третьою особою, а не стороною у цивільному процесі (ст. 48 ЦПК України)

Outcome: dismissed