Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 11000 грн. моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачка самовільно, без розроблення проекту водопостачання і водовідведення та без узгодження з позивачем, підключилася до каналізаційної мережі, яка йде від його квартири, що призводить до забивання каналізації. Наведене створює незручності для проживання в квартирі, неприємні запахи. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка в письмовому відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні заперечила проти доводів та вимог позовної заяви. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. [PERSON] в судовому засіданні вказав, що в 1969-1970р.р. він за власні кошти побудував каналізаційну мережу до своєї квартири, що по [ADDRESS]. При цьому, проект водопостачання та водовідведення був виготовлений лише в 2007 році. Відповідачка в жовтні 2014р. незаконно, самовільно приєдналася до каналізаційної мережі, яка веде до квартири позивача. З листів КП "Житомирводоканал" №93-ж від 30.12.2011р. та виконавчого комітету Житомирської міської ради №25/с-96892 від 05.01.2012р., направлених [PERSON], вбачається, що система водовідведення від житлових будинків по вул.Дитячої Комуни, 6, 8, 10 збудована в 1987-1988р.р. Під час будівництва каналізаційної мережі від квартири [ADDRESS] були підключені до системи водовідведення інші квартири будинків №№6, 8, 10 (а.с.27). Будівництво каналізаційної мережі проводилося спеціалізованим підприємством на пільгових умовах (за рахунок бюджетних коштів). Крім того, згідно листа виконавчого комітету Житомирської міської ради №25/П-7361-2 від 31.10.2011р. (а.с.12) [PERSON] отримав дозвіл на підключення [ADDRESS] до міської централізованої каналізаціної мережі у 1987 році. Враховуючи статус гр.[PERSON] (інвалід І групи ВВВ) роботи проводились спеціалізованою організацією на пільгових умовах. Наведене спростовує твердження позивача, що він за рахунок власних коштів здійснював будівництво каналізаційної мережі і що вона є його власністю. Крім того, на підтвердження доводів самовільного приєднання відповідача до каналізаційної мережі позивач не надав жодного доказу. Посилання позивача в судовому засіданні 24.02.2015р. на те, що він звертався до правоохоронних органів із заявою про неправомірні дії відповідача, що полягають в самовільному підключенні до каналізаційної мережі, і що вони встановили такий факт, не приймається судом до уваги, оскільки правоохоронні органи не наділені відповідною компетенцією для встановлення факту самовільного підключення до мережі водовідведення. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Аналізуючи зібрані докази по справі та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведена вина відповідачки в заподіянні шкоди, відсутня протиправність її діяння, не встановлено неправомірності дій чи бездіяльності та причинного зв'язку між шкодою та будь-якими неправомірними діями відповідачки, а відтак суд відмовляє в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди за безпідставністю.

Outcome: dismissed