Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади сіл Конищів, Знаменівка та Ягідне в особі Конищівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що [INFO] року помер [PERSON], який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. До складу спадкового майна після його смерті належало право на земельну частку (пай), що перебувала в колективній власності КСП «Україна» с. Конищів в розмірі 2,23 в умовних кадастрових гектарах (сертифікат серії [NUMBER]). Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] була [PERSON], яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав. [INFO] року померла [PERSON], яка проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] була [PERSON], яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав. [INFO] року померла [PERSON], яка проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, як за законом, так і за заповітом відсутні. Вона спадщину прийняла, вчасно звернувшись до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Разом з тим, сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] - втрачено, у зв'язку з чим нотаріусом їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Тому позивач змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 21.12.2018 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] і відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою судом залучено для участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON], а також за клопотанням позивача витребувано з Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 79/2014, заведену щодо майна померлої [INFO] року [PERSON] та померлої [INFO] року [PERSON]. Ухвалою суду від 04.02.2019 у справі закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті на 28.02.2019. Позивач в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності (а.с. 3). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі(а.с. 57). Третя особа [PERSON] також в судове засідання не з'явився, на електронну пошту суду направив заяву у якій позовні вимоги визнав повністю, а справу просив слухати у його відсутності (а.с. 51). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Ягідне Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП "Україна" Конищівської сільської ради, розміром 2,23 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Вартість вказаної земельної частки (паю) становить 58784 грн. Державний акт на земельну ділянку не виготовлявся та не видавався (а.с. 19-20). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року, яка була чинна на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Із довідки ВДРАЦС Мурованокуриловецького РУЮ Вінницького ОУЮ МЮ України № 141/68 від 26.10.2007 (а.с. 11), експертного висновку (а.с. 14), довідки Конищівської сільської ради № 823 від 25.10.2018 (а.с. 15) вбачається, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] була його мати - [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Інші спадкоємці як за законом, так і за заповітом відсутні. Зокрема, з Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 54584644 та № 54584664 від 21.12.2018 слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, заповіти останнім не вчинялися (а.с. 27-28). [INFO] року в с. Ягідне Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] належало прийняте у спадщину після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай), яке вона, за життя, у встановленому законом порядку не оформила. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1223 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 12), експертним висновком (а.с. 14), свідоцтвом про одруження (а.с. 13) вбачається, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] була її дочка - [PERSON]. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно довідки Конищівської сільської ради № 824 від 25.10.2018, з [PERSON] на час смерті ніхто не був зареєстрований. Без реєстрації з нею проживала її дочка [PERSON] (а.с. 16). З копії спадкової справи № 173/2008 заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] слідує, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті останньої була [PERSON] Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області у справі № 2-о-64/2008 від 27.10.2008, яке набрало законної сили 07.11.2008 встановлено факт, що померла [INFO] [PERSON] була рідною матір'ю [PERSON]. Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області у справі № 2-359/2007 від 05.11.2007, яке набрало законної сили 16.11.2007, [PERSON] було надано додатковий строк в три місяці для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 36-41). Разом з тим, після винесення судом вказаного рішення [PERSON] не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. [INFO] року в м. Бар Вінницької області [PERSON] померла (а.с. 8). Цивільний кодекс України у ст.ст. 1268-1269 ЦК України передбачає випадки коли спадщина вважається такою, що прийнята спадкоємцем. Такими, зокрема, є: - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо він протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України); - малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, якщо вони не відмовились від прийняття спадщини з урахуванням положень ч.ч. 2-4 ст. 1273 ЦК України; - спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, однак протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, подав нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на підставі рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини спадкоємець повинен у визначений судом строк звернутися до нотаріальної контори та подати відповідну заяву, після чого він буде вважатися таким, що прийняв спадщину. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо рішенням суду спадкоємцю раніше було визначено додатковий строк для прийняття спадщини і він цим не скористався та не прийняв спадщину, то в подальшому даний спадкоємець не може знову ставити питання про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, з урахуванням рішенням суду № 2-359/2007 від 05.11.2007 [PERSON] повинна була у строк з 16.11.2007 по 16.02.2008 звернутися до нотаріальної контори та подати відповідну заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Оскільки відомості проте, що вона це зробила у матеріалах спадкової справи відсутні, суд приходить до висновку, що [PERSON] не прийняла спадщини після смерті [PERSON] Наявність виданого нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом у спадковій справі № 79/2014 (а.с. 22) зазначених висновків не спростовують, оскільки ст.ст. 1268-1269 ЦК України передбачено вичерпний перелік обставин за яких спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину. Видача свідоцтва про право на спадщину до них не належить, оскільки являється актом оформлення спадкового майна, а тому його видача на земельну ділянку, яка не є предметом спору у цій справі, жодного значення не має. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивачем не доведено тієї обставини, що [PERSON], яка померла [INFO] прийняла спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO], то твердження позивача про те, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай), що перебувала в колективній власності КСП «Україна» с. Конищів в розмірі 2,23 в умовних кадастрових гектарах (сертифікат серії [NUMBER]) є безпідставним. За приписами ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Даючи оцінку визнанню позову відповідачем, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим, що вимога позивача та визнання позову відповідачем суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема тим правовим нормам, які вказані судом вище. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позовних вимогах [PERSON] у зв'язку з недоведеністю та необгрунтованістю.

Outcome: dismissed