Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 листопада 2017 року в розмірі 16608,85 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 14 листопада 2017 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Розмір відсотків за користування кредитом визначений Тарифами та Умовами і становить з 01.09.2014р. - 34,8% річних, з 01.04.2015р. - 43,2% річних, з 01.04.2019р. - 86,4% для картки «Універсальна» та 84,0% для картки «Універсальна голд». Відповідач належним чином умов договору не виконував, своєчасно не повернув Банку кредитні кошти, у тому числі відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим йому нараховано штрафи. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 15 грудня 2019 року розмір заборгованості відповідача складає 16608,85 грн., у тому числі: 11668,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1633,05 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2040,24 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 767,09 грн. (процентна складова). Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов. Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року відкрито провадження в зазначеній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання 24 березня 2020 року о 15 годині. 16 березня 2020 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Братівник І.В. подав відзив на позовну заяву. Зазначив, що у листопаді 2017 року [PERSON] з метою одержання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» та підписав Анкету-заяву від 14 листопада 2017 року, отримавши кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковому рахунку. Однак, самих Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу для ознайомлення та підписання не надали. Таким чином, особистий підпис [PERSON] на кожній сторінці тексту Умов та Правил надання банківських послуг відсутні. В період з 2018 по 2020 роки відповідач, з метою використання своєї банківської картки, регулярно поповнював її, але позивач одразу списував усі кошти. Позов вважає безпідставним, виходячи з таких мотивів: 1) відсутність у відповідача необхідного обсягу цивільної дієздатності на час вчинення правочину з кредитування - відповідач народився [INFO] , що було відомо позивачу на час підписання Анкети-заяви 14 листопада 2017 року, тому на час укладення відповідного правочину він був неповнолітнім. Зважаючи на те, що кредитування є правочином, який виходить за межі дрібного побутового, його укладення вимагає обов`язкової згоди батьків. Однак, позивачем не надано належних доказів, які б вказували на те, що батьки відповідача надавали свою згоду на надання банком їхньому синові [PERSON] кредитного ліміту та користування ним цими кредитними коштами, що є підставою для визнання такого правочину недійсним та застосування відповідних юридичних наслідків такої недійсності; 2) недодержання письмової форми правочину, додержання якої є обов`язковим відповідно до закону, - виходячи із юридичної природи кредитних договорів, його істотними умовами є: сума кредиту (кредитного ліміту), процентна ставка за користування кредитними коштами, відповідальність за невиконання умов договору, порядок сплати кредиту та строк дії кредитної лінії. Разом з тим, Умови та Тарифи, які розміщені на банківському сайті, як і роздруківка у вигляді відповідних Витягів, долучених позивачем до позовної заяви, не є належними доказами, оскільки повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Крім цього, у долучених позивачем витягах з «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку» відсутній підпис [PERSON] , як і відсутня дата його підписання самим позивачем. Зважаючи на відсутність підпису відповідача безпосередньо на Умовах та Тарифах банку, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. А в анкеті-заяві від 14 листопада 2017 року, підписаній позивачем, відсутні будь-які вказівки на строки повернення кредиту, на проценту ставку, яка застосовується, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та порядок визначення їх розміру. Аналогічною є позиція Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 (постанова від 11 березня 2015 року), а також і практика Великої Палати Верховного Суду, зокрема в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17; 3) відсутність заборгованості відповідача за договором - відповідно до наявних у відповідача копій квитанцій у період з 2018 року по 2020 року він поповнив свою банківську картку на суму 8100 грн., таким чином повністю повернув позивачу кредит, зі значною переплатою - 6100 грн. Відтак, зважаючи на відсутність у [PERSON] необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення правочину з кредитування, недодержання належної письмової форми та факт внесення значної переплати понад суму встановленого кредитного ліміту, вважає вимоги позивача таким, що не підлягають до задоволення. 24 березня 2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Братівника І.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 28 квітня 2020 року на 15 год. 10 хв. 27 квітня 2020 року від представника позивача Чепіги Д.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 28 травня 2020 року на 15 год. 15 хв. 05 травня 2020 року від представника позивача Ванжі Н.В. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено про безпідставність заперечень відповідача, зокрема: Щодо форми кредитного договору - при оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання, підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.tta:https://client-bank.pfivatbank.ua. Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з якими засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві. Щодо ознайомлення позичальника з умовами кредитування - позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 14.11.2017 року, з якої чітко вбачається така інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. З копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді». Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Щодо прийняття умов кредитування шляхом вчинення конклюдентних дій - відповідач прийняв умови договору шляхом сплати відповідного розміру відсотків, комісії, винагороди, пені. Наведене відповідає положенням ст. 205 ЦК України. Щодо правомірності укладення кредитного договору до досягнення відповідачем повноліття - згідно з випискою по картрахунку до 02 травня 2018 року відповідач користувався лише власними коштами, а банком відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом, що не суперечить чинному законодавству, адже особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківських рахунків. 02 травня 2018 року (вже після досягнення відповідачем повноліття) банком на підставі укладеного договору про надання банківського обслуговування в межах діючої платіжної схеми встановлено кредитний ліміт на картрахунку у розмірі 2000,00 грн. За таких обставин укладення даної угоди не потребує подальшої згоди батьків. Окрім того, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про незгоду батьків відповідача щодо його дій із отримання та користування кредитною карткою, позаяк подібних претензій вони позивачу не висловлювали, що свідчить про їх схвалення такого правочину. Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 та на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17 - правовідносини між сторонами в даній справі не є аналогічними. Зокрема, позивачем надано наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджує надання їх саме в тій редакції, яка була чинна на момент підписання відповідачем, також позивачем надано довідку про зміну кредитного ліміту і виписку за рахунком, яка підтверджує використання кредитного ліміту відповідачем, сплату ним відсотків, тобто вчинення дій, які підтверджують усвідомлення відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання. Наявність підстав для стягнення кредитної заборгованості за таких обставин підтримана Верховним Судом у постановах від 10.04.2019р. у справі № 356/1635/16-ц, від 28.03.2019р. у справі № 428/2873/17, від 06.02.2018р. у справі № 755/2720/16-ц, від 17.04.2019 у справі № 666/388/16-ц. Щодо права односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування - це право передбачено Умовами, на які погодився відповідач, підписавши договір. Щодо наданого банком розрахунку заборгованості - з виписки по рахунку убачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідач частково сплачував заборгованість за договором, зазначені кошти були спрямовані відповідно до обумовленої сторонами черговості. Однак, погашення заборгованості відбувалося з порушенням термінів погашення. Зазначених коштів недостатньо для погашення заборгованості за кредитом, оскільки відповідачу нараховуються відсотки та пеня за порушення зобов`язань. Згідно з умовами кредитного договору, а саме з п. 2.1.1.3.4. кошти, отримані від Клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі, насамперед, направляються для погашення: - прострочених процентів за користування кредитом, далі - простроченої до повернення суми кредиту (тіла кредиту), далі - процентів до сплати по кредиту, далі - тіла кредиту до оплати, далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно з п. 2.1.1.2.12. Цього Договору, далі - пені згідно з п. 2.1.1.8.1. цього Договору. При цьому сторони узгодили, що у разі виникнення за кредитною карткою несанкціонованого овердрафту, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого Банком кредитного ліміту, що обумовлений Договором із Банком і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення, черговість, визначена абзацом 1 п. 2.1.1.3.5. цього Договору змінюється таким чином: у першу чергу сплачуються відсотки за користування несанкціонованим овердрафтом, у другу чергу - тіло несанкціонованого овердрафту, далі - прострочені проценти за користування кредитом, далі - прострочена до повернення суми кредиту (тіла кредиту), далі - проценти до сплати по кредиту, далі - тіло кредиту до оплати, далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно з п. 2.1.1.2.12. Цього Договору, далі - пеня згідно з п. 2.1.1.8.1. цього Договору. Отже, Банком розподіляються кошти відповідно до умов кредитного договору. Нарахування штрафів також передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг. З урахуванням наведених доводів у відповіді на відзив представник позивача просила суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання 28 травня 2020 року о 15 год. 15 хв. не з`явився, не повідомивши про причини неявки, однак у позовній заяві міститься прохання про розгляд справи за відсутності представника позивача в разі його неявки. За вказаних обставин, беручи до уваги, що позивачем надано письмову відповідь на відзив, відповідно до ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача. У судовому засіданні 28 травня 2020 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Братівник І.В. позову не визнав просив відмовити у задоволені позову з огляду на обставини, викладені у відзиві. Вказав, що тільки згідно з тими квитанціями, які збереглися у [PERSON] , він сплатив банку 8100 грн., а фактично ним сплачено набагато більше, при тому що кредит йому надано лише в розмірі 2000 гривень. Сплата зайвих коштів не свідчить про визнання ним тих умов, за якими позивач нараховував заборгованість. Договору в письмовій формі, яким були б передбачені такі умови кредитування, як порядок і розмір сплати відсотків та неустойки, між ними не укладено, тому позовні вимоги є безпідставними. Після оголошеної в судовому засіданні 30-хвилинної перерви подав заяву про завершення розгляду справи без його участі, просив відмовити у задоволені позову, при цьому вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу в користь відповідача просив не розглядати. Розгляд справи завершено без участі сторін відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 14 листопада 2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У заяві зазначено, що підписанням цієї заяви відповідач у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» (далі - Умови та правила), які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою www.privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування; погодився зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадку, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє його про внесені зміни шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Із розрахунку заборгованості за договором від 14 листопада 2017 року станом на 31.08.2019р. вбачається, що заборгованість за тілом кредиту станом на зазначену дату становила 11628,47 грн. (в тому числі за поточним тілом кредиту - 9563,03 грн., за простроченим тілом кредиту - 2065,44 грн.), заборгованість за відсотками - 829,20 грн. З цього ж розрахунку вбачається, що за період з 03 травня 2018 року по 10 липня 2019 року сума погашення за наданим кредитом становить 11674,22 грн. Також представником відповідача долучені копії квитанцій про сплату коштів за кредитним договором: від 16.01.2019р. на суму 400 грн., від 01.02.2019р. на суму 200 грн., від 29.11.2018р. на суму 200 грн., від 05.02.2019р. на суму 200 грн., від 08.02.2019р. на суму 300 грн., від 18.02.2019р. на суму 300 грн., від 10.07.2019р. на суму 200 грн., від 10.01.2019р. на суму 300 грн.,від 06.12.2018р. на суму 500 грн., від 13.12.2018р. на суму 200 грн., від 03.01.2019р. на суму 300 грн. та від 06.03.2020р. на суму 5000 грн. Дати і суми погашення відповідно до цих квитанцій узгоджуються із випискою, наданою позивачем. Як пояснив представник відповідача, ним надано копії лише тих квитанцій, які збереглися у відповідача, насправді ж ним сплачено більшу суму коштів, що підтверджується наданими позивачем розрахунком і випискою. Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 14 листопада 2017 року станом на 15 грудня 2019 року розмір заборгованості відповідача станом на зазначену дату складає 16608,85 грн., у тому числі: 11668,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1633,05 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2040,24 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 767,09 грн. (процентна складова). Як убачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] , 21 жовтня 2017 року було відкрито картковий рахунок [NUMBER] , 02 травня 2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. та 15 листопада 2018 року знижено кредитний ліміт до 0 грн. Із наданої банком виписки за період з 01.01.1999 по 22.04.2020 за рахунком [NUMBER] вбачається, що починаючи з 01 липня 2018 року банком здійснювалось списання процентів за користування кредитним лімітом за ставкою 3,5 процентів, а також нараховувалась пеня за прострочку сплати кредиту та проценти з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як установлено з розрахунку заборгованості, розмір процентів з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України банк нараховував за процентною ставкою 84%. Крім того, з виписки за період з 01.01.1999 по 22.04.2020 за рахунком [NUMBER] вбачається, що з 25.06.2018р. банком нараховувався щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка» та комісія за обслуговування (членський внесок). Також позивачем долучено копію наказу № 906 від 06.03.2010р. про затвердження Умов і правил надання банківських послуг. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до вимог ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом). Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 14 листопада 2017 року підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. Крім того, у ній відсутні і умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути тіло кредиту та інші його складові, зокрема заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім наданого розрахунку заборгованості, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (https://privatbank.ua) як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (https://privatbank.ua), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, підвищення процентної ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Долучена представником позивача копія наказу № 906 від 06.03.2010р. про затвердження «Умов і правил надання банківських послуг (Додаток 1 - ч. 1, ч. 2), також доступних за посиланням», не містить ні додатку з їх текстом, ні посилання, за яким вони розміщені, та жодним чином не підтверджує, що цим наказом були затверджені саме ті Умови, які долучені позивачем до позовної заяви. Суд також вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком у період - з часу виникнення спірних правовідносин (14 листопада 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 лютого 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17, у якій зазначено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважила, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно реалізувати своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг, та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі. Доводи представника позивача про те, що правовідносини між сторонами в даній справі не є аналогічними та позивачем надано наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджує надання їх саме в тій редакції, яка була чинна на момент підписання відповідачем, також позивачем надано довідку про зміну кредитного ліміту і виписку за рахунком, яка підтверджує використання кредитного ліміту відповідачем, сплату ним відсотків, тобто вчинення дій, які підтверджують усвідомлення відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання, суд вважає безпідставними, оскільки долучена представником позивача копія наказу № 906 від 06.03.2010 року про затвердження «Умов і правил надання банківських послуг (Додаток 1 - ч. 1, ч. 2), також доступних за посиланням», як уже зазначалося, не містить ні додатку з їх текстом, ні посилання, за яким вони розміщені, та жодним чином не підтверджує, що цим наказом були затверджені саме ті Умови, які долучені позивачем до позовної заяви. Посилання представника позивача на те, що відповідач прийняв умови договору шляхом вчинення конклюдентних дій, не відповідають вимогам закону, оскільки внаслідок поведінки сторін, яка засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України може вважатися вчиненим правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, а відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі та кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Суд вважає необгрутованими посилання представника позивача у відповіді на відзив на постанову Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі № 755/2720/16-ц. Так, у вказаній постанові зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. По-перше, позивачем не надано доказів, що, підписуючи анкету-заяву від 14.11.2017р., відповідачу були надані для ознайомлення саме ті Умови, які долучені до позовної заяви, і що саме ці Умови були чинними під час укладення договору. По-друге, Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17, прийнята пізніше, а при розгляді справи № 755/10947/17 в постанові від 30 січня 2019 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. З цих же підстав є необгрунтованими посилання позивача на постанову Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №356/1635-16ц, у якій Верховний Суд вказав, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, постанову Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 28.03.2019р. у справі № 428/2873/17 про те, що посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитьних правовідносин та постанову Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 17.04.2019 у справі № 666/388/16-ц про те, що відповідач мав право вимагати від банку умови для ознайомлення або відмовитись від укладення кредитного договору в такій формі. При вирішенні позову суд відхиляє доводи представника відповідача про недійсність договору з підстав укладення його відповідачем у неповнолітньому віці, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин є оспорюваним і може бути визнаний недійсним лише в судовому порядку, однак, як зазначив представник відповідача в судовому засіданні, з такими вимогами відповідач до суду не звертався. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Так, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 14.11.2017р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить ні розміру кредиту, ні строку повернення кредиту (користування ним). Із довідки про зміну кредитного ліміту, розрахунку заборгованості за договором від 14 листопада 2017 року станом на 31.08.2019р. та виписки за період з 01.01.1999 по 22.04.2020 за рахунком [NUMBER] встановлено, що 02 травня 2018 року відповідачу надано кредитний ліміт у розмірі 2000 гривень. Однак, як установлено з того ж розрахунку заборгованості, за період з 03 травня 2018 року по 10 липня 2019 року сума сплачених відповідачем банку коштів за наданим кредитом становить 11674,22 грн. Починаючи з 01 липня 2018 року банком здійснювалось списання процентів за користування кредитного ліміту за ставкою 3,5 процентів, а також нараховувалась пеня за прострочку сплати кредиту та проценти з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України, розмір яких, як установлено з розрахунку, нараховується банком за ставкою 84%. Однак, у анкеті-заяві, підписаній відповідачем, такі умови кредитування відсутні. Жодних доказів про те, що банк збільшував кредитний ліміт, позивачем не надано. Ні з виписки, ні з розрахунку не вбачається, що банк надав у користування відповідачу кредитні кошти в розмірі, більшому, ніж 2000 гривень. Позивачем не доведено, яким чином заборгованість за тілом кредиту більш як у п`ять разів перевищує цей ліміт і складає 11668,47 грн. Натомість відповідач, отримавши від банку 02 травня 2018 року кредитний ліміт у розмірі 2000 гривень, сплатив банку упродовж 03 травня 2018 року - 10 липня 2019 року 11674,22 грн. та 06 березня 2020 року ще 5000 гривень, що підтверджується наданою позивачем випискою. Таким чином судом не встановлено, що кошти в розмірі 11668,47 грн., які позивач просить стягнути як тіло кредиту, фактично отримані та використані відповідачем, а тому відсутні підстави для їх стягнення з відповідача в користь банку. Вимоги позивача про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 1633,05 грн. та штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 767,09 грн. (процентна складова) до задоволення не підлягають, оскільки їх сплата умовами заяви-анкети, підписаної сторонами, не передбачена, а Тарифи і Умови, якими передбачається порядок їх нарахування та розміри, відповідачем не підписані, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 листопада 2017 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При вирішенні позову в частині стягнення 2040,24 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, суд виходить із розрахунку заборгованості, в якому зазначено, що процентна ставка на прострочений кредит відповідно до ст. 625 (річна) становить 84%. Такий розмір відсотків передбачений Тарифами з обслуговування кредитних карт «Універсальна», які відповідачем не підписані. У позовній заяві зазначено, що такий розмір відсотків передбачений також п. 2.1.1.2.12 Умов, хоча у долучених до позовної заяви Умовах такий пункт відсутній. Більше того, судом установлено, що Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, а умовами заяви-анкети, підписаної сторонами, сплата відсотків за користування кредитними коштами не передбачена. Відтак, вимога позивача про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 84% річних до задоволення також не підлягає. З урахуванням наведеного позов банку є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed