Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

14.12.2017 року [PERSON] звернувся з позовом до Сумської міської ради, Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: Сумський міський голова [PERSON], про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, зобовязання спростувати поширену інформацію. Свої вимоги мотивує тим, що він займається приватною адвокатською практикою і активною громадською діяльністю, що полягає у захисті прав та інтересів мешканців міста від незаконних дій чи бездіяльності з боку органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб. Позивач вказує, що він є представником потерпілих в кримінальних провадженнях, в яких посадові особи Сумської міської ради мають процесуальний статус підозрюваних, а також був представником позивачів у адміністративних та цивільних справах про звільнення працівників Сумської міської ради, і вважає, що міська влада в особі керівників має на меті дискредитувати його в очах громадськості. 28.11.2016 року в приміщенні Сумської міської ради відбувалась апаратна нарада при міському голові м. Суми [PERSON], яка проходила у форматі публічного заходу та транслювалася в реальному часі через мережу Інтернет. Позивач вказує, що перед початком проведення апаратної наради позивач підійшов до Сумського міського голови та попросив надати йому можливість виступити та озвучити проблемні питання мешканців міста. Однак виступ позивача постійно переривався з боку Сумського міського голови, який називав позивача крадієм та звинувачував у розкраданні і відбиранні майна у людей та вказував, що позивач є засновником підприємства, яке відібрало у людей приміщення пошти по місту. Позивач вважає, що зміст оприлюднених міським головою відомостей викладений у вигляді фактичних даних та з посиланням на наявність нібито документального підтвердження, яке міський голова обіцяв передати пресі після закінчення апаратної наради. На думку позивача, розповсюдження інформації у такій формі та у такій спосіб створює у присутніх думку про причетність позивача до розкрадання майна людей. Посилаючись на норми ст.ст. 34, 32 Конституції України, ст.ст. 1, 5, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 4, 8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», ст.ст. 277, 297, 299, 302 ЦК України, п.п. 5, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач просить: - визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації наступну інформацію, розповсюджену Сумським міським головою [PERSON] на апаратній нараді, що відбулася 28 листопада 2016 року і проходила в приміщенні Сумської міської ради: «…коли ця людина поверне пошти, які забрала у людей, приміщення, де він учредителем єсть, засновником, коли поверне людям пошти, які всі забрані по нашому місту…» «Так я не обліваю вас грязью, а просто кажу правду, а ви кажете неправду». «Поверніть людям, поверніть людям приміщення, які ви вкрали у людей, поверніть пошти людям, пошти, ви забрали пошти у людей. Приміщення забрали». «Пошти поверни людям, пошти поверни людям, люди їздять в інший мікрорайон на пошту. Позабирав, а тепер сидить» «..З ким, з крадіями як ти? Я після апаратки пресі обовязково надам копії документі. Де шановний пан є засновником підприємства, яке забрало у людей пошти». Позивач також просить зобовязати Сумську міську раду, виконавчий комітет Сумської міської ради спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію, шляхом озвучення Сумським міським головою [PERSON] на найближчій апаратній нараді яка відбудеться після набрання судовим рішенням в даній справі законної сили, спростування наступного тексту: «28 листопада 2016 року Сумським міським головою [PERSON] озвучувалися недостовірні відомості відносно [PERSON], а саме: стосовно його причетності до розкрадання майна людей та пошти», В суді позивач позов підтримав в повному обсязі. Пояснив, що він не вважає себе громадським діячем, а лише є активним мешканцем міста, активно займається громадською діяльністю. Позивач вважає, що на апаратній нараді він виступав від власного імені, як мешканець міста суми, задавав питання щодо стану забудови річки Сумка, підвищення рівня ґрунтових вод. Також позивач вказав, що на даний час у нього є статус політичного діяча, але на час проведення апаратної наради 28.11.2016 року він не очолював осередків політичних партій, і виступав просто як активний мешканець міста. Також пояснив, що він є адвокатом,і неодноразово брав участь у судових справах з участю Сумського міського голови, та інших представників органів місцевого самоврядування, захищаючи інтереси осіб, які потерпали від дій представників органів місцевого самоврядування. Вважає, що міський голова намагався в очах присутніх на апаратній нараді осіб скомпрометувати позивача. Представник відповідачів проти позову заперечував, надав відзив (а.с.26-29), просив відмовити в задоволенні позову в звязку з необґрунтованістю, на тій підставі, що всі висловлювання Сумського міського голови є його оціночними судженнями та критичною оцінкою дій позивача як публічної особи (громадського діяча). Оціночні судження не є предметом судового захисту, а є вираженням субєктивної думки і поглядів міського голови. Також представник відповідач зазначив, що станом на 01.01року позивач є керівником Сумської місцевої організації політичної партії «За життя», тобто фактично є публічною фігурою і здійснює громадську діяльність, він добровільно виставив себе на публічне політичне обговорення, а тому межа критики щодо нього є значно ширшою. Крім того, представник відповідачів вважає, що дії позивача на апаратній нараді підпадали під ознаки хуліганства. Ухвалою суду від 11.01.2018 року закрито провадження у справі в частині вимог за позовом [PERSON] до Сумської міської ради, Виконавчого комітету Сумської міської ради, Сумського міського голови [PERSON], про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, зобовязання спростувати поширену інформацію в частині позовних вимог до Сумського міського голови [PERSON] в звязку з тим, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (а.с.67-68). Ухвалою суду 11.01.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до виконавчого комітету Сумської міської ради (а.с.65) Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів дослідивши письмові докази та відеозапис проведення апаратної надали при Сумському міському голові, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 28 листопада 2016 року в малій залі Будинку рад на площі Незалежності, 2 в м. Суми відбулась апаратна нарада при міському голові міста Суми, яким є [PERSON]. Вказана апаратна нарада транслювалася в режимі реального часу через мережу Інтернет. Судом досліджено в судовому засіданні відеозапис даної апаратної наради (а.с.15). Вказаний відеозапис відтворює проведення апаратної наради 28 листопада 2016 року в малій залі Будинку рад на площі Незалежності, 2 в м. Суми при міському голові [PERSON] На вказаній нараді були присутні керівники структурних підрозділів виконавчих органів Сумської міської ради, депутати Сумської міської та обласної ради, представники засобів масової інформації та інші особи, в тому числі позивач [PERSON] З дослідженого відеозапису вбачається, що позивач [PERSON] намагається на початку апаратної наради виступити з промовою, в звязку з чим підходить до міського голови [PERSON], та відразу позивач починає виголошувати свої вимоги, на що міський голова [PERSON] повідомляє, що це порушує регламент та порядок денний наради, та пропонує надати позивачу слово під час розгляду питань в розділі порідку денного «Різне». Позивач [PERSON] не погоджується з цим та просить надати йому слово негайно, та продовжує свій виступ. Позивач та міський голова говорять одночасно, вступають у словесну перепалку. Під час виступу позивача міський голова [PERSON] висловив в адресу позивача [PERSON] відомості наступного змісту (мовою оригіналу): «…коли ця людина поверне пошти, які забрала у людей, приміщення, де він учредителем єсть, засновником, коли поверне людям пошти, які всі забрані по нашому місту…» «Так я не обліваю вас грязью, а просто кажу правду, а ви кажете неправду». «Поверніть людям, поверніть людям приміщення, які ви вкрали у людей, поверніть пошти людям, пошти, ви забрали пошти у людей. Приміщення забрали». «Пошти поверни людям, пошти поверни людям, люди їздять в інший мікрорайон на пошту. Позабирав, а тепер сидить» «..З ким, з крадіями як ти? Я після апаратки пресі обовязково надам копії документі. Де шановний пан є засновником підприємства, яке забрало у людей пошти». Факт розповсюдження даних відомостей Сумським міським головою [PERSON] підтверджується відеозаписом, що знаходиться в матеріалах справи, який досліджувався судом в судовому засіданні. З позову вбачається, і позивач [PERSON] підтвердив це особисто в судовому засіданні, що він хоча і не вважає себе громадським діячем, але є активним мешканцем міста, займається активною громадською діяльністю, що полягає в захисті прав та інтересів мешканців міста Суми від незаконних дій чи бездіяльності з боку органів місцевого самоврядування та їх посадових осію, є адвокатом та представником потерпілих осіб у ряді кримінальних проваджень, в яких посадові особи Сумської міської ради мають статус підозрюваних чи обвинувачених, а також підтвердив, що раніше міський голова м. Суми [PERSON] звертався з позовом до [PERSON] про захист честі та гідності, в звязку з виступом [PERSON] на місцевому телебаченні з критикою в адресу міського голови. Судом встановлено також, що з 19.07.2017 року позивач [PERSON] є головою Сумської місцевої організації Політичної партії «ЗА ЖИТТЯ», яка зареєстровано в Єдиному реєстрі громадських формувань /реєстрі політичних партій 27.07.2017 року (а.с.82). [PERSON], в свою чергу, є головою Сумської обласної партійної організації Всеукраїнське обєднання «Батьківщина» з 25.02.2012 року (а.с.82) Також судом встановлено, що раніше, до 2013 року позивач [PERSON] був головою Сумською обласної організації політичної партії «Молода Україна» (а.с.91), яка була припинена як юридична особа постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18.01.2013 року (а.с.83-84, 85-86). Встановлені обставини вказують на те, що фактично позивач [PERSON] є громадським діячем та публічною особою, якнайменше на місцевому рівні в м. Суми. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). При розгляді даної справи, суд враховує також міжнародно-правові зобовязання України в сфері свободи слова, свободи вираження поглядів. Відповідно до ст. 17 Закону «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. В силу ст. 30 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих ст. 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в п. 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст. 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом, це передумова плюралізму поглядів. Відповідно до п 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дослідивши в судовому засіданні відеозапис події з участю позивача та міського голови м. Суми (а.с.15), з приводу висловлювань якого позивач і звернувся до суду, суд приходить до висновку, що на апаратній нараді посадова особа Сумської міської ради міський голова м. Суми [PERSON] навів свої оціночні судження, думки, переконання, а також критичну оцінку дій позивача під час виступу позивача на апаратній нараді. Вказані висловлювання: «…коли ця людина поверне пошти, які забрала у людей, приміщення, де він учредителем єсть, засновником, коли поверне людям пошти, які всі забрані по нашому місту…», «Так я не обліваю вас грязью, а просто кажу правду, а ви кажете неправду», «Поверніть людям, поверніть людям приміщення, які ви вкрали у людей, поверніть пошти людям, пошти, ви забрали пошти у людей. Приміщення забрали», «Пошти поверни людям, пошти поверни людям, люди їздять в інший мікрорайон на пошту. Позабирав, а тепер сидить», «..З ким, з крадіями як ти? Я після апаратки пресі обовязково надам копії документі. Де шановний пан є засновником підприємства, яке забрало у людей пошти» - є субєктивною думкою, оцінкою дій позивача як публічної особи (громадського діяча в місті Суми, в різні часи очільника місцевих організацій політичних партій та особи, яка від імені мешканців міста Суми висловлює свою думку щодо дій органів місцевого самоврядування). Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обовязків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Таким чином, будучи вираженням субєктивної думки й поглядів посадової особи відповідача, такі судження відповідно до вказаних вище правових норм та розяснень, що містяться у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням субєктивної думки й поглядів посадової особи відповідача, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності і не можуть бути спростовані, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка висловлена, зокрема, в рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8.07.1986 року та «Українська прес-група» проти України» від 29.03.2005 року. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня\~2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України» зазначено:\~«41. У\~своїй практиці суд\~розрізняє факти\~та оціночні\~судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу\~висловлення\~думки як таку, що є\~фундаментальною частиною права, яке охороняється\~статтею 10 Конвенції про захист прав\~і\~основних свобод людини. 42. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує\~достатній\~фактичний\~базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним\~судженням, може\~бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя». У звязку з наведеним, суд також приходить до висновку, що немає фактів, які б доводили, що за\-значені вище вислови посадової особи Сумської міської ради міського голови м. Суми [PERSON], мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність, ділову репутацію позивача. Судом встановлено, і це не оспорюється сторонами по справі, що позивач [PERSON] позиціонує себе як громадського діяча та публічну особу, займається активною громадською діяльністю, а висловлені посадовою особою Сумської міської ради міським головою м. Суми [PERSON] відомості стосувалися саме діяльності позивача як публічної особи та представника громадськості, оскільки саме інтереси мешканців міста Суми позивач представляв на апаратній нараді під час свого виступу. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог до Сумської міської ради. Стосовно вимог позивача, заявлених ним до відповідача виконавчого комітету Сумської міської ради, то позовні вимоги до вказаного відповідача не підлягають задоволенню, оскільки виконавчий комітет Сумської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі. На підставі ст. 141 ЦПК України, в звязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати необхідно залишити за позивачем. На підставі ст. 23, 277 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

Outcome: dismissed