Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

05.07.2018 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON] В позові просила позбавити відповідачів [PERSON], [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] 2012 року народження, на тій підставі, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина, матеріально його не забезпечують, його вихованням не займаються, перебувають на тимчасово окупованій території України. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. Пояснила, що [INFO] року у її рідної сестри [PERSON] и та [PERSON] народився син [PERSON] . На той час вони всі проживали в м. Донецьку. В кінці жовтня 2013 року до них зателефонували із швидкої медичної допомоги та попрохали забрати до себе дитину, оскільки мати дитини -відповідачка [PERSON] потрапила в лікарню з підозрою на інсульт. Вона погодилася. З того часу дитина постійно проживає разом з нею. В кінці травня 2014 року в зв'язку з початком бойових дій, вона, її співмешканець [PERSON], відповідачі та малолітній [PERSON] переїхали в м. Миргород з м. Донецька. Вона сказала своїй сестрі -матері дитини та іншому відповідачеві, щоб вони влаштовувалися на роботу, ставали на ноги, а вона допоможе їм з дитиною. Але відповідачі через дві неділі після приїзду в м. Миргород, повернулися до м. Донецька, де і перебувають на даний час. Відповідачі не приймають участі в матеріальному утриманні дитини, її життям та вихованням не займаються, не телефонують. Зараз вона проживає із співмешканцем [PERSON], з яким планує зареєструвати шлюб та усиновити дитину - [PERSON] 2012 року народження. Характеризує свою сестру відповідачку [PERSON] та відповідача [PERSON] , як осіб, які зловживають спиртними напоями, ведуть аморальний спосіб життя. Просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] [INFO]. Представник позивачки [PERSON] -адвокат [PERSON] позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила його задовольнити, як законний та обґрунтований. Вказувала на ту обставину, що коли відвідувала м. Донецьк, то в компетентних службах цікавилася життям відповідачів і тому їй відомо, що вони живі та ведуть аморальний спосіб життя. Представник третьої особи -Виконавчого комітету Миргородської міської ради Усатова Є.П. позов підтримала. Пояснила, що особисто вона відповідачів не бачила та з ними не спілкувалася. Зі слів позивачки їй відомо, що вони перебувають на тимчасово окупованій території України. Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради [PERSON] 2012 року народження було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та в подальшому призначено його опікуном тітку [PERSON] Вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачів стосовно малолітньої дитини, оскільки вони перебувають на тимчасово окупованій території України та не займаються вихованням та утриманням дитини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Про день та час судового розгляду справи інформувалися шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, офіційного веб-порталу судової влади. Відповідно до положень ст.ст. 280,281 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] [INFO] (а.с.4). Позивачка [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України (а.с.5). Малолітній [PERSON] проживає в м. Миргороді на відвідує ДНЗ №10 «Веселка», перебуває на обліку в КЗ «Миргородський центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с.6-8). Вихованням та утриманням дитини займаються [PERSON] та [PERSON] Позивачка [PERSON] за тимчасовим місцем проживання характеризується позитивно (а.с.12). Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 17 липня 2018 року [PERSON] 2012 року народження надано статус дитини позбавленої батьківського піклування Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 17 липня 2018 року призначено опікуном малолітнього [PERSON] позивачку [PERSON] (а.с. 60-61). Висновком виконавчого комітету Миргородської міської ради на тій підставі, що батьки вихованням, утриманням, розвитком, здоров'ям дитини не займалися, з нею не проживали визнано за доцільне позбавити їх батьківських прав стосовно сина [PERSON] 2012 року народження (а.с. 81). Свідок [PERSON] суду пояснив, що спів мешкає з позивачкою на протязі 20 років. З жовтня 2013 року разом з ними проживає син сестри позивачки -[PERSON]. Батьків [PERSON] може охарактеризувати з негативної сторони, як осіб, які зловживають спиртними напоями та ведуть аморальний спосіб життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Постановою Пленуму Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно п. 15 вищевказаної постанови, позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист її інтересів, та відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України ). Проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки відповідачів [PERSON] та [PERSON] та їх свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно сина [PERSON] 2012 року народження, а отже й відсутні підстави позбавлення їх батьківських прав. Батьки дитини перебувають на тимчасово окупованій території України та суду невідомо, чи мають вони змогу покинути таку територію, чи живі вони на даний час, чи мається вина відповідачів у тому, що вони не приймають участі у вихованні дитини. Зважаючи на вище викладене, в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed