Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

В серпні 2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив в процесі розгляду справи. В позові зазначає, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Мотор-Січ», де працював слюсарем-інструментальником. 23.04.2015 р. наказом № 425 позивача було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України (у зв`язку з призовом до Збройних Сил України). З 07.05.2015 р. по 11.10.2016 р. він перебував на строковій службі у військовій частині [NUMBER] ПП України м.Київ. Повернувшись у жовтні 2016 р. до місця свого проживання, з метою пошуку роботи, за власної ініціативи, він звернувся до відділу кадрів ПАТ «Мотор Січ» та з 26.10.2016 р. був прийнятий на роботу у цех № 50 слюсарем-інструментальником. Посилаючись на те, що з 08.02.2015 р. відповідно до положень ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняття на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, на строк до закінчення особливого періоду, або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігається робоче місце (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, при його звільнені відповідачем не були враховані вказані гарантії, а звільнення є незаконним, позивач просить суд поновити йому пропущений з поважних причин строк для звернення до суду для вирішення трудового спору, скасувати наказ ПАТ «Мотор Січ» від 23.04.2015 р. № 425 про звільнення його за п.3 ст.36 КЗпП України та поновити його на посаді слюсаря-інструментальника 5 розряду з 23.04.2015 р., стягнути з відповідача середній заробіток з 23.04.2015 р. по 11.10.2016 р. у розмірі 41563 грн. 57 коп., стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді від 10.08.2017 р. було відкрито провадження і призначено справу до розгляду. 11.01.2018 р. справа передана в провадження судді Дмитрюк О.В. Судове засідання 31.01.2018 р. було відкладено на 20.03.2018 р. у зв`язку із перебуванням судді в нарадчій кімнаті по розгляду іншого провадження. 20.03.2018 р. розгляд справи відкладено на 19.04.2018 р. на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України за клопотанням позивача. 19.04.2018 р. в судовому засіданні оголошена перерва за клопотанням позивача до 25.05.2018 р. для виклику свідків. 25.05.2018 р. оголошена перерва до 14.06.2018 р. за клопотанням позивача для виклику свідка. 14.06.2018 р. оголошена перерва до 26.06.2018 р. у зв`язку з неможливістю продовження подальшої фіксації судового засідання. 26.06.2018 р. оголошена перерва до 15.08.2018 р. за клопотанням відповідача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.73-83). Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до положеньст. 234 КЗпП Україниу разі пропуску з поважних причин строків, установленихстаттею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Згідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами справ трудових спорів" строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Як встановлено судом, [PERSON] був звільнений з посади слюсаря-інструментальника наказом ПАТ «Мотор Січ» № 425 від 23.04.2015 р., і в цей же день ним була отримана трудова книжка (а.с.10). У період з 07.05.2015 р. по 11.10.2016 р. позивач перебував на строковій військовій службі у військовій частині [NUMBER] ПП (а.с.5, 6-9). З 26.10.2016 р. позивач прийнятий слюсарем-інструментальником до ПАТ «Мотор Січ». Вказані обставини не заперечуються сторонами. З позовом до суду про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку [PERSON] звернувся 08.08.2017 р., тобто з пропуском строку звернення до суду. В обґрунтування підстав для поновлення пропущеного строку позивач послався на юридичну необізнаність, зазначив, що про порушення його права дізнався від [PERSON] наприкінці липня 2017 р. Враховуючи тривалий період між звільненням [PERSON] до моменту його звернення до суду (більш, ніж за два роки з моменту звільнення, і майже за рік з моменту закінчення проходження військової служби), відсутність об`єктивних поважних причин для пропуску строку для звернення за захистом порушених прав, судом не встановлено підстав для поновлення пропущеного строку. Покази допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що позивач дізнався про порушення його прав лише в липні-серпні 2017 р. не спростовують висновків суду з наведених вище підстав. Судом також враховані положення ч.2 ст.78 ЦПК України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Покази згаданих свідків не є достатніми для висновку про пропуск позивачем строків з поважних причин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір», витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed