Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № HAG4RK00510004 від 29.03.2005 року у розмірі 34583,15 грн.; стягнути солідарно з ТОВ «УФА «Верус» в особі «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 200,00 грн.; стягнути з [PERSON] судові витрати у розмірі 345,83 грн. 11.02.2014 року представник позивача ПАТ КБ «Приват Банк» надав суду уточнену позовну заяву в якій просить стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAG4RK00510004 від 29.03.2005 року в розмірі 34583,15, а також судові витрати в розмірі 3458,30 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № HAG4RK00510004 від 29.03.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4336,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.03.2008 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, процентами, комісією, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме сплачувати щомісячно з 25 по 29 число щомісячний платіж в розмірі 211 грн.. Зобов'язання [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки від 29.03.2005 року, укладеним з поручителем - [PERSON]. У відповідності з п. 2, 4 договору поруки від 29.03.2005 року поручитель та боржник відповідають перед ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" як солідарні боржники. Взяті на себе зобов'язання по кредитному договору позивач виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] вищевказані грошові кошти. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 10.07.2013 р. заборгованість складає 34583,15 грн., яка складається з наступного: 2998,56 грн. - заборгованість за кредитом; 10960,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 18864,65 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1759,69 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1601,34 грн. - штраф (процентна складова). Загальна сума грошових зобов'язань, що підлягає сплаті за кредитним договором загалом станом на 10.07.2013 року складає 34583,15 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та судові витрати. У судове засідання представник позивача з`явився, позовні вимоги стосовно [PERSON] підтримав в повному обсязі, а позовні вимоги щодо [PERSON] просив залишити без розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] до судового засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.10.2006 року з нього вже були стягнуті грошові кошти по спірному кредитному договору. Окрім цього позовна заява ПАТ КБ «Приват Банк» подана за межами строку позовної давності, оскільки кредитний договір був укладений в 2005 році, а з повторною позовною заявою позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова в 2013 році. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до укладеного кредитного договору № HAG4RK00510004 від 29.03.2005 року [PERSON], 29.03.2005 року отримав кредит у розмірі 4336,00грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.03.2008 року (а. с. 8). Загальна сума заборгованості за договором № HAG4RK00510004 від 29.03.2005 року станом на 10.07.2013 року складає 34583,15 грн. ( а. с. 4-5). Відповідно до ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах , встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України , якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву про застосування строку позовної давності, оскільки останній платіж був ним виконаний в 2006 році, а позовна заява подана до суду в 2013 році (а. с. 137). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно умов договору кредиту від 29 березня 2005 року, банк надав позичальнику строковий кредит на строк 36 місяців по 28 березня 2008 року. Отже перебіг строку позовної давності відраховується саме з 28 березня 2008 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у суд із позовом про стягнення заборгованості за кредитом лише 06 серпня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Представник банку посилається на те, що пунктом 5.5 умов надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка») (Стандарт) терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Положеннями частини 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запереч, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд зазначає, що представник позивача не надав будь-яких доказів того, що [PERSON] ознайомився саме з вищевказаними умовами кредитування, зокрема відсутній його підпис. Також в кредитному договорі відсутні будь-які посилання на умови кредитування, які надані як доказ представником позивача. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (у редакції постанови №7 від 7 лютого 2014 року) при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі сплином строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу , процентів, неустойки, відшкодування збитків. В забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки від 29.03.2005 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] відповідають перед Банком як солідарні боржники. Представником позивача надано усну заяву про залишення без розгляду позовні вимоги щодо [PERSON] Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Отже до спірних правовідносин підлягає застосування загальний строк позовної давності передбачений ст. 57 ЦК України. Оскільки відповідач в суді заявив письмове клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд вважає, що в позовні вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується вимог відповідача [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних з витратами на з'явлення до суду, то суд відмовляє у зв'язку з недоведеністю, так як відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed