Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 12.12.2019 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця (а.с.4-7), у якому просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.09.2010р. у розмірі 5 243,25 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору [PERSON] (позичальник) отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Однак, відповідач допустив порушення взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів позивачу, у зв`язку із чим, за ним утворилась заборгованість, яка на дату смерті становить 5 243,25 грн. [INFO] [PERSON] померла. Позивач вважає, що спадкоємцями після смерті позичальника є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які постійно проживали зі спадкодавцем, тобто вони являються особами, які фактично прийняли спадщину, до складу якої увійшли у тому числі кредитні зобов`язання померлої. Ухвалою суду від 20 січня2020 року прийнято до розгляду позов та відкрито провадження в спрощеному провадженні з повідомленням сторін (а.с.83). Про день, час та місце судового засідання сторони повідомлялись відповідно до положень ст.ст. 128-129 ЦПК України. Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи за своєю відсутністю. Вимоги позову підтримує та просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.1). Відповідачі в судове засідання не з`явились, до суду надіслали письмові заяви в яких просять розгляд справи проводити без своєї участі. Вимоги позову не визнають та просять відмовити у його задоволенні. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 08.09.2010 року [PERSON] звернувся до установи банку ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») із заявою на отримання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку в розмірі 15 000,00 грн., відповідно до умов договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,6% річних, із кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с.11). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином - кредит надав. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 26.08.2019 року заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.09.2010р. становить 5 243,25 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту - 1 310,85 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 3 932,40 грн. (а.с.8,9-10). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. [INFO] [PERSON] помер (а.с.50). З матеріалів спадкової справи №784/2018 витребуваної судом у Другої Дніпровської державної нотаріальної контори, яка була заведена на підставі претензії ПАТ КБ "ПриватБанк" до спадкоємців спадкодавця, вбачається, що із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтв про право на спадщину не видавалось (а.с.104-111). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою, за якою також був зареєстрований померлий [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , у зв`язку із чим, спадкоємець, який постійно проживав та був зареєстрований за тією ж адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини являється особою, яка прийняла спадщину, до складу якої увійшли у тому числі кредитні зобов`язання померлого. У відповідності до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20.01.2020 року по справі № 306/2000/16-ц (провадження № 61-30819св18). За ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.. 1281 ЦК України (в редакції чинні на момент виникнення спірних правовідносин), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно із положеннями ст..1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц (№61-25487св18). Достовірно встановлено, що 06 листопада 2018 року банк звернувся до нотаріуса із претензією кредитора (з.а.с.104-а.с.105), нотаріус у свою чергу повідомив, що доведе до відома спадкоємців про вимоги банка (а.с.58). Однак, тільки 07.08.2019 року на адресу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» надіслав лист-претензію щодо погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 23.05.2014 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.59-61). Таким чином, право вимоги в ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло починаючи з листопада 2018 року, проте банк пред`явив свої вимоги до спадкоємців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 07.08.2019 року, тобто після спливу шести місяців від дня, коли дізнався про відкриття спадщини. Крім того, при подачі позову та в ході розгляду справи позивачем жодного разу не заявлено клопотання про витребування необхідних доказів у підтвердження своїх вимог, не зазначено неможливості самостійного отримання необхідних доказів - зокрема витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, задля встановлення обсягу спадкової маси, в межах якої можливе стягнення заборгованості спадкодавця. Суд зауважує, що відповідно до положень чинного ЦПК України, доказування обставин в обґрунтування своїх вимог, покладено на сторін, що обумовлено засадами змагальності сторін. Зокрема, ст.. 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Також, у відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А, ч.7 ст.81 ЦПК України чітко визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими, взагалі недоведеними, у зв`язку із чим, не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вирішив, що понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed