Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області, Вінницької міської ради, [PERSON], [PERSON] у якому просила суд: визнати незаконним рішення Держземагенства у Вінницькому районі щодо скасування реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0430 га, яка розташована по [ADDRESS]; визнати незаконним рішення Вінницької міської Ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки площею 0,0430 га, яка знаходиться по [ADDRESS] [PERSON]; скасувати рішення Вінницької міської Ради № 1043 від 30.11.2012 року в частині передачі земельної ділянки площею 0,430 га в безоплатну приватну власність [PERSON]; скасувати рішення Дерземагенства у Вінницькому районі щодо скасування реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку, яка знаходиться по [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.04.2013 року, площею 0,0430 га, що розташована по [ADDRESS], укладений між [PERSON] і [PERSON]; витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,430 га., яка знаходиться на [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] знести паркан, яким земельна ділянка розділена на дві частини та не чинити перешкод [PERSON] користуватись земельною ділянкою площею 0,0430 га, що розташована по [ADDRESS]; стягнути солідарно з Управління державного агентства земельних ресурсів у Вінницькому районі Вінницької області, Вінницької міської Ради, [PERSON] судовий збір в розмірі 3555,70 грн., моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Позов мотивований тим, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25.12.1997 року №1416 земельна ділянка площею 927 кв.м, яка розташована по [ADDRESS] була передана безоплатно [PERSON] у приватну власність, на підставі якого [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 року по цивільній справі №2-53/05 за позовом [PERSON] до [PERSON] було встановлено порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS], котре було виконано в примусовому порядку державною виконавчою службою, зокрема, [PERSON] було виділено в користування 497 кв.м., а [PERSON] 441 кв.м. і встановлені межі. [PERSON] по визначеній в натурі межі встановила паркан. В подальшому, постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.12.2006 року у справі №2-а-1129/06 у задоволенні позову [PERSON] до Вінницької міської ради, [PERSON] про визнання частково недійсним рішення міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 927 кв.м. по [ADDRESS], виданих на ім'я [PERSON] відмовлено. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 13.02.2007 року вищевказану постанову скасовано та визнано частково недійсним рішення виконкому Вінницької міської ради №1416 від 25.12.1997 року та державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.11.2008 року постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.12.2006 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 13.02.2007 року скасовано та провадження по справі закрито. В зв'язку з цим позивач вважає, що рішення виконкому Вінницької міської ради №1416 від 25.12.1997 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №091947 від 19.05.2003 року, виданий на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 927 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] є чинними. 18.02.2010 року [PERSON] начальником управління Держкомзему в м. Вінниці була надана довідка про присвоєння кадастрового номера вказаній вище спірній земельній ділянці, яка належить на праві власності [PERSON] Крім того, 27.02.2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці постановлена ухвала, якою рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 скасовано за нововиявленими обставинами та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою залишено без розгляду. Таким чином на думку позивачки, відповідачка [PERSON] позбавлена права користування часткою земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] і на праві приватної власності належить [PERSON] З неофіційних джерел в липні 2012 року [PERSON] стало відомо, що органом Держкомзему та Вінницькою міською радою приймаються рішення про скасування права власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] та передачу її в приватну власність [PERSON] В зв'язку з цим 15.08.2012 року [PERSON] звернулася із заявою до Вінницького міського голови про захист її законного права на земельну ділянку та надала документальні докази, що підтверджують її право власності, але відповіді не отримала. В подальшому були направлені адвокатські запити до Вінницького міського голови, начальника головного управління Держземагенства у Вінницькій області, прокурора м. Вінниці щодо надання інформації та рішень про скасування реєстрації права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, а також інформації про реагування органу державної влади на факти порушення конституційних прав [PERSON] та пропозицій щодо досудового врегулювання, на які було отримано листи без надання чіткої відповіді. 20.07.2013 року заступником міського голови була надана відповідь [PERSON] про те, що підставою для прийняття рішення Вінницькою міською радою від 30.11.2012 року про передачу в приватну власність спірної земельної ділянки [PERSON] стало рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 року, постанови ДВС у Ленінському районі про закінчення виконавчого провадження по рішенню суду від 19.10.2005 року, а також довідки управління Держкомзему у м. Вінниці про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку. Дії та рішення управління Держземагенства у Вінницькій області щодо скасування реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку, що знаходиться по [ADDRESS], Вінницької міської ради щодо передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0430 га, що знаходиться по [ADDRESS], [PERSON] щодо продажу земельної ділянки площею 0,0430 га., яка знаходиться по [ADDRESS] [PERSON] є незаконними і підлягають скасуванню, оскільки відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 05.11.2008 року рішення виконкому Вінницької міської ради №1416 від 25.12.1997 року та державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, виданий [PERSON] є чинними і не скасовані. А тому з цих же підстав, ще крім вказаного вище, позивачка вважає, що підлягає визнанню недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладений між [PERSON] і [PERSON], слід витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] дану земельну ділянку, зобов'язати [PERSON] знести паркан, стягнути солідарно з Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області, Вінницької міської ради, [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача неодноразово уточнював, збільшував та зменшував позовні вимоги. Ухвалою суду від 16.01.2014 року закрито провадження по даній справі в частині позовних вимог про: визнання незаконним рішення Управління Держземагенства у Вінницькому районі щодо скасування реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0430 га, яка розташована по [ADDRESS] та зобов'язання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєструвати право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0927 га, яка розташована по [ADDRESS]. Ухвалою суду від 22.01.2014 року залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] З урахуванням всіх заяв про уточнення, збільшення, зменшення позовних вимог позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви та остаточно просили суд винести рішення, яким: визнати незаконним та скасувати рішення Вінницької міської ради №1043 від 30.11.2012 року щодо безоплатної передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,0430 га, яка знаходиться по [ADDRESS]; скасувати рішення начальника управління Держкомзему у м. Вінниця, щодо скасування державної реєстрації Державного Акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №091947 площею 0,0430 га, яка знаходиться по [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.04.2013 року земельної ділянки площею 0,0430 га, що розташована по [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]; витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,0430 га, яка знаходиться на [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] знести паркан, яким земельна ділянка розділена на дві частини та не чинити перешкод [PERSON] користуватись земельного ділянкою площею 0,0430 га, що розташована по [ADDRESS]; зобов'язати управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області поновити [PERSON] реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №091947 площею 0,0927 га, яка розташована по [ADDRESS]; стягнути солідарно з управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області, [PERSON] судовий збір в розмірі 3555,70 грн., моральну шкоду в розмірі 35000,00 грн., витрати за надання правової допомоги в розмірі 8000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, оскільки вважає їх не обґрунтованими та недоведеними в судовому засіданні, надавши письмові заперечення та заяву про застосування строків давності (т. 1 а.с. 178-180, т. 2 а.с. 77-78). Суду пояснила, судом не приймалось рішення про поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 року. Рішення апеляційного суду Вінницької області від 13.02.2007 року виконано сторонами, поворот його виконання не проводився, тому відповідачі діяли правомірно в частині скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0, 0430 га, яка розташована по [ADDRESS] та безоплатної передачі її у власність [PERSON] Також наголосила, що право власності на частину будинку [PERSON] не скасовано та не оспорено. Оскільки до нового співвласника будинку [PERSON] перейшло право власності на частину будинку, що розміщений на спірній земельній ділянці, то в силу ст. 120 ЗК України, припинились права на земельну ділянку попередніх землевласників [PERSON] та [PERSON] Окрім того, державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] не скасований, він дійсний, позивач не заявляла вимоги про його скасування, тому відсутні підстави для скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.04.2013 року. Позивач [PERSON] пропустила строк позовної давності в частині позовних вимог щодо знесення паркану, яким земельна ділянка розділена на дві частини та не чинити перешкод в користуванні земельного ділянкою площею 0,0430 га, що розташована по [ADDRESS], оскільки [PERSON] що з червня 2006 року відомий той факт, що спірної земельною ділянкою користуються інші. Представник Вінницької міської ради Лірник І.І. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, при вирішенні справи покладався на думку суду. Представники управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області Вакула Т.О. та Павловська О.Л. позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити, надали суду письмові заперечення (т. 1 а.с. 200-201). Крім того пояснили, що процедура поновлення реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку в Книзі записів реєстрації посадовими особами територіальних органів Держземагентства України не передбачена жодним чинним нормативно-правовим актом у сфері земельних відносин, а тому й позовна вимога щодо зобов'язання вчинити дії, які не передбачені законом, є нікчемною та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про час місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, тому суд розглянув справу у його відсутність. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву, відповідно до якої просила слухати справу у її відсутність. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З пояснень сторін суд встановив, що позивачка [PERSON] і відповідачка [PERSON] рідні сестри. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25.12.1997 року №1416 земельну ділянку площею 938 кв.м, яка розташована по [ADDRESS] було передано безоплатно [PERSON] у приватну власність. На підставі даного рішення 19.05.2003 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 091947 площею 0,0927 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (том 1 а.с. 23-24). На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, 53/100 часток якого на праві власності належить [PERSON], а 47/100 часток раніше належало [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 року, що підтверджується матеріалами справи та матеріалами оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи №21419 на 86-ти арк. на дане будинковолодіння. Крім того, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 року між [PERSON] і [PERSON] було встановлено порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться по [ADDRESS] та виділено в користування [PERSON] 441 кв.м., а [PERSON] 497 кв.м. земельної ділянки згідно варіанту І (додаток 3) висновку судової будівельно-технічної експертизи №225 від 07.09.2004 року (том 1 а.с. 25-26). На підставі даного рішення суду було видано виконавчі листи та державною виконавчою службою в Ленінському районі м. Вінниці відкрито виконавче провадження. Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 року було виконано в примусовому порядку, що підтверджується постановами про закінчення виконавчого провадження (том 2 а.с. 28-33). Також судом встановлено, що в серпні 2006 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Вінниці з позовом до [PERSON], Вінницької міської ради про визнання частково недійсним рішення міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 року, зокрема, було встановлено порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться по [ADDRESS] та виділено в користування [PERSON] 441 кв.м., а [PERSON] 497 кв.м. земельної ділянки. Рішення суду виконано в примусовому порядку. При оформленні приватизації на виділену [PERSON] земельну ділянку, [PERSON] почала чинити [PERSON] перешкоди і показала державний акт на своє ім'я від 19.05.2003 року на право власності на земельну ділянку за даною адресою на 927 кв.м., що стало підставою для звернення до суду. Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.12.2006 року у задоволенні позову [PERSON] до Вінницької міської ради, [PERSON] про визнання частково недійсним рішення міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку відмовлено (том 1 а.с. 27). Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 13.02.2007 року постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.12.2006 року скасовано, позов задоволено і визнано частково недійсним рішення виконкому Вінницької міської ради №1416 від 25.12.1997 року та державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.05.2003 року (том 1 а.с. 28-30). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.11.2008 року постанова Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.12.2006 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 13.02.2007 року скасовані, провадження у справі закрито (том 1 а.с. 31-32). Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.02.2012 року заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 року задоволено, вказане рішення суду скасовано. Цивільну справу у частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні частиною будинку шляхом виселення без надання іншого житла залишено без розгляду (том 1 а.с. 34-35). В подальшому, за заявою [PERSON] від 14.08.2012 року на підставі представлених нею документів, зокрема, рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 року, рішення апеляційного суду Вінницької області від 13.02.2007 року, ухвали апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2008 року та резолюції начальника управління Держкомзему у м. Вінниці Вінницької області було скасовано реєстрацію державного акта на земельну ділянку по [ADDRESS], серія ВН № 091947, зареєстрований за №1/1018 від 19.05.2003 року, виданий [PERSON] (том 1 а.с. 37, 160-167, 204-205). Відповідно до рішення 26 сесії 6 скликання Вінницької міської ради №1043 від 30.11.2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] на [ADDRESS] площею 430 кв.м. та передано [PERSON] за вказаною адресою безоплатно у власність земельну ділянку площею 430 кв.м. (частина будинковолодіння) для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, із них 362 кв.м., що знаходиться в межах санітарної захисної зони (без права подальшої забудови), згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 року (том 2 а.с. 131-132). На підставі вказаного рішення Вінницької міської ради №1043 від 30.11.2012 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯО №560538 від 26.12.2012 року площею 0,0430 га, яка розташована в [ADDRESS] (том 2 а.с. 52). 16.04.2013 року [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0430 га, яка розташована в [ADDRESS] (відчуження земельної ділянки здійснювалось одночасно з відчуженням 47/100 частин житлового будинку, розташованого на відчужуваній земельній ділянці) відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого 16.04.2013 року [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області. Дане підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2013 року (том 2 а.с. 50-63). Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; г) визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За правилами ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначено статтею 126 ЗК України - так, право постійного користування земельної ділянки посвідчується державним актом, право оренди землі оформляється договором. Відповідно до ст. 116 ЗК України (у редакції станом на час розгляду заяви [PERSON]) громадянин набуває права власності на земельну ділянку із земель державної або комунальної власності за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною 5 ст. 116 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Підстави та порядок припинення права власності і користування на земельну ділянку передбачені главою 22 ЗК України (статті 140-151). Враховуючи те, що на момент передачі (листопад 2012 року) [PERSON] земельної ділянки площею 430 кв.м., яка розташована по [ADDRESS], вже була скасована реєстрація державного акта на земельну ділянку по [ADDRESS], серія ВН № 091947, що був зареєстрований за №1/1018 від 19.05.2003 року та виданий на ім'я [PERSON], тому Вінницька міська рада діяла правомірно передавши безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 430 кв.м., яка розташована по [ADDRESS]. За вказаних вище обставин, коли спірна земельна ділянка не була зареєстрована на праві власності за [PERSON] на момент передачі земельної ділянки (листопад 2012 року) [PERSON], тому Вінницькій міській раді не потрібно було приймати відповідне рішення про припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS], перед наданням цієї земельної ділянки у власність [PERSON] Обставини про відновлення або вчинення відповідних дій для реєстрації права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку як станом до листопада 2012 року, так і на день розгляду справи по суті, позивачкою та її представником суду належними доказами доведено не було. Наявні в матеріалах справи (том 1 а.с. 39-78) звернення позивачки та її представника до Вінницької міської ради, прокурора м. Вінниці, управління Держкомзему м. Вінниці, управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області не свідчать про вчинення позивачкою [PERSON] дій для відновлення або для реєстрації права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. В даному випадку самі по собі ухвала Вищого адміністративного суду України від 05.11.2008, якою скасовано постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.12.2006 року, рішення апеляційного суду Вінницької області від 13.02.2007 року та закрито провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Вінницької міської ради, [PERSON] про визнання частково недійсними рішення виконкому Вінницької міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку та ухвала Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.02.2012 року за заявою [PERSON], якою скасовано рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, визнання частини у праві приватної власності та визначення порядку користування земельною ділянкою автоматично не відновлюють реєстрацію державного акта на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS]. З пояснень представників управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області та матеріалів справи суд встановив, що 14.08.2012 року на адресу управління Держкомзему у м. Вінниці надійшла заява від громадянки [PERSON] про скасування на підставі ухвали апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2008 та ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 26.04.2012 державного акта серія ВН №091947 виданого 19.05.2003 року. Копії зазначених ухвал було додано до заяви. На підставі ч. 5 ст.124 та ч. 3 ст. 129 Конституції України, згідно яких судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства, начальником управління Держкомзему у м. Вінниці дано вказівку посадовій особі управління Держкомзему у м. Вінниці щодо скасування запису про державну реєстрацію державного акту серія ВН №091947 виданого 19.05.2003 року, про що свідчить резолюція начальника управління до заяви [PERSON] Згідно резолюції начальника управління Держкомзему у м. Вінниці до заяви [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005, ухвали апеляційного суду Вінницької області від 20.01.2006, ухвали Верховного Суду України від 14.07.2006, постанови апеляційного суду Вінницької області від 13.02.2007, ухвали апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2008, рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.02.2012, ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 26.04.2012 посадовою особою управління Держкомзему у м. Вінниці 14.08.2012 внесено запис до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі про скасування державної реєстрації державного акту на земельну ділянку серії ВН № 091947, зареєстрований за № 1/1018 від 19.05.2003, виданий [PERSON] Таким чином, по наявним даним управління Держкомзему м. Вінниці рішення виконкому Вінницької міської ради від 25.12.1997 №1416 та виданий на його підставі державний акт серії ВН № 091947 від 19.05.2003 [PERSON] на право власності на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS], визнано частково недійсними в судовому порядку ще до моменту скасування державної реєстрації даного державного акту. Відповідно до законодавства процедура скасування державної реєстрації державного акту є наслідковою дією, яка здійснюється лише після (а не навпаки) скасування рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність та правовстановлюючого документа на земельну ділянку, що був виданий на підставі цього рішення. Право власності на земельну ділянку [PERSON] припинилося в момент визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25.12.1997 № 1416 та виданого на його підставі правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 091947 від 19.05.2003, про що свідчать рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2007 року та ухвала апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2008 року. На момент подання вказівки начальником управління Держкомзему у м. Вінниці та внесення запису до Книги записів державної реєстрації державних актів про скасування державної реєстрації державного акту серії ВН №091947 від 19.05.2003 року управління Держкомзему у м. Вінниці керувалося усією наявною інформацією з підтверджуючими документами з даного приводу, а саме: заявою [PERSON] від 14.08.2012 року, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 року, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20.01.2006 року, ухвалою Верховного Суду України від 14.07.2006 року, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 13.02.2007 року, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2008 року, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.02.2012 року, ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 26.04.2012 року. В період до 14.08.2012 року та на момент проведення скасування державної реєстрації державного акту, виданого [PERSON], управління Держкомзему у м. Вінниці не володіло будь-якими іншими матеріалами результатів розгляду майнового та земельного спору в судовому порядку між [PERSON] та [PERSON], окрім вище перерахованих. На адресу Управління Держкомзему у м. Вінниці не надходили копії ухвали Вищого адміністративного суду України від 05.11.2008, якою скасовано постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.12.2006 року, рішення апеляційного суду Вінницької області від 13.02.2007 року та закрито провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Вінницької міської ради, [PERSON] про визнання частково недійсними рішення виконкому Вінницької міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку; ухвала Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.02.2012 року за заявою [PERSON], якою скасовано рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.10.2005 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, визнання частини у праві приватної власності та визначення порядку користування земельною ділянкою. Управління Держкомзему у м. Вінниці жодного разу за період судових розглядів спорів між [PERSON] та [PERSON] не було залучено до процесу в якості будь-якої з визначених процесуальним законодавством сторін, а тому не мало можливості об'єктивно та повно відслідковувати порядок прийняття рішень з приводу спору. За таких обставин позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Вінницької міської ради №1043 від 30.11.2012 року щодо безоплатної передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,0430 га, яка знаходиться по [ADDRESS] та скасування рішення начальника управління Держкомзему у м. Вінниця, щодо скасування державної реєстрації Державного Акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №091947 площею 0,0430 га, яка знаходиться по [ADDRESS] задоволенню не підлягають. При вирішенні позовної вимоги про зобов'язання управління Держземагентства у Вінницькому районі поновити реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ВН № 091947 площею 0,0927 га, яка розташована по [ADDRESS] [PERSON] суд прийшов до висновку про відмову в її задоволенні з наступних підстав. З 1 січня 2013 року внесено ряд змін до земельного законодавства України в тому числі порядку державної реєстрації земельних ділянок, набуття права власності та користування землею. Так, вступили в законну силу зміни до Земельного кодексу України, законів України «Про землеустрій», «Про Державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також до постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 «Про Порядок ведення Державного земельного кадастру». В силу цих змін втратили чинність: постанова Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43, наказ Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», які встановлювали та регулювали порядок ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі. Відповідно до ст. 126 ЗК України з 1 січня 2013 року право власності на земельну ділянку посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, яке підписується, видається і засвідчується печаткою посадової особи реєстраційного органу Міністерства юстиції України. Відтак з 1 січня 2013 року зупинено видачу державних актів, як документів, що посвідчують право власності, право постійного користування земельною ділянкою та їх дублікатів на право власності та право користування земельною ділянкою, а тому Книги записів реєстрації не ведуться. Книгу записів реєстрації державних актів, до якої було внесено запис про реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] було закрито 31 грудня 2004 року відповідно до наказу ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України від 29.07.04 №68. Внесення нових записів після закриття тому розділу Книги записів забороняється. Окрім того, процедура поновлення реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку в Книзі записів реєстрації посадовими особами територіальних органів Держземагентства України не передбачена жодним чинним нормативно-правовим актом у сфері земельних відносин, а тому й позовна вимога щодо зобов'язання вчинити дії, які не передбачені законом є такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 215, ч. ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. При цьому суд також враховує роз'яснення, які дані в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Зі змісту вказаної статті слідує, що право на захист, відповідно до глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування майна, має не тільки власник, а й особа, яка має речове право на майно. Оскільки [PERSON] не була стороною договору купівлі-продажу від 16.04.2013 року земельної ділянки площею 0,0430 га, що розташована у [ADDRESS], а також не довела суду належними доказами про своє зареєстроване речове право на дану земельну ділянку, тому позовні вимоги про визнання даного правочину недійсним задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Зі змісту ст. 387 ЦК України вбачається, що право на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, має власник. Ст. 388 ЦК України передбачає випадки, коли власник майна може витребувати це майно у набувача (добросовісного набувача). Оскільки під час розгляду справи не було здобуто доказів того, що відповідач [PERSON] неправомірно набув право власності на спірну земельну ділянку, він вважається добросовісним набувачем, а тому позовна вимога про витребування спірної земельної ділянки від [PERSON] на користь [PERSON], яка заявлена позивачкою на підставі ст. 387 ЦК України задоволенню не підлягає. Позовна вимога про зобов'язання [PERSON] знести паркан, яким спірна земельна ділянка розділена на дві частини та не чинити перешкод [PERSON] користуватись земельною ділянкою площею 0,0430 га, що розташована по [ADDRESS] задоволенню не підлягає, оскільки вона не доведена суду відповідно до ст. 60 ЦПК України. Згідно ст. 386 ч. 3 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, з відповідними змінами та доповненнями від 25 травня 2001 року вказано, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до висновку, що дана позовна вимога також до задоволення не підлягає, так як її не було доведено належними доказами відповідно до ст. 60 ЦПК України. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed