Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє адвокат [PERSON] звернулися до суду з позовом до Раківської сільської ради Бериславського району про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, [INFO] року в с. Раківка, Бериславського району, Херсонської області помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, що розташована на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області, яка була ним прийнята у спадщину після смерті дружини [PERSON], відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 № 1540-VI. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом - [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) - дочка спадкодавця. З метою оформлення спадщини позивач звернулась до Бериславської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON]. У відповідь на заяву державний нотаріус вищезазначеної нотаріальної контори надала відмову у вчиненні нотаріальної дії. Свою відмову нотаріус мотивувала пропущенням [PERSON] строку, встановленого для прийняття спадщини. У відмові також зазначалось, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] заведена не була, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини ніхто не звертався. Позивач фактично прийняла спадщину, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (проживання на момент смерті із спадкодавцем, що підтверджується талоном реєстрації, який зберігається в Бериславській PC УДМС, згідно якого [PERSON] до січня 2003 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]; утримання у себе документів, тощо). Встановлення факту прийняття спадщини має для [PERSON] юридичне значення, так як дозволить їй реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті батька - [PERSON]. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт прийняття нею спадщини після смерті батька, а також через те, що державний акт на право приватної власності на землю втрачено. В зв'язку з викладеним, позивач просить суд: 1) встановити факт, що [PERSON], [INFO], прийняла спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO] року; 2) визнати за [PERSON], [INFO], право власності на земельну ділянку площею 11,95 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 16 жовтня 2000 року, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Від відповідача Раківської сільської ради Бериславського району надійшов відзив, згідно якого заперечують проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. [INFO] року померла [PERSON]. Спадкоємцем, який прийняв спадщину фактично був її чоловік [PERSON]. У встановлений законодавством термін інші спадкоємці, в тому числі позивач, до нотаріальної контори не зверталися. Позивач фактично спадщину не приймала. [INFO] року помер [PERSON]. Спадкоємців, які б прийняли спадщину фактично не було. У встановлений законодавством термін його спадкоємці, в тому числі позивач, до нотаріальної контори не звернулися. Через дев'ять років після смерті [PERSON], [INFO] року було ухвалене рішення Бериславського районного суду Херсонської області №2-0-258/10, яке набрало законної сили, не скасоване та підлягає виконанню, про визнання майна померлої [PERSON] відумерлою спадщиною та передачу майна у комунальну власність. Через вісім років після смерті [PERSON], [INFO] року було ухвалене рішення Бериславського районного суду Херсонської області №2-0-237/10, яке набрало законної сили, не скасоване та підлягає виконанню, про визнання майна померлого [PERSON] відумерлою спадщиною та передачу майна у комунальну власність. На земельні ділянки було зареєстроване право комунальної власності, проведено земельні торги, передано оренду. Таким чином, майно, а саме земельна ділянка приватної власності площею 11,95 га, на яке позивач бажає визнати право власності в порядку спадкування, взагалі відсутнє. Крім того, спадкова справа не відкрита. До позовної заяви додано відмову нотаріуса, в якій позивачу запропоновано поновити строк на прийняття спадщини, таким чином в розумінні Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернення за визнанням права власності є передчасним. Крім того, як доказ фактичного вступу у володіння спадщиною у позовній заяві зазначено талон реєстрації за місцем проживання, який не є належним доказом по справі, оскільки, по-перше, заповнюється особою самостійно при реєстрації місця проживання та факти викладені в ньому щодо місця прибуття нічим не підтверджені. По-друге, у талоні за 2008 рік, зазначено, що особа прибула з Раківки з січня 2003 року, в той час, як з відмітки паспорту позивачки, доданого до матеріалів позовної заяви вбачається, що 16.05.2005 року вона була зареєстрована за адресою [ADDRESS], таким чином, на час заповнення талону, позивачка прибула з Бериславу, а не з Раківки. Більше того, згідно відомостей по господарської книги, позивачка вибула з Раківки у 2001 році, що цілком узгоджується встановленими у рішеннях суду фактах, щодо відсутності спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину чи вступили у фактичне володіння нею. Таким чином, виходячи з викладеного та враховуючи відсутність доказів прийняття спадщини, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача Раківської сільської ради адвокат [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено: [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Бериславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 08 вересня 2017 року, актовий запис № 06 (а.с. 17). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Бериславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 08 вересня 2017 року, актовий запис № 12 (а.с. 16). З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 08.09.2017 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року, її батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Згідно копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 25.02.2003 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу прізвище дружини «[PERSON]» (а.с.15). На час смерті [PERSON] належала земельна ділянка площею 11,95 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 16.10.2000 року. З довідки Раківської сільської ради Бериславського району №211 від 13.09.2017 року вбачається, що [PERSON] з 07.09.1978 року і по день її смерті [INFO] року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею за цією адресою з 07.09.1978 року і по день смерті [INFO] року проживав чоловік [PERSON] (а.с. 18). Згідно листа нотаріуса Бериславської державної нотаріальної контори від 04.12.2017 року №1519/01-16 [PERSON] звернулася до Бериславської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 11,95 га, що розташована на території Раківської сільської ради Бериславського району, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Раніше до Бериславської державної нотаріальної контори заяви про прийняття або про відмову від прийняття спадщини після [PERSON] не надходили. Згідно довідки виданої Раківською сільською радою 13.09.2017 року за №212 разом з померлим за однією адресою ніхто не був зареєстрований. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. [PERSON] запропоновано звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області №2-о-258/10 від 20.12.2010 року за заявою Раківської сільської ради визнано відумерлою спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], яка проживала за адресою [ADDRESS] та передано у власність територіальної громади Раківської сільської ради Бериславського району право на земельну ділянку надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,95 га., що належала померлій на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] від 16.10.2000 року. У вказаному рішенні зазначено, що спадкоємців померлої особи, які б проживали на території сільської ради і які подали заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори немає, спадкова справа не заводилася за відсутності заяв від спадкоємців (а.с. 29). Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами ЦК Української РСР в ред.1963 року чи ЦК України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п. п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах по спадкування" роз'яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 13 вересня 2002 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України в ред.2004 року, тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст. ст. 525 та 526 ЦК України в ред.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Статтею 524 ЦК України в ред.1963 року встановлено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. Судом встановлено, що позивач [PERSON], як дочка померлого, є спадкоємцем його спадкового майна за законом першої черги. Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення». Згідно із п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. № 5 (в редакції від 25.05.1998 року при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття». Статтею 548 ч. 1 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), на яку посилається заявник як на підставу своїх вимог і яка діяла на момент відкриття спадщини, діями що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 550 ч. 1, ч. 2 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) передбачено продовження строку на прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Таким чином, законом, який підлягає застосуванню, передбачена інша процедура вступу у спадщину, а саме вирішення питання про продовження строку на прийняття спадщини при наявності поважних причин пропуску шестимісячного строку на прийняття спадщини. Позивачем по справі під час розгляду справи не було доведено та не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона мешкала і була зареєстрована за адресою відкриття спадщини. Посилання позивача на те, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном, а саме: утримання у себе документів, рухомих речей - серванту, телевізора, шафи, столу померлого батька [PERSON] судом не приймаються як допустимі законом засоби доказування прийняття спадщини. В підтвердження проживання на момент смерті із спадкодавцем, позивачем надано копію талону реєстрації, який зберігається в Бериславській PC УДМС, згідно якого [PERSON] до січня 2003 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Даний доказ судом не приймається до уваги, оскільки він не є офіційним, дані у реєстраційному талоні заповнюються особою самостійно при реєстрації місця проживання та факти, викладені у ньому щодо місця прибуття не підтверджені ані копією паспорта, ані копією домовою книги тощо. Натомість з копії погосподарської книги №4 Раківської сільської ради Бериславського району за 2001-2005 року по особовому рахунку [NUMBER] вбачається, що [PERSON] вибула з села Раківка Бериславського району у 2001 році (а.с.31-32). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивач [PERSON] їх кума та однокласниця. Підтвердили, що сервант, шафа, телевізор і стіл, що раніше стояли в будинку батьків зараз знаходяться у приміщенні літньої кухні [PERSON]. [PERSON] з братами проводила поховання батьків. Дали свідчення про те, що [PERSON] знялася з реєстрації у с. Раківка в 2003 році. [PERSON] не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, тобто не скористалась своїм право для прийняття спадщини у встановлений законом строк у шість місяців, а також надалі не зверталась до суду з заявою про поновлення їй пропущеного строку для подання зави про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. У зв'язку з чим, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed