Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.01.2018 у справі №389/2813/17 стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 07 грудня 2016 по 04 жовтня 2017 року в сумі 83567 грн. 97 коп. Зазначене судове рішення було ухвалено на підставі рішенні Знам`янського міськрайонного суду від 06.12.2016 по справі № 389/2320/16-Ц, яким визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) начальника виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Знам`янка регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Укрзалізниця» Грекова C.B. № 167/ос від 12.05.2016, яким [PERSON] звільнено з посади начальника бази паливно-екіпірувального господарства. На виконання вищезазначеного судового рішення, начальником виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Укрзалізниця» Бриковим О.В. виданий наказ №394/ос від 06.10.2017, на підставі якого [PERSON] поновлений з 12.05.2016 на посаді начальника бази паливно-екіпірувального господарства виробничого підрозділу Служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Українська залізниця». Через тривале невиконання рішення суду про поновлення на роботі [PERSON] , з АТ «Укрзалізниця» стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 07 грудня 2016 по 04 жовтня 2017 року в сумі 83567 грн. 97 коп. Відповідно до платіжного доручення №364 від 29.03.2018 [PERSON] виплачено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на загальну суму 83567 грн. 97 коп. Начальник виробничого підрозділу Служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Українська залізниця» Греков C.B. призначений на займану посаду наказом від 04.10.2011 №530о/с і звільнений з посади з 11.04.2017 наказом №117о/с.Таким чином, в період з 07 грудня 2016 по 10 квітня 2017 року включно [PERSON] перебував на посаді начальника виробничого підрозділу Служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Українська залізниця». Як встановлено рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2016 року, середньоденний заробіток [PERSON] складає 403 грн. 71 коп. Час затримки у поновленні [PERSON] на роботі за період з 07 грудня 2016 року по 10 квітня 2017 включно відповідно до листів Мінсоцполітики України від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», від 05 серпня 2016 № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» з додатками, становить 87 днів (18 робочих днів грудня 2016 року, 20 робочих днів січня 2017 року, 21 робочих днів лютого 2017 року, 22 робочих дні березня 2017 року, 6 робочих днів квітня 2017 року). Таким чином середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за вказаний період складає 35122 грн. 77 коп. (87 днів х 403 грн. 71 коп.) Оскільки обов`язок відшкодування шкоди, завданої установі у зв`язку з оплатою звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі покладається на службову особу, за наказом якої працівника незаконно звільнено з роботи, позивач просив суд у порядку регресу стягнути з відповідача на його користь 35122 грн. 77 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 1921 грн. сплаченого судового збору. Відповідач надав відзив на позов, відповідно до якого вимоги за позовом не визнав та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що відповідачем по справі було ПАТ «Укрзалізниця». Судом винесено заочне рішення на підставі лише доказів позивача, представник ПАТ «Укрзалізниця» з незрозумілих причин участі у справі не брав та в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції не оскаржував. [PERSON] не був залучений до справи в якості відповідача, про розгляд справи не знав і його вина у спричиненні шкоди не доведена. Крім того, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду передбаченого ч.3 ст.233 КЗпП. Оскільки вважає, що рішення в цивільній справі № 389/2320/16-ц надіслано судом 06.12.2016, зареєстроване 14.12.2016, оприлюднено 15.12.2016, по справі видано виконавчий лист 10.01.2017, а 14.02.2017 відкрито виконавче провадження, тобто позивач ПАТ «Українська залізниця» знав про таке рішення 16.12.2016, а до суду звернувся лише 26 березня 2019 року. Також відповідач надав заяву про застосування позовної давності в якій зазначив, що кошти фактично перераховані 23.03.2018 року, а тому пропущений строк позовної давності.. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Пояснив, що фактично шкода АТ «Укрзалізниця» завдана з моменту фактичного перерахування коштів. Так, йому стало відомо, РФ «Одеська залізниця» фактично перераховані кошти на рахунок ДВС для виплати [PERSON] в сумі 83567,97 грн. 23 березня 2018 року. Таким чином строк позовної давності закінчився 23 березня 2019 року, позовна заява подпна на поштове відділення згідно конверту 26.03.2018 року. Даний строк позивачем порушений без об`єктивних причин, питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивачем не ставилося, тому просить застосувати строк позовної давності до даних вимог позову та відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.12.2016 у справі №389/2320/16-ц визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) начальника виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Грекова С.В. № 168/ос від 12.05.2016, яким [PERSON] звільнено з посади начальника бази паливно-екіпірувального господарства, поновлено на зазначеній посаді з 12.05.2016, стягнуто з виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знам`янка», Служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.05.2016 в розмірі\~57730 грн. 53 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В апеляційному порядку зазначене рішення не оскаржувалось та 20.12.2016 набрало законної сили. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.\~\~ Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (п.9 ч.2 ст.129, ч.1 ст.129-1 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом ст.ст.14, 367 ЦПК України,\~в редакції,\~яка діяла\~на момент\~ухвалення рішення\~про поновлення\~позивача на\~роботі та\~ст.ст.18,\~430\~нині діючого\~ЦПК України, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст. 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Негайне виконання рішення суду означає обов`язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов`язків. Згідно зі ст.ст.223, 233 ЦПК України,\~в редакції\~на час\~ухвалення судом\~рішення, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом. В п. 34 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06.11.1992\~року за\~№9\~«Про практику\~розгляду судами\~трудових спорів» роз`яснено, що відповідно до ст.24 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. На підставі наказу №389/ос від 05.10.2017 [PERSON] поновлено на посаді з 12.05.2016. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.01.2018 у справі №389/2813/17 стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 07 грудня 2016 по 04 жовтня 2017 року в сумі 83567 грн. 97 коп. На дату видачі наказу про звільнення [PERSON] , відповідач перебував на посаді начальника локомотивного депо Знам`янка ДП «Одеська залізниця» відповідно до наказу №664/НОК від 03.10.2011. Згідно з наказом №117о/с від 11.04.2017 звільнений з посади начальника локомотивного депо Знам`янка ДП «Одеська залізниця». Відповідно до платіжного доручення від 23 березня 2018 №796044 (а.с 153), на виконання рішення суду від 04.012.2018 ЄУН 389/2813/17 провадження 2/389/1080/17 [PERSON] виплачено кошти за затримку виконання рішення суду від 06.12.2016 у розмірі 83567,97 грн.. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не визначений законом. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України службові особи,\~винні в незаконному звільненні\~або переведенні працівника на іншу роботу\~несуть матеріальну відповідальність\~у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Згідно зі статтею 237 КЗпП України\~суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні\~або переведенні працівника на іншу роботу,\~обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи.\~Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. У пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»\~судам роз`яснено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8\~статті 134\~КЗпП України суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається\~обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Таким чином,\~ [PERSON] як посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника мав би покрити шкоду, заподіяну установі у розмірі сплачених коштів за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі. Однак, щодо пропуску стоків звернення з заявою до суду слід зазначити наступне. Термін позовної давності в\~КЗпП України\~не використовується та не ставиться в залежність від подання чи не подання заяви сторони у спорі. Трудовим законодавством питання строків звернення до суду врегульовано, тому відсутні підстави для застосування положень\~ЦК України\~про позовну давність та терміни, які не мітяться в\~статті 233 КЗпП України. При вирішенні питання про строк звернення до суду, слід керуватися\~статтею 233 КЗпП України, яка окремих положень щодо пред`явлення регресного позову не містить. Така позиція цілком узгоджується з положеннями\~статті 8 Конституції України\~відповідно до якої в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Відповідно до ч.3\~ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. При цьому днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку, у даній справі днем винекнення права вимоги позивача на відшкодування шкоди завданної підприємству вважається 23.03.2018 року це день фактичного перерахунку коштів підприємством згідно платіжного доручення №796044 (а.с 153). Як розяснено у п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 р. №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений\~ст. 233 КЗпП України\~річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Відповідно до\~ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~ст.233 КЗпП України, суд може поновити ці строки. Тобто, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями\~КЗпП України, що узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом України в постанові від 27 квітня 2016 року по справі №6-216цс16 та постанові від 02 березня 2016 року по справі №6-1263цс15 та підтверджено постановами Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі №61-8122св18, від 28 березня 2018 року по справі 61-7240св18, та ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року по справі №61- 44849ск18. З огляду на те, що позовна заява подана до поштового відділення та відправлена 26.03.2019 року у відповідності до конверту Укрпошти (а.с.52), в порядку\~статті 234 КЗпП України, позивач не звертався до суду з заявою про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та його поновлення, наразі відсутні підстави для задоволення позову у зв`язку з пропуском позивачем строків звернення до суду. За таких обставин, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed