Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивачі 15.05.2017 року звернулися до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 08.12.2014 року вони уклали з ПАТ «Дельта Банк» депозитні договори з внесенням в касу банку грошових вкладів на депозитні рахунки з правом щомісячно отримувати відсотки відповідно до умов договорів. З січня 2015 року позивачам стало відомо про нестачу у банку фінансових ресурсів для виплат відсотків та повернення вкладів по закінченню строків договорів. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних». 02.03.2015 року виконавчою дирекцією [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03.03.2015 року у банк запроваджено тимчасову адміністрацію. З 02.10.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта банк» строком на 2 роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно, з призначенням особи на його ліквідацію [PERSON] Тому позивачі просять стягнути з [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб в особі [PERSON], уповноваженого на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] 10 416,98 грн., та на користь [PERSON] в сумі 8 777,40 грн. В ході судового розгляду справи позивачі уточнили заявлені позовні вимоги та просили стягнути з [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб 10416,98 гривень на користь [PERSON], та 8777,40 гривень на користь [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, в останнє судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] особи [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за необґрунтованістю. Зазначив, що позивачами було отримано гарантовану суму відшкодування за вкладами у ПАТ «Дельта Банк» у межах 200000,00 гривень, решта недоотриманих позивачами коштів була включена до Реєстру акцептованих вимог кредиторів та підлягають поверненню позивача в четверту чергу відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, заявлені позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку. Від [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб до суду надійшли заперечення, згідно яких просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.12.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір №00001009498932 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від [PERSON] on-line» у гривнях, згідно умов якого сума вкладу склала 190000,00 гривень строком по 06.06.2015 року, процентна ставка 13% річних. 08.12.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір №10001009469013 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від [PERSON] on-line» у гривнях, згідно умов якого сума вкладу склала 150000,00 гривень строком по 06.06.2015 року, процентна ставка 13% річних. 02.02.2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір №10009010115331 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від [PERSON] on-line» у гривнях, згідно умов якого сума вкладу склала 25448,52 гривень строком по 03.05.2015 року, процентна ставка 13% річних. Рішенням від 02.10.2015 року виконавчої дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно. Призначено уповноваженою особою [PERSON] та делегувати всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» [PERSON] на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно. Постановою Національного банку України від 02 жовтня 2015 року №664 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПAT «Дельта Банк». 02.10.2015 року [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб винесено наказ №328, відповідно до якого розпочати процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно. Призначено уповноваженою особою [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» [PERSON], провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків, та делеговано йому всі повноваження ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», визначенні статтями 37, 38, 51 частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно. 03.02.2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Дельта Банк» зі скаргою, в якій просив виплатити відсотки від суми грошового вкладу. Листом №05-2978786 від 15.05.2015 року [PERSON] на її звернення, проінформовано, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03.03.2015 року у банк запроваджено тимчасову адміністрацію. Остаточне рішення щодо процесу здійснення виплат грошових коштів вкладникам Банку буде прийнято найближчим часом. Листом №05-3016694 від 22.06.2015 року [PERSON] повідомлено про те, що з 11.06.2015 року банк розпочав виплати коштів вкладникам за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився до 03.03.2015 року, в межах гарантованої суми відшкодування за вкладами протягом терміну дії тимчасової адміністрації. З довідки №05-3358453 від 30.03.2017 року вбачається, що дані [PERSON] дійсно було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк». Задоволення кредиторських вимог [PERSON] здійснюватиметься в строки та розмірах, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, та в черговості, що передбачена п.4 ч.1 ст.52 Закону, а саме: в 4 чергу 10316,98 грн. З наданих [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб до заперечення роздруківок з програмно-апаратного комплексу [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб встановлено, що [PERSON] отримала 178214,51 гривень, [PERSON] отримав 198943,05 гривень. Решта недоотриманих позивачами коштів була включена до Реєстру акцептованих вимог кредиторів та підлягають поверненню позивачам в четверту чергу відповідно до Закону. Зазначені обставини позивач [PERSON] не оспорював. Відповідно до змісту статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Згідно із ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі. Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини. Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) визначено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку. Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 5 ст. 36 Закону під час здійснення тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Обмеження, встановлені п.1 ч.5 цієї статті не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб у національній валюті України (ч. 6 ст. 36 Закону). Гранична сума коштів за вкладом, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, становить не більше 200 тис.грн. Відповідно до ст. 37 Закону уповноважена особа [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб має право, зокрема продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку. Враховуючи наведене, задоволення вимог позивача щодо перерахування та/або повернення грошових коштів може відбуватися лише в порядку, передбаченому Законом, який є спеціальним. Відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до частини другої статті 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи [PERSON] банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15, від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123 цс16. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується [PERSON] стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону № 4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами норми Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону №4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 4452-VI з дня призначення уповноваженої особи [PERSON] банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. На підставі вищевикладеного, суд дійшов переконання, що заявлені [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки на момент звернення позивачів з вимогою про повернення коштів у Банку вже діяла тимчасова адміністрація, що унеможливило вирішення питання у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом.

Outcome: dismissed