Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

01.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі ПАТ «МК «Азовсталь») про стягнення середнього заробітку, зазначивши, що з 09.06.2000 року по 30.01.2009 рік він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час його роботи на підприємстві, при виплаті заробітної плати, не проводилася індексація передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені його права на оплату праці. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по індексації заробітної плати за період з 01.03.2003 року по 31.07.2006 року, з урахуванням компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів, у зв'язку з порушенням строків їх виплати, у відповідності до наданого відповідачем розрахунку. 18.05.2015 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з ПАТ «МК «Азовсталь» на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30.01.2009 року по 22.04.2014 рік в розмірі 297955,00 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити уточнені позовні вимоги. Представник відповідача Чайкина К.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Додатково зауважила, що тримісячний строк для звернення до суду з заявою про стягнення середнього заробітку позивачем пропущено, оскільки 27.02.2014 року на користь позивача була перерахована сума індексації заробітної плати з компенсацією, а з вимогами про стягнення середнього заробітку позивач звернувся до суду тільки 18.05.2015 року. Суд з'ясувавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та це не заперечується відповідачем, що позивач з 09.06.2000 року по 30.01.2009 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «МК «Азовсталь». За цей період йому нараховувалася та виплачувалася заробітна плата. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 1 січня 2003 року). З матеріалів справи вбачається, що 27.02.2014 року на користь позивача сплачено заборгованість з індексації по заробітній платі з компенсацією у сумі 218,75 гривень, що підтверджується відомістю на перерахунок індексації та компенсації в ПАТ «МК «Азовсталь» на 26.02.2014 року /а.с. 19-23/ та платіжним дорученням № 3000507910 /а.с. 24/. З приводу порушення своїх прав щодо виплати індексації заробітної плати з боку ПАТ «МК «Азовсталь» позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При цьому, ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового сопору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. Суд вважає, що при зверненні з позовною заявою про стягнення з ПАТ «МК «Азовсталь» середнього заробітку за час затримки розрахунку з індексації заробітної плати позивач порушив встановлений ст. 233 Кодексу законів про працю України тримісячний строк, оскільки фактичний розрахунок з ним відповідач здійснив 27.02.2014 року, а з позовом до суду позивач звернулась лише 01.04.2015 року (а вимоги щодо стягнення середнього заробітку заявив при уточненні позовних вимог - 18.05.2015 року).

Outcome: dismissed