Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 11 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міськради (далі - комісія) із заявою про погодження меж між земельними ділянками у [ADDRESS] та [ADDRESS]. Рішенням комісії, яке було оформлене протоколом № 114 засідання від 27 лютого 2015 року, ухвалена рекомендація погодження межі між земельними ділянками (по лінії Е-А) відповідно до акту обстеження та показу меж від 23 січня 2015 року, виготовленого ТзОВ «Геодезично-будівельний стандарт». [PERSON] вважає рішення комісії протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав. Оскаржуване рішення комісії прийняте без участі позивача, який про засідання комісії завчасно повідомлений не був. Відповідно до акту обстеження від 23 січня 2015 року, на який посилається рішення комісії, у ньому відсутні підписи суміжних землекористувачів. Відтак, межа ділянок погоджена без згоди землекористувачів. Просить суд визнати незаконним та скасувати рішення комісії від 27 лютого 2015 року, оформлене протоколом № 114, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що в порушення вимог діючого законодавства, відповідної ухвали Львівської міської ради, позивача належним чином не повідомили про дату, час та місце засідання узгоджувальної комісії. На вказану земельну ділянку, крім позивача претендують інші землекористувачі. На засідання комісії [PERSON] не надала всіх належних документів, а тому позитивне рішення комісії на її користь є протиправним. Представник третьої особи з боку позивача в судовому засіданні просила задоволити позовні вимоги, повідомила, що третя особа [PERSON] є сусідкою [PERSON] і також претендує на спірну земельну ділянку. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки узгоджувальна комісія діяла відповідно до діючого законодавства. Щодо повідомлення позивача про її засідання пояснила, що на його адресу було надіслано відповідного листа як і [PERSON] Надіслання запрошень рекомендованою кореспонденцією не передбачено діючим законодавством (а.с.37-38,82). Третя особа з боку відповідача [PERSON] та її представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки, представником позивача не надані суду належні та допустимі докази щодо порушення земельних прав позивача. Крім того, скасування рішення узгоджувальної комісії, оформлене протоколом № 144 від 27 лютого 2015 року порушить права інших громадян міста Львова, де були закріплені рішення відносно них (а.с.20-22). Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON], вважаючи порушеним своє право, притягнув в якості відповідача у справі узгоджувальну комісію по вирішенню земельних спорів Львівської міської ради. Згідно її рішення (а.с.5,39-40) за зверненням [PERSON] рекомендовано межу між земельними ділянками у [ADDRESS] та [ADDRESS] (межа лінії Е-А) відповідно до акту обстеження та показу меж земельної ділянки від 23 січня 2015 року виготовленого ТзОВ « Геодезично-будівельний стандарт» (а.с.25). У відповідності із Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні" та Положенням про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів Львівської міської ради (а.с.85-87), - узгоджувальна комісія по вирішенню земельних спорів міської ради не є юридичною особою. Захист цивільних справ - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. В той же час, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних справ та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як вбачається із змісту позовної заяви, зокрема, - позовних вимог, фактично предметом спору є оскарження [PERSON] рішення узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів Львівської міської ради від 27 лютого 2015 року, що стосується звернення [PERSON] про погодження меж між земельними ділянками у [ADDRESS] та [ADDRESS]. Згідно чинного законодавства узгоджувальна комісія міської ради не наділена правами вирішувати питання, пов"язані з видачею державного акта на право власності на землю, це є виключною компетенцією інших відповідних органів місцевої влади, які наділені такими повноваженнями. Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. У ст. 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно із ч. 1 ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Положеннями ч. 3 та ч. 5 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ланками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Рішення узгоджувальної комісії, яке не є рішенням органу місцевого самоврядування, носить рекомендаційний характер і спрямоване на мирне врегулювання земельних спорів. Цим рішенням не визначаються права та обов'язки щодо землекористування. Комісією встановлено межі земельних ділянок по фактичному користуванню, відповідно до акта обстеження та показу меж земельної ділянки у [ADDRESS] (а.с.25). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Такі рішення стороною позивач суду надані не були. На підставі ст.ст. 10,11,58,59,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами Представник позивача, зазначаючи у судовому засіданні про порушення земельних прав та інтересів оскаржуваним рішенням узгоджувальної комісії не обґрунтував суду, в чому саме такі порушення полягають. Суд звертає увагу, що спірна земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови та є власністю Львівської міської ради, виключно яка в розумінні ст.12 ЗК України має право на розпорядження цією земельною ділянкою. Крім того, як встановлено судом, оскаржуване рішення узгоджувальної комісії не створює для сторін у справі жодних правових наслідків з виникненням прав та обов'язків, не є правовстановлюючим документом, відтак на переконання суду, будь-які права чи охоронювані законом інтереси позивачів в розумінні ст.ст. 15,16 ЦК України не порушені, відтак у задоволенні позову належить відмовити У зв'язку з відмовою у задоволенні позову суд, на підставі ст. 88 ЦПК України, покладає витрати по сплаті судового збору на позивача та у зв'язку з їх сплатою при поданні позову, питання розподілу судових витрат не вирішує.

Outcome: dismissed