Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

03 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПП «Кокс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він з 16.11.1998 року по 04.04.2011 року працював в ПП «Кокс» м. Слов'янська на посаді електрозварника ручної зварки 6 розряду, а 04.04.2011 року він був звільнений з роботи за згодою сторін. З 05.04.2011 року по 29.06.2011 року також працював у відповідача на посаді електрозварника ручної зварки 6 розряду, а 29.06.2011 року він був звільнений з роботи за власним бажанням. При звільнені з ПП «Кокс», у порушення ст. 116 КЗпП України, з ним не проведений повний розрахунок та не виплачена належна йому заробітна плата у порушення вимог ст. 115 КЗпП України, нібито в наслідок відсутності коштів. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою, щодо виплати заборгованої заробітної плати, але кожний раз отримував відмову щодо цього через відсутність нібито коштів. Вважає, що відповідач повинен йому виплатити його середній заробіток за увесь час затримки виплати розрахунку при звільненні, який за період з 04.04.2014 року по 03.02.2014 року складає 56972,43 грн. з наступного розрахунку: (1709-214)/24 = 80,13 грн. - середньоденний заробіток; 80,13 х 711 робочих днів затримки розрахунку (з 04.04.2011 р. по 03.02.2014 р.) = 56972,43 грн. За період з 05.04.2011 року по 29.06.2011 року складає 21438,08 грн. з наступного розрахунку: (947,37+294,36)/38 = 32,68 грн. - середньоденний заробіток; 32,68 х 656 робочих днів затримки розрахунку (з 29.06.2011 р. по 03.02.2014 р.) = 21438,08 грн. Також протиправними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем законних прав та інтересів, гарантованих Конституцією і чинним законодавством України в частині своєчасного отримання винагороди (заробітної плати) за свій труд, він доклав багато фізичних та психологічних зусиль, але так і не зміг стягнути належні йому виплати, залишився без матеріальної підтримки, в той час, коли йому було необхідно утримувати родину, оскільки це був єдиний дохід в родині. Моральну шкоду він оцінює у 5000 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 16.11.1998 року по 04.04.2011 року у розмірі 40289,00 грн. та за період часу з 05.04.2011 року по 29.06.2011 року у розмірі 9300,57 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 78410,51 грн. та моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача ПП «Кокс» у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Приватного підприємства «Кокс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість, а позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково. У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не ріже двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як встановлено у судовому засіданні, позивач з 16.11.1998 року по 04.04.2011 року працював у відповідача на посаді електрозварник 6 розряду, а 04.04.2011 року він був звільнений з роботи за ст. 36 п. 1 КЗпП України в зв'язку зі згодою сторін, та з 05.04.2011 року по 29.06.2011 року працював у відповідача на посаді електрозварник ручної зварки 6 розряду, а 29.06.2011 року він був звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 8-10). Заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати складає 40289,00 грн. за період з вересня 2008 року по квітень 2011 року (а.с. 6). Суд, розглядаючи справу, виходив з наступного чинного законодавства України: Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не реже двух разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за період часу з 16 листопада 1998 року по 04 квітня 2011 року у розмірі 40289 грн та за період часу з 05 квітня 2011 року по 29 червня 2011 року у розмірі 9300, 57 грн. «Відповідно до правил гл.ХУ КЗпП порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у тому числі в районний ( міський) суд». Стосовно вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку,суд вважає, що вони підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з моменту звільнення до теперішнього часу позивачеві не виплачена заборгованість по заробітній платі. У відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України «В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку». За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов»язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. За положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов»язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування, податків і зборів. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»: «Закінчення строку виплати заробітної плати ( ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв»язку із затримкою його виплати. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку». Враховуючи ті обставини, що на теперішній час підприємство не здійснило з позивачем повного розрахунку, то перебіг тримісячного строку звернення до суду не розпочинався. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»: «Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов»язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов»язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.» Відповідно до п. 2 Постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати" від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 вказаного Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьований протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за увесь час затримки виплати розрахунку при звільненні, який за період з 04.04.2014 року по 03.02.2014 року складає 56972,43 грн. з наступного розрахунку: (1709-214)/24 = 80,13 грн. - середньоденний заробіток; 80,13 х 711 робочих днів затримки розрахунку (з 04.04.2011 р. по 03.02.2014 р.) = 56972,43 грн. За період з 05.04.2011 року по 29.06.2011 року складає 21438,08 грн. з наступного розрахунку: (947,37+294,36)/38 = 32,68 грн. - середньоденний заробіток; 32,68 х 656 робочих днів затримки розрахунку (з 29.06.2011 р. по 03.02.2014 р.) = 21438,08 грн. Вирішуючи питання стосовно стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до абзаців 5,6,7,9,10 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117,2371 цього кодексу - у трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у ст. 2371 КЗпП України. Спір про відшкодування звільненому працівнику моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором. Строки звернення до суду за відшкодуванням моральної шкоди в зазначеній статті (2371) не встановлено. Конституційний Суд України вважає, що в аспекті конституційного звернення визначені Цивільним кодексом України і КЗпП України підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному зв'язку з положеннями статті 233 Кодексу, у яких встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. А тому, Конституційний Суд України, вище зазначеним рішенням вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, а тому суд не приймає посилання відповідача на те, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач по теперішній час фактично з позивачем при звільненні не розрахувався. Однак, відповідно до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивача. Порушено нормальний уклад життя позивача, вона не може отримати та розпорядитися грошами, які йому належать, що спричиняє йому моральні страждання. Отже, виходячи з принципу справедливості, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню сума на відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial