Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позивач [PERSON] у підтвердження заявлених вимог посилається на те, що вона [PERSON], [INFO], перебувала у шлюбі з [PERSON], [INFO], зареєстрованому 05 вересня 1998 року Виконавчим комітетом Водицької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, актовий запис за №4. Під час шлюбу в них з відповідачем народилася дитина - [PERSON], [INFO]. 08 червня 2012 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Згідно з рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі №442/5742/13-ц відповідач повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі по 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З наведених норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обовязки батьків і дітей, випливає наступне. Відповідач зобовязаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів на їх утримання у розмірі, визначеному судом, нести додаткові витрати на утримання дітей, у звязку з навчанням та хворобами. Просить позов задоволити. У судовому засідання представника позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, пояснила аналогічне, викладеному в позовній заяві, просить задоволити позов в повному обсязі та збільшити розмір аліментів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав та суду пояснила, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Добавив, що позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу стосовно того, що матеріальне становище відповідача покращилось або стан здоровя позивача погіршився. Крім того зазначитв, що у його довірителя є інша сім»я, на утриманні перебуває дружина Петра, яку він утримує та двоє неповнолітніх дітей - дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] Крім того, просить суд взяти до уваги, що загальний щомісячний дохід відповідача [PERSON] не змінився. Просить в задоволенні позову відмовити, оскільки вважає його необґрунтованим. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволені заявлених позовних вимог слід відмовити, виходячи з таких підстав: Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд повинен з»ясувати зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. Із матеріалів справи вбачається, що згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП №41180572 від 11.12.2013р., з відповідача [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, з моменту подання позову, тобто з 28.08.2014 року до досягненням дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них, а оскільки в судовому засіданні не доведено факту, що у відповідача [PERSON] змінився його матеріальний стан, крім того, суд прийшов до переконання, що аліменти в розмірі 1000 грн., призначені рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 24.09.2013р. на утримання доньки [PERSON], [INFO], відповідають інтересам дитини, враховуючи її вік та інтереси дитини, крім того враховані можливості відповідача [PERSON], на утриманні якого пербуває дружина та двоє малолітніх дітей - дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], а тому у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити. Крім того, відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.17 постанови від 15 травня 2006 року N3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, а оскільки судом взято до уваги той факт, що [PERSON] спроможний платити аліменти на утримання дитини ( з останнього проводяться стягнення згідно виконавчого документа), а відтак судом встановлено наявність у відповідача надавати своїй доньці матеріальну допомогу, визначену рішенням суду. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї, а оскільки у відповідача [PERSON] не змінився матеріальний стан, має на утриманні дружину Петру,[INFO], малолітній дітей - дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], а тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог позивача про збільшення розміру аліментів. А тому на підставі наведеного та

Outcome: dismissed