Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що їй, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 та 1/6 житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності та свідоцтвом про право власності за законом від 05 червня 2013 року. Також її неповнолітній дочці [PERSON] на праві приватної власності належить 1/6 житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності за законом від 05 червня 2013 року. В 2013 році уклала в усній формі попередній договір купівлі-продажу з [PERSON] на придбання належного їй та дочці 83,2/100 (1/2, 1/6 та 1/6) житлового будинку [ADDRESS]. В забезпечення виконання своїх зобов'язань [PERSON] сплатив аванс в розмірі 3500 доларів США та зобов'язався в строк двох років розрахуватися за будинок в повному обсязі. Згідно домовленості, після отримання завдатку, дозволила [PERSON] тимчасово проживати в будинку до оформлення договору купівлі-продажу та проведення розрахунків за ним. В липні 2015 року звернулася до відповідача з проханням, щоб він розрахувався в повному обсязі за будинок або залишив його та висилився з нього. Її вимогу [PERSON] не задовольнив, відмовився виселятися з будинку або розрахуватися в повному обсязі за нього. Сказав, що надалі буде проживати в ньому. Отже, [PERSON] проживаючий в будинку [ADDRESS] перешкоджає їй вільно на власний розсуд користуватися та розпоряджатися своїм власним майном. Оскільки [PERSON] вимогу не задовольнив, відмовився виселятися з будинку або розрахуватися в повному обсязі за нього, то в зв'язку з цим необхідно виселити його з будинку [ADDRESS] в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення та зобов'язати не чинити перешкоди у користуванні спірним житловим будинком. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що в 2011 році він домовився з сім'єю відповідачки про купівлю у них житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Домовилися про ціну та інші істотні умови подальшого договору купівлі-продажу, він сплатив частину обумовленої суми. Будинок був оформлений на чоловіка відповідачки, [PERSON], який через деякий час помер. В подальшому відповідачка не відмовлялася від укладення договору і домовилися, що коли вона оформить свої спадкові права, зокрема право власності на даний будинок, вони нотаріально посвідчать договір. На підтвердження своїх намірів, відповідачка, у присутності свідків власноручно написала розписку датовану 23.08.2013 роком, в якій зазначила, що вона отримала грошові кошти від нього в якості оплати вартості будинку, який зобов'язується йому продати. В цій же розписці, відповідачка підтвердила, що нею передаються ключі від будинку та надається дозвіл проживати в ньому. Будучи впевненим в порядності продавця, знаючи, що він фактично є власником будинку згідно досягнутої домовленості, протягом тривалого часу проживає у даному будинку, утримує його, сплачує комунальні платежі, зробив капітальний ремонт, на що витратив значні кошти. Весь цей час відповідачка не висловлювала з приводу його проживання та користування будинком жодних претензій, натомість, враховуючи, що пройшов вже значний проміжок часу з моменту сплати вартості будинку і, що, відповідачка вже оформила необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу документи, почав неодноразово звертатися до неї з вимогою укладення такого договору. Відповідачка ж постійно покликаючись на якісь незначні обставини, ухиляється від оформлення договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення. Проте, в тижневику "Скриня" №32 від 6.08.2015 року випадково побачив оголошення про продаж будинку в смт.Смига, під яким були вказані номера мобільних телефонів відповідачки. Після цього, зрозумів, що відповідачка обманює стосовно своїх намірів і хоче ще раз відчужити будинок, який вже продала йому. Таким чином відповідачка тривалий час вводячи в оману, стосовно наміру переоформити будинок на його ім'я, не виконує свої зобов'язання, чим порушує його права та інтереси, за захистом яких змушений звернутися до суду. Представник [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та дала пояснення згідно поданої позовної заяви, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] просила відмовити за безпідставністю. [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали свої заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, в задоволенні позову [PERSON] просили відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не з'явився, згідно поданої заяви просить справу розглядати у його відсутність, у вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 та 1/6 житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності та свідоцтвом про право власності за законом від 05 червня 2013 року. Неповнолітній дочці позивачки, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/6 житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності за законом від 05 червня 2013 року (а.с.5,6). Згідно розписки, від 28.08.2013 році [PERSON] отримала від [PERSON] 5500 доларів США на придбання належного їй та дочці 83,2/100 (1/2, 1/6 та 1/6) житлового будинку [ADDRESS]. Згідно домовленості, дозволила [PERSON] тимчасово проживати в будинку до оформлення договору купівлі-продажу та проведення розрахунків за ним (а.с.60,61). Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок, суд виходить з того, що згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно до ч.2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі, наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Однак, як вбачається з матеріалів справи, державну реєстрацію спірного договору купівлі-продажу здійснено не було. Крім того, в матеріалах справи відсутні і відомості про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, необхідно враховувати, що норма ч.2 статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210 ЦК України, частиною третьою статті 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України. Крім того, суд звертає увагу на те, що на момент написання розписки [PERSON] від 23.08.2013, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 та 1/6, [PERSON] належить 1/6 та [PERSON] - 1/6, житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності та свідоцтвом про право власності за законом від 05 червня 2013 року. В матеріалах справи відсутня згода [PERSON], який на час складання розписки був повнолітнім, на відчуження належної йому 1/6 частини спірно житлового будинку. Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, саме право власності надає власникові право розпорядження своїм майном. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок, не підлягає до задоволення. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ч.3 ст.98 ЖК УРСР). Таким чином з урахуванням вищевикладеного позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні приміщенням та виселення, підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed