Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

В липні 2013 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 20.09.2012 року сталось зіткнення за участю транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Сітроен", державний номер [NUMBER], , який в свою чергу зачепив автомобіль «Фольцваген пасат» , державний номер [NUMBER] під керуванням її дочки [PERSON] та було заподіяно автомобілю механічні пошкодження. Винним у ДПТ на підставі постанови суду визнано відповідача [PERSON] Вартість заподіяного матеріального збитку майну, яким позивачка розпоряджається на підставі довіреності згідно висновку спеціаліста становить 10721,91 грн. та 804 грн. витрачено на проведення експертного дослідження. Автомобіль був нею відремонтований за власні кошти. Крім цього, вона зазнала моральних страждань у зв'язку з порушенням її нормальних життєвих зв'язків із-за неможливості користуватись автомобілем і продовжувати нормальний активний спосіб життя впродовж тривалого часу. Просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки в розмірі 10384,17 грн. вартість за проведення експертного дослідження в розмірі 804,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки відповідальність [PERSON] на момент ДПТ була застрахована в ПрАТ «Просто страхування» із страховою сумою 50000 грн. Вимоги позивача складають меншу суму, а відповідно до вимог законодавства відповідальність особи, яка застрахувала свою відповідальність, настає лише у випадку недостатності страхової виплати. Також зазначив, що позивачка не є власником автомобіля, а лише довіреною особою власника автомобіля, а тому не має права просити суд стягнути шкоду на її користь. Також оскільки позивачка не є власником автомобіля, і не була учасником ДТП, а тому їй не могло бути спричинено моральну шкоду. Просив у позові відмовити. Судом до участі у справі було залучено в якості третьої особи ПрАТ «Просто-страхування». Третя особа представник ПрАТ «Просто-страхування» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, направив до суду письмові пояснення в яких зазначив, що до страхової компанії не надходила заява про страхове відшкодування від позивача, а отже у страховика є законні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Перевіряючи обставини у справі, судом встановлено, що 20.09.2012 року сталось зіткнення, за участю транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія відповідача [PERSON] та транспортного засобу «Сітроен", державний номер [NUMBER], який в свою чергу зіткнувся з автомобілем «Фольцваген Пасат», державний номер [NUMBER] під керуванням дочки позивачки - [PERSON] та було заподіяно автомобілю механічні пошкодження. У судовому засіданні позивачка не заперечила тих обставин, що власником транспортного засобу «Фольцваген Пасат», державний номер [NUMBER], є [PERSON], а позивачка користується та розпоряджається даним автомобілем на підставі виданої 09.10.2008 року довіреності (а.с.35) Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 16.01.2013 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП 20.09.2012 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.34). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент скоєння ДТП 20.09.2012 р. була застрахована у ПрАТ «Просто-страхування», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/1525919 від 30.12.2011 року. (а.с.57). У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження розміру заподіяної шкоди позивачкою надано заключення № 282 експертного автотоварознавчого дослідження по оцінці матеріальної шкоди від 7.11.2012 року. Згідно даного висновку розмір заподіяної шкоди становить 10721,91 грн. (а.с.4-19), а вартість автотоварознавчого дослідження складає 804,00 грн., та підтверджується квитанцією від 07.11.2012 року, копія якої міститься в матеріалах справи. (а.с.25). Статтею 3 Закону передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (стартовим відшкодуванням). У частині 22.1 статті 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За змістом положень цього Закону та ст. 1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик. Як вбачається з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/1525919 від 30.12.2011 року, ліміт відповідальності страховика за заподіяння шкоди майну потерпілій особі становить 50000 грн. з розміром франшизи 500 грн. Разом з тим, згідно заключення № 282 експертного автотоварознавчого дослідження по оцінці матеріальної шкоди, розмір заподіяної шкоди становить 10721,91 грн. та покривається розміром ліміту відповідальності за заподіяну шкоду. У судовому засіданні встановлено, що відповідач як страхувальник не згодний на відшкодування позивачу заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди, оскільки страхової виплати достатньо для сплати її страховою компанією. Позивачка в судовому засіданні в порядку ст. 33 ЦПК України не заявляла клопотання про заміну неналежного відповідача на належного. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачкою заявлено вимоги про відшкодування матеріальної шкоди до особи, яка не є належним відповідачем у справі, а тому суд знаходить вимоги в цій частині безпідставним та відмовляв позивачці в їх задоволенні. Стосовно відшкодування моральної шкоди слід зазначити таке. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З постанови Печерського районного суду м. Києва від 16.01.2012 року вбачається, що позивачка не була учасником дорожньо-транспортної пригоди, жодних інших пошкоджень, окрім механічних пошкоджень транспортних засобів при ДТП не відбулось. За таких обставин, оскільки позивачка не зазнала тілесних ушкоджень при ДТП, а тому відсутні правові підстави для відшкодування на її користь моральної шкоди. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивачки до задоволення не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed