Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь вартість частини майна відповідача у розмірі 102 997,15 грн., пропорційної частці боржника [PERSON] у статутному капіталі відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.12.2010р. з [PERSON], який є учасником ТОВ «РСП ЛТД», на користь позивача стягнуто 163 640,05 грн. На виконання вищевказаного рішення суду державним виконавцем відкрито виконавче провадження, в ході проведення якого, після часткового погашення боргу, сума заборгованості [PERSON] перед позивачем складає 102 997,15 грн. При цьому, враховуючи, що, іншого майна, крім частки у статутному капіталі відповідача, боржник [PERSON] не має, просить суд, на підставі ст.149 ЦК України, стягнути з відповідача вартість частини майна товариства у розмірі 102 997,15 грн., пропорційної частці боржника [PERSON] у статутному капіталі відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також суду зазначив, що, в ході здійснення примусового виконання рішення суду від 13.12.2010р. державним виконавцем 14.02.2014 року накладено арешт на земельні ділянки, які начебто належать боржнику [PERSON] Акт опису й арешту земельних ділянок від 14.02.2014 року його довіритель, позивач [PERSON], отримав. Разом з цим, враховуючи, що, відповідач не надав суду письмового підтвердження тій обставині, що боржник [PERSON] є власником зазначених в Акті земельних ділянок, просить суд задовольнити позов, так як іншого майна, крім частки у статутному капіталі відповідача, боржник [PERSON] не має. Також, представник позивача [PERSON] суду зазначив, що, в ході здійснення примусового виконання рішення суду від 13.12.2010р. державним виконавцем здійснено заходи для визначення вартості майна боржника [PERSON], а саме вартості зазначених в Акті від 14.02.2014 року земельних ділянок. В судовому засіданні представник відповідача Рогатинський М.З. позов не визнав, та, надавши суду письмові заперечення на позов, суду зазначив, що, відповідач не визнає суму боргу боржника [PERSON], зазначену позивачем, так як, згідно Акту опису й арешту земельних ділянок від 14.02.2014 року, складеного державним виконавцем, сума боргу боржника [PERSON] складає 99 900,46 грн. Крім того, відповідно до ст. 149 ЦК України, звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, можливо лише у тому випадку, коли у боржника відсутнє інше майно для задоволення вимог кредиторів. Тому, враховуючи, що, на час розгляду справи у боржника [PERSON] є наявним інше майно, а саме зазначені в Акті державного виконавця від 14.02.2014 року земельні ділянки, відповідач вважає, що даний позов є передчасним, та таким, що задоволенню не підлягає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та провести розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.149 ЦК України, звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред'явлення вимог кредиторами. Звернення стягнення на всю частку учасника в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю припиняє його участь у товаристві. Згідно ст.57 ЗУ «Про господарські товариства» N 1576-XII від 19.09.1991р., звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише в разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред'явлення вимог кредиторами. Звернення стягнення на всю частку учасника в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю припиняє його участь у товаристві. З вищенаведених норм чинного законодавства суд вбачає, що, звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. При цьому, згідно роз'яснень, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.12.2010р. (а.с.6) з [PERSON], який є учасником відповідача - ТОВ «РСП ЛТД», на користь позивача стягнуто 163 640,05 грн. На виконання вищевказаного рішення суду державним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-2675(а.с.7), в ході проведення якого, після часткового погашення боргу сума заборгованості [PERSON] перед позивачем, згідно довідки, наданої державним виконавцем, станом на 17.01.2013р. складала 102 997,15 грн. Як зазначено в Акті опису й арешту майна, складеному 14.02.2014р. державним виконавцем при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого листа № 2-2675, сума боргу боржника [PERSON] станом на 14.02.2014р. складала 99 900,46 грн. Крім того, як зазначено у вказаному Акті, державним виконавцем описане майно боржника [PERSON] - три земельні ділянки, які передані останньому на відповідальне зберігання. Копія вказаного Акту отримана позивачем [PERSON], про що зазначив суду і представник останнього. Відповідно до ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Згідно ст.58 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. При цьому, згідно ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. Про повернення стягувачу виконавчого документа державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. З вищенаведеного суд вбачає, що, в ході розгляду даної цивільної справи, під час виконання вищевказаного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.12.2010р., державним виконавцем, у спосіб, визначений ЗУ «Про виконавче провадження», вжито заходи примусового виконання рішення суду, а саме звернуто стягнення на майно боржника [PERSON] - зазначені в Акті від 14.02.2014р. земельні ділянки, які, після визначення їх вартості, підлягають примусовій реалізації у рахунок погашення заборгованості боржника перед позивачем. Вказана обставина, а саме наявність у боржника [PERSON] арештованих державним виконавцем земельних ділянок спростовує ствердження позивача про відсутність у боржника [PERSON] на час розгляду справи іншого майна, крім частки у статутному капіталі відповідача. Крім того, ствердження позивача про недостатність майна боржника [PERSON] для погашення суми боргу, що є обов'язковою умовою для застосування норми ст.149 ЦК України, спростовується також відсутністю в матеріалах справи визначеної у встановленому ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р. порядку оцінки нерухомого майна, а також відсутністю передбачених ст.47 вказаного Закону акту та постанови державного виконавця про повернення стягувачу - позивачу [PERSON] вищевказаного виконавчого документа за № 2-2675. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, встановлені судом в ході розгляду справи обставини не дають підстав суду дійти висновку про те, що, на час розгляду даної цивільної справи майно боржника [PERSON] є недостатнім для задоволення вимог кредитора [PERSON] Вказана обставина також не дає підстав суду дійти висновку, що, залучений у справі відповідач є відповідальним за порушені права позивача. Таким чином, приймаючи до уваги, що, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а також те, що, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed