Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

У грудні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 28 вересня 2018 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила суд доручити Баришівському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зробити опис майна згідно зазначеного нею переліку, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], та накласти арешт на це майно. Відповідно до норми ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності. Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заявником не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, у зв'язку з чим необхідно накласти арешт на майно, зазначене у заяві про забезпечення позову. Крім того, заявник не зазначає дійсну вартість всього майна, на яке вона просить накласти арешт, з посиланням на докази на підтвердження вказаних обставин, що не дає можливості суду оцінити співмірність застосування вказаного заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Також в матеріалах справи відсутні посилання на належні та допустимі докази на підтвердження того, що вказане у заяві про забезпечення позову майно належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності та перебуває у володінні відповідача. Крім того, суд не вправі вирішувати питання про проведення опису відділом державної виконавчої служби майна, оскільки ця процедура здійснюється лише в межах відкритого виконавчого провадження та є виключною компетенцією державного виконавця. Вирішення судом питання про опис майна вважатиметься втручанням суду в діяльність державного виконавця (державної виконавчої служби) і чинним законодавством не допускається. Зважаючи на викладене, підстави для забезпечення позову відсутні. Суд роз'яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed