Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

06 січня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договорами позики, посилаючись на те, що 15.10.2013 року, 07 травня 2014 року, 01 серпня 2014 року між ним та відповідачем були укладені безвідсоткові договори позики, за яким позикодавець передав у користування позичальнику 160 тис. грн., 20 тис. доларів США, 5 тис. доларів США відповідно, на підтвердження чого останній надав розписки. Відповідач не здійснив повернення отриманих у борг коштів у повному обсязі, а лише частково. За першою розпискою позивач повернув 4000 грн. (1000,00 грн. 28.12.2017 р., 3000,00 грн. - 10.01.2018 р.), за другою та третьою розпискою лише по 250 доларів (28.12.2017 р. по 100 доларів США, 10.01.2018 р. по 150 доларів США). Станом на дату останнього повернення 10.01.2018 р. залишок боргу за розписками становить відповідно 156 тис.грн., 19 750,00 доларів США, 4750,00 доларів США про що зазначено на зворотному боці розписок. Решту коштів відповідач не повертає. З 04.01.2018 р. по 04.01.2021 р. позивачем додатково нараховано: -за договором від 15.10.2013 р. - 3 % річних від суми 14052,82 грн., проценти за користуванням позикою в розмірі облікової ставки НБУ в розмірі 61750,36 грн., інфляційні нарахування 2960,00 грн.; -за договором від 07.05.2014 р. - 3% річних 1779,12 доларів США; -за договором від 01.08.2014 р. - 3% річних 47,89 доларів США. Просив стягнути невиплачені борги та вказані вище виплати, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 11 січня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення вищевказаного позову, яка розглядалася до відкриття провадження у справі. 15.02.2021 р. головуючому передані відомості щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15 лютого 2021 року відкрите провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 17.03.2021 року. 10 березня 2020 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Прибильського В.Г. про проведення підготовчого засідання в режимі відео конференції з Жовтневим райсудом м.Дніпропетровська. 10.03.2021 року від представника відповідача адвоката Кравцова С.І. надійшов відзив на позов. Позиція відповідача. Визнає, що 15.10.2013 р. укладено договір позики для інвестиції в бізнес цивільної дружини за усною домовленістю з виплатою 2% на місяць у розмірі 160 тис.грн., що було еквівалентно 20 тис. доларів США. Борг у березні 2014 року через відсутність позивача за межами України повернуто не було. У травні 2014 року, позивач висунув вимоги написання розписки на 20 тис.доларів США через коливання курсу долару, при цьому позивач знищив розписку від 15.10.2013 року через видачу нової розписки від 07.05.2014 р. у серпні 2014 року борг було повернуто повністю, але розписка не була повернута через несплату відсотків, позивач повідомив, що буде нараховувати 1% на день пені за несплачені відсотки. Протягом 2015-початок 2016 р. позивач нараховував пеню, постійно погрожував відрізати палець. Висуває думку про можливість знищення позивачем якісних копій розписок. Власноручні підтвердження на звороті розписок вважає штучним перериванням строку позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позову через пропущення строку позовної давності та стягнути на його користь витрати на правничу допомогу 20 тис.грн. В підготовчому засіданні 17.03.2021 р. за клопотанням представника позивача оголошено перерву до 23.04.2021 р. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 квітня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду за суттю на 22.06.2021 року, вирішено питання про виклик свідків. В судовому засіданні представник позивача адвокат Прибильский В.Г. позов підтримав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Вказав, що саме дії відповідача, який повертав борг частками свідчать про переривання строку позовної давності. Представник відповідача адвокат Кравцов С.А. в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити з підстав, вказаних у відзиві на позов. Допитана в якості свідка цивільна дружина позивача [PERSON] вказала, що 28.12.2017 р. вона разом з чоловіком їздила на роботу до [PERSON] , оскільки останній не повертав чоловіку борг. З машини вона бачила, як біля будівлі суду [PERSON] та [PERSON] розмовляли, потім [PERSON] сів в машину, поклав поруч конверт, вона спитала, що там, а [PERSON] відповів, що якісь "копійки". Їй відомо від чоловіка, що [PERSON] заборгував [PERSON] велику суму коштів, борг не повертає, 28.12.2017 р. повернув якусь суму на погашення боргу. Допитана в якості свідка рідна сестра позивача [PERSON] пояснила, що їй відомо, що [PERSON] позичив у [PERSON] гроші та не віддав їх, віддавав частками. У січні 2018 р. після свят приблизно 10.01.2018р. вона разом з [PERSON] їздила до місця роботи [PERSON] . Вона поцікавилася у брата скільки йому винний [PERSON] , той відповів, що буде півжиття розраховуватися. Коли [PERSON] повернувся в машину показав конверт, казав, що це [PERSON] віддав бор, але скільки там було грошей вона не питала. Знаючи відносини брата з [PERSON] - той постійно позичає кошти. В судовому засіданні 22.06.2021 р. оголошено перерву до 09.07.2021 р., зобов`язано сторону позивача надати суду оригінали боргових розписок. 06.07.2021 р. від представника відповідача адвоката Кравцова С.А. надійшли письмові пояснення (судові дебати) - просив у задоволенні позову відмовити через пропущення строків позовної давності, стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 20 тис.грн. 09.07.2021 р. від представника позивача адвоката Пастушенка Б.Ю. надійшли оригінали розписок, письмова промова в судових дебатах та заява про розгляд справи у його відсутність. У письмовій промові позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Суд, заслухавши вступні слова представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та, відповідні ним правовідносини. 15 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] 160 тис. грн. та зобов`язався повернути їх до 15.03.2014 р. Вказані обставини не заперечуються сторонами. Свої зобов`язання відповідач виконав частково, зокрема згідно із записами, які містяться на зворотному боці розписки, [PERSON] повернув: - 1000,00 грн. 28.12.2017 р.; - 3000,00 грн. 10.01.2018 р. Крім того, 07.05.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] 20 тис. доларів США та зобов`язався повернути їх до 01 вересня 2014 року. Свої зобов`язання за договором від 07.05.2014 р. відповідач виконав частково, зокрема згідно із записами, які містяться на зворотному боці розписки, [PERSON] повернув: - 100,00 доларів США 28.12.2017 р.; - 150 доларів США 10.01.2018 р. Також 01.08.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] 5 тис. доларів США та зобов`язався повернути їх до 01 вересня 2014 року. Свої зобов`язання за договором від 01.08.2014 р. відповідач виконав частково, зокрема згідно із записами, які містяться на зворотному боці розписки, [PERSON] повернув: - 100,00 доларів США 28.12.2017 р.; - 150 доларів США 10.01.2018 р. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України, викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Позивачем належними та допустимими доказами (оригіналами розписок) підтверджено укладення договорів позики і їх умов, часткове повернення боргу відповідачем. Натомість відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено повернення боргу. Доводи, викладені відповідачем, не можуть бути прийняті до уваги, суд розцінює позицію щодо повернення боргу, подальшим написання розписок через коливання курсу та відсотків за користування позиченими коштами способом уникненням відповідальності за зобов`язанням, оскільки розписки не містять умов щодо повернення боргу з відсотками, примусове написання розписок належними та допустимими доказами не доведено, а повернення боргу відповідачем може бути доведено лише поверненням позичальнику оригіналу боргової розписки або надання розписки позичальником про отримання від позичальника суми позики. Оскільки доказування за ч.6 ст. 81 ЦП України не може ґрунтуватися на припущеннях, суд відхиляє доводи відповідача, а докази надані стороною позивача у вигляді оригіналів розписок з відмітками про часткове повернення боргу належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами укладення договорів позик між сторонами та часткового повернення боргу відповідачем, при цьому суд приймає до уваги покази свідків щодо дат зустрічей сторін з питань повернення позик. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність у відповідача заборгованості перед відповідачем за договорами позики: -від 15 жовтня 2013 року в розмірі 156 тис.грн.; -від 07 травня 2014 року в розмірі 19750,00 доларів США; -від 01 серпня 2014 року в розмірі 4750,00 доларів США. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідачем заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності та застосування наслідків такого строку шляхом відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За положеннями статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Як вбачається із розписки від 15.10.2013 р. [PERSON] позичив у [PERSON] 160 000,00 грн., які зобов`язався повернути до 15 березня 2014 року. 28.12.2017 року повернув 1000,00 грн., а 10.01.2018 р. - 3000,00 грн. Загальна сума повернутих позивачу коштів становить 4000,00 грн. Отже, враховуючи, що відповідач позичив 160 000,00 грн., а повернув 4 000,00 грн., різниця неповернутих коштів становить 156 000,00 грн., яка підлягає стягненню з нього на користь позивача. Заперечуючи факт повернення коштів 28.12.2017 р. в розмірі 1 000,00 грн. та 10.01.2018 р. в розмірі 3 000,00 грн., відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в підтвердження своїх заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальної дії. З огляду на викладене, початок перебігу позовної давності необхідно обчислювати саме з останньої дати передачі частині коштів за розпискою від 15.10.2013 року - 10 січня 2018 р., а тому позивач, подавши до суду цій позов 06.01.2021 року звернувся за захистом своїх прав в межах позовної давності. До аналогічного висновку суд дійшов і щодо розписок від 07 травня 2014 року та 01 серпня 2014 року, оскільки останні платежі за вказаними розписками, які свідчать про визнання відповідачем боргу були здійснені 10.01.2018 р. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України в постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, на яку послалася заявник в касаційній скарзі. Враховуючи викладене, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за договором від 15 жовтня 2013 року. Оскільки сплата відсотків у договорі позики від 15.10.2013 р. не передбачена, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги про сплату боргу з урахуванням 3% річних за ст. 625 ЦК України. В той же час, позивачем необґрунтовано розраховано 3% річних з 04.01.2018 р., оскільки такий розрахунок повинний бути проведений з 10.01.2018 р. та по визначений позивачем у розрахунку кінцевий строк 04.01.2021 р., тобто в межах заявлених вимог. Кількість днів прострочення за цей період - 1090, 3% річних - 13 976,00 грн. Інфляційній втрати за договором від 15.10.2013 р. також суд розраховує за період з 10.01.2018 р. по 04.01.2021 р. Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Індекси інфляції січень 2018 р. - індекс інфляції 101.5, лютий 2018 р. - 100.9, березень 2018 р. - 101.1, квітень 2018 р. - 100.8, травень 2018 р. - 100.0, червень 2018 р. - 100.0, липень 2018 р. - 99.3, серпень 2018 р. - 100.0, вересень 2018 р. - 101.9, жовтень 2018 р. - 101.7, листопад 2018р. - 101.4, грудень 2018 р. - 100.8, січень 2019 р. - 101.0, лютий 2019р. - 100.5, березень 2019 р. - 100.9, квітень 2019 р. - 101.0, травень 2019 р. - 100.7, червень 2019 р. - 99.5, липень місяць 2019 р. - 99.4, серпень 2019 р. - 99.7, вересень 2019р. - 100.7, жовтень 2019р. - 100.7, листопад 2019 р. - 100.1, грудень 2019 р. - 99.8, січень 2020 р. - 100.2, лютий 2020 р. - 99.7, березень 2020 р. - 100.8, квітень 2020 р. - 100.8, травень 2020 р. - 100.3, червень 2020 р. - 100.2, липень 2020 р. - 99.4, серпень 2020р. - 99.8, вересень 2020 р. - 100.5, жовтень 2020 р. - 101.0, листопад 2020р. - 101.3, грудень 2020р. - 100.9. Таким чином, інфляційні втрати за період з 10.01.2018 р. по 04.01.2021 р. від суми 156 000,00 грн. складають 31090,43, Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка Національного банку України є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого Національний банк України встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, встановлюється й змінюється рішенням правління Національного банку України. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню проценти за користування позикою за період з 10.01.2018 р. по 04.01.2021 р. (в межах заявлених вимог). Розрахунок відсотків Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня 10.01.201825.01.201816156 000.0014.514.5991.56 26.01.201801.03.201835156 000.0016162 393.42 02.03.201812.07.2018133156 000.0017179 663.45 13.07.201806.09.201856156 000.0017.517.54 188.49 07.09.201825.04.2019231156 000.00181817 771.18 26.04.201918.07.201984156 000.0017.517.56 282.74 19.07.201905.09.201949156 000.0017173 560.22 06.09.201924.10.201949156 000.0016.516.53 455.51 25.10.201912.12.201949156 000.0015.515.53 246.08 13.12.201930.01.202049156 000.0013.513.52 819.51 31.01.202012.03.202042156 000.0011111 969.18 13.03.202023.04.202042156 000.0010101 790.16 24.04.202011.06.202049156 000.00881 670.82 12.06.202004.01.2021207156 000.00665 308.27 Всього: 65 110.60 Таким чином, відсотки за користування позикою за період з 10.01.2018 р. по 04.01.2021 року складають 65 110,60 грн. Різниця у сумах пов`язана з невірним визначенням кількості днів у розрахунку позивача за період з 07.09.2018 р. по 25.04.2019 р., який він помилково визначив, як 183 дні, замість 231, що не є виходом за межі позовних вимог. У частині визначення трьох процентів річних у доларах США. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борги за договорами позики від 07.05.2014 р. та 01.08.2014 р. з урахуванням 3% річних в доларах США, починаючи з 10.01.2018 р. та по визначений позивачем у розрахунку кінцевий строк 04.01.2021 р., тобто в межах заявлених вимог. Кількість днів прострочення за цей період - 1090, 3% річних за договором від 07.05.2014 р. - 1 769,00 доларів США, 3% річних за договором від 01.08.2014 р. - 426 доларів США. За таких обставин позов підлягає задоволенню, з урахуванням періоду штрафних санкцій та виправленого розрахунку. Фактично судом задоволені вимоги в сумі 266 177,03 грн. та 26695,00 доларів США (на момент звернення до суду 06.01.2021 р. курс НБУ 28,40 - 758 138,00 грн.), а разом 1 024 315,03 грн. Тобто, сума судового збору 10 243,15 грн. Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 10 164,50 грн., розмір недоплати 78,65 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 10 164,50 грн., та додатково з відповідача в дохід держави підлягає стягненню недоплачена сума судового збору в розмірі 78,65 грн. Судові витрати відповідача на правову допомогу покладаються на нього. Позивачем у позовній заяві зазначалося, що попередні судові витрати на правову допомогу складають 15 тис.грн., але в подальшому як в ході розгляду справи, так і до закінчення судових дебатів, стороною позивача не надано доказів понесення таких витрат та в порядку другого речення частини восьмої ст. 141 ЦПК України не заявлено про їх подання протягом 5 днів після ухвалення рішення. За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 09 липня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved