Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

10.05.2019 року [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до Центрального районного суду міста Миколаєва, в якій просила відшкодувати їй за рахунок державного бюджету шкоду, завдану незаконним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва, а саме: витрати , сплачені адвокату Бєліку В.Г. за надання юридичних послуг у розмірі 7000 гривень та 5000 гривень моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що суддею Центрального районного суду м. Миколаєва Чулуп О.С. 24.10.2017 року винесено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі № 490/8882/17 за її позовом до прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 Олефіра Максима Миколайовича, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, про відшкодування збитків, майнової та моральної шкоди у розмірі 58638 грн. та призначено розгляд справи на 20.02.2018 року, тим самим порушив права позивача. Ухвалою суду від 20.05.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Центрального районного суду міста Миколаєва про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва направлено до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.06.2019 року у визначенні підсудності цивільної справи за позовом [PERSON] до Центрального районного суду міста Миколаєва про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва відмовлено та справу повернено для вирішення питання про прийняття до провадження. 04.07.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 24.07.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржується лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції України і законодавством про судочинство. Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Однак, застосування положення частини шостої статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов`язані із здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді (суду) встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду. Таким чином, на спірні правовідносини заявлені до Центрального районного суду м. Миколаєва не поширюється юрисдикція судів по розгляду заявлених позивачем вимог в порядку цивільного судочинства, оскільки суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, а також суд як орган, що здійснює правосуддя не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя. Посилання позивача на спричинення йому моральної шкоди внаслідок прийняття Центральним районним судом м. Миколаєва постанови, яка була скасована судом вищої інстанції не може бути прийнято до уваги, оскільки вказане не є належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, які б доводили завдані [PERSON] матеріальної шкоди, спричиненої саме протиправними діями суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи суддею Центрального районного суду м. Миколаєва Чулуп О.С. 24.10.2017 року винесено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі № 490/8882/17 за позовом [PERSON] до прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 Олефіра М.М., третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, про відшкодування збитків, майнової та моральної шкоди у розмірі 58638 грн. та призначено розгляд справи на 20.02.2018 року. Статтями 126, 129 Конституції України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом. Згідно із зазначеними положеннями Конституції, судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов`язаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції. Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної слади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржують лише в порядку, визначеному ст.129 Конституції України і законодавством про судочинство. Статтею 56 Конституції України визначено, що відшкодуванню за рахунок держави підлягає матеріальна та моральна шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Аналогічні положення викладені у статті 1173 ЦК України. Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Однак, застосування положення частини шостої статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов`язані із здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді (суду) встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду. Таким чином, на спірні правовідносини заявлені до Центрального районного суду м. Миколаєва не поширюється юрисдикція судів по розгляду заявлених позивачем вимог в порядку цивільного судочинства, оскільки суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, а також суд як орган, що здійснює правосуддя не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя. Вказане відповідає положенням статей 56,126,129 Конституції України, а також роз`ясненням, викладеним у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 "Про незалежність судової влади". Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Заяви в порядку ст.51 ЦПК України щодо залучення співвідповадача чи заміну неналежного відповідача належним, позивачем подано не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача. При цьому, суд не вправі був за власною ініціативою здійснювати заміну неналежного відповідача, так як це виключне право позивача заявляти такі клопотання. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed