Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником домоволодіння №43 по вул. Лучистій в м.Маріуполі. У зазначеному будинку зареєстровані вона, її чоловік [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], її чоловік [PERSON] та їх син [PERSON]. Відповідачі по справі вже тривалий час не проживають за зазначеною адресою, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні домоволодіння, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. У будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Просила визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул. Лучиста, буд. 43. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила позов задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За викладених обставин, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до дозволу №34 від 20 лютого 1987 року на виробництво будівельних робіт, наданого [PERSON] Управлінням головного архітектора м.Маріуполя, витягом з рішення №576 від 22 листопада 1989 року про прийом будинків в експлуатацію та про оформлення права власності на будинок, позивачка є власником домоволодіння №43 по вул.Лучистій в м.Маріуполі. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння №43 по вул.Лучистій в м.Маріуполі, а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що повязані з володінням та користуванням цим майном. Відповідно до домової книги про прописки громадян, які мешкають в будинку №43 по вул.Лучистій в м.Маріуполі вбачається, що у вказаному домоволодінні зареєстровані відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно довідки №12, виданої КСН «Лучистий» встановлено, що відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в [INFO], однак не проживають більше року. Відповідно до ст..72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в [INFO] понад один рік, вони втратили право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved