Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

02.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, а 26.03.2015 року з уточненою позовною заявою, в якій просив захистити його право власності та визнати [PERSON], що зареєстрована в квартирі [ADDRESS] такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 01.09.2014 року між ним та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно умов договору квартиру він придбав за власні кошти, а відповідачка зобов'язалася, в тому числі, "знятися з реєстраційного обліку з зазначеної квартири до 01.04.2014 року". Після укладення договору відповідні зміни були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і, таким чином, він набув право власності на вказане житлове приміщення, а право власності [PERSON] було припинене. Не дивлячись на набуття ним права власності на квартиру, а також на взяті на себе зобов'язання за договором, [PERSON] так не змінила своє місце реєстрації, що порушує його право власності. Через реєстрацію відповідачки він позбавлений можливості на власний розсуд розпоряджатися належним йому на праві власності майном та вимушений сплачувати за неї певні комунальні послуги, що робити йому дуже важко, оскільки він є пенсіонером та отримує пенсію, що близька до мінімальної. Таким чином, дії відповідачки свідчать про порушення нею взятого на себе зобов'язання внаслідок його невиконання. За таких обставин, на думку позивача, відповідачка втратила право на користування житловим приміщенням, в якому вона зареєстрована. Позивач [PERSON] подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю на підставі наявних у справі доказів і в разі повторної неявки відповідачки ухвали по справі заочне рішення. Відповідачка [PERSON], яка була повідомлена належним чином, про причини повторної неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавала. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачки, повідомленої належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, проти чого не заперечував позивач. Третя особа [PERSON], якій було направлено повістку-повідомлення про час і місце судового розгляду рекомендованим листом, що до суду не повернулося, про причини неявки не повідомила. Представник третьої особи - Зміївського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не сповістив. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Спірним є право користування житловим приміщенням у виді квартири [ADDRESS], власником якого є [PERSON] Право власності на вказаний будинок у цілому виникло у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.09.2014 року, технічного паспорту на квартиру. Пунктом 13 договору купівлі-продажу квартири встановлено, що продавець ([PERSON]) зобов'язується знятися з реєстраційного обліку з вищезазначеної квартири до 01.10.2014 року. (а. с. 11-18). З домової книжки для прописки громадян, які мешкають в кв. [ADDRESS], довідки АДП ГУ ДМС України в Харківській області від 11.03.2015 року вбачається, що в [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (а. с. 19-21). Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] надав докази виникнення між ним та відповідачкою [PERSON] правовідносин у зв'язку з укладанням договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області 01.09.2014 року, р-р 2387, та наявності з боку [PERSON] невиконаного зобов'язання за цим договором щодо зняття з реєстрації. Невиконання відповідачкою [PERSON] свого зобов'язання щодо зняття з реєстрації за вказаною адресою порушує право власності позивача на цю квартиру. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved