Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіля марки «Мітсубісі», визнавши за нею право власності на ? частину вказаного автомобіля та визнавши, згідно заяви про уточнення позовних вимог від 02.09.2015 року вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу майна стягнути з [PERSON] на користь позивачки грошову компенсацію вартості ? частини вказаного автомобіля в розмірі - 139 000 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 02.09.2006 року по 26.09.2015 року, після чого шлюб між сторонами рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 26.09.2015 року було розірвано. За час спільного проживання позивача та відповідача спільно набуто автомобіль [NUMBER], що був зареєстрований на ім»я відповідача, але оскільки з жовтня 2014 року позивач із відповідачем проживає окремо, тому саме він користується ним без згоди позивача. Добровільно поділити вказаний автомобіль сторонами не вдалось, тому позивач звернулась із цим позовом до суду. В судове засідання позивач чи її представник не з»явились, але подали заяву про розгляд справи у їх відсутність та про відсутність заперечень щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати справу без їх участі, ухваливши за згодою представника позивача, відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 02.09.2006 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб за [NUMBER] від 02.09.2006 року (а.с.8). Під час шлюбу в 2010 році сторонами було придбано транспортний засіб марки «MITSUBISHI GALANT 2.4 І», номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що був зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] за [PERSON], [INFO] (а.с.9-10). Між тим, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 26.09.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. У відповідності до гл. 8 Сімейного Кодексу України (ст.ст. 60-71), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. І об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. За умовами ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Враховуючи ,що вказаний автомобіль було придбано сторонами під час перебування їх у шлюбі спільними зусиллями, що підтверджується доводами позивача та свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу САА 774829 від 05.08.2010 року, тому суд приходить до висновку про те, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власності подружжя, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин 3, 4 статті 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно зі ст. 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Так, згоди з приводу поділу спільного майна сторонами не досягнуто, тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Вимогами ч.2 ст.183 ЦК України визначено, що автомобіль є неподільною річчю, адже його не можливо поділити без втрати його цільового призначення. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно інформаційно-аналітичної довідки щодо ринкової вартості автомобіля, що підлягає поділу, станом на 03.08.2015 року на курсом НБУ за 1 долар США - 21,1267 грн. становить - 278 000 грн. (а.с.37). Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, як передбачено ч. 3 ст. 370 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. З огляду на те, що спільної згоди щодо поділу автомобіля, що знаходиться у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], сторонами не досягнуто, суд вважає, що позивач має право власності на ? частину частини вказаного автомобіля та на компенсацію вартості ? його частини, а відтак з врахуванням вартості вказаного автомобіля в розмірі - 278 000 грн., розмір ? його частини складає - 139 000 грн., тому суд вважає законною вимогу позивача з приводу визнання за позивачем права власності на ? його частину та виплати компенсації вказаної частини на користь позивача і її стягнення з відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними, а позов є таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved