Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, вказуючи, що з відповідачем [PERSON] вона проживала у фактичних шлюбних відносинах з листопада 2011 року по грудень 2014 року, від яких у них народилась [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про нарожження батьком дитини записано відповідача. З відповідачем з грудня 2014 року разом не проживають, і з того часу батько не спілкується з дитиною, а з 2017 року не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Не приймає участі у вихованні дитини, не відвідує батьківські збори. Позивач звернулась до служби у справах дітей Новоукраїнської РДА про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради було розглянуто питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та надано висновок про доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 28.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні, яке неодноразово було відкладено в зв`язку з неповідомленням сторін у справі за відсутності поштових марок на відправку кореспонденції суду, та в зв`язку з неявкою учасників справи. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками надсилалася відповідачу судом за останнім відомим місцем його проживання, які він отримав 02.01.2021 року, що підтверджується підписом в поштовому повідомлені. 16.12.2020 року позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність за наявними у справі доказами. Проти заочного рішення суду не заперечує. 16.02.2021 року позивач надала до матеріалів справи довідку-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів. Ухвалою від 17.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду справи по суті. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити з обставин викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки та телефонограмою. Телефонним зв`язком повідомив суд, що заперечує проти позовних вимог. Станом на 31.03.2021 року відзив до суду не подав. Жодних пояснень, заперечень та клопотань до суду від відповідача не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новоукраїнської РДА в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказавши, що вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки, так як останній не виконує батьківські обов`язки. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуататції дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] доводиться батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Відповідно до довідки про склад сім`ї №463 від 12.02.2020 року донька проживає з матір`ю та її співмешканцем (а.с. 9). З пояснень позивача вбачається, що відповідач самоусунувся від виховання дитини та несплачує аліменти, саме це і слугувало для позивача причиною позбавлення його батьківських прав. Згідно довідки №36 виданої 16.01.2020 року КЗ «Навчально-виховне об`єднання «ЗОНЗ І-ІІІ ступенів №1 - дитячий юнацький центр «Перлинка» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» де навчається малолітня [PERSON] в 1-А класі, батько дитини не приймає участі у вихованні доньки, на батьківські збори не з`являється (а.с.7). Починаючи з жовтня 2017 року позивач не сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] , та станом на січень 2021 року має заборгованість в розмірі 37540,54 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком (а.с. 45-46). Позивач звернулась до органів поліції з заявою про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, за ухилення від сплати аліментів (а.с.47). Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради №1351/02-24 від 06.07.2020 року, вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] так як він самоусунувся від виховання та утримання дитини (а.с. 8). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини чітко виписано в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. в пункті 16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Пленум Верховного суду України в п.п.15,16 Постанови №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що він ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Саме такого висновку дійшов ВС у справі № 753/2025/19 від 06.05.2020 року. Крім того, в зазначеній постанові ВС вказав, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Та, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та вплив, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про таке попередження відповідача. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно доньки є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини, а в матеріалах справи відсутні такі докази. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити за необгрунтованістю та безпідставністю позовних вимог, однак вважає, що відповідача слід попередити, що в у разі подальшого неналежного виконання ним батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки [PERSON] , він буде позбавлений батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed