Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

У лютому 2019 р. позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивач є пенсіонером та власником [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. В даній Квартирі зареєстровані: [PERSON] - колишня невістка позивача, [PERSON] - онук позивача [INFO], [PERSON] - онук позивача [INFO], [PERSON] - син позивача, [PERSON] - син позивача, [PERSON] - невістка позивача, [PERSON] - онука позивача [INFO], [PERSON] - онук позивача [INFO], [PERSON] - чоловік позивача Як вказує позивач, відповідачі та син відповідача № 1 [PERSON] за згоди Позивача були зареєстровані та проживали в [ADDRESS] як сім'я старшого сина позивача з 1997 р. При цьому 23.01.2012 р. було розірвано шлюб між відповідачем № 1 [PERSON] та сином позивача [PERSON] Після розірвання шлюбу колишня невістка [PERSON] - відповідач № 1 залишилася проживати в зазначеній Квартирі Позивача із своїм малолітнім сином [PERSON] та відповідачем № 2 - [PERSON] Як вказано у позові, в березні 2017 р. відповідач № 1, її син [PERSON] та відповідач № 2 без попередження позивача, як власника квартири, виїхали із спірної квартири та забрали всі свої речі. Як позивач з'ясувала, з липня 2014 р. відповідач № 1 не здійснювала оплату комунальних послуг, що призвело до накопичення заборгованості у розмірі 35 035 грн. за постачання гарячої води. 09.08.2017 р. з позивача, як власника квартири [ADDRESS] р/с м. Києва стягнуто заборгованість разом із штрафними санкціями всього на суму 39828,66 грн. При цьому місце проживання відповідача № 1, її сина [PERSON] та відповідача № 2 і надалі зареєстроване у [ADDRESS], проте згадані особи не мешкають у вказаній квартирі з березня 2017 р. Тому (зі слів позивача) як власник Квартири, вона самостійно несе витрати по утриманню спірної квартири, відповідачі постійно проживають за іншою адресою, однак не здійснюють в добровільному порядку зняття з реєстрації у спірній квартирі. В липні 2017 р. позивач звернулась в ЖЕД-513 Оболонського району в м. Києві з проханням скласти акт про не проживання в квартирі зареєстрованих осіб, але їй було відмовлено. Тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом, а саме . квартирою № 156 в будинку № 7 по вулиці Петра Панча у місті Києві. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Таким чином суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив обставини, що викладені нижче. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як з'ясував суд, позивач є пенсіонером та власником [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. У відповідності до ст. 191 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на власний розсуд. Як з'ясував суд, у даній квартирі зареєстровані: [PERSON] - колишня невістка позивача, [PERSON] - онук позивача [INFO], [PERSON] - онук позивача [INFO], [PERSON] - син позивача, [PERSON] - син позивача, [PERSON] - невістка позивача, [PERSON] - онука позивача [INFO], [PERSON] - онук позивача [INFO], [PERSON] - чоловік позивача. Відповідачі та син відповідача № 1 [PERSON] за згоди Позивача були зареєстровані та проживали в [ADDRESS] як сім'я старшого сина позивача з 1997 р. При цьому 23.01.2012 р. було розірвано шлюб між відповідачем № 1 [PERSON] та сином позивача [PERSON] Після розірвання шлюбу колишня невістка [PERSON] - відповідач № 1 залишилася проживати в зазначеній Квартирі Позивача із своїм малолітнім сином [PERSON] та відповідачем № 2 - [PERSON] У березні 2017 р. відповідач № 1, її син [PERSON] та відповідач № 2 без попередження позивача, як власника квартири, виїхали із спірної квартири та забрали всі свої речі. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ч. 1 та 4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. У відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки обставини, викладені позивачем свідчать про те, що відповідачі у спірній квартирі не проживають з березня 2017 р., суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідачів [PERSON] втратившими право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved