Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , про виселення. У своєму позові позивач зазначив, що 28.11.2016 року ПAT КБ "Приват Банк" отримав у власність квартиру, загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м.., яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] на підставі договору іпотеки від 17.01.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Моісієнко В.М. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 92. Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому [PERSON] , яка підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. На підставі ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, ст. 114 Житлового кодексу України передбачений виключний перелік осіб, яким надається інше, житлове приміщення, до якого не можна віднести відповідача. На виконання положення ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу України позивачем було направлено відповідачу письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак законні вимоги позивача були проігноровані та нерухомість не була передана позивачу у вільне користування, а отже у позивача не залишилось іншого вибору, окрім звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Ураховуючи зазначене, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений строками строк. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким виселити [PERSON] , яка зареєстрована та проживає у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям з реєстрації місця проживання без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 06.02.2018 року у даній справі було відкрито провадження. 10.05.2018р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням по справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Вдовіної Ліани Леонідівни, про визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису. Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 14.08.2018 року провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , «про виселення» було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі №208/2771/18. 14.01.2020 р. представник позивача звернувся до суду з заявою про поновлення провадження, оскільки 25.10.2019р. по справі 208/2771/18 ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі. Рішення набрало законної сили 25.11.2019р. Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 15.01.2020 року провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , «про виселення» поновлено. 16.04.2020р. представник позивача через канцелярію суду надав заяву про зупинення провадження у зв`язку з тим, що в Дніпровському апеляційному суді розглядається справа за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на рішення Заводського районного суду від 25.10.2019р. по справі №208/2771/18. В судове засідання 16.03.2020р., 30.03.2020р. та 16.04.2020р. представник позивача не з`явився, про день,час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю, зазначивши, що [PERSON] виконані всі зобов`язання за кредитним договором, про що свідчить надана ним копія постанови державного виконавця від 09.11.2012р. про закінчення виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору в розмірі 127965,76грн. в зв`язку з тим, що борг сплачено у повному обсязі. Також представник заперечував проти задоволення заяви представника позивача щодо зупинення провадження, оскільки вважає, що таким чином відбувається затягування процесу. Пояснив, що представнику позивача було відомо про наявність судового рішення у справі 208/2771/18. Зауважив, що рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 25.10.2019р. набрало законної сили та вже виконано. На підтвердження надав витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за інформацією якого 07.02.2020р. на підставі рішення суду від 25.10.2019р. скасовано право власності, яке було зареєстровано за ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру [ADDRESS] . Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено з матеріалів справи, 17 січня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», укладений договір іпотеки квартири, предметом іпотеки є нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з договору іпотеки квартири та приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісієнко В.М. за договором іпотеки накладається заборона відчуження квартири [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, станом на 02.12.2016 року, власником квартири [ADDRESS] , за договором іпотеки, з 28 листопада 2016 року є ПАТ КБ «Приватбанк», Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіної Л.Л.(а.с.3) З наданих суду представником відповідача документів вбачається, що 31 жовтня 2011 року головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Ніколайчик Ю.А. відкрито виконавче провадження ВП №29694461 за виконавчим листом № 2-2190 від 06.12.2010 р., на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору в розмірі 127 965,76 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.57). 09.11.2012 року державним виконавцем Ніколайчик Ю.А. закінчено виконавче провадження за виконавчим листом 2-2190/2010, виданим 06.12.2010 р., про що винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.59). Встановлено, що 14.06.2017р. на адресу [PERSON] банком направлено претензію про добровільне звільнення приміщення з одночасним зняттям з реєстраційного обліку (а.с.4). Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 25.10.2019 у цивільній справі № 208/2771/18 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису, позов задоволено, визнано протиправними дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіної Ліани Леонідівни з проведення перереєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570). Визнано протиправним та скасовано Рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського округу Дніпропетровської області Вдовіної Ліани Леонідівни, індексний номер 32681903 від 02.12.2016 року, про державну реєстрацію квартири [ADDRESS] , загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. Скасовано запис про право власності № 17772019 від 28.11.2016р. в Реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення № 32681903 від 02.12.2016 року. Відповідно до наданого представником відповідача витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 07.02.2020р. державним реєстратором Коноплянко В.М., на підставі рішення суду від 25.10.2019р., було скасовано право власності, яке було зареєстровано за ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру [ADDRESS] . Доказів протилежного на момент розгляду справи позивачем суду не надано. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо доведення належності йому спірного житла, з якого позивач намагається виселити відповідача, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторони. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наявність судового рішення від 25.10.2019р. у справі №208/2771/18, яке набрало законної сили та має преюдиціальне значення при розгляді даної справи, а також інформацію з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 13.03.2020р., відповідно якої право власності на житло, яке було зареєстровано за позивачем та з якого він просить виселити відповідача, скасовано, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, стягненню з відповідача не підлягає і сплачений позивачем судовий збір, відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed