Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

09.07.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа - державний нотаріус Першої бахмутської державної нотаріальної контори, про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що він є сином померлого [PERSON] , [INFO] . [INFO] батько позивача - [PERSON] помер у віці 59 років. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді нарахованої за життя пенсії, та не отриманої померлим пенсії. Вказує, що ним був пропущений 6-місячним строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Щодо поважності пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини зазначає, що не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , оскільки батько помер на непідконтрольний території України в м.Донецьку, і факт його смерті довелось встановлювати через суд. У позивача не було можливості виїхати з окупованої території до України та у березні 2020 року був запроваджений карантин, кордони були закриті та позивач перебував за місцем своєї реєстрації. Тривалий час знадобився позивачу для пошуку особи, яка б представляла його інтереси у нотаріуса для відкриття спадщини після померлого батька. Вказані обставини не давали змоги реалізувати позивачу своє право на прийняття спадщини після померлого батька. У зв`язку з цим позивачем був пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини, через що він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.07.2021 за зазначеною цивільною справою було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 09.08.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження, підготовче засідання відкладено на 28.09.2021 о 14 год.30 хв. Ухвалою Артемівського міськрайонного суд Донецької області від 28.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Корнієнко А.А. у судове засідання не з`явилися, представник позивача в позовній заяві зазначив про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у судове засідання не з`явився,про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (арк.с.44). У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Третя особа - державний нотаріус Першої бахмутської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 23.07.2021 Завідувач Першої бахмутської державної нотаріальної контори звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю та прийняти рішення на розсуд суду.(а. с. 34). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та його представник не заперечують. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13), позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] (а.с.13). [INFO] віці 59 років помер батько позивача [PERSON] , про що 05.09.2019 складено відповідний актовий запис № 1734 та Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.19). У березні 2021 року представник [PERSON] - [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 03.03.2020, звернулася до державного нотаріуса Першої бахмутської державної нотаріальної контори Ленченко Т.О. з заявою про прийняття позивачем спадщини після смерті батька на грошову суму недоотриманої пенсії. Однак, державним нотаріусом Першої бахмутської державної нотаріальної контори Ленченко Т.О. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2021 № 391/02-32 було відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на грошову суму недоотриманої пенсії після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з тих підстав, що був пропущений 6-місячний строк для прийняття спадщини та на час відкриття спадщини спадкодавець не був зареєстрований із спадкоємцем за однією адресою (а.с.20). Предметом спору у справі, яка переглядається, є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Положеннями частин першої та другої статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що повноваження щодо державної реєстрації смерті в Україні покладено на відділи державної реєстрації актів цивільного стану та виконавчі комітети сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад. Відповідно до ст.1272 ЦК України спадкоємець, який протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини не подав заяву про її прийняття, вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причини пропуску для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов`язані з об`єктивними, не переборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, чинній на час відкриття спадщини, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п.3.5 глави 10 цього Порядку. Згідно з інформацією від 16.07.2021 за № 1071/01-16, яка надійшла на адресу суду 23.07.2021 від завідувача Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шеллар В.Л., згідно даних з Реєстру спадкових справ, спадкова справа на майно [PERSON] , який помер [INFO] , не відкривалась, тобто ніхто не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.35-36). Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] термін для подання заяви про прийняття спадщини після його смерті, встановлений законом - до 25 серпня 2019 року. Позивач [PERSON] своєчасно не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому ним був пропущений строку для прийняття спадщини. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18). Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, Верховним Судом у постановах від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц (провадження № 61-1750св18); від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц (провадження № 61-2397св18), від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц (провадження № 61-200св18), від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18). Отже, правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною. З матеріалів справи вбачається, що місцем смерті [PERSON] [INFO] є місто Донецьк Україна, його син [PERSON] отримав паспорт Російської Федерації в листопаді 2019, зареєстрований за місцем проживання 15.11.2019 (арк. с. 8, 9, 19). Представником позивача Корнієнком А.А. не надано належних доказів, що [PERSON] , [INFO] , який помер у віці 59 років взагалі мав статус пенсіонера держави Україна, отримував пенсію у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. Крім того, представником позивача в обґрунтування повноважень на укладання договору про надання правової допомоги № 1626/21 від 29.04.2021 року з [PERSON] не надано довіреності, яка б містила інформацію щодо проставлення апостиля компетентним органом, що передбачено Законом України «Про міжнародне приватне право». Оскільки представником позивача та позивачем не надано належних документів про наявність пенсійної справи, доказів що померлий [PERSON] перебував на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Донецькій області як пенсіонер та йому нараховувалась пенсія, тому незрозуміло з яких підстав визначено процесуальний статус останнього як відповідача. Адже, належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (Інформаційний листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування). Втім, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (постанова Верховного Суду від 8 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19). Відповідно до ст.ст. 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, тому слід відмовити в задоволенні позову [PERSON] . На підставі вищевикладеного ,

Outcome: dismissed