Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

08.10.2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати припиненою поруку за договором від 28.09.2007 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZRW1GA0000000139 про надання в кредит коштів у розмірі 24\~871,20 дол. США зі сплатою 0,92 % річних. 28.09.2007 року в забезпечення виконання кредитного договору боржником, між банком та позивачем було укладено договір поруки № ZRW1GA0000000139/1. Згідно кредитного договору позичальник зобовязаний був повернути кошти в термін не пізніше 28.09.2027 року. 20.05.2010 року, у звязку з невиконанням боржником своїх зобовязань за кредитним договором, боржнику була предявлена письмова вимога про дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги, тобто до 19.06.2010 року. Тому, відповідно до п. 12 договору поруки, порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Тобто, 19.06.2015 року дата припинення поруки. Крім того, протягом дії кредитного договору банк без повідомлення позичальника та поручителя підвищив відсоткову ставку за користування коштами з 11,04 % річних на 13,089%, а за простроченим тілом кредиту з 27,98 % річних на 32,06%. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що умовами договору поруки встановлено строк її дії 5 років з моменту настання строку повернення кредиту, який настане лише 28.09.2027 року. Про зміну відсоткових ставок за кредитом банк повідомляв позичальника належним чином. Третя особа [PERSON] у судове засідання повторно не зявився і суд визнав можливим розглянути справу за його відсутності згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZRW1GA0000000139 про надання в кредит коштів у розмірі 24\~871,20 дол. США зі сплатою 0,92 % річних на строк до 28.09.2027 року (а.с. 6-8). 28.09.2007 року для забезпечення виконання кредитного договору боржником, між банком та позивачем було укладено договір поруки № ZRW1GA0000000139/1. (а.с. 12). Того ж дня було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] та [PERSON] на забезпечення вищезазначеного кредитного договору передали в іпотеку жилий будинок (а.с. 9-11). 03.10.2008 року банк направив позичальнику повідомлення про зміну відсоткової ставки по кредиту, що підтверджується реєстром поштових відправлень (а.с. 64, 65) 20.05.2010 року, у звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, на адресу позичальника та поручителя була направлена письмова вимога про дострокове повернення кредиту протягом 30 календарного дня від дати отримання цієї вимоги (а.с. 19, 20). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 10.04.2012 року, яке набрало законної сили 21.04.2012 року, задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на майно (а.с. 13, 14). У 05.08.2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулись до Новоград-Волинського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, який задоволено заочним рішенням від 08.09.2015 року №285/3024/15-ц (а.с. 15-16). За заявою відповідача про перегляд заочного рішення воно було скасовано та справа призначена до розгляду. У звязку з розглядом даної справи, провадження у справі №285/302/15-ц зупинено. Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Пунктом 2.3.1 кредитного договору визначено умови та порядок зміни відсоткової ставки за кредитом. Банк зобовязаний письмово повідомити позичальника протягом 7 календарних днів з дня зміни процентної ставки. Суду надано повідомлення від 03.10.2008 року, яке банк направив позичальнику про зміну відсоткової ставки по кредиту, що підтверджується реєстром поштових відправлень (а.с. 64, 65). Таким чином, договором передбачено можливість зміни відсоткової ставки за позикою і позикодавцем виконано умови договору про повідомлення позичальника. Оскільки повідомлення поручителя про такі зміни умовами договору не передбачено, а поручитель своїм підписом у договорі поруки підтвердила факт свого ознайомлення з умовами позики, і таким чином дала згоду саме на такий порядок зміни зобовязання, суд визнає необґрунтованим посилання позивача на обставину збільшення зобовязання за позикою, як на підставу припинення поруки. Щодо посилань позивача на припинення поруки у звязку із закінченням строку, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Відповідно до п. 12 договору поруки від 28.09.2007 року, порука за ним припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором (а.с. 12). Умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором (п. 11 договору поруки), не є способом визначення іншого строку припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до правових висновків Верховного суду України, викладених в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Суду надано письмову вимогу банку від 20.05.2010 року на адресу позичальника та поручителя про дострокове повернення кредиту протягом 30 календарного дня від дати отримання цієї вимоги, у звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором (а.с. 19). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 10.04.2012 року по справі № 2-928/11 встановлено факт повідомлення позичальника та поручителя 20.05.2010 року про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 13). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вимога банку від 20.05.2010 року містить заяву про зміну строку виконання зобовязання у звязку з порушенням позичальником умов кредитного договору. Банк вимагав повернути кредит у строк 30 днів (а.с. 19). Позивач наполягає на тому, що вимога була отримана нею в день направлення і визначений банком строк виконання зобовязання сплинув 19.06.2010 року. З наступного дня почався відлік строку дії поруки, який сплинув 20.06.2015 року. Оскільки банк звернувся до суду з позовом до поручителя [PERSON] у справі №285/3024/15-ц лише 05.08.2015 року, то зобовязання за порукою слід визнати припиненим. На підставі вказаного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved