Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

У липні 2017 року до суду звернувся [PERSON] , який є представником [PERSON] з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування заявлених вимог представник зазначив, що 14 лютого 2017 року [PERSON] зустрівся з дівчиною на ім`я [PERSON] , з якою вони стали спілкуватися та гуляти по вулиці. Після чого позивач запросив її до себе до дому щоб зігрітися, на що вона погодилася. Вони продовжили спілкування знаходячись вдома та в ході розмови [PERSON] запропонувала випити вина, на що він погодився. Аліна сказала, що сходить до магазину купить вина і пригостить його. Після чого вона пішла до магазина, а [PERSON] залишився дома. Надалі [PERSON] повернулася через деякий час але без спиртного. Пояснила, що їй по сімейним обставинам потрібно терміново піти та пішла. Позивач нічого не запідозрив, надалі займався власними справами. 23 березня 2017 року у денний час доби, за місцем мешкання, по необхідності [PERSON] вирішив дістати картки банку ПАТ КБ «ПриватБанк» та при цьому помітив, що замість його пенсійної картки № [NUMBER] та кредитної картки «Універсальна» № [NUMBER] наявні якісь зовсім інші картки. [PERSON] відразу звернувся до представника банку, де йому повідомили, що з його пенсійної картки в період часу з 19:11 години 14.02.2017 по 18:19 годину 19.02.2017 в різних місцях та різними сумами були зняті та викрадені грошові кошти у загальній сумі 6 671,10 гривень. Крім того, з кредитної картки в період з 20:29 години 14.02.2017 по 20:26 годину 15.02.2017 в різних місцях та різними сумами були зняті та викрадені грошові кошти у загальній сумі 2 007,09 гривень. Окрім того оформлено два кредити у виді оплати частинами за договором від 15.02.2017 № 17021508112657 на суму 5 281,07 гривень та за договором від 15.02.2017 № 17021508113965 на суму 12 400,00 гривень. Всього на суму 26 359,26 гривень. 30 березня 2017 року він звернувся до Покровського відділення КВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою щодо притягнення до кримінальної відповідальності невстановленої особи, яка таємно викрала картки ПАТ КБ «ПриватБанк», з яких в подальшому були зняті грошові кошти в сумі 32 512,00 гривень. Почалося досудове розслідування з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України, він визнаний потерпілим та відповідно допитаний як потерпілий. Але при цьому, з кредитної картки № [NUMBER] щомісячно списуються грошові кошти за незаконно оформлені кредити у вигляді оплати частинами. Тому 18 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою щодо припинення будь-яких нарахувань по відсотках, комісій, штрафів, оплаті частинами по кредитній картці. Але Банк відмовив йому у задоволенні його вимогою і він був змушений звернутися до суду. Просить суд визнати договір від 15.02.2017 №17021508112657 на суму 5 281,07 гривень та договір від 15.02.2017 №17021508113965 на суму 12 400,00 гривень неукладеним; зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» зупинити нарахування відсотків по кредитній картці № [NUMBER] . 19 липня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, справу призначено до відкритого судового засідання. 31 липня 2017 року ухвалою суду розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою у судове засідання представника відповідача. 17 жовтня 2017 року ухвалою суду розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою у судове засідання представника відповідача. 08 листопада 2017 року розгляд справи відкладено у зв`язку з знаходженням головуючого судді на лікарняному. 12 грудня 2017 року ухвалою суду розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників процесу. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017, що передбачено ч. 1 п. 9 Розділу XІІІ Перехідних Положень ЦПК України. 26 січня 2018 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, по справі оголошено перерву. 05 березня 2018 року розгляд справи відкладено у зв`язку з зайнятістю головуючого судді у іншому судовому процесі. 12 квітня 2018 року ухвалою суду розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників процесу. 31 травня 2018 року ухвалою суду розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників процесу. 14 серпня 2018 року розгляд справи відкладено у зв`язку з зайнятістю головуючого судді розглядом клопотань, які підлягають негайному виконанню. 12 вересня 2018 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, по справі оголошено перерву. 18 жовтня 2018 року ухвалою суду розгляд справи відкладено у зв`язку з ненадходженням витребуваних доказів. 21 листопада 2018 року розгляд справи відкладено у зв`язку з зайнятістю головуючого судді у колегіальному розгляді кримінального провадження. 14 січня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з зайнятістю головуючого судді у колегіальному розгляді кримінального провадження. 06 лютого 2019 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, по справі оголошено перерву. 26 березня 2019 року ухвалою суду розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою у судове засідання представника відповідача. 24 квітня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з знаходженням головуючого судді у нарадчій кімнаті. 19 червня 2019 рокув зв`язку з відсутністю відповіді на ухвалу суду про витребування доказів, направлено лист до АТ КБ «Приватбанк». 06 серпня 2019 року ухвалою суду розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача. 15 жовтня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з зайнятістю головуючого судді у колегіальному розгляді кримінального провадження. 13 листопада 2019 року до суду з письмовим клопотанням звернулася представник позивача [PERSON] про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення позивач не заперечував. Згідно ст.158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У судове засідання представник відповідача не прибув, про день, час та місце розгляду справи сповіщався завчасно та належним чином, про причину неявки до суду не повідомив. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до Покровського відділення КВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою щодо притягнення до кримінальної відповідальності невстановленої особи, яка таємно викрала у нього картки ПАТ КБ «ПриватБанк» (пенсійна картка № [NUMBER] та кредитна картка «Універсальна» № [NUMBER] ), з яких в подальшому були зняті грошові кошти в сумі 32 512,00 гривень. Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що зазначене повідомлення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42017041730000038 від 28 березня 2017 року, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Згідно повідомлення Покровського відділення КВП ГУНП в Дніпропетровській області, по даному кримінальному провадженні допитано в якості потерпілого [PERSON] , проведено тимчасовий доступ до документів, що містять інформацію про рух грошових коштів по розрахунковим рахункам пенсійної картки № [NUMBER] та кредитної картки «Універсальна» № [NUMBER] та відеозапис з камер, які встановлені на банкоматах звідки знімались грошові кошти, надано доручення в порядку ст.40 КПК України оперативним підрозділам, повідомлення № 483/3-13175 від 06.11.2018 року долучено до матеріалів справи. Відповідно до протоколу допиту потерпілого [PERSON] , останній пояснив, що «… 14 лютого 2017 року [PERSON] зустрівся з дівчиною на ім`я [PERSON] , з якою вони стали спілкуватися та гуляти по вулиці. Після чого позивач запросив її до себе до дому щоб зігрітися, на що вона погодилася. Вони продовжили спілкування знаходячись вдома та в ході розмови [PERSON] запропонувала випити вина, на що він погодився але так як він не мав вина вдома [PERSON] сказала щоб він не хвилювався, вона сходить до магазину, купить вина і пригостить його. Після чого вона пішла до магазина, а [PERSON] залишився дома. Надалі [PERSON] повернулася через деякий час, але без вина. Пояснила, що їй по сімейним обставинам потрібно терміново піти та пішла. Позивач нічого не запідозрив і надалі займався власними справами. 23 березня 2017 року у денний час доби, за місцем мешкання, по необхідності [PERSON] вирішив дістати картки банку ПАТ КБ «ПриватБанк» та при цьому помітив, що замість його пенсійної картки № [NUMBER] та кредитної картки «Універсальна» № [NUMBER] знаходяться якісь зовсім інші картки. [PERSON] відразу звернувся до представника Банку, де йому повідомили, що з його пенсійної картки в період часу з 19:11 години 14.02.2017 по 18:19 годину 19.02.2017 в різних місцях та різними сумами були зняті та викрадені грошові кошти у загальній сумі 6 671,10 гривень. Крім того з кредитної картки в період з 20:29 години 14.02.2017 по 20:26 годину 15.02.2017 в різних місцях та різними сумами були зняті та викрадені грошові кошти у загальній сумі 2 007,09 гривень. Окрім того оформлено два кредити у виді оплати частинами за договором від 15.02.2017 № 17021508112657 на суму 5 281,07 гривень та за договором від 15.02.2017 № 17021508113965 на суму 12 400,00 гривень…», копія протоколу від 10.04.2017 міститься в матеріалах справи. Однак, суд критично відноситься до вищезазначених аргументів, оскільки відповідно до ст.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до чинного законодавства України Банк здійснює надання банківських послуг необмеженому колу осіб на підставі їх заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, які розміщуються на офіційному сайті у мережі Інтернет і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування. Згідно п. 1.1.2.1.12. Умов і правил надання банківських послуг (які діяли у 2017 році) Клієнт зобов`язується вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню. П. 1.1.5.5. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПіН коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів. П.1.1.5.6. Банк не несе відповідальності за наслідки виконання доручень, виданих неуповноваженими особами, і у тих випадках, коли з використанням передбачених банківськими правилами і Договором процедур Банк не міг установити факт видачі розпорядження неуповноваженими особами. П. 1.1.5.13. Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. П.1.1.5.14. Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. П. 1.1.5.28. У разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу. П. 1.1.5.29. Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення Власника Карти в Банк та блокування Карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою, в разі якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. П.1.2.7.3.4.1. Утримувач зобов`язується: б). Не повідомляти ПІН , постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, викрадення Карти; в). Нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНу, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу . Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-20170428/4846 від 22.05.2017 року, мовою оригіналу: «…15.02.2017 року з Вашої платіжної карти були зняті грошові кошти. Для того, щоб зняти грошові кошти був правильно введений ПІН-код карти…», копія листа долучена до матеріалів справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розпоряджатися грошовими коштами на карті можливо, зокрема, при наявності ПІН -кода, який не можна передавати третім особам, однак всупереч зазначеному позивач самостійно повідомив свої персональні дані третім особам, порушивши при цьому умови Договору. Суд не виключає самостійного користування картою позивачем та введення суду в оману з огляду на наступне. За правилами надання послуги «Оплата частинами», особі, необхідно при собі мати лише кредитну картку клієнта. При цьому надавати паспорт та довідку про доходи не має необхідності. Однак усі послуги АТ КБ «ПриватБанку» пов`язані з мобільним телефоном клієнта. Увійти в Приват24, підтвердити платіж зі своєї карти можливо, тільки використовуючи свій мобільний телефон. В цілях безпеки для проведення операцій можна використати тільки один номер телефону - так значно знижується ризик шахрайства. Такий телефон у банку називається "фінансовим". Згідно до п.5 Схеми взаємодії (Створення платежу по сервісу Оплата частинами/Миттєва розстрочка), Клієнт вводить данні карти, після чого підтверджує проведення операції введенням ОТП пароля, відправленого на його телефон. Оцінюючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що скористатися Кредитною карткою без введення ПІН -коду та оформити сервіс «Оплата частинами» можливо лише за наявності мобільного телефону та номеру Сім-картки, який закріплений Банком як «Фінансовий», і який можливо змінити лише в установах Банку особисто або у системі Приват24, доступ до якої має лише Клієнт, оскільки тільки він знає достовірний та діючий пароль. Перевірити наявність підпису саме позивача на договорі, оформленому при наданні послуги «Оплата частинами», суд не має можливості, оскільки Договором для клієнта є чек, виданий йому співробітником магазину, при цьому співробітники Банку не мають ані дублікатів, ані копій зазначеного договору. Окрім того, з наданих ПАТ КБ «ПриватБанк» роздруківок руху грошових коштів на рахунках позивача вбачається, що 14.02.2017 року та 15.02.2017 рокук було переміщення грошових коштів з однієї картки та іншу, що також можливе лише у системі Приват24 або за наявності та використанні «Фінансового» телефону Клієнта, роздруківки долучені до матеріалів справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України та згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснив у п. 14, що суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою ст. 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (ст. 536, 638, 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач, в силу ст.12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що позовні вимоги не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позивачем та представником позивача, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, в судовому засіданні, не було доведено належними та допустимими доказами, що права позивача в розумінні ч.1 ст.4 ЦПК України, порушені відповідачем. Таким чином, вимога про визнання договіру від 15.02.2017 року №17021508112657 на суму 5 281,07 гривень та договіру від 15.02.2017 року №17021508113965 на суму 12 400,00 гривень недійсними, а також вимога про зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» зупинити нарахування відсотків по кредитній картці № [NUMBER] - задоволенню не підлягають як такі, що не ґрунтуються на законі.

Outcome: dismissed