Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

У листопаді 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтовували тим, що [PERSON] являється колишньою дружиною їх спільного сина [PERSON] Починаючи з лютого 2016 року відповідач в квартирі не з'являлася, місце її проживання не відомо, жодних витрат на утримання квартири не здійснює, комунальні платежі не сплачує, однак залишилася бути зареєстрованою за адресою квартири [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] зазначили, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS], разом зі своїм сином [PERSON], змушені сплачувати значно більшу суму за комунальні послуги та нести додаткові витрати на утримання житла з огляду на реєстрацію в квартирі [PERSON] Позивачі в судове засідання не з'явилися. Через канцелярію суду представником позивача подано заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надала, в зв'язку з чим суд визнає її неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у її відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Право власності позивача [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.12.2005 року (а.с. 14). Згідно Довідки Форма №3 від жовтня 2017 року, виданої ЖБК «Суднобудівник-9» в квартирі [ADDRESS], [PERSON] зареєстрований з 1984 року, [PERSON] з 1982 року, [PERSON] з 1985 року, [PERSON] з 2013 року [PERSON] з 2014 року. (а.с. 13). Факт непроживання відповідача за адресою квартири [ADDRESS] протягом останнього року засвідчується довідками від жовтня 2017 року виданих ЖБК «Суднобудівельник - 9» про відсутність звернень [PERSON] з заявами про неможливість проживання у вище вказаній квартирі чи скаргами, що їй чинять перешкоди у користуванні квартирою. Крім того, згідно відповіді від 21.11.2017 року №К-5773, виданої Оболонським УП НП України ГУ в м. Києві, [PERSON] із заявами та повідомленнями щодо чинення перешкод у проживанні в квартирі [ADDRESS] до Оболонського УП НП України ГУ в м. Києві не звертався. Аналізуючи зібрані у справі докази у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідач не мешкає за адресою: [ADDRESS]. Тобто, відповідач на час звернення позивачів до суду не мешкає в квартирі [ADDRESS] більше одного року поспіль. Відповідно до ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним." Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] як власники мають право на здійснення права власності на належну їм квартиру [ADDRESS] та вимагати усунення порушень цього права. Ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необхідність визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved