Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва, третя особа: [PERSON] про визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів. У подальшому звернувся із заявою про заміну неналежного відповідача Печерського районного відділу державної виконавчої служби на [PERSON] . В своєму позові посилався на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2006 та додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2006, присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на кожну дитину. У подальшому рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2018 задоволено його позовну заяву про зменшення розміру аліментів та вирішено стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на утримання дітей розмір 1/5 частки всіх доходів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідної віку, і до досягнення повноліття. На даний час у провадженні Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва перебуває ВП № 5602191, ВП № 5602203, ВП № 5602195. У зв`язку чим уторилася заборгованість по сплаті аліментів та на дату звернення до суду становить - 585 827,90 грн. Більш того позивам має стійке хронічне захворювання, на даний час є заштатним кліриком (священиком) та отримує лише благодійну допомогу сума якої за період 01.07.2007 по 31.10.2018 становить всього -112 200,00 грн. Разом з цим зазначає, що діти позивача проживають разом своєю матір`ю в його будинку, тому він також вимушений додатково сплачувати комунальні послуги. Тому позивач звертається до суду, з даним позовом та просить визначити заборгованість зі сплати аліментів по виконавчим провадженням № 562191, № 562195, № 562203 за період з 01.07.2007 по 31.10.2018 в розмірі 78 540,00 грн. шляхом зменшення розміру заборгованість. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 р. відкрито провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, подану заяву підтримують у повному обсязі та наполягають на її задоволенні. Відповідач у справі [PERSON] про розгляд справи судом повідомлялася належним чином за відомою суду адресою, однак на адресу суду повернувся конверт з кореспонденцією з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий [PERSON] позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2006 та додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2006, присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на кожну дитину. В подальшому рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2018 задоволено його позовну заяву про зменшення розміру аліментів та вирішено стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання дітей розмір 1/5 частки всіх доходів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідної віку. У зв`язку з чим, на примусовому виконанні у Печерському відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувають виконавчі провадження ВП № 5602191, ВП № 5602203, ВП № 5602195. Згідно з повідомленнями Печерського відділу ДВС міста Києва від 08 травня 2019 р. заборгованість [PERSON] за аліментами на 01.11.2018 у ВП № 5602191 становить - 205 966,75 грн. (а.с.69) , у ВП № 5602203 становить - 205 966,75 грн. (а.с.70), у ВП № 5602195 становить - 205 966,75 грн. (а.с.71). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження». Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Згідно до вимог частини 2 статті 166 та статті180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що обов`язок відповідача щодо сплати аліментів на користь позивача на утримання дитини визначено судовим рішенням, примусове виконання такого судового рішення покладено на органи Державної виконавчої служби, в обов`язки яких і входить вжиття заходів для своєчасного та повного його виконання. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як підставу свого позову, позивач зазначив, що державний виконавець нарахував заборгованість по аліментам у відповідності до ст. 195 СК України, згідно з якої заборгованість за аліментам платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Проте, позивач не отримує заробітну плату, а отримує лише благодійну допомогу, яка згідно з довідки релігійної парафії святого священномученека Володимира митрополита Київського м. Києва за період з січня 2007 року по вересень 2018 року становить - 112 200,00 грн. Вказана допомога є єдиним джерелом доху Відповідача. Поряд з цим, вказане твердження спростовуються відомостями, які містяться в державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно з вказаними відомостями позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 22.06.2006. Будь-які докази того, що вказана заборгованість виникла з поважних причин, позивачем суду надані не були. Як вбачається з консультативного висновку №232340 від 12.02.2020, позивач перебував на прийомі у лікаря ревматолога 12 лютого 2020 р. з діагнозом «запальні поліатропатії, подагра, подагричний олігоартрит, хронічний роецидивируючий перебіг». Рекомендовано обмеження фізичних навантажень (а.с.34). Проте, будь-які докази, які б підтверджували, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок даного захворювання, позивачем, або іншими учасниками справи суду не подавалися. Так рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2018 встановлено, що позивач має захворювання, в тому числі хронічне, проходить періодично, в тому числі стаціонарні, лікування та потребує постійного прийому ліків, обстежень. Однак за станом здоров`я позивач не позбавлений можливості працювати, у зв`язку наявним захворюванням, не є особою з інвалідністю, пенсію у зв`язку з інвалідністю на момент подачі позову не отримує, не визнаний таким, що потребує сторонньої допомоги, тому позивач не позбавлений можливості погасити заборгованість зі сплати аліментів та в подальшому сплачувати її в розмірі 1/5 частки всіх доходів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідної віку, і до досягнення повноліття, Оскільки згідно вимог ч.2 ст.197 СК України суд має право повністю або частково звільнити платника від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, будь-які докази, що заборгованість позивача за аліментами виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, сторонами суду не подавалися, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру заборгованості позивача за аліментам. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed