Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця [PERSON] . Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08.10.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.08.2018 року. Позивач стверджує, що станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед АТ КБ «ПриватБанк» становила 12 261,81 грн., на підтвердження чого до позову додає розрахунок. Відповідачем - 1 - [PERSON] та її представником - адвокатом Луцик О.А. у відповідності до ст. 178 ЦПК України подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначають, що [PERSON] не може бути відповідачем по даній справі, оскільки у відповідності до статей 1222, 1282 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки остання не перебувала із ним у родинних відносинах (шлюб між ними було розірвано 10.01.2017 року), і з ним не проживала на момент його смерті, а тому не може нести відповідність за його зобов`язаннями як спадкодавця. Тому позовні вимоги не визнали в повному обсязі, та просили суд відмовити у їх задоволенні, оскільки пред`явлені до неналежного відповідача. Відповідачем - 2 - [PERSON] та її представником - адвокатом Луцик О.А. у відповідності до ст. 178 ЦПК України подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнають. Вказують, що згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Разом з тим, з моменту смерті [INFO] [PERSON] до сьогодні не відомо, що входить у склад спадщини після його смерті; у Спадковому реєстрі по вказаній спадковій справі з моменту її заведення взагалі відсутні відомості про коло спадкоємців після смерті [INFO] [PERSON] . Тобто, не визначено на підставі належних, достовірних та допустимих доказів, ні склад спадщини, ні дійсне коло спадкоємців після смерті боржника, місцем смерті якого згідно свідоцтва вказано: с. Кораблище Млинівського району Рівненської області. Крім того, зазначає, що підписання 08.10.2007 року Заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може бути договором приєднання (публічною офертою); зазначає, що нарахування будь якої заборгованості по вказаній заяві № б/н від 08.10.2007 року є безпідставним та необґрунтованим, на підтвердження чого також надає розрахунок. Вказує, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів [PERSON] не підписувались. Цей документ також не містить дати його підписання представником позивача. Зауважила, що відсутні підтвердження того, що ці Умови та Правила були додатком до Заяви № б/н від 08.10.2007 року. Крім того, зазначає, що Витяг з Тарифів обслуговування картки не містить підпису позичальника, не датований як документ. Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не можна вважати складовими частинами договору. При цьому посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17-ц; провадження № 14-131цс19). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задоволити. Представник відповідачів - адвокат Луцик О.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, вказала, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів того, що [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами по даній справі у відповідності до ст.ст. 1222, 1282 ЦК України, також не надано належного обґрунтування розміру невиконаного зобов`язання, тобто не доведено факт прийняття спадщини та обсягу спадкового майна. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши думку представника відповідачів - адвоката Луцик О.А., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено що [PERSON] звернувся до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 08 жовтня 2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 04 серпня 2018 року. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З 01 грудня 1996 року Відповідач - 1 - [PERSON] перебувала із спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01 грудня 1995 року. Проте, 10 січня 2017 року на підставі спільної заяви подружжя від 09 грудня 2016 року шлюб між ними було розірвано, про що 10 січня 2017 року складено відповідний актовий запис № 3 у Рівненському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 10 січня 2017 року. Згідно відмітки про місце реєстрації проживання у паспорті [PERSON] вказано, що 06 липня 2016 року [PERSON] знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , про що зроблено запис Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради. Згідно Адресної картки [ADDRESS] відомості про [PERSON] взагалі відсутні. Зі слів [PERSON] згідно відзиву, з липня 2016 року по даний момент вона перебуває у цивільному шлюбі та проживає за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, належними та допустимими доказами доведено той факт, що [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки шлюб між ними розірвано - 10 січня 2017 року, і вона не є такою що прийняла спадщину, оскільки з 06 липня 2016 року не проживала із спадкодавцем, а змінила адресу свого місця проживання з 06 липня 2016 року на адресу: [ADDRESS] . Зазначені факти мають істотне значення для правильного вирішення даної справи, та основною підставою для відмови у задоволені позову Банку як кредитору спадкодавця у стягненні з [PERSON] будь-якого боргу померлого. Така правова позиція підтверджується тим, що згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадкування за законом має місце, коли й оскільки воно не змінене заповітом. [PERSON] за життя заповіту не склав, тому у випадку спадкування його прав та обов`язків, воно здійснюється за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Тобто при спадкуванні за законом майно переходить до зазначених у законі спадкоємців відповідно до встановленої черговості (ст. 1258 ЦК України). Підставами закликання до спадкування за законом (черговість) можуть бути шлюбні відносини, родинні чи сімейні стосунки, усиновлення, знаходження на утриманні спадкодавця не менше п`яти років до його смерті. Цивільне законодавство встановлює п`ять черг спадкоємців за законом (статті 1261-1265 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі і народжені після його смерті, батьки померлого, той з подружжя, який його пережив. До другої черги спадкоємців за законом законодавець відносить рідних братів та сестер спадкодавця, його бабу та діда як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини, віднесені до спадкоємців, які мають право на спадкування у четверту чергу. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї, а також інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно Реалізація права на спадкування спадкоємцем, закликаним до спадкування, здійснюється шляхом прийняття ним спадщини з подачею до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття в шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного терміну, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї. З огляду на зазначені вище обставини та докази, що їх підтверджують, [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [INFO] [PERSON] , тому жодні претензії, що стосуються спадщини [PERSON] , не можуть пред`являтися до [PERSON] , тому вона не може бути відповідачем у даній цивільній справі, адже претензії по погашенню боргу спадкодавця можуть бути пред`явлені тільки до спадкоємців, до числа яких Відповідачка - 1 не належить і не може належати. Дослідивши надані по справі докази та перевіривши наведені у відзивах доводи, судом також встановлено, що за своє життя [PERSON] звернувся до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 08 жовтня 2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У заяві зазначено, що позичальник ніби то підтверджує свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. До позовної заяви Банком додано Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку»; ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, який проте не містить ні дати ні підпису [PERSON] . На противагу твердженню Позивача, згідно вказано Заяви № б/н встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 800,00 грн., а не 20 000,00 грн. як вказано Банком у позовній заяві. Доказів встановлення позичальнику саме такого розміру кредитного ліміту, тобто більшого ніж 2 800,00 грн. позивачем не надано. При цьому позовна заява та розрахунок не містять даних про те, коли змінювався розмір кредитного ліміту та який розмір мав кредитний ліміт після кожної такої зміни. Тобто будь-яке збільшення кредитного ліміту здійснювалося Банком в односторонньому порядку без погодження з [PERSON] . У Заяві № б/н від 08 жовтня 2007 року [PERSON] умови та порядок зміни процентної ставки, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), дії банку при нарахуванні відсотків у випадку недостатності коштів та вичерпання кредитного ліміту, не зазначені. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розумів позичальник, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 08 жовтня 2007 року Заяву № б/н, а також те, що вказані документи на момент отримання Позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо порядку та умов збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, сплати неустойки (пені, штрафів). У позовній заяві Банком зазначеного, що при встановлені та зміні кредитного ліміту він керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», на підставі яких Позичальник при укладені Договору про надання банківських послуг ніби то дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Отже, умови надання послуг залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). При цьому, Тарифи, Умови та Правил надання послуг неодноразово змінювались з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з даним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Позичальнику Умови та правила банківських послуг, за відсутності у Заяві домовленості сторін про умови та порядок нарахування пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, умов та порядку збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, вказані Позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тобто підпис спадкодавця - [PERSON] міститься тільки у Заяві № б/н від 08 жовтня 2007 року, а з долученими до позову Банку - Витягом з «Умов надання банківських послуг в ПриватБанку»; ресурс Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ [PERSON] не був ознайомлений, його підпис під вказаним Витягом відсутній, і взагалі даний Витяг не датований як документ, тому у Банку відсутні правові підстави змінювати умови кредитування, в тому числі змінювати кредитний ліміт. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Всупереч твердженням Позивача, між сторонами не було погоджено, що загальне боргове зобов`язання згідно п. 2.1.1.12.1 «Умов та прави надання банківських послуг» включатиме в себе повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів. Зважаючи на доданий Позивачем розрахунок заборгованості, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредитної заборгованості спадкодавця, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за кредитом, щомісячну комісію за обслуговування карти. При тому, що у Заяві № б/н від 08 жовтня 2007 року [PERSON] як позичальника зобов`язання зі сплати вказаних вище платежів відсутні. Тому Судом наданий розрахунок Позивача не може бути взятий до уваги. Адже, як зазначає Банк даний розрахунок здійснено згідно з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» АТ КБ «ПриватБанк», разом з тим вказані «Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку» не є складовою договору, вони не підписувалися позичальником, а доданий до позову витяг навіть не містить дати його підписання представником Позивача, ці Умови та Правила не є і додатками до підписаної [PERSON] Заяви № б/н від 08 жовтня 2007 року. Таким чином, обґрунтованим є висновок Відповідача про те, що при виконанні кредитного зобов`язання всі сплачені кошти [PERSON] були спрямовані на погашення тіла кредиту, а не відсотків за користування кредитом, пені чи будь які інші послуги Банку, адже підписаній спадкодавцем заяві таких умов не передбачено. Таким чином, відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення вимог Позивача, зважаючи на доданий до позову розрахунок в розрізі підстав нарахування кожного платежу (розрахунок заборгованості). Адже по-перше, згідно Заяви № б/н від 08 жовтня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Будь-яке збільшення кредитного ліміту здійснювалося Банком в односторонньому порядку, без погодження з позичальником. Доказів встановлення позичальнику кредитного ліміту більшого ніж 2 800,00 грн. Позивачем не надано. Тому, належним та обґрунтованим слід вважати долучений до матеріалів справи розрахунок за кредитними зобов`язаннями між Банком та позичальником - [PERSON] , наданий Відповідачем на доведення безпідставності позовних вимог. Згідно якого загальний розмір сплачених позичальником коштів на погашення кредиту становить 91 351,69 грн., з яких 13 876,40 грн. Банк безпідставно спрямував на погашення відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом. Тому, виходячи із розміру позовних вимог - 12 261,81 грн., у позичальника на момент його смерті не було жодної заборгованості перед Банком, як наслідок позовні вимоги є недоведеними та безпідставними. Отже, підписана [PERSON] Заява № б/н від 08 жовтня 2007 року не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами на залишок заборгованості, щомісячної комісії за обслуговування карти, пені та інші платежі, оскільки така заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Тому,

Outcome: dismissed