Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

27.10.2015 року позивач звернувся до Верховинського районного суду із вищезазначеним позовом до відповідачки. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.01.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3090,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.3.2.,3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом відповідачки у заяві. У порушення ст.ст. 526,527,530,1054 ЦК України та умов Договору відповідачка зобов'язання за вказаним Договором належним чином не виконала. Станом на 30.09.2015 року заборгованість відповідачки за Договором склала 21217,82 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь вказану заборгованість за Договором та понесені судові витрати. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій позовні вимоги не визнала, в заяві вказала, що кошти на погашення заборгованості за кредитним договором останній раз нею було внесено ще в лютому 2012 року. З того часу банк з вимогами про погашення заборгованості до неї не звертався, а отже позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а тому, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову, а справу слухати без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають до задоволення з наступних підстав. Ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.01.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3090,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.(а.с.7). Як вбачається з цієї Заяви, відповідачка ознайомилася та згідна з Умовами надання банківських послуг, Правил користування платіжних карткою та Тарифами банка, про що свідчить підпис відповідача у Заяві. Своїм підписом відповідачка підтвердила свою згоду, що дана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банка складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (п.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг). Згідно п.п.3.2.,3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до п.6.5. Умов, Клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором. Відповідно до п.6.6. Умов, Клієнт зобов'язаний у випадку невиконання зобов'язань по Договору, за вимогою Банку виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (в тому числі Простроченого кредиту та Овердрафту), оплаті Винагороди Банку. У порушення умов Договору відповідачка зобов'язання належним чином не виконала, і станом на 30.09.2015 року заборгованість відповідачки за Договором склала 21217,82 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 4931,38 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12291,03 грн., заборгованість за пенею та комісією 2508,85 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 986, 56 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-6). Встановлено, що з даним позовом до суду позивач звернувся 27.10.2015 року, у той час, як згідно п.9.12 Умов, кредитна картка діяла 12 місяців з часу підписання договору, тобто до 16.01.2010 року. Згідно вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. У відповідності з вимогами ч.ч. 1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з Правилами користування платіжною карткою кредит наданий відповідачу на строк дії кредитної картки. Після закінчення строку дії картки на вимогу клієнта йому повинна видаватися нова картка, якщо від нього не поступила заява про закриття картрахунку (п.п. 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 Правил). Дія картки відповідача закінчилась 16.01.2010 року, і строк її дії позивачем не продовжений. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання; якщо протягом цього строку ні одна із сторін не повідомила іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Однак, зазначене положення договору, яке не відповідає вимогам ст.ст. 251, 252 ЦК України щодо поняття і визначення строку та терміну, не свідчить про те, що укладений між сторонами договір не має строку виконання. Суд вважає необґрунтованим посилання позивача у позовній заяві на те, що укладений з відповідачем договір діє до моменту повного виконання зобов'язань, та приходить до висновку, що п.п. 9.3, 9.4, 9.6, 9.7 Умов та правил надання банківських послуг, п.п. 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 Правил користування платіжною карткою свідчать про встановлення строку дії кредитного договору та початок перебігу строку, з якого дія кредитної картки припиняється, а банк набуває права вимоги за договором, а також початок перебігу строку, з якого у банку виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. При цьому суд враховує правову позицію, що висловлена Верховним Судом України у постанові від 19.03.2014 р у справі № 6-14цс 14, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, згідно якої відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку; за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Суд враховує і ту обставину, що відповідачкою останній раз кошти на погашення кредиту в сумі 300,00 грн. було внесено 09.02 2012 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості від 30.09.2015 року (а.с.4-6) відповідачкою дійсно 09 лютого 2012 року здійснено проплату на погашення заборгованості в сумі 300 грн, яка перервала перебіг позовної давності, після чого заново почався перебіг трьохрічної позовної давності, яка сплила 09.04. 2015 року. З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач, маючи об'єктивну можливість здійснити захист свого права, з позовом до суду звернувся після спливу позовної давності, не обґрунтував поважності причин пропущення позовної давності і не заявляв вимоги про поновлення строку; відповідач заявив про пропущення позивачем позовної давності і просив з цієї підстави у позові відмовити, - суд дійшов висновку про відмову в позові за спливом позовної давності. Згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed