Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року була прийнята до провадження цивільна справа за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства [PERSON] Аваль в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства [PERSON] Аваль, третя особа - Селянське (фермерське) господарство Зоря про визнання недійсним договору поруки, після скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішень судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалених у даній справі, про задоволення позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 11.04.2008 між відповідачем та СФГ Зоря, головою якого є позивач, укладено кредитний договір №010/28-10/007-08/Д на суму 140 тисяч гривень, але відповідач не надавав позики в сумі 140 тисяч гривень, мотивуючи тим, що виник тимчасовий дефіцит гривневих ресурсів. 14 квітня 2008 року начальник Петриківського відділення ВАТ [PERSON] банк Аваль запропонувала кредит в доларах США, що еквівалентно 140 тисячам гривень. Враховуючи, що банк запевняв про неможливість здійснення кредитування в гривні через її відсутність і пропонував долари США, позивач 14 квітня 2008 року як голова СФГ Зоря підписав кредитний договір № 010\\28-10\\007-08\\Д в доларах США, який був підготовлений працівниками ВАТ "[PERSON] банк Аваль". Але датою укладання нового кредитного договору було зазначено не фактичну дату підписання (14.04.2008), а дату підписання першого гривневого кредитного договору, а саме: 11.04.2008. Других екземплярів документів позивач не отримав. Вищеописані події та обставини встановлені у рішенні від 05.12.13 Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201\\10101\\13-ц, яке після перегляду в апеляційному порядку, набрало законної сили. У цій справі позивач та начальник Петриківського відділення банку Аваль [PERSON] були допитані свідками та пояснили, що 14.04.2008 кредитний договір № 010\\28-10\\007-08\\Д від 11.04.2008 ними змінено в частині валюти кредиту, у звязку з відсутністю коштів у відповідача в національній валюті України. У жовтні 2012 року відповідач предявив позивачу договір поруки № 010\\28-10\\007- 08\\3Д від 11 квітня 2008 року, згідно із яким він є поручителем на суму 27 722,77 доларів США по кредитному договору №010\\28-10\\007-08\\Д від 11.04.08, але саме в цей день 11.04.08 договір поруки за доларовий кредит він не підписував. Більш того, незважаючи на те, що кредит був підписаний у доларах США через брак гривні у банку 21 квітня 2008 року [PERSON] видав позичальнику СФГ Зоря позику, але не в доларах США, а в гривні. Позивач надав суду заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі, надав письмові заперечення проти позову, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Від представника третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року між ВАТ «[PERSON] банк Аваль» та селянським фермерським господарством «Зоря», головою якого є позивач, укладено кредитний договір № 010/28-10/007-08/Д на суму 140\~000, 00 грн. (а.с.11-13), згідно з п 1.1 якого кредитор відповідно до положень та умов цього договору відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у сумі 140\~000,00 грн., зі сплатою 17% річних та терміном до 10 квітня 2009 року. Судом також встановлено, що 11 квітня 2008 року між ВАТ «[PERSON] банк Аваль» та [PERSON] був укладений договір поруки № 010/28-10/007-08/3Д, згідно з п. 1.2 якого сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором відповідати за борговим зобовязанням боржника СФГ «Зоря», які виникають з умов вказаного вище кредитного договору від 11 квітня 2008 року № 010/28-10/007-08/Д, а саме: повернути кредит у розмірі 27\~722,77 доларів США, що відповідає 140\~000,00 грн. за курсом НБУ на дату укладання договору, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору у повному обсязі (а. с. 5). При розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства [PERSON] Аваль, третя особа селянське (фермерське) господарство Зоря про визнання недійсним договору поруки позивач у цій справі та начальник Петриківського відділення банку Аваль [PERSON] були допитані свідками та пояснили, що 14.04.2008 кредитний договір № 010/28-10/007-08/Д від 11.04.2008 ними змінено в частині валюти кредиту, у звязку з відсутністю коштів у відповідача в національній валюті України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані положеннями Цивільного кодексу України. Так, згідно вимогами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у письмовій формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. За змістом ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, враховуючи, що [PERSON] звертаючись до суду з даною позовною заявою обґрунтував свої позовні вимоги тим, що підписав оспорюваний договір під впливом обману з боку відповідача (ст. 230 України), що не знайшло підтвердження в ході судового розгляду даної цивільної справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи результат розгляду даної цивільної справи, судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed