Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

10 липня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини квартири №10 у будинку №27 на вул. Л.Українки у м. Новий Розділ Львівської області. В обґрунтування позовних вимог наведено наступне. Вищевказана квартира належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачам у рівних частинах. Шлюб між [PERSON] та позивачем розірвано 25.07.1997 року. І з 1997 року відповідачі не проживають у вищевказаній квартирі. З цього моменту позивач добросовісно та відкрито користувався спірною квартирою. Жодних договорів з приводу користування квартирою між сторонами не було укладено. Таким чином, позивач вважає, що набув право власності на квартиру за набувальною давністю. В судове засідання позивач не з'явився, уповноважив на представництво своїх інтересів [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, в обгрунтування позову навів доводи викладені у позовній заяві та просив суд задоволити позов. Відповідачі в судові засідання не зявлялися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що є відомості в матеріалах справи. Відомостей про причину їх неявки немає. Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 25.07.1997 року шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] було розірвано. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 15.06.1995 року кваритира №10 у будинку №27 на вул. Л.Українки у м. Новий Розділ Львівської області належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачам. Позивач сплачує на комунальні послуги у вищевказаній квартирі. Згідно відповіді Новороздільської міської лікарні від 22.05.2015 року відповідачі за наданням медичної допомоги не зверталися з 01.01.2001 року. Згідно довідки Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 18.05.2015 року відповідачі вибули з с. Броничі Жидачівського району Львівської області у 1971 році у м. Новий Розділ Львівської області. Згідно актів перевірки фактичнго проживання від 21.08.1997 року, від 19.09.1997 року, від 20.10.1997 року, від 21.11.1997 року та від 08.05.2015 року відповідачі не проживають у спірній квартирі, що підтвердили також сусіди. Допитані в якості свідків сусіди позивача [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більше 10 років. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до листа ВСС України "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідно до ст.347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки суду не надано доказів того, що відповідачі, як власники 2/3 частин спірної квартири відмовилися від права власності на нерухоме майно, а також зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач не укладав з відповідачами жоних договорів на підставі яких він заволодів спірним майном, що виключає придбання майна добросовісним набувачем.

Outcome: dismissed