Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернувся з позовом в порядку цивільного судочинства до Головного Управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа: [PERSON] про визнання поділу земельних ділянок незаконними та зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги обґрунтував тим, що він 22 вересня 2010 року придбав у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належний їм на праві спільної часткової власності 1/2 (одну другу) частку житлового будинку [ADDRESS] . Так як земельна ділянка за вищевказаною адресою була не приватизована і державний акт на право власності на землю не виготовлявся, про що свідчить довідка надана гр. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 15.09.2010 р. Виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради та наявності самочинно проведеного будівництва господарських будівель, [PERSON] звернувся до районного архітектора з питання надання висновку про обстеження цих будівель, про що свідчить експлікація житлового будинку та господарських споруд видана районним архітектором Тарасівській сільській раді з вимогою розглянути це питання та винести відповідне рішення. Розглянувши дане питання Тарасівська сільська рада вирішила включити до будинковолодіння гр. [PERSON] самовільно побудовані господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] (копія рішення Виконавчого комітету Тарасівської сільської ради 27.05.2010р додається) та запропонувала звернутися до БТІ і провести зміни в будинковолодінні, про що вказано на стр. 3 Технічного паспорту станом на 10.11.2010 р. Після купівлі 1/2 будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , як новий власник звернувся до Тарасівської сільської ради з заявою про безкоштовну передачу земельної ділянки площею 0,1058 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за вищевказаною адресою у власність. Рішенням за № 4 від 11 жовтня 2010р. Тарасівська сільська рада на сесії вирішила передати безкоштовно у власність гр. [PERSON] вказану земельну ділянку та запропонувала звернутися в організацію, що має ліцензію на проведення землевпорядних робіт для подальшої приватизації земельної ділянки . У 2010 року позивач звернувся до організації, що мала ліцензію на проведення землевпорядних робіт Регіонал КОНСАЛТІНГ, що на той час знаходилась за адресою: м. Київ, вул. Стуса, 25 , для розробки технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] . 10 грудня 2010 року позивач одержав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1039га, що розташована [ADDRESS] кадастровий номер 3222486601:01:0055. Після цього Позивач вирішив розділити вищевказану земельну ділянку на декілька. Для цього він звернувся до тієї ж організації "Регіонал КОЛСАНТІНГ", та замовив технічну документацію із землеутрою, а у квітні 2011р. отримав три державних акти на земельні ділянки: 1.Земельна ділянка кадастровий номер 3222486601:01:014:0057, розташована [ADDRESS] , площа 0,0253га; 2.3емельна ділянка кадастровий номер 3222486601:01:014:0058, розташована [ADDRESS] , площа 0,0370га; 3.Земельна ділянка кадастровий номер 3222486601:01:014:0056, розташована [ADDRESS] , площа 0,0416 га. На земельній ділянці, якій селищною радою було присвоєно № 54-Б, кадастровий номер 3222486601:01:014:0058, площа 0,0370 га, позивач розпочав будівництво, а саме, згідно Експлікації від 17.05.2010р, згідно Технічного паспорту від 10.11.2010р., згідно Кадастрового плану земельної ділянки [PERSON] на вказаній земельній ділянці був розташований гараж 1996 року побудови, який 2010р. було включено до будинковолодіння як самовільно побудовану господарську будівлю, про що є рішення відповідної селищної ради, до цього гаражу Позивач в 2010р. добудував прибудову з двох (2) кімнат. Для закінчення будівництва, а саме, виконати внутрішні роботи у Позивача не вистачало коштів і він 29.06.2011р. продає суміжну земельну ділянку площею 0,0253га та Ѕ частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд [PERSON] (надалі - Третя особа) за адресою: [ADDRESS] . Позивач після продажу добудував будинок, відносини з родиною Третьої особи були настільки добросусідними, що навіть між двома земельними ділянками не ставили паркан, але, у липні 2012р. Третя особа подає до Києво-Святошинського районного суду позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, аргументуючи тим, що [PERSON] без згоди з ним переобладнав гараж в житловий будинок, що частина новобудови виходить на земельну ділянку Третьої особи. Хоча, на час купівлі-продажу земельної ділянки та 1/2частини будинку будівельні роботи на ділянці Позивача були майже завершені (крім внутрішніх робіт), тобто не побачити будинок по фасаду ділянки було не можна. Домовитись мирним шляхом врегулювати даний спір не виходить, хоча Позивач неодноразово звертався з пропозицією до Третьої особи. Спір щодо усунення перешкод у користуванні розглядає суддя Пінкевич Н.С. справа № 369/6321/14-ц. Але, як стало відомо Позивачу помилка, яка привела до восьмирічного спору, сталася при розподілу земельної ділянки площею 0,1039га на три суміжні земельні ділянки. Як вбачається, технічна документація із землеустрою на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку [PERSON] та [PERSON] не відповідає вимогам норм ДБН 360- 92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», так як будинок стоїть на межі і не дотримана норма згідно якої відстань від межі до стіни житлового будинку або господарської споруди менше 1,0 м. Але з тих самих норм ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» п. 3.30 - допускається розміщення гаража по лінії забудови за умови погодження з місцевими органами архітектури і містобудування. А попередній власник ще в 2010 р. звернувся до районного архітектора з питання надання висновку про обстеження самочинно проведеного будівництва господарських будівель, в тому числі і гаража та Тарасівська сільська рада розглянувши заяву, провівши обстеження, згідно висновку архітектури включила до будинковолодіння гараж «К» розмірами 4,02:5,95. Про що свідчать і норми ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» п. 2.8 - розміщення господарських будівель в містах та селищах по лінії забудови не допускається (виключаючи гаражі). Так як Третя особа [PERSON] стверджує, що будинок Позивача перетинає межу його земельної ділянки, Позивач у листопаді 2013р. звернувся до ТОВ «КФ РІВ А», організації яка має ліцензію на виконання геодезичних робіт і замовив Інструментальну зйомку присадибної земельної ділянки 0,0370 га із зазначенням координат поворотних точок та прив`язкою житлового будинку, господарських будівель, споруд до меж земельної ділянки. Згідно висновку будинок [PERSON] у трьох точках перетинає земельну ділянку [PERSON] і різниця вказана червоним кольором між існуючими та кадастровими координатами (копія договору з підрядчиком від 01.11.2013р., кадастровий план земельної ділянки [PERSON] , каталог координат кутів додається). Для того щоб знати більш детальніше про різницю Позивач звернувся до ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» та був виготовлений Абрис земельної ділянки [PERSON] 0,0370га у частині порушень (копія Абрису земельної ділянки [PERSON] на двох аркушах додається). Щоб мати більш детальну інформацію щодо розподілу земельної ділянки площею 0,1039 га на три (3) суміжні, Позивач звернувся до Відповідача - Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного Управління Держгеокадастру у Київській області, зробив заявку на документації з землеустрою та видачу копій. Відповідь буде надана через місяць і (копія заяв про пошук документації та видачу копій додається). Таким чином, якщо гараж був зареєстрований з дотриманням норм законодавства, а Позивач пристроїв до гаражу дві кімнати і будинок був введений в експлуатацію і виданий Технічний паспорт, і при виконанні зовнішніх робіт зайшов за межу земельної ділянки [PERSON] , Позивач вважає за потрібне провести перерозподіл земельних ділянок, визнати новий розподіл і вилучивши частину земельної ділянки із частки третьої особи сплатити компенсацію цієї частки по ринковій ціні в інтересах [PERSON] Для того, щоб визначити розмір частки Позивач звернувся до ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» за висновком і поставив питання: визначити розмір частини будинку [PERSON] яка перетинає межу з суміжною земельною ділянкою [PERSON] та розробити проект/варіант нового розподілу двох ділянок. Таким чином, враховуючи, що Відповідачем - ГУ Держгеокадастру у Київській області, в порушення існуючих будівельних норм і правил щодо планування та забудови територій, було погоджено поділ земельної ділянки 3222486601:01:014:0055 та затверджено документацію із землеустрою із порушенням норм ДБН, та яка не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вчинено без урахування факту наявності об`єктів нерухомого майна капітального будівництва, тому цей поділ підлягає визнанню незаконним у судовому порядку. Тому на підставі вищевказаного просив судвизнати незаконним поділ земельної ділянки із кадастровим номером 3222486601:01:014:0055, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1058 га. Зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Київській області здійснити новий поділ земельної ділянки із кадастровим номером 3222486601:01:014:0055 із дотриманням вимог ДБН щодо планування і забудови територій та із збереженням загальних площ земельних ділянок із кадастровим номерам 3222486601:01:014:0058, що розташована [ADDRESS] , загальною площею 0,0370га, яка належить Позивачу, та земельної ділянки із кадастровим номером 3222486601:01:014:0057, що розташована [ADDRESS] , загальною площею 0,0253га., яка належить [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.05. 2019 року відкрито провадження по даній справі у порядку спрощеного позовного провадження. 25.06.2019 року через канцелярію суду надійшов від відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, Головне управління є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також Положенням. На даний час, Держгеокадастр та його територіальні органи здійснюють державну реєстрацію земельних ділянок, а не прав на них. Державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру, передбачених Законом відомостей, про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр»). Згідно пункту 29 Порядку кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та дів. яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється. У разі поділу чи об`єднання земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер. Відповідно до пункту 114 Порядку «державна реєстрація земельної ділянки - скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання, коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру. Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора, відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями. Необхідно зазначити, що підставою для поділу земельної ділянки є розроблена землевпорядною організацією технічна документація на поділ земельної ділянки. Враховуючи все вище зазначене стаття 56 Закону України «Про землеустрій» станом на 12.03.2011 р. не передбачала дотримання ДБН щодо планування і забудови територій. Слід зазначити, що за інформацією Міськрайонного управління у Києво- Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області та відповідно до програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру «Національної кадастрової системи» відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами 3222486601:01:014:0058 та 3222486601:01:014:0057 зареєстровані в Державному реєстрі земель 12.11.2012 року, відомості про них перенесено до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку. В архіві Управління наявні архівні примірники бланків державних актів на право власності на вищевказані земельні ділянки, що видані на ім`я гр. [PERSON] , документація із землеустрою на даний час в місцевому фонді не обліковується, а також архівний примірник бланку державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222486601:01:014:0055. У відповідності до пункту 4 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», згідно якого у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянкидержавної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Виправлення помилок, допущених при веденні Державного земельного кадастру описано в статті 37 Закону України «Про землеустрій» у разі виявлення фізичною та юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, з викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб. У разі виявлення технічної помилки, допущеної в записах Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення, зазначений орган у п`ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу. Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах. Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації. Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Інформація про виправлення технічних помилок не пізніше наступного дня з дня їх виправлення надається в письмовій формі власникам та користувачам земельних ділянок, а також третім особам, чиїх інтересів стосувалося виправлення помилок. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстрація прав на земельні ділянки здійснюється суб`єктами такої реєстрації, визначеними вищевказаним законом таким чином, з 01.01.2013 року Управління не наділене повноваженнями щодо реєстрації права на земельні ділянки, а лише отримує інформацію про вчинені правочини у результаті інформаційного взаємообміну від суб`єктів реєстрації речових прав на нерухоме майно. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, займати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б заповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Тому на підставі вищевикладеного, просили суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі. 03 липня 2019 року позивачем [PERSON] було направлено відповідь на відзив відповідача, який обґрунтований тим, що відповідачем, в порушення існуючих Будівельних норм і правил щодо планування та забудови територій, було погоджено поділ земельної ділянки 3222486601:01:014:0055 та затверджено документацію із землеустрою із порушенням норм ДБН, та яка не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вчинено без урахування факту наявності об`єктів нерухомого майна капітального будівництва, тому цей поділ підлягає визнанню незаконним у судовому порядку, а Відповідачем не спростоване дане твердження у його відзиві, тому просив суд задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи у судовому не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу 1\\2 частки житлового будинку від 22 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] 1\\2 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27.05. 2010 року за №71/1 «Про надання дозволу на включення господарських будівель до житлового будинку в [ADDRESS] , вирішено включити до будинковолодіння гр. [PERSON] , самовільно побудовані господарські будівлі розмірами «В» - сарай розмірами 3, 8 м х 4, 95 м, над «Г» - сарай розмірами 4, 15 м х 2, 40 м, «Ж» - сарай розмірами 2, 82 м х 3, 03 м, «К» - гараж 4, 02 х 5, 95 м, «Г» - сарай розмірами 4,15 х 2, 40 м за адресою: [ADDRESS] , згідно висновку рай архітектора. Відповідно до рішення ХХХV сесії V скликання від 11.10. 2010 року за № 4 «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у власність» передано безкоштовно у власність гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0, 1058 га і для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] . Зобов`язано гр. [PERSON] виконувати обов`язки власника земельної ділянки відповідно до ст. 91 ЗК України. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 412276, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 1039 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 352978 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 0253 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 352979, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 0370 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 352980, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 0416 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до договору купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку від 09. 06. 2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Апишковою З.І. за реєстровим № 2230, [PERSON] продав [PERSON] 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться у [ADDRESS] . За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29.06. 2011 року [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку розміром 0, 0253 га, що знаходився у [ADDRESS] . Відповідно до висновку експерта від 30.08. 2019 року за №34/19 поділ земельної ділянки площею 0,1039 га кадастровий номер 3222486601:01:014:0055 за адресою: [ADDRESS] на земельні ділянки площею 0,0416 га кадастровий номер 3222486601:01:014:0056; площею 0,0253 га кадастровий номер 3222486601:01:014:0057; площею 0,0370 га кадастровий номер 3222486601:01:014:0058 не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень». Згідно до частини 2 статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 статті 79 Земельного кодексі України визначено, що земельна ділянка -це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Державна реєстрація земельних ділянок покладена на органи Держгеокадастру, до складу яких входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядком ведення державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051. Статтею 125 Земельного кодексу України, встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, міни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється. У разі поділу чи об`єднання земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер. Відповідно до пункту 114 Порядку «державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: -поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чиоб`єднання; -коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру. Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації: -набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; -відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; -зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями. Необхідно зазначити, що підставою для поділу земельної ділянки є розроблена землевпорядною організацією технічна документація на поділ земельної ділянки. У відповідності до статті 56 Закону України «Про землеустрій» станом на 12.03.2011 рік, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, право користування земельною ділянкою, при поділі чи об`єднанні земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, затверджене замовником документації; в) копії документів, що посвідчують право на земельні ділянки; г) плани земельних ділянок, які об`єднаються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; д) матеріали польових геодезичних робіт; е) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; є) перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути; ж) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об`єднання земельної ділянки держателів, користувачів земельної ділянки (у разі знаходження земельної в заставі, користуванні); з) згоду власника земельної ділянки (а щодо земель державної власності - органу, з його повноваженнями здійснювати розпорядження земельною ділянкою) на поділ чи об`єднання земельних ділянок землекористувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок розташований на ній). Як вбачається з положень Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи за № R 11(80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він з кількох юридично допустимих рішень, те яке він вважає найкращим за даних обставин. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, займати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б заповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Таким чином, загальне правило полягає в тому, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття. В судовому засіданні було встановлено та не спростовувалось стороною позивача, що з відповідачем фактичний спір відсутній, а мотивом подання позову є спір з третьою особою стосовно порядку користування суміжними земельними ділянками. Суд погоджується з доводами сторони позивача, що фактичний поділ земельних ділянок був проведений у 2010 році з порушенням вимог п. 3.25 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень». В той же час, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами яким чином вказаний поділ порушував його права у 2010 році, оскільки після проведення оспорюваного поділу саме позивач був власником всіх суміжних земельних ділянок. Також позивачем не конкретизовано які конкретні юридично значимі дії або бездіяльність відповідача при здійсненні повноважень щодо поділу суміжних ділянок були протиправними та такими, що порушили його права. Суд вважає, що визнання поділу незаконним як окремих дій відповідача не є належним засобом захисту права, оскільки задоволення такої вимоги не бути мати жодних юридичних наслідків без скасування юридичної сили правовстановлюючих документів на суміжні земельні ділянки, що в свою чергу може призвести до втрати права власності на суміжну земельну ділянку третьою особою. В той же час, позивачем не заявлялось суду позовних вимог, що стосувались би правовстановлюючих документів на спірні суміжні земельні ділянки. Суд вважає, з огляду на приписи Земельного кодексу України, покладення на відповідача зобов`язання провести новий поділ суміжних земельних ділянок за документами, складеними у 2010 році неможливо, оскільки одна з спірних суміжних земельних ділянок з того часу була позивачем продана третій особі, що виключає можливість зміни меж земельної ділянки, що належить третій особі, без згоди такої особи. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту права не є належним, оскільки не передбачений нормами ЦК України, Земельного кодексу України, не направлений на фактичне вирішення спору та поновлення порушених прав позивача, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed