Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивачі 27.05.2016 року звернулись до суду з позовом до ПАТ "Укрсоцбанк", третя особа: [PERSON] про визнання іпотечних договорів припиненими. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачами зазначено, що 13.07.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 40.29-48/275. 13.07.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором від 13.07.2007 було укладено Іпотечний договір №013/356-I. 13.07.2007 року між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором від 13.07.2007 було укладено Іпотечний договір №013/355-I. Як стверджують позивачі всі обов'язки як майнового поручителя по укладеним договором вони не порушили. В березні 2014 року з повідомлення ВДВС Святошинського районного управління юстиції стало відомо про відкриття виконавчого провадження про звернення стягнення на заставлене майно за виконавчими написами нотаріусів, оскільки як стало відомо [PERSON] тривалий час не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. Та, як стверджують позивачі жодного повідомлення про заборгованість чи претензії про виконання чи невиконання позичальником основних зобов'язань за договором кредиту на адресу позивачів від кредитора не надходило. Також зазначили, що з усних пояснень позивальника, позивачам стало відомо, що ще у 2008 році, позичальник перестала виконувати взяті на себе зобов'язання за укладеним кредитним договором. Позивачі з посиланнями на те, що іпотека є видом майнової поруки, а порука припиняється в разі коли до поручителя не було пред'явлено вимоги протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, зазначили, що оскільки, банком не пред'явлено вимогу до них, то банком пропущено строки пред'явлення вимоги до майнового поручителя, а майнова порука до договорів іпотеки є припиненою з 02.03.2009 року, відповідно до 4 ст. 559 ЦК України. На підставі викладеного позивачі просили, позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні 29.09.2016 року позивачі позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Чубко Я.С. у судовому засіданні 29.09.2016 року, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, основне зобов'язання за кредитним договором не виконано, що спірні правовідносини регулюються Закону України «Про іпотеку», також зазначив, що позивачі про наявність заборгованості та направленням їм претензії повідомлялись, а тому відсутні підстави для задоволення позову, про що надав до суду письмові заперечення (а.с. 41). Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом, встановлено, що 13.07.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 40.29-48/275 (а.с. 14-19). Відповідно до п. 7.3 згаданого договору договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, з врахуванням положень п. 7.5 цього договору. 13.07.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором від 13.07.2007 було укладено Іпотечний договір №013/356-I (а.с. 21-24). Відповідно до п. 6.3 загаданого договору договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до припинення основного зобов'язання. Дія цього договору припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про іпотеку». 13.07.2007 року між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором від 13.07.2007 було укладено Іпотечний договір №013/355-I (а.с. 25-28). Відповідно до п. 6.3 загаданого договору договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до припинення основного зобов'язання. Дія цього договору припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про іпотеку». 04.03.2014 року державним Виконавцем ВДВС Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42365499 за виконавчим написом № 9546 від 24.09.2013 року ПН Ковальчук про стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу (а.с. 29). 07.03.2014 року державним Виконавцем ВДВС Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42401377 за виконавчим написом № 9545 від 24.09.2013 року ПН Ковальчук про звернення стягнення на кв. [ADDRESS] (а.с. 30). 03.06.2013 року за вих. № 19.301-86/5965, та вих. № 19.301-86/5966, [PERSON] та [PERSON] повідомлялись про наявність заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 40.29-48/275 (а.с. 42-45). Таким чином, посилання позивачів проте, що їх не було повідомлено про наявність заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 40.29-48/275, спростовуються наданими представником відповідача доказами. Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Законом «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених законом (ст.17). Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Отже, аналіз зазначених норм показує, що, припинення зобов'язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином. При винесенні рішення у справі суд керується правовим висновком Верховного Суду України у справі про визнання договору іпотеки припиненим, припинення обтяження нерухомого майна, зобов'язання повернути документи на предмет іпотеки у справі № 6-939цс15 за постановою від 11.09.2015. Зокрема, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено та не оспорюється учасниками процесу, що на даний час заборгованість за кредитним договором № 40.29-48/275 від 13.07.2007 року укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] не погашена. Таким чином встановлено, що на даний час зобов'язання за основним зобов'язанням не виконано, а тому відсутні підстави для припинення договорів іпотеки. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed