Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

30.08.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Грушівської сільської ради Дніпропетровської області про визнання права власності у порядку набувальної давності на нерухоме майно, посилаючись на те, що у період часу з 2006 року на території селища Токівське Апостолівського району Дніпропетровської області перебував майже занедбаний обєкт нерухомості - а саме каменокольний цех, розташований за адресою: вул.Шосейна 43 с. Токівське, Апостолівського району Дніпропетровської області. Станом на 12.11.1996 рік позивачем було зареєстроване приватне виробничо - заготівельне підприємство «Кооператор», що підтверджується статутом, свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, які додано до матеріалів справи. Для полегшення своєї роботи на підприємстві в статут було внесено за загальною згодою [PERSON] як керівника, та вона виконує керівні функції підприємства, а позивач веде функції нагляду за її роботою та роботою підприємства як його засновник. В 2006 році позивач звернувся до Грушівської сільської ради де йому було повідомлено, що вищезазначене нежитлове приміщення за вищевказаною адресою на балансі сільської ради не перебуває, а відомості про власника відсутні і ні за ким не зареєстроване. Тому, з 2006 року і по теперішній час, з метою здійснення підприємницької діяльності, враховуючи, що власник був відсутній, позивач розпочав утримувати цей обєкт, здійснювати невідокремлювані поліпшення, що в свою чергу призвело до збільшення будівельної вартості цих приміщень, безперервно користуватись та розпоряджатись даними нежитловими приміщеннями. Станом на 2006 рік вказана нежитлова будівля мала занедбаний стан, була завалена сміттям, та більше 15 років не експлуатувалась, крім того вона руйнувала архітектурний вигляд селища та потребувала капітального ремонту, який позивач й провів за період часу з 2006 року по теперішній час поліпшую стан будівлі. Згідно інформаційної довідки БТІ типом обєкту є будівля каменокольного цеху, розташована по вул. Шосейна № 43 в с. Токівське Апостолівського району Дніпропетровської області, користувач [PERSON]. Так. у період з 2006 року по теперішній час, а саме протягом 12 років, позивач даними нежитловими приміщеннями, користувався та розпоряджався. На підставі вищевказаного просить позов задовольнити в повному обсязі, визнавши за ним право власності на нерухоме майно за набувальною власністю. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просить його задовольнити. Представники позивача в судовому засіданні просила позов задовольнити, оскільки позивач набув право власності на вказане нерухоме майно. Представник Грушівської сільської ради Дніпропетровської області до судового засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача, щодо заявлених позовних вимог не заперечує. Суд, заслухавши позивача та його представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. З рішення виконавчого комітету Грушівської сільської ради Дніпропетровської області від 05.10.2017 року, встановлено, що присвоєно поштову адресу комплексу, який належить [PERSON], який розташований за адресою: вул. Шосейна 43 с. Токівське, Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с. 8). З листа арбітражного керуючого [PERSON] від 08.12.2017 року № 02-06/14/321 встановлено, що у ДВП «Дніпронерудпром» відсутні будь-які права власності або договори оренди на земельні ділянки та відсутні права власності на будь-які обєкти нерухомості, що підтверджується листом відділу Держкомзему у Апостолівському районі Дніпропетровської області від 21.11.2012 року № 3196/1-10, крім того, у ДВП «Дніпронерудпром» відсутні будь-які ліцензії на розробку чи видобуток надр, тощо та в ході здійснення процедури ліквідації ДВП «Дніпронерудпром» не здійснювались заходи щодо добровільної відмови від земельних ділянок та передачі останніх до земель державного запасу (а.с. 10-11). У довідці ППЗП «Кооператор» від 28.08.2018 року № 0828/18-2 зазначено, що [PERSON] з 2006 року безперервно здійснює володіння, користування не житлової будівлі, каменокольного цеху розташованого за адресою: Дніпропетровської області, Апостолівського району, с. Токівське, вул.. Шосейна, 43 (а.с. 24). З довідки виконавчого комітету Грушівської сільської ради Дніпропетровської області від 28.08.2018 року № 703 встановлено, що будівля каменекольного цеху, що знаходиться за адресою селище Токівське, вулиця Шосейна, 43, Апостолівського району, Дніпропетровської області, не є власністю Грушівської сільської ради та на балансі чи в оперативному управлінні виконкому не перебуває. За фактичне користування земельною ділянкою на якій розташований цех, [PERSON] списує відповідні суми згідно земельного договору користування земельною ділянкою (а.с. 19). Позивач вважаючи, що добросовісно заволодів нерухомим майном та продовжив відкрито, безперервно володіти ним протягом більш як 10 років, набув право власності на це майно за набувальною давність, тому звернувся до суду з позовом про визнання за ним цього права. Однак, дана обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. При вирішенні спору суд виходить з того, що за змістом ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4\~ст. 344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За роз'ясненнями п.п. 9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. За змістом\~ст. 344 ЦК України\~при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. Враховуючи зміст\~ст. 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, позивачем має бути доведено обставини, які мають суттєве значення для розгляду справи, а саме: факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння, добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Згідно п. 11 зазначеної Постанови Пленуму право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту існування нерухомого майна та наявності власника цього майна. Так, за положеннями ст.. 177 ЦК України об'єктами\~цивільних прав\~є речі,\~у тому\~числі гроші\~та цінні\~папери,\~інше майно,\~майнові права,\~результати робіт,\~послуги,\~результати інтелектуальної,\~творчої діяльності,\~інформація,\~а також\~інші матеріальні\~і нематеріальні\~блага.\~Згідно вимог\~ст..\~178\~ЦК України,\~об'єкти\~цивільних прав\~можуть вільно\~відчужуватися або\~переходити від\~однієї особи\~до іншої\~в порядку\~правонаступництва чи\~спадкування або\~іншим чином,\~якщо вони\~не вилучені\~з цивільного\~обороту,\~або не\~обмежені в\~обороті,\~або не\~є невід'ємними\~від фізичної\~чи юридичної\~особи.\~Ст..\~179 ЦК України цивільного кодексу визначає, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість), згідно ст.. 181 ЦК України, належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно ст.. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Також згідно з ч.ч.1,8 ст. 39 Закону України\~Про регулювання містобудівної діяльності\~визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. При цьому експлуатація зазначених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Згідно п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з огляду на положення\~ст. 376 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не веденій для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм. Відповідно до ч.1\~ст. 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Разом з тим, відповідно до листів КП Апостолівське БТІ право власності на спірне майно взагалі ніколи не було зареєстровано, інвентаризація нерухомого майна здійснена на звернення позивача у 2018 році, він зазначений як користувач. Таким чином, суд вважає, що позивач не надав доказів, що в 2006 році почав користуватися нерухомим майном - будівлею каменокольного цеху, розташована по вул. Шосейна № 43 в с. Токівське Апостолівського району Дніпропетровської області, та доказів що це майно було збудованим з дотриманням вимог містобудівної документації, на спеціально-відведеній земельній ділянці, введено в експлуатацію та відповідало іншим ознакам оборотоздатності обєкта цивільних прав станом на момент початку користування. У звязку з викладеним суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed