Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним. В обґрунтування позову позивачка вказує, що у 2003 році вона познайомилась з [PERSON] . Згодом він переїхав до неї у квартиру [ADDRESS] , яка належала позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2001р., і в якій вона проживала разом із сином [PERSON] , [INFO] . За весь час проживання разом у них не було єдиного бюджету, вона не знала розмір щомісячного заробітку [PERSON] , офіційно працевлаштований він не був, займався сантехнічними роботами за викликом, гроші витрачав на власний розсуд. У позивачки був окремий від [PERSON] бюджет. [INFO] у позивачки та відповідача народилась донька - [PERSON] . Маючи двох малолітніх дітей, позивачка продала квартиру [ADDRESS] та 15.06.2007р. на підставі договору купівлі-продажу придбала 38/100 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель і споруд. 07.03.2017 р. [PERSON] (позивачка у справі) уклала договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Фактично з 2019року відносини між нею та [PERSON] погіршились, що пов`язується з поведінкою останнього, зловживанням ним алкогольними напоями, постійним вчиненням сварок, висловлюванням в її бік та в бік доньки нецензурною лайкою, погрозами вбити і спалити будинок, звинуваченнями її в наявності коханця та вчиненням прилюдних сварок за місцем її роботи. Через постійне фізичне та психологічне насилля позивачка змушена була з донькою переїхати до її батьків. Вона неодноразово зверталась до поліції. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16.03.2020року по справі №766/4218/20 був виданий обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 2 місяці у вигляді тимчасового обмеження його прав з покладенням на нього наступних обов`язків: заборона перебування в місці проживання постраждалої [PERSON] за адресою:. [ADDRESS] ; заборонено наближатися на відстань до 200м до місця проживання [PERSON] ; заборонено вести листування та телефонні переговори з [PERSON] . [PERSON] неодноразово порушував обмежувальний припис, погрожував розправою і їй, і доньці, слідкував за ними. В квітні 2020року [PERSON] звернувся до суду з позовом до неї та її сина - [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2003 по лютий 2020р., визнання житлового будинку [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] об`єктами права спільної сумісної власності, визнання недійсним договору дарування квартири та визнання за ним права власності на 1/2 частину зазначеного майна в порядку поділу спільного сумісного майна. Таким чином, позивачка вважає, що, крім фізичного та психологічного насильства, [PERSON] вирішив застосувати до неї ще й фінансове насильство. 06.05.2020 року Суворовським районним у м. Херсоні відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складений відповідний актовий запис №72. Позивачка просить зазначений шлюб визнати недійсним, повернути їй дошлюбне прізвище " [PERSON] " та стягнути судові витрати, оскільки шлюб було укладено шляхом застосування до позивачки постійного психологічного тиску та погроз фізичної розправи. Ухвалою від 25.01.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником відповідача до суду надано відзив, в якому вказано, що позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що реєстрація шлюбу відбулась в приміщенні РАЦС за адресою: [ADDRESS] , у присутності державного реєстратора актів цивільного стану. Підпис на заяві про реєстрацію шлюбу зроблено подружжям особисто. Факт реєстрації або неправомірних дій реєстратора не оскаржується позивачкою. Вимога щодо скасування актового запису про шлюб не заявляється. Тому вважає, твердження позивачки про примус не відповідає дійсним обставинам. На сьогодні дійсно виникла критична ситуація у відносинах між подружжям. Але вони дійсно проживали однією сім`єю, мають дитину спільну та виховували дитину дружини від першого шлюбу. Вели спільне господарство. Мали відносини, притаманні подружжю. Вказує, що [PERSON] та [PERSON] вільно, без стороннього примусу на них та між ними, здійснили своє волевиявлення шляхом надання вільної згоди, як відповідно жінка і чоловік, на реєстрацію шлюбу між ними.Впевнена, що дана позовна заява подана позивачкою лише для уникнення поділу майна подружжя. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Позивачка була допитана в судовому засіданні в якості свідка та зазначила, що з 2003 року по лютий 2020 року разом проживала з відповідачем, але не як сім`я. В 2019 р. [PERSON] побили, після чого з`явилася неадекватність в поведінці останнього: він зловживав алкогольними напоями, залишав житло на кілька днів, погрожував їй, дітям та батькам, підозрював її у зрадах. У березні 2020 року за її заявою Херсонським міським судом Херсонської області був виданий обмежувальний припис строком на 2 місяці щодо [PERSON] . Потім вона дізналась, що відповідач подав позов про розподіл майна. В рамках мирової угоди між сторонами відповідач запропонував їй укласти шлюб, на що вона погодилась, бо вважала, що тоді він залишить всіх у спокої і відмовиться від подальшого поділу майна. 05.05.2020 р. [PERSON] підготував документи для реєстрації шлюбу, оскільки в його паспорті стояла печатка про укладання першого шлюбу, і 06.05.2020 р. сторони одружились. Позивачка добровільно поїхала з ним до місця укладання шлюбу та добровільно підписувала заяву, однак вона не мала наміру укладати шлюб та створювати сім`ю. До правоохоронних органів з приводу укладання шлюбу під тиском не зверталась. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що став підозрювати свою дружину у зраді з 2018 року, після чого почалися сварки. В лютому 2020 р. він виїхав з будинку [ADDRESS] . Після того як звернувся до суду з позовом про поділ майна, написав позивачці СМС-повідомлення з пропозицією одружитися. Позивачка взамін йому запропонувала зняти арешт на майно, тоді вона вийде за нього заміж. Рішення про шлюб було спільним, але позивач керувався тим, що кохає позивачку та наявністю у них спільної дитини. Після укладання шлюбу тиждень [PERSON] жив з позивачкою як чоловік з дружиною. Наразі ним подано до суду позов про розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони по справі, свідків, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, і ніким не оспорюється, що сторони разом проживали з 2003 по лютий 2020 року, а також мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . 15.06.2007р. на підставі договору купівлі-продажу позивачка придбала 38/100 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, а 07.03.2017 р. уклала договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS] . (а.с.12-15) Свідок [PERSON] (син позивачки) в судовому засіданні пояснив, що мати з відповідачем проживали в різних кімнатах, мали окремі бюджети, спільних прав та обов`язків по відношенню один до одного не мали. Однак, покази [PERSON] та [PERSON] повністю спростовуються показами свідків [PERSON] та [PERSON] (матері відповідача), які в судовому засіданні підтвердили, що сторони жили разом як родина, спільно виховували дітей, відпочивали. Також, рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16.03.2020року по справі №766/4218/20 був виданий обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 2 місяці у вигляді тимчасового обмеження його прав з покладенням на нього наступних обов`язків: заборона перебування в місці проживання постраждалої [PERSON] за адресою:. [ADDRESS] ; заборонено наближатися на відстань до 200м до місця проживання [PERSON] ; заборонено вести листування та телефонні переговори з [PERSON] . Зазначеним рішенням, зокрема, було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`ю без реєстрації шлюбу. З сукупності наданих пояснень суд дійшов висновку, що [PERSON] систематично застосовує до [PERSON] домашнє насильство у вигляді словесних образ, погроз, приниження, переслідування, залякування. Незважаючи, на наявність обмежувального припису 06.05.2020 р. сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Суворовським районним у м. Херсоні відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що складений відповідний актовий запис №72. Відповідно до ч.1 ст.21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Згідно ст. 29 СК України, орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов`язаний ознайомити наречених з їхніми правами та обов`язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу. Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 Сімейного кодексу України (стаття 38 цього Кодексу). Відповідно до ст.40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка добровільно поїхала з відповідачем до приміщення РАЦС та добровільно підписала заяву про укладання шлюбу, що унеможливлює застосування фізичного насильства. Що стосується твердження позивачки щодо укладання шлюбу в результаті психічного насильства, в ході судового розгляду воно не знайшло свого підтвердження. Так, допитаний в якості свідка відповідач підтвердив, що рішення про укладання шлюбу зі сторони позивачки було вільне. Наявність на час укладання шлюбу обмежувального припису цього не спростовує, оскільки з тексту рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16.03.2020року вбачається, що відповідач здійснює домашнє насильство у вигляді словесних образ, погроз, приниження тощо, а не у вигляді примушення [PERSON] до укладання шлюбу. Крім цього, не підтверджується фіктивність шлюбу, оскільки встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без укладання шлюбу та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed