Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

У лютому 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ДІМ КОМФОРТ» (надалі Відповідач-1), Приватного акціонерного товариства «Спеціальне науково-реєстраційне проектно-будівельно-виробниче акціонерне товариство «Україна реставрація» (надалі Відповідач-2) про визнання недійсним акта приймання-передачі житла для використання як службового. Позивач зазначає, що є власником житлового приміщення загальною площею 117.4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири № 503 від 27.02.2013. 17.03.2015 позивач звернувся до відповідача-1 з проханням перевірити та надати інформацію щодо причин виникнення в його квартирі стороннього шуму зі стелі. 27.03.2015 відповідач-1 повідомив позивача про те, що в приміщеннях на технічному поверсі знаходиться житлова квартира № 228б, власником якої є ОСББ «ДІМ КОМФОРТ» на підставі акту приймання-передачі та технічного паспорту. В акті приймання-передачі від 03.01.2014 складеного між Забудовником, відповідачем-2 та балансоутримувачем, відповідачем-1 зазначено, що забудовник передає, а балансоутримувач приймає роботи, виконані забудовником з перепланування технічного 17-го поверху під квартиру № 228 б. Як зазначено в акті, вказані роботи з перепланування технічного 17-го поверху під квартиру № 228 б передавались на виконання п.6 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.05.2007 № 617 для використання квартири № 228 б як службового житла у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та цим актом забудовник підтверджує, що приміщення є пристосованим під житлову площу квартири відповідно до вимог чинного законодавства у сфері будівництва. З відповіді виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) позивачу стало відомо, що у переліку 17 квартир отриманих Головним управлінням житлового забезпечення (на сьогоднішній день - Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на виконання розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.05.2007 № 617 від замовника по будівництву будинку № 12-В АТЗТ «Україна-Реставрація», відсутня квартира 228б. Службова площа за цей будинок до Департаменту будівництва та житлового забезпечення не передавалась. З огляду на викладене, позивач заперечує дійсність правочину (акту приймання - передачі житла для використання як службового від 03.01.2014), вчиненого між відповідачем-1 та відповідачем-2, з огляду на наступне. Відповідач-1 порушує права позивача, як співвласника майна, що є у спільній сумісній власності в частині розпорядження майном не маючи на те повноважень. Крім того оспорюваний правочин суперечить Цивільному кодексу України та розпорядженню виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.05.2007 № 617. Враховуючи викладені обставини позивач просить визнати недійсним акт приймання - передачі житла для використання як службового від 03.01.2014, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Спеціальне науково-реєстраційне проектно-будівельно-виробниче акціонерне товариство «Україна реставрація» та ОСББ «Дім Комфорт». В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві та поясненнях, наданих до суду. Представник відповідача-1 (Яценко Т.Ю.) під час розгляду справи судом в судовому засіданні підтримав надані суду письмові заперечення в яких зазначив стосовно твердження позивача що нібито оспорюваний правочин суперечить п.6 Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на виконання розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.05.2007 № 617, згідно з яким передача житла для використання житла як службового мала здійснюватись забудовником, відповідачем-2 не балансоутримувач, відповідачу-1, а Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) є безпідставними. Оскільки, згідно з зазначеним розпорядженням КМДА забудовники м. Києва передають Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) лише загальну площу квартир для надання службового житла працівникам, зайнятим обслуговуванням і експлуатацією житлового фонду відповідно до постанови Ради міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 (зі змінами), а саме в жилих будинках, які передаються на баланс експлуатуючих організацій місцевого господарства - в розмірі 2%, по інших жилих будинках-1 % або розмір визначається на договірних засадах між забудовником і експлуатуючою організацією, в тому числі можлива передача не житлових приміщень. Позивачем не наведено, який саме закон при підписанні оспорюваного акту було порушено відповідачами, не наведено в позові які саме права порушуються передаванням забудовником виконаних ним робіт ОСББ. Крім того, представник відповідача-1 вказує, що оспорюваний акт є одноразового застосування і вичерпує свою дію фактом його виконання, тому не може бути визнаний недійсним після його виконання. За викладених обставин, представник відповідача-1 просить відмовити в повному обсязі у задоволенні позову. Представник відповідача -1 (Коваль О.С.) в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила в повному обсязі. Відповідач-2 до суду повторно не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Невід'ємним елементом ринкових відносин є правочин - найпоширеніший юридичний факт, з яким закон пов'язує виникнення, зміну та припинення цивільних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, 03.01.2014 між забудовником, Приватним акціонерним товариством «Спеціальне науково-реєстраційне проектно-будівельно-виробниче акціонерне товариство «Україна реставрація» та балансоутримувачем Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ДІМ КОМФОРТ» було укладено акт приймання передачі житла для використання як службового. (а.с.11). Оскаржуваний акт приймання-передачі житла для використання як службового від 03.01.2014 за своїми ознаками до правочинів не відноситься, оскільки засвідчує тільки факт передачі однією стороною та прийняття іншою стороною передання робіт з перепланування технічного 17-го поверху під квартири № 228а та 228б у IV під'їзді житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що не спрямовано на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд зважає на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Позовна заява не містить посилань на матеріальні норми, що дозволяють захистити право позивача. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує цивільні правовідносини. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним. Таким чином, не будучи правочинами, акт прийому-передачі не може визнаватися судом недійсними, а тому правових підстав для задоволення позову немає. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача з підстав ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. У п.п. 47,48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року по справі №13-рп/2000, Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, Рішення від 11 липня 2013 року по справі №6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід врахувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Стягненню підлягають лише документально підтверджені судові витрати (ст. 88 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Вирішуючи питання щодо можливості задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу суд виходить з того, що при вирішенні даного питання необхідно перевіряти, чи є представник відповідача у даній справі "фахівцем у галузі права" відповідно до вимог ст. 56 ЦПК України, тобто чи надавав він правову допомогу стороні як фахівець у галузі права, чи брав участь у справі як представник позивача, чи наданий розрахунок таких витрат і чи ґрунтується він на положеннях Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Як вбачається з матеріалів справи Коваль О.С. має право на зайняття адвокатською діяльністю про що свідчать долучені до справи Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 713 від 07.08.2012 № 6/294. При розгляді даної справи Коваль О.С. брала участь в судовому засіданні, як представник позивача за договором про надання правової допомоги від 19.02.2016 року. На виконання цього договору Адвокатське бюро «Коваль Оксани Сергіївни» в особі директора Коваль О.С., надано правові послуги відповідачу-1, а саме представництво інтересів клієнта 21.04.2016 у Дарницькому районному суді в справі № 753/2784/16-ц вартістю 500 грн., написання заперечення на позовну заяву вартістю 900 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 731 від 05.04.2016 на суму 900 грн. та платіжним дорученням № 771 від 23.05.2016 на суму 500 грн., актом здавання-приймання наданих послуг від 21.04.2016, додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги № 19/02/16 від 19.02.2016 від 18.04.2016, розрахунком розміру компенсації витрат на правову допомогу у цивільній справі № 753/2784/16-ц. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно роз'яснень наданих у п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З урахуванням кількості годин, витрачених адвокатом на написання заперечень на позовну заяву та представництво інтересів клієнта 21.04.2016 на судовому засіданні в цивільній справі № 753/2784/16, сума витрат на правову допомогу 1400 грн. не виходить за межі граничних розмірів, визначених Законом, підтверджується належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 58,59 ЦПК України, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з позивача на користь відповідача -1. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 58,59,60,84,88,209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

Outcome: approved