Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся із вказаним позовом до відповідача та просить суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання, як непрацездатного чоловіка, який потребує матеріальної допомоги, в розмірі 25% від усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з моменту подачі ним позовної заяви та протягом строку його інвалідності; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів з відповідача в межах суми платежу за один місяць; звільнити його від сплати судового збору згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Свої позовні вимоги мотивує тим, що із відповідачем перебуває у шлюбі з 19.11.1994 року та мають двоє дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають з батьками. Сина-студента позивач підтримує зі своєї пенсії. З жовтня 2004 року позивачу встановлена ІІ група інвалідності в звязку із захворюваннями, повязаними з проходженням ним військової служби. З 22 вересня 2010 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності в звязку із захворюваннями, повязаними з проходженням ним військової служби. Як інвалід ІІІ групи він отримує мінімальну пенсію за рахунок якої йому доводиться надавати допомогу своїм дітям. Він самостійно, власними силами наманався матеріально себе забезпечити, проте майже вся його пенсія витрачається на оплату житлово-комунальних послуг та на придбання дорогих ліків. Сума, що залишається є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і її навіть не вистачає на харчування. Більш того, він також не може забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності. Його дружина [PERSON] має постійне місце роботи та постійний високий заробіток, щомісячно отримує не менше 5000-7000 гривень, а тому може надавати позивачу матеріальну допомогу, однак такої допомоги добровільно не надає. Тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. [PERSON] до суду повторно не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] до суду повторно не прибула, заперечень та доказів на їх підтвердження суду не надала. Надіслала на адресу суду заяву про визнання позову та просила розгяладти справу у її відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO], та Іваник /дошлюбне прізвище Гончарук/ [PERSON], [INFO], перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.11.1994 року, що підтверджується фотокопією свідоцтва про шлюб, долучного до позову. Як вбачається з позову сторони мають двоє дітей: сина [PERSON],[INFO] (повнолітнього), та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], копії свідоцтв про їх народження позивач суду не надав. З довідки №39358/04 від 18.06.2016 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку у Головному управління ПФУ в Одеській області і отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», розмір пенсії у грудні 2015 квітні 2016 року становив 1288,80 грн., з травня 2016 року 1356 грн. (а.с.3). Згідно Довідки до Акту огляду МСЕК серія 2-18 ОД №054819 [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності безстроково в звязку із захворюваннями, повязаними з проходженням ним військової служби (а.с.11). Позивачем [PERSON] не надано жодного доказу про витрати, які зазначені ним у позові, доказів матеріального становища відповідача та наявної у неї можливості надавати йому матеріальну допомогу. За положеннями частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з пожружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя. який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна. інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України), непрацездатність одного з пожружжя, потреба в матеріальній допомозі, нижчий від прожиткового рівень матерілаьного забезпечення. Таким чином право на утримання (аменти) має непрацезадтна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Як видно з матеріалів справи розмір пенсії позивача, як інваліда ІІІ групи, становить 1356,00 гривень. Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" визначено на 2016 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 грудня 2016 року становить 1247 грн.. Отже, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Правова позиція Верховного Суду України по даній категорії спорів висловлена у Постанові від 13.04.2016 року у справі №6-3066цс15. Враховуючи вказані обставини, встановлені судом, суд не приймає до уваги визнання позову відповідачем [PERSON] як підставу для задоволення позову та зазначає, що вона не позбавлена права надавати допомогу чоловіку в добровільному порядку. Законних підстав для стягнення аліментів у примусовому порядку у суду немає. Позов не оснований на законі, не доведений матеріалами справи і не підлягає задоволенню повністю. Згідно ч.4 ст.88 ЦПК Україіни у разі залишення позову без задоволення позивача звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем компенсуються за рахунок держави. Оскільки відповідач не понесла судових витрат, то вона не має права вимагати їх компенсації за рахунок держави. На підставі статей 75, 76, 77, 79, 80, 90 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed