Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~16 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням уточнених вимог, в розмірі 150\~351,84 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що з 2008 року працює на підприємстві Товариство з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка- Тера» (далі - ТОВ «МПС Ніка-Тера») на посаді машиніст тепловозів. З 23 березня 2015 року по сьогоднішній день не має можливості виконувати свої функціональні обовязки, через порушення його трудових прав зі сторони відповідача по справі, що полягають в наступному. 20 березня 2015 року начальник залізничного цеху [PERSON] та служба безпеки ТОВ «МСП Ніка-Тера» безпідставно звинуватили його та ще декількох працівників у крадіжці пального зі станції «Жовтневе», з огляду на що йому заборонили виходити на роботу та забрали перепустку на територію порту, примушували написати заяву про звільнення. Крім того, зі сторони зазначених осіб на його адресу неодноразово надходили погрози про застосування фізичної розправи. Кримінальне провадження, яке було відкрито по факту крадіжки на підприємстві, було закрито. Крім того, на підприємстві жодного розслідування щодо крадіжки пального не відбувалось. З огляду на те, що він сумлінно ставився до своїх трудових обовязків, то намагався потрапити на своє робоче місце. Дізнавшись про це, [PERSON] всіляко перешкоджав його потраплянню на територію підприємства. Через вказані дії керівництва ТОВ «МСП Ніка-Тера» він був змушений звернутись до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.172 КК України. Відповідні відомості внесені до ЄРДР за № 12015150050001049. Намагаючись вирішити цей трудовий спір в позасудовому порядку, він неодноразово звертався до керівництва підприємства. Майже рік на його адресу надходять листи начальника ТОВ «МСП Ніка-Тера» [PERSON] з вимогою пояснити причини неявки на роботу. З січня 2016 року, він отримує пенсію. Під час збору документів для отримання пенсії виявилось що його професія, на якій він працював у ТОВ «МСП Ніка-Тера» не значиться в Списках виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. На сьогоднішній день з нього, як з працюючого працівника утримують податок. При цьому він заробітну платню не отримує, на підприємство потрапити не має можливості для того, щоб виконувати свої функціональні обовязки. 12 липня 2016 року він знову намагався потрапити на підприємство. На підставі цих обставин, ним було подано нову заяву (повідомлення) про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.172 КК України. Крім того, із скаргами щодо порушення керівництвом порту його трудових прав, він неодноразово звертався до відповідних державних установ. Відповідно до відповіді Управління Держпраці у Миколаївській області від 18.12.2015 року, вони отримали погодження від Державної служби України з питань праці щодо проведення перевірки в ТОВ «МСП Ніка-Тера». В свою чергу, відповідно до відповіді Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС України від 03.06.2016 року, на підприємстві буде проведено документальну перевірку щодо оподаткування діяльності ТОВ «МСП Ніка-Тера», а йому рекомендовано звернутись до Державної служби України з питань праці. Відповідно до відповідей на його звернення до управління Держпраці у Миколаївській області від 04.08.2016 року та від 30.08.2016 року, на підприємстві наявна його заява про надання відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін, проте жодної заяви він не підписував, у відпустку не виходив, а відповідний спір виник через недопущення його до роботи та безпідставне звинувачення у крадіжці. Посилаючись на незаконність відсторонення його від роботи з надуманих підстав, та таких, що не відповідають приписам ст. 46 КЗпП, про що також не видавалось відповідних наказів, весь час недопущення його до роботи вважає вимушеним прогулом, а тому вважає, що роботодавець має сплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Вважає, що передбачений ст.233 КЗпП України тримісячний строк на звернення до суду щодо вирішення трудового спору ним пропущено з поважних причин, адже він намагався вирішити спір в позасудовому порядку. За вказаного просив про поновлення цього строку звернення до суду та про захист його трудових прав шляхом стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та пояснила, що не допуск [PERSON] до роботи є фактично порушенням його трудових прав, що зумовило звернення до суду із цим позовом. Підтвердила обставини, зазначені у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «МПС «Ніка-Тера» позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач на роботу безпричинно не зявляється, про причини неявки не повідомляє, щодо його недопуску до робочого місця їй нічого невідомо. Вказала, що позивач періодично приносив лікарняні листи за спірний період, але звільнити за прогули його не є можливим, посилаючись на відсутність даних щодо його неявки на роботу та, що може стати приводом звернення до суду про поновлення на роботі та стягнення відповідних виплат. Вислухавши пояснення представників сторін, а також свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. з 26 травня 2008 року [PERSON] працює в ТОВ «МСП Ніка-Тера» машиністом тепловозу (а.с. 18), що не оспорюється сторонами. Як вказує у своєму позові [PERSON] він був незаконно відсторонений від роботи з 23.03.2015 року працівником ТОВ «МСП Ніка-Тера» [PERSON], у звязку з чим за захистом своїх трудових прав звернувся до суду із цим позовом. Таке відсторонення полягає у фактичному його недопуску до робочого місця і вчинення перепон потрапляння на територію товариства, як про це вказує позивач. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач є її чоловіком. 20.03.2015 року він затримався на роботі коли зателефонував, то вказав, що в нього забрали пропуск, мотивуючи наявністю крадіжки дизельного палива. Безпосередній керівник вказав, що не затримує на робочому місці, однак на прохідній його не пропускали. Додому він повернувся біля 20 години та сказав, що на ТОВ «Ніка-Тера» більше не працює. Після чого він декілька разів приходив на прохідну вказаного товариства, однак на територію товариства і до роботи його не допускали. Довгий час вони вели переписку з керівником товариства з приводу не допуску до роботи, який повідомляв про те, що до роботи її чоловік може приступити в любий час, однак при появі у товаристві до роботи його не допускали, мотивуючи відсутністю розпорядження керівництва. Вказувала, що безпосередній керівник її чоловіка [PERSON] в телефонній розмові із нею вимагав звільнення її чоловіка, що розмова її чоловіка із працівниками ТОВ «Ніка-Тера», які також перешкоджали йому у допуску до роботи були записані її чоловіком на диктофон. Свідок [PERSON] пояснила, що є подругою сина позивача. Перед початком зміни 12 липня 2016 року вони всі поїхали на підприємство, однак на прохідній позивача не пустили. Потім він пройшов за допомогою одноразової перепустки та здійснював запис його розмови із працівниками ТОВ «Ніка-Тера», які пояснювали, що вказівки керівництва з приводу його допуску до роботи не надходило. Свідок [PERSON] в судовому зсіданні пояснив, що він є начальником відділу охорони ТОВ «Ніка-Тера». Вказав, що для того аби отримати перепустку керівник підприємства разом з наказом передає службову записку про необхідність її оформлення. При втраті перепустки, працівник повинен скласти заяву на імя свого керівника про місце знаходження та причини втрати перепустки. Після чого, на підставі службової записки його відділ видає тимчасову, або постійну перепустку. Його служба у позивача перепустки не вилучала. Місце знаходження перепустки позивача йому невідоме. Для того, щоб потрапити на територію підприємства необхідно написати заяву на отримання одноразової перепустки, перепон в отриманні якої немає. Відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю. Під час відсторонення від роботи дія трудового договору не припиняється, але працівник тимчасово до роботи не допускається. Таким відстороненням є видання уповноваженою на те посадовою особою відповідного розпорядження чи здійснення дій особою, повноважень якої це охоплює, фактичне недопущення працівника до виконання його трудових обовязків. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Усупереч вимогам ч.1\~ст.60 ЦПК України, позивачем не доведено факту відсторонення відповідачем його від роботи. Втім, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б давали суду підстави дійти висновку про відсторонення позивача від виконання його трудових обов'язків з ініціативи роботодавця. Відповідач, заперечуючи факт відсторонення позивача від роботи, надав суду листи про запрошення [PERSON] для вирішення питань з трудових відносин, про необхідність позивачу приступити до роботи та надати документи на підтвердження поважності причин його невиходу на роботу (а.с. 28-30, 33-34, 38, 44, 55). На підтвердження посилань [PERSON] у його позовній заяві про його не допуск до роботи з боку одного з працівників ТОВ «Ніка-Тера» [PERSON], доказів суду не надано. За фактом звернення [PERSON] до правоохоронних органів порушене кримінальне провадження за ч. 1 ст.172 КК України за № 1201510050001049 та до цього часу триває відповідна перевірка (а.с. 23, 65-76). Щодо посилань позивача про його звернення до інших державних установ, то відповідно до листа Управління держпраці у Миколаївській області від 18.12.2015 року, звернення [PERSON] стосувалося проведення атестації робочих місць (а.с. 57). З листа податкової інспекції від 03.06.2016 року слідує, що перевірка стосувалася правильності утримання податків та зборів при виплаті доходів [PERSON] З питань стосовно контролю дотримання вимог законодавства про працю рекомендовано звернутись до регіонального управління Державної служби України з питань праці (а.с. 58). Зі змісту листа управління держпраці у Миколаївській області від 04.08.2016 року №0-281-16/3255 слідує, що за даними табелю обліку робочого часу з 22.03.2015 року [PERSON] не працює, тому заробітна плата йому не нараховується. Згідно табелю робочого часу з березня 2016 року по липень 2016р. напроти його прізвища проставлені наступні позначення: 22.03.2015 р. відмітка про надання відпустки без збереження заробітної плати за погодження сторін; з 23.03.2015 року по 01.04.2015 року відмітка про тимчасову непрацездатність; з 02.04.2016 року по 05.07.2016 року відмітки про неявку на роботу з незясованих причин; з 06.07.2016 року по 11.07.2016 р. відмітка про тимчасову непрацездатність; з 12.07.2016 року по 29.07.2016 року неявка із незясованих причин. За письмовими поясненнями начальника порту [PERSON] з 03.04.2015 року по 29.07.2016 року (за виключенням період тимчасової непрацездатності) на робочому місці [PERSON] не зявляється, у звязку з чим на його адресу неодноразово направлялись листи про необхідність надати пояснення щодо відсутності на робочому місці (а.с. 59). Щодо посилань [PERSON] про підстави відібрання у нього перепустки до ТОВ «Ніка-Тера», то окрім його письмових звернень такі дані будь-якими доказами не підтверджені. Щодо його посилань про порушення за цим фактом (фактом крадіжки дизельного палива в період з 19 на 20.03.2015 року) нібито кримінального провадження, то докази такого відсутні. За даними Головного управління національної поліції в Миколаївській області від 26.10.2016 року вих.№ 48-ш/Аз/53-2016, [PERSON] допитано у якості свідка по кримінальному провадженню №12014150010000192, порушеного ще в жовтні 2014 року. В той же час, за приписами ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно листа начальника порту ТОВ «Ніка-Тера» на імя [PERSON] від 02.04.2016 року, за наслідками проведеної перевірки за фактами, що викладені у рапорті [PERSON], такі не знайшли свого підтвердження та позивачу рекомендовано отримати нову перепустку і приступити до роботи (а.с. 26-28). Окрім того, зі змісту листування [PERSON] з ТОВ «Ніка-Тера» слідує, що позивач ставив умовою його виходу на роботу проведення перевірки з приводу фактів, викладених у його зверненні (а.с. 31, останній абзац). Тобто, позивач ставив перед роботодавцем певні умови його виходу на роботу. Так, відповідно до ч.1\~ст.21 КЗпП України\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Таким чином\~\~ трудові права та обов'язки позивача ґрунтуються та випливають саме\~\~з трудового договору. Не здійснення перевірки за фактом звернення позивача не є незабезпеченням відповідачем умов праці, необхідних для виконання роботи. Укладення трудового договору є підставою виникнення правовідносин, які відповідно до\~ст.3 КЗпП України\~регулюються трудовим законодавством. У силу ч.2\~ст.2 КЗпП України\~право на звернення до суду за захистом порушеного права, в тому числі, і щодо забезпечення можливості виконувати свої обов'язки, має особа, суб'єктивні права якої порушено іншою стороною трудового договору. Втім, в своїй позовній заяві [PERSON] у його не допуску на роботу звинувачує працівника Ніка-Тера [PERSON], а порушенням з боку роботодавця вважає не проведення належної перевірки, викладених ним фактів порушення його трудових прав. Більш того, позивач не ставить перед судом питання щодо зобовязання відповідача допустити його [PERSON] до роботи, тобто обґрунтовуючи свої вимоги саме з таким порушенням, не просить про захист своїх прав саме на працю, що в свою чергу вказує на відсутність порушень умов трудового договору з боку відповідача. Покази свідка [PERSON] суд не може прийняти як допустимі, адже остання є дружиною позивача та безперечно зацікавлена у розгляді справи. Крім того, як вказує свідок, її чоловіком [PERSON] було здійснено диктофонний запис його розмови із його безпосереднім керівником [PERSON], з якої слідувало про примушування її чоловіка до звільнення з роботи. В той же час, позивачем такі докази (відповідні записи) суду надані не були, клопотань щодо допиту вказаної особи ([PERSON]В.), а також інших осіб, на яких посилався позивач та свідок [PERSON], вказуючи про те, що відносно них також було висунуто обвинувачення у крадіжці дизельного палива та останні мусили звільнитись під тиском керівництва товариства, ні від позивача ані від його представника не надходило, не дивлячись на звернення уваги суду на вказане. Окрім того, зі слів свідка [PERSON] слідує, що 03.04.2015 року її чоловік пройшов на територію товариства та від нього було прийнято лікарняний лист, але внаслідок проведеного медичного огляду не допущено до роботи. Втім зі змісту акту освідування від 03.04.2015 року не вбачається рекомендації комісії ТОВ «Ніка-Тера» щодо не допуску [PERSON] до роботи а.с. 93). Щодо показів свідка [PERSON] то остання вказує про не допуск [PERSON] через прохідну ТОВ «Ніка-Тера» 12.07.2016 року, в той же час свідок вказує, що [PERSON] потрапив на територію товариства за допомогою одноразової перепустки. Більш того, станом на 12.07.2016 року вже існували претензії з боку роботодавця [PERSON] з приводу його неявки на роботу. За встановлених фактичних обставин суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення\~позовних вимог [PERSON] по суті заявлених вимог. Відповідно до ч. 1\~ст. 233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до\~\~суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 234 КЗпП України\~визначено, що суд може поновити пропущені з поважних причин строки, встановлені\~ст. 233 КЗпП України. В обґрунтування поважності причин пропуску цього строку, позивач посилається на його звернення за відповідним захистом своїх трудових прав в позасудовому порядку до органів прокуратури, поліції та інспекції праці, розраховуючи на\~\~ефективність\~\~обраного ним способу\~\~захисту порушеного\~\~права і законних інтересів. У разі пропуску передбачених\~ст. 233 КЗпП України\~строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд відповідно, до п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", з'ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. З підстав, про які зазначено вище, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] за їх необґрунтованості, відсутності належних і допустимих доказів, які б давали суду підстави дійти висновку про відсторонення позивача від виконання його трудових обов'язків з ініціативи роботодавця. При цьому позивач не позбавлений можливості звернення за переглядом рішення за правилами Глави 4 ЦПК України, у разі підтвердження обставин на які він посилається у своєму позову, адже як слідує з наданих ним документів, за його заявами триває досудове розслідування.

Outcome: dismissed