Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

17 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Мотивує свої вимоги тим, що рішенням Добропільського міськрайсуду від 14 травня 2008 року з нього на утримання дочки [PERSON] стягнуто на користь відповідачки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після розлучення із відповідачкою, він вдруге 03 жовтня 2009 року одружився із [PERSON], від шлюбу з якою в них [INFO] року народилась донька [PERSON]. Тобто змінився його сімейний стан. Грошей щомісячно після сплати аліментів і податків бракує. Крім того, працює в важких умовах виробництва, що потребує додаткового харчування. Просить суд зменшити розмір аліментів, які стягнуті за рішенням суду від 14 травня 2008 року на користь [PERSON] на доньку [PERSON], [INFO] року, з 1/4 частини на 1/7 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги. Суду позивач пояснив, що має двох доньок від різних матерів. Вдруге одружився з [PERSON], і з нею проживає з 2007 року. Остання не працює. На запитання суду відповів, що дійсно протягом останніх трьох років не сплачував аліменти відповідачці на доньку від першого шлюбу [PERSON], тому утворилась заборгованість з аліментів. На теперішній час офіційно працює, і задля погашення виниклої заборгованості з нього утримують, починаючи з вересня 2013 року, 50% заробітку. За цих підстав вимушений був звернутись до суду з метою зменшення розміру стягуваних аліментів. Відповідач [PERSON] та його представник за угодою про надання правових послуг в судовому засіданні заперечували проти задоволення заявлених вимог. Суду пояснили, що їх дитина [PERSON], на яку сплачує відповідач аліменти, хвора, потребує ліків. Мати вимушена водити дочку на платні заняття, де вона виконує дихальні вправи. За три місяці занять вона сплатила 240 грн. Аліменти, присуджені з відповідача, останній платив з 2008 року на більше року. З 2008 року не працював, аліменти не платив. Потім у 2009 році отримувала аліменти з бухгалтерії шахти «Свято-Покровська». За період 2010-2013 роки зовсім не допомагав матеріально, у зв'язку з чим виникла заборгованість з аліментів. Тому починаючи з вересня 2013 року з нього почали утримувати 50% заробітку. ЇЇ теперішній чоловік працює, отримує 4 тис грн. заробітку щомісяця, однак в них є ще син на утриманні, [INFO]. Вона не працює. Просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] підтримала заявлений позов. Проживає з 2007 року разом із позивачем, від якого [INFO] року народила доньку. Живуть втрьох. Вона ніде з січня 2013 року не працює, домогосподарка. Коштів чоловіка після сплати аліментів на користь відповідачки у розмірі 50% заробітку бракує. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано між ними. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Вказані обставини сторонами не оспорюються. Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 14 травня 2008 року з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки [PERSON] на їх доньку [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.8) Позивач вдруге одружився із [PERSON], про що в матеріалах справи є свідоцтво про шлюб (а.с.9) [INFO] року в них народилась від шлюбу донька [PERSON] (а.с.10) Статтею 192 СК України дійсно передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як судом встановлено, позивач [PERSON] не завжди справно платив аліменти, що вбачається із довідки відділу Державної виконавчої служби за №281 від 05.05.2014 року (а.с.46), у зв'язку з чим станом на день розгляду справи виникла заборгованість у розмірі понад 50 тис. грн. Існування заборгованості з аліментів пояснює факт утримання із заробітку позивача щомісячно, починаючи із вересня 2013 року, коштів в розмірі 50% замість встановлених рішенням суду 25% (а.с.54) Саме з цих підстав, на думку суду, бракує коштів сім"ї [PERSON], тому що позовна заява про зменшення розміру стягуваних аліментів [PERSON] подана саме після збільшення відрахувань із заробітку, тобто після погіршення із-за цього матеріального стану їх сім"ї, починаючи з вересня 2013 року, а не після зміни сімейного стану, тобто одруження [PERSON] і народження другої дитини, що відбулось значно раніше - у 2009 році 9а.с.9-10). Виникнення заборгованості з аліментів і, як наслідок погіршення сімейного бюджету позивача, суд пов'язує з провиною самого позивача, який протягом 2010-2013 років зовсім не сплачував аліменти. Згідно положень ст.182 Сімейного кодексу України, суд враховує при визначенні розміру аліментів стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність в нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. І відповідач, і третя особа не працюють. Також суд враховує сукупний щомісячний заробіток і склад кожної із сімей (а.с.12, 13, 53, 54, 56, 57, 68) При винесенні рішення суд регулюється положеннями Закону про те, що ст.142 Сімейного кодексу України передбачає рівність прав дітей. Так, суд враховує, що обидві доньки позивача хворіють, потребують лікування, на що їх батьки безсумнівно витрачають на це грошові кошти (а.с.20-23, 58, 63-65) Отже, діти позивача [PERSON] та [PERSON] від різних матерів мають рівні права на одержання того розміру аліментів, який би забезпечив їх нормальний розвиток. Із проведеного розрахунку суд вважає, що задовольняючи позов про зменшення розміру аліментів на користь доньки [PERSON], тим самим порушить її право на належне матеріальне забезпечення. Сам факт того, що проживання батька [PERSON] з дитиною від другого шлюбу, що не оспорюється сторонами, вказує на його безпосередню матеріальну та духовну участь у вихованні та розвитку цієї дитини. При цьому дитина від першого шлюбу не повинна страждати. Враховуючи викладене, суд безсумнівно приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed