Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

19.02.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ФГ "Сатурн" про визнання договору оренди земельної ділянки виконаним та зобов'язання повернути земельну ділянку власнику, обґрунтовуючи тим, що він є власником земельної ділянки площею 5,72 га, яка розташована в межах території Полтавської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 листопада 2008 року, зареєстрованого за [NUMBER]. До вказаного періоду право власності на землю було зареєстровано за спадкодавцем на підставі Державного акту на право власності на землю від 27.03.2002 року. Отримавши в спадок земельну ділянку позивач встановив, що відповідач є орендарем землі яку йому передала мати на підставі договору оренди строком на 10 років. Співбесідою з відповідачем було узгоджене продовження орендних відносин на тих же підставах - відповідач користується землею, позивач отримує орендну плату. Додаткового договору оренди землі, за фактом зміни власника, між ним і відповідачем не укладалося. Таким чином договір оренди відповідачем землі припиняється його виконанням у повному обсязі, датою виконання договору і передачі відповідачем землі є 1 квітня 2015 року. [PERSON] неодноразово повідомляв відповідача про своє право отримати землю у своє користування за фактом закінчення строку договору та пославшись на п. 9.2. договору просив його будь-які роботи з використанням земельної ділянки, які можуть вплинути на порушення терміну повернення ділянки, не виконувати. Просив відповідача в строк до 1 квітня 2015 року підготувати акт приймання передачі земельної ділянки та підготувати землю для її повернення. ФГ «Сатурн» направило відповідь, що договір оренди продовжується до 16 січня 2016 року за того що згідно чинного законодавства України, а саме cт. 125 п.4 Земельного кодексу України «право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав». Та що його договір зареєстровано в Первомайському районному секторі реєстрації 16 січня 2006 року, і чим відповідач вважає строк закінчення оренди земля 16 січня 2016 року. Позивач вважає, що відповідач неправильно трактував вказану норму Закону за того, що право власності на землю у померлої [PERSON] виникло ще з дати отримання сертифікату на земельну частку (пай) у якому було чітко внесено запис що він може бути об'єктом купівлі - продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Що маніпулювання строками державної реєстрації цих прав не свідчить про те що вказана обставина є суттєвою. Що право власності у спадкодавиці на дату складання 1.04.2005 року було вже встановлено і державним актом на землю, і за цього - встановивши право власності відповідачем і було підписано договір оренди землі з власником. За вищевикладеного вважає що відповідач або помиляється щодо своїх правових підстав володіння землею на строк після 1 квітня 2015 року, або намагається ввести його в оману щодо законності цих підстав. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що договір оренди землі укладений матір'ю позивача та відповідачем дійсний до 16.01.2016 року, так як договір вважається укладеним з моменту його реєстрації, а саме з 16.01.2006 року, а тому в задоволені позову слід відмовити. Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачу на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.2008 року, зареєстрованого за [NUMBER], належить земельна ділянка площею 5,72 га, розташована в межах території Полтавської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що належала спадкодавцю [PERSON]. 01.04.2005 року відповідач уклав з матір'ю позивача [PERSON] договір оренди вище вказаної землі строком на десять років. Вказаний договір 01.09.2006 року зареєстровано в Полтавській сільраді, про що в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі № 4, вчинено запис за № [NUMBER]. Відповідно до ч.4 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до ч.1 ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими законами України і договором оренди землі. Ч. 5 ст. 6 вищевказаного Закону зазначає, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Ч.1 ст. 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державні реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Оскільки, судом встановлено та проти цього не заперечували сторони, що реєстрацію договору було здійснено 01.09.2006 року, а договір оренди укладено на 10 років, то і строк дії договору закінчується 01.09.2016 року. Дані обставини свідчать про те, що вказаний договір є укладеним, а відповідач користується земельною ділянкою на підставі договору, який не оспорено. За такого, в даному випадку позадоговірне володіння відповідачем спірною земельною ділянкою є помилковими, а без вирішення питання про визнання договору недійсним, не можна витребувати майно у відповідача з підстав передбачених ст. ст. 398,399 ЦК України. Подібна правова позиція висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи № 6-99цс13. За висновками Верховного Суду України, договір оренди землі є укладеним з моменту його державної реєстрації, а отже - оспорюваним й витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння без визнання цього договору оренди землі недійсним не ґрунтується на вимогах, встановлених ст. 210 ЦК, ст. 125 ЗК України. Враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed