Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 56030 грн. 69 коп., мотивуючи тим, що ПАТ «Акцент-Банк» (правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк») на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 17.01.2018 року надав [PERSON] кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Пунктом 1.1.3.2.3 договору передбачена можливість зміни тарифів та інших умов обслуговування рахунків. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» зобов`язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту. Однак, відповідач не виконує зобов`язання по договору, не погашає заборгованість по кредиту, у зв`язку з чим станом на 10.04.2021 року має заборгованість\~56030 грн. 69 коп., з яких: 42343 грн. 88 коп. - заборгованість за кредитом; 13686 грн. 81 коп. - заборгованість по відсоткам. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б\\н від 17.01.2018 року у сумі 42343 грн. 88 коп. та понесені судові витрати у розмірі 2 270 грн. 00 коп. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. На підставі ст.280 ЦПК України\~суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ознайомившись із доводами позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на таке. На підтвердження вимог щодо стягнення із відповідача заборгованості за кредитом і по відсоткам за користування кредитом АТ А-Банк надало суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 10.04.2021 року; копію Анкети - заяви [PERSON] від 17.01.2018 року; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк»; витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» . Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, яка надана в якості доказу на обгрунтування позивачем своїх позовних вимог, містить анкетні дані відповідача, інформацію про його працевлаштування. Заява датована 17.01.2018 року, підписана відповідачем та уповноваженою особою банку. Заява-анкета не містить жодних відомостей про вид пакетних послуг за картою, а також взагалі нічого не вказано в заяві про намір отримати кредитний ліміт на карту будь в якій сумі. В заяві не визначені умови кредитування, не вказано про розмір кредиту та чи видавався такий кредит відповідачу. У позові вказано, що 17.01.2018 року відповідачу видано кредит за договором № б\\н , однак вказаний договір у матеріалах справи відсутній та до позовної заяви доданим не був. Окрім цього, позивачем надано розрахунок заборгованості у формі таблиці, в якому позивач вказує залишок поточної заборгованості, відсоткову ставку, нараховані проценти, суми погашення та ін. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що він складений за договором №SAMABWFC00001409418 від 17.01.2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем 17.01.2018 року, тоді як в позовній заяві позивач посилається на укладення договору з відповідачем б\\н. Суд зауважує, що до позову укладений договір між позивачем та відповідачем від 17.01.2018 року б\\н або договір з № SAMABWFC00001409418 не долучені. Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1,5,6,7 ст. 81, ч. 1, 3 ст. 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Таким чином, звертаючись із вказаним позовом, саме на позивача покладено обов`язок доведення належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обставин, що входять до предмета доказування. Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в АТ Акцент-Банк для надання послуг банк видає клієнту картку. Її тип визначено в договорі, частиною якого є Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Встановлено, що Акціонерне товариство Акцент-Банк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту № б/н, долучивши до позову розрахунок заборгованості за договором SAMABWFC00001409418, посилаючись на те, що відповідно до заяви-анкети від 17.01.2018 року [PERSON] приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Разом з\~тим,\~у копії\~анкети-заяви\~відсутні дані\~про те,\~яка банківська\~картка була\~видана [PERSON] ,\~строк її\~дії,\~який рахунок\~відкрито на\~ім`я\~позичальника,\~не зазначено\~кредитний ліміт\~(суму\~кредиту)\~та строк\~дії картки.\~Таким чином,\~в заяві\~не визначені\~умови кредитування,\~не вказано\~про розмір\~кредиту.\~Заява не\~містить даних\~щодо виду\~банківських послуг,\~крім особистих\~даних та\~підпису відповідача. Суд звертає увагу, що позивачем не надано жодного доказу, який підтверджував би факт надання кредиту відповідачу у заявленому у позові розмірі. Так, надані суду анкета-заява, розрахунок заборгованості за договором SAMABWFC00001409418 від 17.01.2018 року, витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк, та довідка про тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», ні самі по собі, ні в своїй сукупності, не підтверджують факту надання позивачем кредиту відповідачу, та факту отримання такого останнім, як і факту надання останньому кредитної картки. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №SAMABWFC00001409418, номер кредитної карти, яка видавалася відповідачу, не вказаний (а.с.5-7). Жодних даних щодо встановлення кредитного ліміту відповідачу, час отримання кредитної картки, строк дії картки ані позовна заява, ані долучені до позовної заяви письмові докази не містять. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що на час укладання договору 17.01.2018 року поточна процентна ставка була 46,80 %, з 06.07.2018 року поточна процентна ставка змінилася на 44,40%, однак позовна заява не містить жодних даних щодо зменшення поточної процентної ставки, як не містить і підстав такого зменшення. Крім того, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що за кредитним договором суми погашалися, а саме: 2018 рік 1) 17.01.2018 -1457 грн, 18.01.2018 -350 грн, 2) 15.02.2018-1300 грн, 17.02.2018 -600 грн, 3) 01.03.2018 -600 грн, 14.03.2018 -908,85 грн, 22.03.2018 -228, 88 грн, 30.03.2018 -600 грн, 4) 02.04.2018 -700 грн, 05.04.2018 -600 грн, 19.04.2018 -6000 грн, 5) 10.05.2018 -901 грн, 17.05.2018 -3900 грн, 24.05.2018 -3200,80 грн, 30.05.2018 -2695 грн, 6) 14.06.2018 -1700 грн, 26.06.2018 -5145,20 грн, 7) 05.07.2018 -1500 грн, 06.07.2018 -2200 грн, 11.07.2018 -1400 грн, 18.07.2018 -1200 грн, 25.07.2018 -3800 грн, 8) 09.08.2018 510 грн, 10.08.2018 - 300 грн, 27.08.2018 -7500 грн, 9) 24.09.2018 -300 грн, 10) 19.10.2018 - 1000 грн, 11) 02.11.2018 300 грн, 20.11.2018 - 407,86 грн, 12) 06.12.2018 -1201,70 грн, 2019 рік 1) 21.01.2019 -500 грн, 2) 22.02.2019 -250 грн, 3) 14.03.2019 -1500 грн, 18.03.2019 -1700 грн, 4) 19.04.2019 -2500 грн, 5) 23.05.2019 -400 грн, 6) 24.06.2019 -510 грн, 7) 12.07.2019 -2000 грн, 22.07.2019 -3400 грн, 8) 06.08.2019 -20207 грн, 23.08.2019 -8043,18 грн, 9) 13.09.2019 -2142,20 грн, 16.09.2019 -84,54 грн, 10) 16.10.2019 -5100 грн, 17.10.2019 -2050 грн, 11) 22.11.2019 -1100 грн, 12) 30.12.2019 -1100 грн, 2020 рік 1) 24.01.2020 -2000 грн, 30.01.2020 -9900 грн, 2) 24.02.2020 -21521 грн, 26.02.2020 -2800 грн, 3) 04.03.2020 -9201,30 грн, 18.03.2020 6585,75 грн, 4) 04.04.2020 -3225 грн, 10.04.2020 -2419,50 грн, 15.04.2020 -1142, 20 грн, всього на загальну суму 163\~887 грн.96 коп. У зв`язку з ненаданням позивачем даних щодо встановлення кредитного ліміту, жодних виписок з особового та/або іншого рахунку відповідача щодо користування кредитними коштами та здійснення інших можливих фінансових операцій, щодо отримання відповідачем кредитної картки та строку дії картки, суд позбавлений можливості перевірити суму заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. З огляду\~на вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що у\~матеріалах справи\~відсутні належні\~та допустимі\~докази,\~які підтверджують\~факт надання\~кредиту відповідачу\~у заявленому\~у позові\~розмірі,\~суму наданого\~відповідачу кредитного\~ліміту та\~видачу кредитної\~картки,\~оскільки позивачем\~не надано\~жодних виписок\~з особового\~та/або\~іншого рахунку\~відповідача,\~які б\~у відповідності\~до Положення\~про організацію\~операційної діяльності\~в банках\~України,\~затвердженого постановою\~Правління Національного\~банку України\~від 18\~червня 2003\~року №\~254,\~засвідчували факт\~відкриття рахунку,\~зарахування кредитних\~коштів,\~користування ними\~та здійснення\~інших можливих\~фінансових операцій. Слід зазначити, що вказана позиція аналогічна правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 06.06.2018 справа № 364/594/17, від 10.05.2018 справа № 357/16301/15-ц, від 03.04.2019 справа № 221/5089/16-ц. Окремо суд зазначає, щодо неподання доказів про видачу кредиту до суду першої інстанції та їх подання на стадії апеляційного провадження, вже неодноразово висловлювався Верховний Суд ( постанова від 06.06.2018 справа № 364/594/17 та ряд інших), де суд касаційної інстанції вказав, що «доводи позивача про те, що суди порушили вимоги статей 10, 11 ЦПК України та не сприяли всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не уточнили підстав заявленого позову та меж позовних вимог, є необґрунтованими, зважаючи на те, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, що вказує на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відтак, неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини, а не висновки суду, ґрунтуються на припущеннях.» Враховуючи викладене, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому в задоволенні таких вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed