Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що 30 серпня 2012 року між її дочкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Рогізненської сільської ради Демидівського району Рівненської області, актовий запис №4. В шлюбі її дочки [PERSON] та відповідача [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 28 липня 2015 року шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] на підставі рішення Демидівського районного суду Рівненської області було розірвано. Після розірвання шлюбу з [PERSON] , [PERSON] разом з двома малолітніми дітьми проживала з нею, [PERSON] , своєю сестрою [PERSON] та її сім`єю в с. Вербень, Демидівського району Рівненської області. 24 березня 2016 року рішенням Демидівського районного суду Рівненської області [PERSON] зобов`язано сплачувати аліменти на користь [PERSON] , на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 420,00 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29 лютого 2016 року та до досягнення дітьми повноліття. Однак, відповідач аліменти на утримання дітей не сплачував, а тому станом на 1 грудня 2019 року виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 14729,63 гривень. У зв`язку з несплатою аліментів відповідач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальтності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП. Відповідач [PERSON] з часу розірвання шлюбу з [PERSON] та дотепер не піклується про дітей, не проявляє зацікавленості в їхньому розвитку; не цікавиться їх успіхами та станом здоров`я; не піклується про їх фізичний та духовний розвиток; не цікавиться їх навчанням; не проявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не створює умов для отримання ними освіти. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що з часу розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , вона активно займалась вихованням внучок, їх розвитком, дбала про задоволення їх потреб, піклувалася про стан їхнього здоров`я, адже її дочка [PERSON] часто їздила на сезонні роботи за кордон, а тому практично увесь час діти проживали з нею, внаслідок чого між ними склалися дуже довірливі та близькі відносини. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] на деякий час забрав дітей до себе. Однак, через декілька днів, у ході телефонної розмови з дітьми, вона почула, що діти хочуть додому. Та коли вона забрала дітей, то зрозуміла, що за час перебування в домі [PERSON] психоемоційний стан дітей значно погіршився, діти говорили, що бояться відповідача; вони лякалися голосних звуків та звуку транспортних засобів, що проїжджали повз їх будинок, ховалися в будинку, коли хтось стукав у двері. У зв`язку з цим, вона зверталася до фахівця за психологічною допомогою для дітей. Разом з тим, відповідач [PERSON] за той нетривалий час, коли діти перебували за місцем його проживання, оформив в ГУ УПФ в Рівненській області допомогу на двох дітей у зв`язку з втратою годувальника (матері). Проте, такі виплати у зв`язку з втратою годувальника відповідач [PERSON] почав витрачати на свої потреби та, незважаючи на те, що діти проживали з нею, на її прохання, відмовився повернути отриману ним грошову допомогу, щоб вона її використала на потреби дітей. З цих причин, вона зверталася до органів Національної поліції України. Постановою Демидівського районного суду Рівненської області від 2 жовтня 2020 року відносно [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у виді попередження. З моменту смерті [PERSON] припинили надходити аліменти на утримання дітей, які відраховувалися із заробітної плати відповідача. Відповідач [PERSON] не виявляє жодного інтересу до дітей, не дбає про їх духовний розвиток та їх навчання, стан здоров`я, не надає допомоги на їх утримання. Вважає, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. З вказаних підстав, у позовній заяві позивач [PERSON] просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач просила понесені нею витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 гривень покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Левчук-Микитюк А.О. підтримали позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи Органу опіки і піклування Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області Романова В.В. позовні вимоги позивача підтримала, вважала, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи Органу опіки і піклування Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області Філіпчук Г.П. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача, посилалась на те, що відповідач [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітніх дітей, свідомо ухиляється від їх виконання. Представник третьої особи Органу опіки і піклування Демидівської селищної ради Рівненської області Павлюк І.М. під час розгляду справи позовні вимоги позивача підтримала та пояснила, що відповідач [PERSON] без будь-яких поважних причин не виконує свої батьківські обов`язки відносно неповнолітніх дітей, фактично свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що після розірвання шлюбу з [PERSON] , їх діти проживали з позивачем. Коли він приїжджав до дітей, то між ним і позивачем виникали конфлікти. В червні 2020 року після смерті його колишньої дружини він забрав дітей проживати до себе. Але через декілька днів, позивач приїхала і забрала дітей до себе. Можливо він не приділяв належної уваги вихованню дітей, але, вважає, що це не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Коли він працював, то сплачував аліменти на утримання дітей, але з лютого 2021 року він перебуває на обліку в Державній службі зайнятості. Вважає, що позивач налаштовує дітей проти нього, оскільки діти не хочуть з ним спілкуватися. Він приходив у школу, але у зв`язку з запровадженням карантинних обмежень, його в школу не впустили, а діти до нього не вийшли. Просить не позбавляти його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, обіцяє виправитися. Заслухавши сторони, представника позивача та представників третіх осіб, вивчивши та дослідивши докази про справі, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що грунтується та повному та об`єктивному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та відкрито провадження у справі № 558/663/20 за вказаним позовом. Крім того, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі залучено до участі у справі третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки і піклування Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області. Правом подати відзив на позов у встановлений строк відповідач не скористався. Проте, 16 січня 2021 року надав до суду письмові пояснення по справі. Ухвалою суду від 21 січня 2021 року в справі № 558/663/20 судом замінено третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки і піклування Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області, правонаступником - Органом опіки і піклування Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області. Також судом залучено до участі у справі, як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки і піклування Демидівської селищної ради Рівненської області. Судом проведено підготовче засідання по даній цивільній справі 4 лютого 2021 року. Під час підготовчого засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Левчук-Микитюк А.О. заявила клопотання про витребування у Демидівському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відомостей про суму заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 5198377. Проте, в подальшому представник позивача відмовилася від такого клопотання, оскільки відповідач визнав ту обставину, що на час закінчення виконавчого провадження існувала заборгованість по сплаті аліментів. Відповідач [PERSON] до суду надав заяву про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] . Однак, в судовому засіданні відповідач відмовився від вимог заяви про виклик свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судові засідання у справі призначалися 1, 22 та 30 березня 2021 року. Суд вирішив справу в межах позовних вимог позивача та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини. Дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 21, 22) встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , а [PERSON] народилася [INFO] , їх батьком вказаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Відповідно до рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 28 липня 2015 року (а.с. 23) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 30 серпня 2012 року виконавчим комітетом Рогізненської сільської ради Демидівського району Рівненської області, актовий запис № 4, було розірвано. Згідно з рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 24 березня 2016 року (а.с. 24, 25) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 420,00 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29 лютого 2016 року на до досягнення дітьми повноліття. Вказані рішення суду набрали законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 28). Із досліджених актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 17 вересня 2020 року та від 2 лютого 2021 року (а.с. 41, 99) вбачається, що неповнолітні [PERSON] і [PERSON] проживають з бабою [PERSON] (позивачем по справі), для дітей створені належні умови для їх проживання і розвитку. Як вбачається із постанов Демидівського районного суду Рівненської області на відповідача [PERSON] було накладено адміністративне стягнення 19 серпня 2015 року за ст. 173 КУпАП у виді громадських робіт на строк сорок годин; 26 грудня 2019 року - накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин; 26 серпня 2020 року був звільнений від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП; 2 жовтня 2020 року накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 184 КУпАП у виді попередження (а.с. 26, 27, 31, 32). Згідно довідки кандидата психологічних наук Волинського національного університету ім. Л. Українки Фенини О.Я. (а.с. 29, 30) зазначається про те, що в ході спілкування з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з`ясувалося, що у дітей наявний високий рівень тривожності, легкі прояви агресії до інших та один до одного, присутні психосоматичні прояви такі, як тремор рук, відсутнє усвідомлення факту смерті матері, наявна велика кількість страхів (страх різких звуків, шумних приміщень). [PERSON] важко йде на контакт, має труднощі з довірою до інших людей, є непосидючою, швидко втрачає інтерес до будь-якої діяльності, що негативно впливає і на навчальний процес. [PERSON] є тривожною, має страх до незнайомих людей, боїться батька та будь-яких згадок про нього, проявляє психологічну пасивність та байдужість. У дітей присутнє вороже ставлення до людей, надмірна охайність, часте миття рук, страх розлуки. Дослідженими характеристиками, що видані Вербенським ліцеєм та Вербенським закладом дошкільної освіти «Сонечко» (а.с. 35-37), встановлено, що діти спокійні, врівноважені, підтримують дружні стосунки з однокласниками, не мають схильності до протиправної поведінки. Діти забезпечені всім необхідним для навчання в повній мірі. Належну увагу навчанню та вихованню дітей приділяла бабуся [PERSON] . Батько дітей [PERSON] не цікавився досягненнями дітей, не відвідував їх під час занять, не спілкувався з класними керівниками. Із дослідженого в судовому засіданні висновку органу опіки та піклування Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області № 02-20/2546/20 (а.с. 40) вбачається, що орган опіки та піклування Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При прийнятті даного висновку комісією було встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до повідомлення Демидівської селищної ради Рівненської області № 01-13/408 від 19 лютого 2021 року (а.с. 109) встановлено, що [PERSON] після смерті колишньої дружини (матері дітей) у вихованні доньок участі не приймає. За період навчання дітей у школі батько не цікавився ні рівнем навчальних досягнень, ні станом забезпеченості їх до навчання, ні здоров`ям. [PERSON] перебуває на обліку в районному центрі зайнятості та, з його слів, не має змоги матеріально допомагати дітям, оскільки не має постійного місця роботи та не має доходу. Певний період часу не відвідував дітей через складні погодні умови. З цих підстав, орган опіки та піклування Демидівської селищної ради Рівненської області підтримує позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області № 791/02-13/21 від 17 березня 2021 року (а.с. 121-123) вбачається, що орган опіки та піклування Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При прийнятті даного висновку комісією було встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 8 квітня 2020 року в справі №645/731/18, від 29 січня 2020 року в справі №127/31288/18, від 29 січня 2020 року в справі №643/5393/17, від 17 січня 2020 року в справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 року в справі №640/15049/17, від 13 березня 2019 року в справі №631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року в справі №331/5427/17. Вирішуючи спір, суд враховує, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до дітей, має намір відновити спілкування з дітьми та виконувати належним чином свої батьківські обов`язки. При цьому, суд зазначає, що лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання батьком свого обов`язку щодо виховання дитини, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатньо для позбавлення особи батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача. Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами систематична винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками [PERSON] , які б свідчили про його свідоме ухилення від утримання та виховання дітей і наявність у цьому лише його вини та, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Судом не встановлено злісного небажання відповідачем [PERSON] виконувати свої обов`язки по вихованню дітей. Натомість в судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що після смерті колишньої дружини відповідача (матері дітей) відповідач запропонував дітям проживати з ним. Та обставина, що відповідач [PERSON] після смерті колишньої дружини (матері дітей) забрав дітей проживати до себе, на думку суду, вказує на наявність інтересу до дітей та не свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та небажання їх виконувати. Разом з тим, судом встановлено, що мати дітей за життя не висловлювала будь-яких претензій до [PERSON] щодо виконання ним батьківських обов`язків по відношенню до дітей; не порушувала питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, судом встановлено, що ще за життя матері діти переважно проживали з позивачем. Тільки через чотири місяці, після смерті колишньої дружини (матері дітей) позивач [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування з заявою про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] та в подальшому звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В судовому засіданні не встановлено систематичності невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків та притягнення його у зв`язку з цим до адміністративної відповідальності. Дослідженні судом постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП стосуються ненадання відповідачем позивачеві в повному обсязі грошової допомоги виплаченої на дітей у зв`язку з втратою годувальника. Притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, матеріальний стан відповідача сам по собі (наявність заборгованості по аліментах, відсутність постійного місця роботи та постійного заробітку, ненадання відповідачем достатнього матеріального забезпечення) не може бути пріоритетною підставою для позбавлення його батьківських прав. Також суд враховує, що в судовому засіданні відповідач запевнив суд, що зробив відповідні висновки та бажає надалі виховувати своїх дітей. Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). Суд приходить до висновку, що в даному випадку позовну заяву подано до суду передчасно, а позбавлення відповідача батьківських прав не спрямоване на забезпечення реальних інтересів дітей. Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. Однак, на думку суду, у розглядуваній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне систематичне невиконання відповідачем своїх обов`язків, зокрема стосовно участі у вихованні дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання. Необхідно також установити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Для виявлення таких обставин суд ретельно перевірив докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та вважає що, позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, тому суд застосовує її тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Суду не було надано доказів того, що відповідач жорстоко поводився з дітьми, негативно впливав на дітей, що стало причиною наявного у дітей високого рівня тривожності, як зазначено у дослідженій довідці психолога. При цьому, така довідка суперечить наявним в матеріалах справи характеристикам малолітніх дітей, що видані Вербенським ліцеєм, у яких зазначено, що діти дружелюбні, спокійні, врівноважені. Разом з тим, факт заперечення відповідачем позовних вимог про позбавлення батьківських прав свідчить про наявність у нього бажання піклуватись про дітей. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку у співвідношенні із діючим законодавством, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.ст. 7, 164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дітей, для виховання яких необхідна участь батька, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача батьківських прав, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають та вважає необхідним попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання малолітніх дітей та покласти на орган опіки та піклування Демидівської селищної ради Рівненської області контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. До суду позивачем [PERSON] подано клопотання про звільнення її від сплати судового збору. При вирішенні клопотання позивача та питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. В силу вимог ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Беручи до уваги ту обставину, що малолітні діти проживають з позивачем, яка здійснює догляд за ними, а також враховуючи те, що позовна заява подана до суду позивачем в інтересах малолітніх дітей, суд приходить до висновку, про звільнення позивача від сплати судового збору. В позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача на її користь, понесені нею витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000 гривень. Оскільки, позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, то не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на надання професійної правничої допомоги, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 164 СК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed