Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку, вказавши на обгрунтування позовних вимог, що 16 липня 1997 року згідно з протоколом відкритих біржевих торгів між ним (позивачем) та [PERSON], було укладено договір купівлі - продажу домоволодіння № 47 по вул. Чайковського у м. Кіровограді, що складається з житлового будинку (літера Аа), сараю літньої кухні (літера БВ ), гаражу (літера Г ), бані (літера Д ), зливної ями (літера Е ), вбиральні (літера Ж), огородження та водопроводу, житловою площею 17,20 кв.м., розташоване на зареєстрованій земельній ділянці 582, 8 кв.м., згідно з рішенням Кіровоградської міської ради від 13.12.1995 року №783. Вказав, що зазначена угода була вільним волевиявленням обох сторін, укладена в письмовій формі, не порушує нічиїх законних прав, всі умови договору сторонами виконані, зокрема, відповідач, як продавець, передав йому будинок і необхідну документацію на будинок, а він (позивач) в свою чергу сплатив передбачену договором суму, ніяких претензій та спорів за договором не має, у звязку з чим він може бути визнаний судом дійсним. Крім того, позивач зазначив, що земельна ділянка, площею 582, 8 кв.м, на якій розташований будинок, згідно Державного акту на право приватної власності на землю залишилась бути оформленою за відповідачем, разом з тим, позивач вважає, що під час укладення 16.07.1997 року договору купівлі-продажу домоволодіння №47 по вул.Чайковського у м.Кіровограді між ним та відповідачем при переході права власності на житловий будинок, до нього (позивача) перейшло також і право власності на земельну ділянку площею 582, 8 кв.м, на якій розташований будинок. Позивач також вказав, що про своє порушене право він дізнався у 2015 році, коли звернувся до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу будинку. З огляду на викладене вище, позивач [PERSON] просив визнати договір купівлі-продажу житлового будинку №47 по вул.Чайковського у м.Кіровограді, укладений між ним та відповідачем [PERSON], який зареєстрований на Кіровоградській філії товарної біржі «Українська біржа нерухомості» від 16.07.1997 року за №209/97, - дійсним; а також визнати за ним (позивачем) право власності на земельну ділянку площею 582, 8 кв.м, яка була надана для обслуговування житлового будинку №47 по вул.Чайковського у м.Кіровограді відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого 22.12.1995 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за №1287. Позивач [PERSON] під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позові, просив позов задовольнити. \~\~\~\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена\~\~належним чином, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить оголошення в газеті "Народне слово" від 22 вересня 2016 року, причини неявки суду не відомі.\~\~\~ Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого не відоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Заслухавши позивача [PERSON], дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача не грунтуються на положеннях закону, який регулює спірні правовідносини, а відтак є такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, право вибору способу судового захисту належить позивачеві і такі способи захисту визначені законом, при цьому способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.1 ст.16 ЦК України. За приписами ст.4 ЦПК України при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.07.1997 року згідно з протоколом відкритих біржових торгів № 209/97, позивач [PERSON], як Покупець, уклав з відповідачем [PERSON], як Продавцем, договір купівлі-продажу, за умовами якого Продавець продала, а Покупець купив домоволодіння №47 по вул.Чайковського у м.Кіровограді, яке складається з житлового будинку (літера Аа), сараю літньої кухні (літера БВ ), гаражу (літера Г ), бані (літера Д ), зливної ями (літера Е ), вбиральні (літера Ж), огородження та водопроводу, житловою площею 17,20 кв.м., розташоване на зареєстрованій земельній ділянці 582, 8 кв.м., згідно з рішенням Кіровоградської міської ради народних депутатів від 13.12.1995 року №783. Відповідно до п.п.5, 6 Договору продаж здійснюється за 8\~549 грн., які (гроші) продавець одержав від покупця повністю до підписання цього Договору; право власності на домоволодіння у покупця виникає з моменту підписання цього договору. Згідно зі ст.227 ЦК України Договір підлягає реєстрації в Кіровоградському ОБТІ. Із змісту Договору також вбачається, що останній згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» був зареєстрований на Кіровоградській філії товарної біржі «Українська Біржа нерухомості» згідно з протоколом відкритих біржевих торгів №209/97 від 16 липня 1997 року і не підлягає нотаріальному посвідченню. Також встановлено, що зазначений договір купівлі-продажу було зареєстровано позивачем 23.07.1997 року в ОКП «Кіровоградське ООБТІ» (запис №20012/111). Звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним, як на обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторонами за договором було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, крім того, всі умови угоди сторонами були виконані, зокрема, відповідач передала йому (позивачу) будинок та всю необхідну документацію на будинок, а він (позивач)сплатив передбачену договором суму за придбаний будинок, ніяких претензій та спорів за договором не існує, на підставі чого він (договір купівлі-продажу) може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Згідно зі ст. 224 ЦК України(в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року)). Відповідно до ч. 1 ст.45, ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). В свою чергу, позивач просив визнати дійсним спірний договір купівлі-продажу з тих підстав, що сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам договору, продаж будинку було вчинено за обумовлену сторонами суму, яка була передана покупцем продавцю до підписання договору, відбулася також і передача майна, та, фактично він (позивач) вступив у володіння придбаним будинком, а тому набув право власності на будинок. Відповідно до ч. 2ст. 47 ЦК України (в редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Тим самим, судом відзначається, що для визнання судом угоди дійсною необхідно не лише повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди. Разом з тим, як на підставу позовних вимог позивач не вказував, що продавець будинку ухилялася від нотаріального посвідчення договору, належних та допустимих доказів ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору суду не надано. Крім того, за змістом ст.ст.128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, колиміж сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Реєстрація ОКП «Кіровоградське ООБТІ» за позивачем [PERSON] права власності на спірне домоволодіння №47 по вул.Чайковського у м.Кіровограді, на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.1997 року, посвідченого біржею за реєстраційним номером 209/97, а не нотаріусом, станом на липень, 1997 року не суперечила чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженанаказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року, зареєстрованогов Міністерствіюстиції України 26.06.1998 року №399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Крім того, відповідно до Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що згнаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року №56,зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, які були чинними на час укладення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна, також передбачалася така підстава для державної реєстрації як правовстановлюючий документ договір купівлі-продажу, зареєстрований біржею (п.6 Додатку №1до Правил Державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Продержавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за №1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що позивач [PERSON], як покупець за договором купівлі-продажу від 16.07.1997 року повністю виконав умови зазначеного договору, зокрема, сплатив за придбане майно обумовлену в договорі сторонами грошову суму, крім того, договір купівлі-продажу від 16.07.1997 року відповідно до вимог ч.2 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), зареєстрований в БТІ 23.07.1997 року, більш того, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, відповідно позивач [PERSON] на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року), а також ст.49 Закону України «Про власність» набув право власності на будинок №47 по вул.Чайковського у м.Кіровограді і правомірно володіє ним. З огляду на зазначені обставини, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів, суд вважає, що підстав для визнання в судовому порядку дійсним неоспореного договору купівлі-продажу від 16.07.1997 року, - немає, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] в частині визнання договору купівлі-продажу житлового будинку №47 по вул.Чайковського у м.Кіровограді, укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], який зареєстрований на Кіровоградській філії товарної біржі «Українська біржа нерухомості» від 16.07.1997 року за №209/97, - слід відмовити. Крім того, позивач [PERSON] предявив також позовні вимоги, за якими просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 582, 8 кв.м, яка була надана для обслуговування житлового будинку №47 по вул.Чайковського у м.Кіровограді відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого 22.12.1995 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за №1287, в задоволенні яких позивачу також слід відмовити, виходячи з наступного. Зокрема, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.1997 року позивач купив домоволодіння №47 по вул. Чайковського у м.Кіровограді, яке розташоване на зареєстрованій земельній ділянці площею 582, 8 кв.м, згідно з рішенням Кіровоградської міської Ради народних депутатів від 13.12.1995 року №783, тобто, за договором позивач набув у власність зазначене домоволодіння. Крім того, встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії КР 00004322, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1287 від 22.12.1995 року, виданого [PERSON], останній передається у приватну власність земельна ділянка площею 0, 0583 га в межах згідно з планом, розташована по вул.Чайковського, 47 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші, обєкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами. Відповідно до ч.1 ст.30 ЗК України від 18 грудня 1990 року N 561-XII, в редакції Закону, чинного на час укладення сторонами договору купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження, - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Частиною 4 зазначеної вище статті передбачено, що право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Тим самим, судом відзначається, щопри переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинного до цієї дати Земельного кодексу (ст.30 Кодексу) до набувача від відчужувача автоматично переходило право власності або правокористування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження, з необхідністю подальшого оформлення набувачем переходу права власності, чого позивачем зроблено не було, та на даний час безпідставно предявлено вимоги про визнання за ним (позивачем)в судовому порядку права власності на земельну ділянкуплощею 582, 8 кв.м, яка була надана для обслуговування житлового будинку №47 по вул.Чайковського у м.Кіровограді відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого 22.12.1995 року на імя [PERSON] та зареєстрованого в книзі записів державних актів за №1287, що має наслідком відмову в задоволенні позивачу позовних вимог і в цій частині. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed