Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з уточненими під час судового розгляду справи позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання правочину недійсним і зазначила, що 06 травня 1992 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], який було розірвано 16 квітня 2014 року. За час проживання із відповідачем ними за спільні кошти було куплено автомобілі: DAEWOO Lanos, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER]; KIA Cerato, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] та KIA Cerato, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], які були зареєстровані на відповідача [PERSON], а після розірвання шлюбу відчужено ним. Так, зокрема, автомобіль KIA Cerato, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] було продано [PERSON], яка в подальшому продала його [PERSON] Також позивачка вказала, що відповідач [PERSON] розпорядився спільним майном подружжя без згоди позивачки, коштів від реалізації автомобілів вона не отримувала, а тому звертається до суду та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений у формі довідки-рахунку, на підставі якого відчужено автомобіль KIA Cerato, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], на користь [PERSON], витребувати даний автомобіль із незаконного володіння [PERSON] та передати у власність [PERSON], крім того передати у власність [PERSON] 1/2 частину автомобіля DAEWOO Lanos, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], а також виділити у власність [PERSON] кошти за продаж автомобіля KIA Cerato, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] у сумі 48000 грн. та 1/2 частину автомобіля DAEWOO Lanos, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER]. На підтвердження уточнених позовних вимог представник позивачки по договору про надання правової допомоги [PERSON] пояснив суду, що позивачка [PERSON] у 1992 році зареєструвала шлюб з [PERSON], з яким в період шлюбу спільно та за спільні кошти придбали вказані у позовній заяві автомобілі, які за взаємним погодженням були оформлені на відповідача. Однак спільне життя не склалось і шлюб між сторонами було розірвано, проте відповідач не визнає, що зазначене майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки вважає, що воно було зареєстроване на нього, а отже належить виключно йому, в зв'язку з чим автомобілі було відчужено, зокрема автомобіль KIA Cerato, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], було продано [PERSON], яка в свою чергу продала автомобіль [PERSON], які є співвідповідачами у даній справі. Так як даний автомобіль було відчужено внаслідок незаконних дій [PERSON], тобто без згоди на це позивачки, тому даний правочин має бути визнаний недійсним, а автомобіль необхідно передати у власність позивачці. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, однак суду надана заява про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов не визнав та вказав, що дійсно перебував у шлюбі з [PERSON], під час якого були придбані вказані у позові автомобілі, однак кошти на їх придбання він брав у своїх батьків. На даний час вони всі продані. Так автомобілі KIA Cerato, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], був проданий 30 липня 2015 року [PERSON], а автомобіль KIA Cerato, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], - [PERSON], де на даний час знаходяться ці автомобілі йому не відомо, автомобіль DAEWOO Lanos, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], був проданий по дорученню ще під час спільного проживання з позивачкою. Усі автомобілі купувались для роботи, а саме для здійснення пасажирських перевезень. Крім того вказав, що всі автомобілі продавались, оскільки перебували в аварійному стані, зі згоди [PERSON] і остання отримала частину коштів після їх продажу. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином, ніяких заперечень проти позову суду не надала. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з'явився, однак надав письмові заперечення стосовно частини позовних вимог, а саме витребування із його володіння автомобіля KIA Cerato, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], та виділу його у власність [PERSON] та пояснив, що 26 січня 2016 року в автосалоні "Престиж-Авто" м.Хмельницький придбав автомобіль KIA Cerato, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] (на момент купівлі автомобіль вже був знятий з обліку для реалізації та мав транзитний номер 23АМ2478), про що уклав відповідний договір купівлі-продажу. Наприкінці квітня 2016 року отримав повістку про виклик в суд та копію уточненого позову, у якому позивачка [PERSON] просила витребувати у нього належний йому на законних підставах автомобіль, а тому [PERSON] вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими належними та допустимими доказами. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 06 травня 1992 року уклали шлюб, однак спільне життя не склалось, а тому рішенням Дунаєвецького райсуду Хмельницької області від 16 квітня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Також встановлено, що в період шлюбу сторонами було придбано автомобілі: DAEWOO Lanos, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER]; KIA Cerato, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] та KIA Cerato, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], які за взаємним погодженням сторін були зареєстровані на відповідача [PERSON] Однак згідно наданих документів з центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Віньковецького, Дунаєвецького та Новоушицького районів за [PERSON] станом на 28 серпня 2015 року згідно бази даних АІПС «Автомобіль» та НАІС Центру надання послуг, пов'язаних з використанням АТЗ, з обслуговування Віньковецького, Дунаєвецького та Новоушицького районів УМВСУ в Хмельницькій області рахується лише один автомобіль - DAEWOO Lanos, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], а інші автомобілі перереєстровані на нових власників. Так, відповідно до пояснень відповідача встановлено, що автомобіль KIA Cerato, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], було придбано сторонами в 2008 році, а продано у 2015 році за 48 тисяч гривень, оскільки він був пошкоджений та перебував в аварійному стані, що підтверджується копією довідки-рахунку серії ААЕ №079592, звідки видно, що 30 липня 2015 року перереєстровано на нового власника - [PERSON]. Крім того, відповідач вказав, що частину коштів після продажу даного автомобіля він віддав позивачці. Що стосується автомобіля KIA Cerato, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], з показів [PERSON] встановлено, що даний транспортний засіб було придбано у 2011 році, а продано також у 2015 році за 52 тисячі гривень. Відповідно до листа Територіального сервісного центру №6842 від 16.04.2016 р. станом на 16 квітня 2016 згідно бази даних АІПС «Автомобіль» та НАІС територіального сервісного центру 6842, автомобіль марки KIA Cerato, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], 30 липня 2015 року зареєстрований за [PERSON] на підставі довідки-рахунку серії ААЕ №079593 з присвоєнням державного номерного знака ВХ5445АХ; 21 січня 2016 року даний автомобіль знято з обліку для реалізації; 26 січня 2016 року зареєстрований за [PERSON] за договором купівлі-продажу, що підтверджується копіями довідок-рахунків серії ААЕ №079593 та серії ААЕ №079592. Крім того, позивачка просить виділити у власність [PERSON] 1/2 частину автомобіля DAEWOO Lanos, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], проте нею не надано жодних доказів на підтвердження наявності у відповідача вказаного майна, однак слід врахувати покази відповідача, який зазначив, що автомобіль DAEWOO Lanos, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], ще в 2008 році, тобто в період шлюбу, вибув із спільної сумісної власності подружжя, оскільки був проданий за дорученням, про що було відомо позивачці, а тому автомобіль не є об'єктом поділу, а тому [PERSON] та її представником не надано доказів того, що [PERSON] всупереч інтересам сім'ї реалізував вказаний автомобіль. Також посилання [PERSON] у підтвердження позовних вимог щодо виділення у власність [PERSON] кошти за продаж автомобіля KIA Cerato, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] у сумі 48000 грн. не можуть бути взяті до уваги, оскільки у підтвердження вартості даного майна позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів, так як у порушення вимог ст.ст.58-60 ЦПК України вона не надала суду оформлену належним чином оцінку вартості автомобіля, у зв'язку з чим своїм правом на представлення доказів у підтвердження уточнених позовних вимог не скористалась. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Так згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), однак у відповідності до ч.1 ст. 71 цього кодексу майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як вбачається з матеріалів справи, спірні автомобілі продані третім особам та право спільної сумісної власності подружжя на них в зв'язку з цим вже припинено, а тому поділити автомобілі в натурі на даний час неможливо. Крім того, відповідно до п. 23 вищезгаданої Постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, а також при винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо, однак ні позивачкою, ні її представником не надано до матеріалів справи жодних належних доказів у підтвердження тієї обставини, що [PERSON] спільними коштами приймала участь у придбані спірного майна. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя, тобто нові власники автомобілів є добросовісними набувачами, оскільки їм не могло бути відомо, що ці транспортні засоби є власністю подружжя, а тому позовні вимоги щодо визнання недійним правочину не підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи, що вимоги позивачки є необґрунтованими та недоведеними, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Для забезпечення позову судом було накладено арешт на спірні автомобілі. Беручи до уваги, що в задоволенні позову відмовлено, відпала необхідність у забезпеченні позову, а тому на підставі ч.6 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed