Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

У лютому 2020 року представник позивача - адвокат Рибалка О.С., яка діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Торецьквугілля», в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану умовами праці на виробництві, що спричинили професійне захворювання у розмірі 36000,00 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем ДП «Торецьквугілля» позивач перебував у трудових відносинах з 18.11.1986 по 04.06.1987 - учнем гірничого робітника очисного забою з повним робочим днем на підземній роботі. З 05.06.1987 по 21.08.1987 - позивач був гірничим робітником очисного забою підземним з повним робочим днем на підземній роботі. З 12.04.1989 по 30.09.1995 - позивач був гірничим робітником очисного забою підземним з повним робочим днем на підземній роботі. З 20.03.1996 по 25.12.2002 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем у якості гірничого робітника очисного забою II підземний з повним робочим днем на підземній роботі. З 26.12.2002 по 30.06.2011 позивач був гірничим робітником очисного забою II підземний з повним робочим днем на підземній роботі за висновком ЛКК. Звільнений за станом здоров`я згідно із висновком ЛКК за статтею 40 п.2 КЗпП України і як пенсіонер за стажем з виплатою допомоги. За час роботи на підприємстві позивач отримав професійні захворювання: хронічну вертеброгенну п/к радикулопатію; пневмоконіоз \t/t 1/1), ускладнений 2 ст в фазі затихаючого загострення, ЛН 1-2 стадії (один-два) переважно за обструктивним типом. Професійний характер захворювань, а також причинно-наслідковий зв`язок між їх виникненням у позивача та умовами праці, створеними відповідачем, підтверджується Актом розслідування професійного захворювання (отруєння) від 22.07.2002 № 245 та Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.10.2013 №94. На сьогодні позивач, згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках наданні медичної та соціальної допомоги від 28.11.2019, має шістдесят відсотків втрати професійної працездатності (за сукупністю). Професійні захворювання, які отримав позивай під час своєї трудової діяльності, негативно впливають на його повсякденне життя: він відчуває себе неповноцінною людиною через постійний біль, неможливість виконувати прості побутові задачі, пов`язані із фізичним навантаженням. За таких обставин [PERSON] вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що позивач зазнав ушкоджень одразу двох життєво важливих систем організму - опорно-рухової та дихальної - сторона позивача вважає достатнім розміром такого відшкодування суму у 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень з розрахунку 600 грн. за один відсоток втрати працездатності. Відповідачем за №10/286 від 18.03.2020 року надано відзив, в якому зазначено, що ДП «Торецьквугілля» позовні вимоги визнає частково. Так, позивачем необґрунтовано факт завдання моральної шкоди, також не надано доводів, які б обґрунтували розмір шкоди, у зв`язку з чим не можливо встановити з яких міркувань він виходив визначаючи розмір заподіяної шкоди саме у 36000 грн. Враховуючи Аналіз ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку із ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, склалася усталена практика відшкодовувати моральну шкоду із розрахунку 300 грн. за 1% втрати працездатності, у зв`язку з чим на його думку позовні вимоги повинні бути задоволені в сумі 18000 грн. Позивач та його представник до суду не з`явилися, надали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача до суду не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Судом встановлено, що [PERSON] з відповідачем ДП «Торецьквугілля» перебував у трудових відносинах з 18.11.1986 по 04.06.1987 - учнем гірничого робітника очисного забою з повним робочим днем на підземній роботі. З 05.06.1987 по 21.08.1987 - позивач був гірничим робітником очисного забою підземним з повним робочим днем на підземній роботі. З 12.04.1989 по 30.09.1995 - позивач був гірничим робітником очисного забою підземним з повним робочим днем на підземній роботі. З 20.03.1996 по 25.12.2002 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем у якості гірничого робітника очисного забою II підземний з повним робочим днем на підземній роботі. З 26.12.2002 по 30.06.2011 позивач був гірничим робітником очисного забою II підземний з повним робочим днем на підземній роботі за висновком ЛКК. Звільнений за станом здоров`я згідно із висновком ЛКК за статтею 40 п.2 КЗпП України і як пенсіонер за стажем з виплатою допомоги. За час роботи на підприємстві позивач отримав професійні захворювання: хронічну вертеброгенну п/к радикулопатію; пневмоконіоз \t/t 1/1), ускладнений 2 ст в фазі затихаючого загострення, ЛН 1-2 стадії (один-два) переважно за обструктивним типом. Професійний характер захворювань, а також причинно-наслідковий зв`язок між їх виникненням у позивача та умовами праці, створеними відповідачем, підтверджується Актом розслідування професійного захворювання (отруєння) від 22.07.2002 № 245 та Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.10.2013 №94. На сьогодні позивач, згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках наданні медичної та соціальної допомоги від 28.11.2019, має шістдесят відсотків втрати професійної працездатності (за сукупністю). Професійні захворювання, які отримав позивай під час своєї трудової діяльності, негативно впливають на його повсякденне життя: він відчуває себе неповноцінною людиною через постійний біль, неможливість виконувати прості побутові задачі, пов`язані із фізичним навантаженням. За таких обставин [PERSON] вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно доданих до позовної заяви документів, факт отримання зазначених захворювань підтверджений висновком центральної лікарсько-експертної комісії №38/857 від 22.10.2019 року та випискою «Інститута медицини праці імені Ю.І, Кундієва Національної Академії медичних наук України» від 31.10.2019 року. Відповідно до довідки серії 12 ААА № 087626 від 28.11.2019 року Обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК м. Краматорськ позивачу встановлено 60 % (40% пневмоконіоз та 20 % хронічна п/к радикулопатія) втрати працездатності за сукупністю. Згідно витягу з акту огляду МСЕК позивач визнаний інвалідом 3-ї групи по профзахворюванню. Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 94 від 17.10.2013 встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є запиленість повітря 30-102 мг/куб.м (ГДК 4-10 мг/куб.м) 40-80% робочої зміни, температура повітря на робочих місцях 28-32 гр.С, при відносній вологості повітря до 90%,швидкість руху повітря до 0,5-2,5 м/сек. 19. Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 245 від 22.07.2002 встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є фізичне перенавантаження, у зв`язку з чим позивача було переведено на іншу роботу. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що саме через небезпечні умови праці позивач отримав професійне захворювання. Сукупність проаналізованих та досліджених судом доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного стану життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. Надані представником позивача докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я [PERSON] і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Судом враховано фактичні обставини справи, характер та обсяг спричинених позивачу моральних страждань, переживанням які відчуває [PERSON] у зв`язку з ушкодженням здоров`я, з врахуванням ступеню втрати працездатності та у зв`язку з професійним захворюванням, а відтак вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 36000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved