Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться на розгляді цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача зазначає, що 30 грудня 2012 року, [PERSON] звернувся до [PERSON] , з проханням надати йому в борг для особистих потреб певну грошову суму. На дане прохання позивач погодився та передав відповідачу грошові кошти у сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів США. Передача грошових коштів була оформлена відповідною розпискою про отримання грошових коштів. Договір позики, в якому [PERSON] виступає позикодавцем, а [PERSON] - позичальником, передбачав строк повернення грошових коштів - до 30 грудня 2018 року. Оскільки відповідач не повернув надану йому грошову суму, після спливу строку встановленого в розписці, позивач спробував попередньо зв`язатись із Відповідачем для можливого узгодження всіх питань позасудовими засобами, але це йому не вдалось, що фактично надало [PERSON] підстави вважати, що [PERSON] взагалі не збирається повертати позичені ним грошові кошти. Грошова сума, яка була передана відповідачу, складає 40 000 \сорок тисяч) доларів США. Відповідно до даних зазначених на офіційному сайті Національного Банку України від 25 квітня 2019р, 100 доларів ША коштують 26.5942 гривень. Відповідно, сума позики в гривневому еквіваленті на час звернення до суду складає - 1 060 000 (один мільйон шістдесят тисяч) гривень. Отже, для позивача, порушення умов договору стало очевидним, що і спонукало остатнього до звернення до суду з позовом про стягнення зазначеної суми. Сторона позивач у судове засідання не з`явилась, матеріали справи містять неодноразові заяви представника Форостенко О.О. про розгляд у відсутність та підтримання заявлених вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву адвоката Форостенко О.О. в інтересах відповідача [PERSON] , до змісту якої останній просить розглянути справу у відсутність. Враховуючи також вимоги ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, розгляд справи здійснено за відсутності сторін без технічного фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.211, 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у судовому засіданні встановлено, що як вбачається з копії розписки від 30.12.2012 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 40 000 доларів США та зобов`язався повернути суму позики до 30 грудня 2018 року. Правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем врегульовуються §1 Глави 71 ЦК України. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Варто зазначити, що приписи визначені у ст. 1047 ЦК України, для подібного виду правочину вимагають письмову форму його вчинення. При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 1047 вищезазначеного кодексу, у якості підтвердження наявності укладення договору позики, стороною може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 2 цієї статті передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, в ході судового розгляду судом не було встановлено, факт наявності оригіналу боргової розписки у позивача, що є підтвердження наявної заборгованості та невиконання зобов`язання позичальником. Так, позивачем, на переконання суду, не виконаний процесуальний обов`язок довести ті обставини, на які він покликається як на підставу своїх вимог, зокрема: не доведено факт порушення зобов`язання відповідачем та наявності спірних правовідносин. Суд критично ставиться до наявних заяв, які містяться в матеріалах справи. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем та його представником позовні вимоги не доведені, в зв`язку з цим підстави для задоволення поданого позову відсутні.

Outcome: dismissed