Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в особі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, посилаючись на те, що 27.12.2012 року між Володарською райдержадміністрацією та [PERSON] було укладеного договір оренди землі, за яким Володарська райдержадміністрація надала [PERSON] в оренду земельну ділянку площею 20,2577 га із земель сільськогосподарського призначення, розташовану за межами населених пунктів на території Володарської селищної ради, строком на 5 років, а [PERSON] зобов'язався сплачувати орендну плату в обумовлені договором строки в розмірі 2% від нормативно грошової оцінки землі. 03.04.2013 року вказаний договір був зареєстрований в Реєстраційній службі Володарського РУЮ Донецької області, 28.11.2014 договором про внесення змін до договору оренди, були внесені зміни до п.9 договору оренди землі від 27.12.2012 року, а саме збільшено розмір орендної плати до 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки. 23.02.2018 року, тобто до спливу дії договору оренди землі від 27.12.2012 року, [PERSON], маючи намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, звернувся до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, який на теперішній час є розпорядником земельної ділянки, з листом про поновлення договору оренди землі від 27.12.2012 року строком на 12 років зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, до листа додав додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. Відповідач, в свою чергу, запропонував внести зміни до договору оренди землі від 27.12.2012 року в частині орендної плати, збільшивши її розмір до 12% процентів від нормативно грошової оцінки землі, а після того як не отримав згоду позивач припинив договір оренди землі від 27.12.2012 року. При цьому, всупереч положенням ст.33 ЗУ «Про оренду землі», не повідомив позивача про незгоду поновити договір оренди землі від 27.12.2012 року на умовах позивача. Таким чином, посилаючись на недотримання відповідачем порядку поновлення договору оренди землі, визначеного ст.33 ЗУ "Про оренду землі", просив поновити договір оренди землі від 27.12.2012 року, укладеного між Володарською райдержадміністрацією та [PERSON] на 14 років зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від нормативно грошової оцінки землі. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 10.05.2018 року прийнято до розгляду у спрощеному позовному провадженні та відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Сторонам визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень. 11.06.2018 року відповідач надав відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що у зв'язку з недосягненням згоди між ГУ Держгеокадастр у Донецькій області та позивачем з приводу розміру орендної плати за договором оренди землі від 27.12.2012 року, що є істотною умовою договору, переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк припинилося, відповідач, у встановлений законом строк, повідомив позивача про припинення договору оренди землі від 27.12.2012 року. Просив в позові відмовити. 20.08.2018 року представник позивача надав заперечення, зазначивши, що відзив поданий суду з порушенням порядку, встановленого Цивільним процесуальним законодавством України, оскільки до нього не додано документ, що підтверджує надсилання відзиву учасникам справи. У зв'язку з чим просив суд не брати його до уваги під час ухвалення рішення у справі. Крім того, в своїх запереченнях звертав увагу суду не те, що дійсно своїм листом відповідач повідомив позивача про недосягнення згоди щодо змін до договору оренди землі від 27.12.2012 року, однак не повідомив позивача про наявність заперечень щодо поновлення вищевказаного договору оренди на умовах позивача, як того вимагає закон. Просив позов задовольнити. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 22.08.2018 року за клопотанням відповідача розгляд справи здійснено в режимі відеоконференціїї за участі представника відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що умови договору оренди землі від 27.12.2012 року він виконував належним чином: використовував землю за призначенням, вчасно сплачував орендну плату, в розмірі встановленому договором, виготовив технічну документацію, провів нормативно грошову оцінку та ін. Маючи намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі на новий строк, у встановленому законом порядку, звернувся до відповідача з відповідним листом, додав додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. Однак відповідач розпочав перемови щодо внесення змін до договору оренди землі від 27.12.2012 року, запропонував збільшити оренду плату до 12% від її нормативно грошової оцінки. Вважаючи такий розмір орендної плати необґрунтовано високим, він надав протокол розбіжностей, де зазначив розмір орендної плати у 3% від нормативно грошово оцінки землі. Після спливу дії договору, відповідач, не повідомивши про незгоду поновити договір оренди землі від 27.12.2012 року на його умовах, припинив дію договору. Вважав договір оренди землі від 27.12.2012 року укладеним на новий строк на старих умовах, а тому просив суд поновити договір оренди, позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, додав, що при вирішенні питання про поновлення договору оренди землі від 27.12.2018 року одночасно між сторонами вирішувалось питання щодо внесення змін до вказаного договору в частині розміру орендної плати. Зазначив, що позивач, вважаючи, запропоновану відповідачем, орендну плату в розмірі 12% від нормативно грошової оцінки, завищеною і такою, що не ґрунтується на законодавстві, надав протокол розбіжностей до договору про внесення змін до договору оренду землі від 27.12.2012 року. На це відповідач листом повідомив про недосягнення згоди про внесення змін до договору оренди землі від 27.12.2012 року. Проте, ні в цьому ні в іншому листі відповідач не повідомив позивача про наявність заперечень щодо поновлення договору оренди землі від 27.12.2012 року. Враховуючи, що після закінчення строку дії договору оренди 03.04.2018 року, листа від відповідача про заперечення у поновленні договору оренди землі від 27.12.2012 року на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, протягом місця не надходило, а позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, просив поновити договір оренди від 27.12.2012 року. Представник відповідача Буданцева К.М., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що 27.12.2012 року між Володарською райдержадміністрацією та [PERSON] було укладено договір оренди землі строком на 5 років, зареєстрований 03.04.2013 року. Таким чином 03.04.2018 року строк дії договору оренди землі сплинув. В січні 2018 року відповідач звернувся до позивача з листом про погодження істотних умов договору оренди землі - розміру орендної плати, що було викликано змінами до Податкового законодавства, надав договір про внесення змін до договору оренди земельних ділянок. В лютому 2018 року позивач в своєму листі заперечив проти зміни розміру орендної плати, надав протокол розбіжностей до договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки. Також надав заяву про поновлення договору оренди землі від 27.12.2012 року та проект додаткової угоди на своїх умовах. Розглянувши лист [PERSON], йому було надано відповідь, що розмір орендної плати є істотною умовою договору оренди і у разі недосягнення згоди договір може бути розірваний. Крім того, [PERSON] було надано додаткову угоду про поновлення договору оренди землі строком на 7 років зі сплатою орендної плати 12% від нормативно грошової оцінки. На що [PERSON], листом від 03.04.2018 року, повідомив про недосягнення згоди, знов надав протокол розбіжностей. Таким чином, у зв'язку з недосягненням між сторонами домовленості щодо орендної плати переважне право орендаря [PERSON] на укладення договору оренди землі припинилося і листом від 25.04.2018 року йому було повідомлено відповідачем про припинення договору оренди землі від 27.12.2012 року. Просила відмовити в позові в повному обсязі. Представники третьої особи, які не заявляють самостійних вимог, з боку відповідача, Комарова М.М., Мендріна В.В., та діють на підставі довіреності, в судовому засіданні не заперечували проти поновлення договору оренди землі від 27.12.2012 року. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши письмові докази та оцінивши їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв'язку, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч.1 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом ч.2 ст.792 ЦК України, майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст.13 ЗУ «Про оренду землі», під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом встановлено, що на підставі розпорядження голови Володарської райдержадміністрації №809 від 25.12.2012 року, 27.12.2012 року між Володарською райдержадміністрацією та [PERSON] укладений договір оренди землі, за яким Володарська райдержадміністрація передала [PERSON] в строкове платне користування земельну ділянку площею 20,2577 га із земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Володарської селищної ради. 03.04.2013 року відбулася державна реєстрація договору оренди землі від 27.12.2012 року. Відповідно до п.8 вищевказаного договору оренди, договір укладено строком на 5 років і після закінчення його дії [PERSON] має переважне право за інших рівних умов на поновлення договору на новий строк, про що повинен письмово повідомити орендодавця не пізніше 30 днів до закінчення строку дії договору. Пунктом 9 договору оренди передбачено, що орендна плата за договором становить 2% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, інакше - в судовому порядку. Дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено (п.п.36, 37 договору). 28.11.2014 року між Володарською райдержадміністрацією та [PERSON] укладено договір про внесення змін до договору оренди землі від 27.12.2012 року, яким збільшено розмір орендної плати за користування земельною ділянкою до 3% від нормативно грошової оцінки землі. 29.01.2018 року відповідач, в особі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, звернувся до позивача з листом щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки, яким повідомив про необхідність збільшення орендної плати за договором оренди землі від 27.12.2012 року до 12% від її нормативно грошової, додав договір про внесення змін до договору оренди земельних ділянок. Листом від 23.02.2018 року, [PERSON] повідомив відповідача про те, орендна плата в розмірі 12% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки є необґрунтовано високою, а тому повинна справлятись на тих самих умовах, що передбачені договором оренди землі від 27.12.2012 року (зі змінами), тобто в розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Додав протокол розбіжностей №1 до Договору про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 27.12.2012 року. Крім того, листом від 23.02.2018 року [PERSON], на виконання п.8 договору оренди землі від 27.12.2012 року, повідомив відповідача про намір поновити договору оренди землі від 27.12.2012 року строком на 14 років зі сплатою орендної плати в розмір 3% від нормативно грошової оцінки землі, про що надав додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. Переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі після закінчення строку, на який його було укладено, врегульовано ст.33 ЗУ «Про орендну землі». Так, частинами 1-3, 5 ст.33 цього Закону визначено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Таким чином, відповідно до положень ст.33 ЗУ «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Отже, для застосування ч.1 ст.33 ЗУ «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення. Судом встановлено, що орендар [PERSON], подавши 23.02.2018 року, тобто більш ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору оренди землі від 27.12.2012 року, заяву про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, додавши проект додаткової угоди, виконав, зі свого боку, п.8 договору оренди землі від 27.12.2012 року та вимоги ст.33 ЗУ «Про оренду землі». Водночас, ч. 4 ст.33 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. 06.03.2018 року відповідач, розглянувши лист [PERSON] від 23.02.2018 року про поновлення договору оренди землі, надав відповідь про те, що розмір орендної плати за користування земельною ділянкою, переданою в оренду за договором від 27.12.2012 року, має становити 12% від її нормативно грошової оцінки, тобто в максимальному розмірі, визначеному Податковим законодавством України з метою запобіганню виникненню корупційних факторів та уникненню надання переваг одному орендарю перед іншими в частині встановлення розміру орендної плати. Крім того, надав додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, якою передбачив строк дії договору - 7 років, розмір орендної плати - 12% від нормативно грошової оцінки землі, протокол розбіжностей №1 до Договору оренди землі від 27.12.2012 року. 03.04.2018 року [PERSON] надав відповідачу відповідь на лист від 06.03.2018 року та протокол розбіжностей №1 до Договору про внесення змін до Договору оренди земельних ділянок від 27.12.2012 року, визначивши розмір орендної плати за договором оренди землі від 27.12.2012 року - 3% від нормативно грошово оцінки земельно ділянки. 03.04.2018 року строк дії договору оренди землі від 27.12.2012 року сплинув. Отже, на час спливу строку дії договору оренди землі від 27.12.2012 року сторони не досягли домовленості щодо розміру орендної плати. 25.04.2018 року відповідач повідомив позивача про припинення дії договору оренди землі від 27.12.2012 року, у зв'язку з тим, що істотна умова договору оренди землі - розмір орендної плати, не узгоджена сторонами, тим самим орендодавець повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору оренди землі та своє рішення - припинення договору оренди землі. Враховуючи, що позивач [PERSON] належним чином виконуючи обов'язки орендаря за договором оренди землі від 27.12.2012 року, у встановлені строки до закінчення дії договору оренди повідомив ГУ Держгеокадастру у Донецькій області про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, додавши до листа проект додаткової угоди, однак сторони не узгодили істотні умови договору оренди землі - розмір орендної плати, про що ГУ Держгеокадастру у Донецькій області надав заперечення у виді листа, власного проекту додаткової угоди та протоколу розбіжностей, переважне право орендаря [PERSON] на укладення договору оренди землі припинилося, відповідач повідомив про своє рішення - припинення договору оренди землі від 27.12.2012 року. Таким чином суд приходить до висновку, що преважне право орендаря [PERSON] на укладення договору оренди землі на новий строк припинилося, у зв'язку з чим 03.04.2018 року припинилася дія договору оренди землі від 27.12.2012 року. При цьому, відповідач діяв в межах наданих йому повноважень, права позивача порушені не були. Також суд вважає помилковим посилання представника позивача, як на підставу для поновлення договору оренди землі від 27.12.2012 року, на положення ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі», а саме що орендар [PERSON] продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не повідомило його про заперечення у поновленні договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Так, ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності), уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони уклали додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Як було встановлено судом, позивач, реалізуючи переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, використовував процедуру, визначену частинами 1-5 ст.33 ЗУ «Про оренду землі», що передбачає інший порядок, ніж передбачений ч.6 вказаної статті. Також встановлено, що 03.04.2018 року припинив свою дію договір оренди землі від 27.12.2012 року, про що власник земельної ділянки повідомив орендаря [PERSON]. Крім того, додаткова угода про поновлення договору оренди, наявність якої також передбачена ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі» відсутня. У зв'язку з цим, доводи представника позивача [PERSON] на думку суду не ґрунтуються на законі та суперечать обставинам, які знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підстав для поновлення договору оренди землі від 27.12.2012 року, визначених ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі» не існує. Враховуючи, що в ході розгляду справи, не встановлено обставин, що свідчили б про порушення з боку відповідача переважного права орендаря [PERSON] на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, яке підлягало б захисту в розумінні ст.15 ЦК України, суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] про поновлення договору оренди землі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України, та враховуючи, що позивачу відмовлено в задоволенні позову, не відшкодовує понесені ним судові витрати у виді сплати судового збору в сумі 704 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed