Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

В вересні 2013 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Боргова агенція «Пристав», Публічного акціонерного товариства «Банк Русский Стандарт» про визнання дій незаконними, захист прав споживачів та відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.09.2013 року на його адресу від ТОВ «Боргова агенція «Пристав» надійшов лист, відповідно до змісту якого від нього вимагалось погасити заборгованість за кредитним договором № 99633709, який нібито ним укладався з ПАТ «Банк Русский Стандарт» в розмірі 670,41 грн. до 13.09.2013 року, а у разі не сплати буде порушено кримінальну справу. Зазначив, що кредитного договору № 99633709 від 03.09.2012 року він з ПАТ «Банк Русский Стандарт» не укладав, і боргових зобов'язань не має. Вважає, що дії відповідачів порушують його права та Закон України «Про захист прав споживача». Також зазначив, що діями відповідачів йому було нанесено моральну шкоду, яка виражається у переживаннях, стражданнях і розмір якої оцінює у 10000 грн. Через незаконні дії відповідачів він перервав відпустку, поніс матеріальні витрати на придбання квитків на корабель та витрати на перевезення його автомобіля, що становить 4640 грн. Просив суд визнати кредитний договір № 99633709 від 03.09.2012 року неукладеним, визнати дії відповідачів щодо нарахування боргу незаконними, стягнути солідарно з відповідвчів на його користь 10000 грн. моральної шкоди та 4640 грн. матеріальної шкоди та судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача ПАТ «Банк Русский Стандарт» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що позов Договір банківського обслуговування №99633709 укладений Банком з позивачем на підставі наданої та власноручно підписаної заяви позивача від 03.09.2012 р. про приєднання до Договору банківського обслуговування, умови якого визначені Банком в Умовах банківського обслуговування ПАТ «Банк Русский Стандарт» та Тарифах по банківському обслуговуванню. Відповідно до п.1.6.2. підписаної позивачем заяви, складовими і невід'ємними частинами Договору №99633709 є Заява, умови Обслуговування і Тарифи по банківському обслуговуванню, із якими позивач ознайомлений, повністю був згоден, зміст яких розуміє та положень яких зобов'язався неухильно дотримуватись. В зв'язку з тим, що у позивача виникла понадлімітна заборгованість, внаслідок перевищення сум операцій, списаних з рахунку, над доступним залишком ліміту, йому було надано кредит, відповідно до умов Договору №9963709. Загальна заборгованість по Договору №9963709 складає 670,41 грн., з них 631,96 грн. прострочена основна заборгованість та 38,45 грн. прострочені проценти. Вважає, що даний позов є безпідставним та необґрунтованим, поданим лише для того, щоб запобігти цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов'язань. Відповідач представник ТОВ «Боргова агенція «Пристав» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, направив до суду письмові пояснення в яких зазначив, що діяв у межах закону та відповідно до умов договору доручення від 04.09.2012 року. Вважає вимоги позивача не обґрунтовані, а тому просив у позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача ПАТ «Банк Русский Стандарт», дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. Відповідно до положень ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України). Перевіряючи обставини у справі, судом встановлено, що 03.09.2012 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Банк Русский Стандарт» був укладений договір № 99633709 на підставі наданої та власноручно підписаної позивачем заяви про приєднання до Договору банківського обслуговування (а.с.43). Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.1.6.2. підписаної позивачем заяви, складовими і невід'ємними частинами Договору №99633709 є Заява, Умови Обслуговування і Тарифи по банківському обслуговуванню, із якими позивач ознайомлений, повністю згоден, зміст яких розуміє та положень яких зобов'язався неухильно дотримуватись. Згідно п. 1.1.1.-1.1.2. Заяви, банк відкриває позивачу поточний рахунок та надає у користування платіжну картку для здійснення операцій за цим поточним рахунком. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що Договір №99633709 між позивачем та відповідачем ПАТ "Банк Русский Стандарт" було укладено в письмовій формі. Разом з тим встановлено, що даний Договір №99633709 укладений не шляхом підписання єдиного документу, а шляхом направлення заяв позивачем до Банку. таким чином, посилання позивача, що договір № 99633709 ним не укладався є безпідставним та спростовується наявними в матеріалах справи доказами наданих стороною відповідача. Як вбачається з виписок по особовому рахунку (а.с. 44-54) у позивача виникла понад лімітна заборгованість внаслідок перевищення сум операцій, списаних з рахунку, над доступним залишком ліміту, відповідно до умов Договору № 99633709. Судом встановлено, що загальна заборгованість по Договору №99633709 складає 670,41 грн., з них 631,96 грн. прострочена основна заборгованість та 38,45 грн. прострочені проценти Статтею 1069 ЦК України передбачено, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу Також судом встановлено, що під час укладення 03.09.2012 року позивачем договору банк надав позивачу Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту (а.с.68), а також інформацію про всі витрати, що зазначені в інформаційному блоці заяви Клієнта, які позивач підписав, чим надав письмове підтвердження споживача про ознайомлення в повному обсязі з вищевказаною інформацією. Таким чином, позивач отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію, що забезпечило можливість його свідомого і правильного вибору. За таких обставин суд вважає, що Банк виконав зобов'язання щодо зазначення в Договорі інформації щодо умов відкриття, ведення та закриття рахунку, тарифи та всі суми коштів, які Клієнт має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з його обслуговуванням і погашенням, що підтверджується розділом « 3. Режим Рахунку» Умов Обслуговування. Отже, посилання позивача у позовній заяві на те, що банком порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними та необґрунтованими. Судом також встановлено, що 04.09.2012 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт» та ТОВ «Боргова агенція «Пристав» було укладеного договір доручення № 1/04092012. Згідно п. 1.1 Договору ТОВ «Боргова агенція «Пристав» за дорученням ПАТ «Банк Русский Стандарт» приймає на себе зобов'язання за винагороду здійснювати від імені Довірителя допустимі чинним законодавством України та даним Договором дії, спрямовані на повернення простроченої заборгованості фізичних осіб-позичальників. За умовами Договору, а саме п.п.2.2.1 ТОВ «Боргова агенція «Пристав» була наділена наступними правами: здійснювати телефонні переговори з Боржниками; направляти боржникам письмові повідомлення Боржникам про необхідність заборгованості перед банком; проводити особисті зустрічі уповноважених представників ТОВ «Боргова агенція «Пристав» з божниками; інші необхідні, погодженні з банком, дії направлені на стягнення заборгованості. 23.05.2013 р. ПАТ «Банк Русский Стандарт» передав до ТОВ «Боргова агенція «Пристав» дані позивача для здійснення повідомлень про неналежне виконання позивачем зобов'язань за Договором №99633709. Як вбачається з п.13.14. Умов Обслуговування, які відповідно до п. 1.6.2 підписаної позивачем заяви є невід'ємною частиною Договору №99633709, позивач дав згоду на обробку (збирання, реєстрацію, накопичення, зберігання, адаптування, зміну, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізацію, передачу), знеособлення, знищення) його персональних даних (в тому числі даних, що стосуються його здоров'я), на збирання Банком цих персональних даних з будь-яких загальнодоступних джерел, на дії щодо захисту таких персональних даних, на визначення на власний розсуд Банку порядку доступу третіх осіб до персональних даних позивача, а також на дії щодо надання часткового або повного права обробки цих персональних даних іншим суб'єктам відносин (в тому числі іноземним), пов'язаних із персональними даними, в обсязі, визначеному на власний розсуд банку, відповідно до мети, сформульованої в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність Банку для цілей: надання Банком банківських та інших фінансових послуг (крім послуг у сфері страхування), а також здійснення банком іншої діяльності у відповідності до вимог та в порядку, визначеному чинним законодавством України, зокрема але не обмежуючись, виконання зобов'язання щодо ідентифікації клієнтів, оприлюднення (повідомлення) результатів участі в розіграшах та акціях Банку. Отже, згода позивача на обробку його персональних даних Банком та передача таких даних тертім особам є частиною укладеного договору, а тому суд не вбачає порушення прав позивача щодо направлення ТОВ «Боргова агенція «Пристав» вимог з погашення заборгованості, що утворилась. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що відповідачі діяли у відповідності до умов договору доручення від 04.09.2012 року, а тому суд не вбачає порушення прав позивача. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування позовних вимог позивач, вказує на те, що йому було нанесено моральну шкоду, яка виражається у переживаннях та стражданнях, нанесених йому неправомірними діями відповідачів. Разом з тим, позивач в порядку ст. 60 ЦПК України не надав жодних доказів, що підтверджували б вину відповідачів у заподіянні йому моральної шкоди, страждань, внаслідок порушення її прав, що оцінені у 10 000,00 грн. Стосовно вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4640 грн. слід зазначити таке. Статтею 22 ЦК України визначено, перелік майнової шкоди (збитків), які можуть бути заподіяні особі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, витрати позивача на придбання квитків та перевезення автомобіля не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а тому не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги та доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому суд вважає, що такі не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed