Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача КП «Обрій-ДКП», в обгрунтування якого вказав, що 22.10.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір про надання послуг з вивезення побутових відходів. Згідно цього договору відповідач зобов'язувався надавати позивачеві послуги з вивезення побутових відходів, а позивач зобов'язувався своєчасно проводити оплату таких послуг за встановленими тарифами. У зв'язку із відсутністю в необхідності таких послуг, позивач вирішив відмовитися від послуг відповідача і направив йому заяву від 21.04.2014 р., у якій просив не нараховувати йому плату за послуги. Однак відповідач відмовив позивачеві у задоволенні заяви та продовжував нараховувати плату за свої послуги. 12.08.15 р. позивач направив відповідачеві заяву, у якій просив розірвати договір через те, що він не потребує послуг з вивезення побутових відходів, але відповідач залишив і цю заяву без задоволення. Посилаючись на неможливість в позасудовому порядку розірвати укладений між сторонами договір, позивач у своєму позові просив: ●розірвати договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 22.10.2013 р., який був укладений між сторонами по даній справі. У судовому засіданні по справі позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та предявив зустрічний позов до позивача про зобовязання укласти договір на вивезення побутових відходів. В обґрунтування зустрічного позову представник відповідача вказав, що за заявою позивача, укладений між сторонами договір на вивезення побутових відходів був розірваний і починаючи з 16.09.2015 р. позивачеві не нараховується плата за вищевказані послуги. Разом із цим, позивач продовжує проживати за своїм місцем проживання, а тому на підставі рішення Миколаївскої міськради № 28/10 від 16.05.2013 р. «Про затвердження Правил благоустрою, санітарного утримання територій і забезпечення чистоти і порядку у м. Миколаєві», - відмова від виконання вимог цих Правил (зокрема, відмова від укладення договору) субєктами, які є джерелами утворення відходів, розглядається як факт забруднення навколишнього середовища, за яке передбачена адміністративна відповідальність. Посилаючись на це, відповідач у зустрічному позові просив: ●зобов'язати позивача укласти новий договір на вивезення побутових відходів із відповідачем. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.10.2015 р. зустрічний позов був прийнятий та обєднаний із первісним позовом в одне провадження для їх спільного розгляду. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Миколаївської міськради № 28/10 від 16 травня 2013 року були затверджені "Правила благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м.\~Миколаєві". Відповідно до п. 2.24. Правил виробники відходів субєкти господарювання, установи і організації, домовласники або зареєстровані мешканці домоволодінь, зобовязані укладати договори типової форми на послуги з вивезення побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення ) з виконавцем послуг з вивезення відходів, визначеним згідно з чинним законодавством. Порушення правил складування, зберігання, розміщення, транспортування, утилізації, ліквідації і використання відходів тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення. Виконавцем таких послуг на підставі рішення Миколаївської міськради № 754 від 22.08.2013 р., по території Корабельного району м. Миколаєва є відповідач по даній справі - КП «Обрій-ДКП». Із матеріалів справи вбачається, що 22.10.2013 р. між сторонами по справі був укладений договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, відповідно якого відповідач зобовязується надавати позивачеві послуги з вивезення побутових відходів, а позивач зобовязується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1. договору). Пунктами 10.1.- 10.2. договору визначено, що від діє починаючи з 16.09.2013 р. по 15.09.2014 р. Договір вважається таким, що продовжений на такий самий строк та таких самих умовах, якщо за місяць до закінчення строку його дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або його перегляд. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] у своїй заяві від 21.04.2015 р. просив відповідача не нараховувати йому плату за вивезення відходів у зв'язку з його скрутним матеріальним станом, при цьому вимоги про розірвання договору позивач у цій заяві не заявляв. Однак відповідач йому відмовив своїм листом від 30.04.2015 р. Пунктом 5.3 укладеного між сторонами договору було передбачено, що споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів сім'ї на підставі письмової заяви і документа, що підтверджує його відсутність довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби чи відбування покарання. 12.08.2015 р. позивач направив відповідачу заяву про розірвання договору, тобто за місяць до закінчення строку дії договору, як це було передбачено п. 10.2. договору, і на підставі цієї заяви договір між сторонами був розірваний. Судовим розглядом встановлено, що починаючи з 16.09.2015 р. позивачеві не нараховується плата за послуги з вивезення побутових відходів. Вказане підтверджується оглянутими у судовому засіданні повідомленнями з КП «Обрій ДКП» на адресу позивача, у яких відсутні нарахування за період після зазначеної дати. Вищевикладене свідчить про те, що предмет первісного позову фактично відсутній, і права позивача судового захисту не потребують. З цих підстав суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову [PERSON] Суд також не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову виходячи із такого. Однією із загальних засад цивільного законодавства, відповідно до ст. 3 ЦК України, є свобода договору. Зміст свободи договору розкривається у ст. 627 ЦК України, згідно якої відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Виходячи із такого, вимоги за зустрічним позовом про зобовязання укласти договір суд знаходить такими, що суперечать вимогам цивільного законодавства, а тому не можуть бути задоволені. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені відповідачем по первісному позову, компенсуються за рахунок держави, а судові витрати по зустрічному позову йому не вішкодовуються через те, що суд відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Outcome: dismissed