Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 15.12.1989 року по 03.08.2018 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В період проживання однією сім`єю, подружжям було придбано дві квартири які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що 23.04.2019 року, з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, йому стало відомо, що 18.07.2007 року було внесено запис про обтяження квартири [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки, посвідченого Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 18.07.2007 року, іпотекодавець [PERSON] , іпотекодержатель ЗАТ КБ «Приватбанк». Оскільки позивач нотаріально посвідченої згоди на передачу в іпотеку [PERSON] придбаної ними за час шлюбу квартири [ADDRESS] , не надавав, тому просив суд визнати недійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] і ЗАТ КБ «Приватбанк». Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги не визнала, просила застосувати строк позовної давності, про що надала відповідну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду даної справи була повідомлена належно, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направила та відповідно до положень ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлена належно про розгляд справи. Заслухавши пояснення представників позивача [PERSON] , представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Хитрової Л.В., дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] уклали шлюб 15.12.1989 року, який було зареєстровано в відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськвиконкому, актовий запис № 2004. Та 03.08.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (а.с.11). Встановлено, що в період шлюбу позивачем та відповідачем [PERSON] було придбано 2 квартири : квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] . Встановлено, що 18.07.2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №К3Н1GК15006415, предметом якого згідно з п. 7.1, є зобов`язання банку надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 18.07.2007 року по 18.07.2037 року включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 65790 доларів США для купівлі квартири, а також у розмірі 19738,21 доларів США на сплату страхових платежів. (а.с. 21-23). В кінці тексту цього кредитного договору міститься напис вчинений позивачем, в якому зазначено, що позивач дає згоду на укладення позичальником кредитного договору №К3Н1GК15006415 від 18.07.2007 року, одержання позичальником кредитних кошів та їхнього використання відповідно до умов зазначеного договору, а також надання ним у заставу/іпотеку ПриватБанку будь-якого майна, що належить позивачу на праві спільної власності з позичальником (у тому числі: жила нерухомість, місцезнаходження: [ADDRESS] ), з метою забезпечення виконання зобов`язань по зазначеному кредитному договору. У випадку втрати або ушкодження майна, наданого в забезпечення за кредитним договором (повністю або частково), позивач зобов`язується передати Приватбанку в заставу/іпотеку інше майно, достатнє для погашення заборгованості за цим договором. Встановлено, що 18.07.2017 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, предметом якого є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 18.07.2007 року. (а.с. 110) Встановлено, що 18.07.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS] , зареєстрованого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Магдич Т.І. в реєстрі за № 1-3800. (а.с.104-106) В матеріалах справи міститься заява [PERSON] про надання згоди на передачу в іпотеку дружиною [PERSON] придбаної за час зареєстрованого шлюбу квартири [ADDRESS] , а в разі невиконання зобов`язання за кредитним договором надав згоду на відчуження вищезазначеного будинку, посвідчена 18.07.2007 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Магдич Т.І. (а.с. 20). Зі змісту позовної заяви вбачається, що між бувшим подружжям виник спір з приводу розміру частки в праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] . Представник позивача, підтримуючи позов суду пояснив, шо позивач перебував з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, за час спільного проживання набули у власність дві квартири, які знаходять за адресою: [ADDRESS] . В подальшому шлюб було розірвано та у сторін виник спір з приводу квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] уклала кредитний договір, сторони погодили передати в іпотеку квартиру [ADDRESS] , про що позивачем була надана нотаріальна згода, але відповідачем [PERSON] було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] , про що позивач довідався лише 23.04.2019 року, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна № 164676192 від 23.04.2019 року, з якої вбачається, що 18.07.2007 року Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис про обтяження квартири [ADDRESS] , підстава для обтяження - договір іпотеки, посвідчений Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 18.07.2007 року за реєстровим № 1-3799, іпотекодавець [PERSON] , іпотекодержатель ЗАТ КБ «Приватбанк». Проте, позивач нотаріально посвідченої згоди на передачу в іпотеку спірної квартири [ADDRESS] не давав. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» Хитрова Л.В. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, припустивши, що нотаріально посвідчена заява позивача містить помилку, не вірно зазначено адресу предмета іпотеки. Представник АТ КБ «Приватбанк» просила застосувати строк позовної давності, оскільки кредитний договір, іпотечний договір та договір поруки було укладено 18.07.2007 року, зазначила, що позивач у кредитному договорі здійснив напис про надання згоди на укладення [PERSON] кредитного договору та надання в іпотеку будь-якого майна, в тому числі й квартири [ADDRESS] , що належить на праві спільної власності позивачу та відповідачу [PERSON] та на даному аркуші кредитного договору зазначена мета укладення договору, тому позивач знав про існування договору іпотеки, та був обізнаний про предмет іпотеки. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. З ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Аналізуючи надані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем, як другим подружжям, було подано заяву-згоду на передачу спільного майна в іпотеку. Дана заява була нотаріально посвідчення. Суд критично оцінює позицію сторони позивача щодо передання в іпотеку іншої квартири, а не квартири яка зазначена в кредитному договорі (п.7.3.) та в договорі іпотеки квартири. Крім того, укладення Кредитного договору, договору поруки, оскаржуваного договору іпотеки та Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ), - відбувалося в один день, 18.07.2007 року. Однак, зі змісту вказаної нотаріально посвідченої Заяви-згоди на передачу в іпотеку майна вбачається, що позивач надавав згоду на передачу в іпотеку квартири [ADDRESS] ). Отже, суду не надано нотаріально посвідченої заяви позивача на передачу в іпотеку квартири [ADDRESS] . Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні наполягала на відмові в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, про що була подана відповідна заява (а.с.63). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов`язані з фактором часу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач в позовній заяві зазначає, що про обтяження квартири [ADDRESS] , в зв`язку з укладенням його дружиною договору іпотеки, йому стало відомо, лише, 23.04.2019 року, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, суд критично оцінює таку позицію сторони, оскільки зі змісту самого кредитного договору №К3Н1GК15006415 від 18.07.2007 року вбачається, що позивач, як другий з подружжя, надавав згоду дружині на укладення кредитного договору і особисто підписав згоду про передачу в іпотеку квартири [ADDRESS] , що слідує із змісту цього договору. Хоча така згода в кредитному договорі не є тотожною нотаріально посвідченої заяви на передачу в іпотеку другим подружжям спільного майна, однак дану заяву суд розцінює як безперечний доказ обізнаності позивача про предмет іпотеки. Крім того, позивач виступив поручителем перед кредитором за виконання його дружиною [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №К3Н1GК15006415 від 18.07.2007р., де пунктом 7.3. чітко передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека квартири [ADDRESS] ). Надаючи правову кваліфікацію доказам, поданим сторонами з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності.

Outcome: dismissed