Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

04 березня 2020 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача в якому зазначив, що його батьки розірвали шлюб і після розлучення він залишився проживати з матір`ю. Відповідач є його батьком, який сплачував аліменти на його утримання до 18 років. На даний час позивач навчається на ІІ курсі в Миколаївському коледжі транспортної інфраструктури Дніпровського національного університету залізничного транспорту ім.академіка В.Лазаряна до 30 червня 2022 року, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги на навчання. Від матері він отримує кошти, але їх недостатньо, тому змушений звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на період навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до закінчення терміну навчання. Позивач позовні вимоги підтримав, а справу просив розглядати без його участі, про що надав письмову заяву. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, надавши до суду письмову заяву, розгляд справи просив проводити без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи слідує, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Березнегуватським районним управлінням юстиції Миколаївської області (а.с.5). Згідно довідки № 21 від 20 лютого 2020 року, виданої Миколаївським коледжем транспортної інфраструктури ДНУЗТ, [PERSON] є студентом 2 курсу денної форми навчання з 01.09.2019 року і закінчує навчання 30 червня 2022 року (а.с.6). Стаття 198 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. З огляду на викладене, враховуючи обставини, зазначені в ст.182 СК України, а також визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за доцільне задовольнити в повному обсязі позов позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання. Згідно ст.191 СК України суд ухвалює про присудження аліментів від дня пред`явлення позову, тобто з 04 березня 2020 року. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved