Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] та його представник [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Воловецька державна нотаріальна контора, про позбавлення спадкємців права на спадкування по закону. Позов мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20.03.1965 року і після укладення шлюбу проживали у будинку [PERSON], що розташований за адресою [ADDRESS]. [INFO] власник будинку [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на вище зазначений житловий будинок. Спадщину за померлою [PERSON] фактично прийняла її дочка [PERSON], але за життя не оформила документи про право власності на житловий будинок. Від шлюбу позивача та [PERSON] народилося троє дітей: [PERSON], який помер [INFO], [PERSON] та [PERSON] Починаючи з 1988 року [PERSON] тяжко хворіла на гіпертончну хворобу та протягом останніх років свого життя перебувала у безпорадному стані через ряд хронічних хвороб, позивачем витрачалась значна частина його заробітків на лікування дружини, так як протягом останніх років жінка повністю перебувала на його утриманні. Діти [PERSON] та [PERSON] проживали окремо та надавати матеріальну підтримку для купівлі ліків та продуктів харчування для матері відмовлялися, хвору не відвідували, хоча знали про її тяжкі хронічні захворювання. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина, а саме на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS]. Рішенням Воловецького районного суду від 26.08.2005 року встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилася за померлою [PERSON] на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] та встановлено юридичний факт прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] на цей житловий будинок. 13.12.2005 року державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS]. Однак, діти померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до позивача [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2005 року та визнання права власності у порядку спадкування по 1/3 частині. Рішенням Воловецького районного суду від 30.09.2016 року позов задоволено, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом [NUMBER], видане Воловецькою державною нотаріальною конторою 13.12.2005 року [PERSON] щодо успадкування ним житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], визнано за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач [PERSON] пояснив, що постійний догляд та матеріальне утримання за своєї хворою жінкою здійснював тільки він, діти проживали окремо та уникали свого обов?язку доглядати за хворою матір?ю. Також представник позивача зазначив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] станом на момент погіршення стану здоров?я своєї матері [PERSON], а саме протягом двох останніх років, будучи повнолітніми особами мали обов?язок доглядати за непрацездатною матір?ю, однак цього не робили, оскільки не проживали на той момент по місцю прописки, не відвідували її, не здійснювали жодного догляду за [PERSON] та не надавали їй матеріальної допомоги. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, вимоги заявлені в позові вважає необгрунтованими та не підтверджені належними доказами. Факту стану здоров?я спадкодавця [PERSON] не заперечив, однак просив суд врахувати, що на час смерті спадкодавця всі члені сім?ї проживали в одному житловому будинку за адресою [ADDRESS]. Також представник відповідачів надав заяву в якій просив суд у відповідності до ст. 267 ЦК України застосувати позовну давність та відмовити позивачу в задоволенні позову. Представник третьої особи Воловецької державної нотаріальної контори в суд не з?явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить розглянути справу на розсуд суду ( а.с.61). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача пояснили суду, що [PERSON] здійснював догляд за своєю дружиною [PERSON], яка протягом останніх років до своєї смерті тяжко хворіла на гіпертонічну хворобу та ряд супутніх до неї хвороб та потребувала стороннього догляду. [PERSON] останні декілька років не могла виконувати будь-яку фізичну роботу через гіпертонічну хворобу та постійно перебувала у будинку, так як не могла пересуватися самостійно. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20.03.1965 року. Від даного шлюбу народилося троє дітей: [PERSON], який помер [INFO], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] являючись спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину, що відкрилася після смерті своєї матері [PERSON], фактично вступивши у володіння майном. Починаючи з 1988 року [PERSON] протягом останніх років тяжко хворіла на гіпертонічну хворобу та ряд супутніх до неї хвороб, мала ІІ групу інвалідності та потребувала стороннього догляду, що підтверджується виписками з історії хвороби №7556, №3638, №7539 ( а.с. 18-51 ). Згідно зі свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 18.02.2016 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 52) і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. 13.12.2005 року державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS]. Діти померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2005 року та визнання права власності у порядку спадкування по 1/3 частині. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року, норми якого регулювали правовідносини щодо спадщини на час смерті [PERSON], при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Рішенням Воловецького районного суду від 30.09.2016 року позов задоволено, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом [NUMBER], видане Воловецькою державною нотаріальною конторою 13.12.2005 року [PERSON] щодо успадкування ним житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] визнано за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS], визнано за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Ухалою апеляційного суду Закарпатської області від 02.02.2017 року рішення Воловецького районного суду 30 вересня 2016 року залишено без змін. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судом вирішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи дату смерті [PERSON] [INFO], до правовідносин необхідно застосувати положення Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Української РСР. У разі, коли спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК і строк її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Згідно ст.528 ЦК України (в редакції 1963 року) не мають права стати спадкоємцями ні за законом ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь із спадкоємців та зробили замах на їх життя. Не мають права стати спадкоємцями за законом батьки після дітей у відношенні яких вони позбавлені батьківських прав і не були поновлені в цих правах на момент відкриття спадщини, а також батьки і повнолітні діти, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону обовязків по утриманню спадкодавця, якщо ці обставини підтверджені у судовому порядку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Відповідно до вимог статті 81 ч.1, 2 КпШС діти забов'язані піклуватися про батьків і подавати їм допомогу. Утримання непрацездатних батьків, які потребують допомоги, є обов'язком їх повнолітніх дітей. Як вбачається із довідки виданої виконкомом Гукливської сільської ради Воловецького району №277 від 28.02.2017 року, на день смерті [PERSON] в спадковому житловому будинку №234 були зареєстровані чоловік [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 4 Роз'яснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже позивачем та його представником доведено той факт що спадкодавець [PERSON] хворіла, однак під час судового розгляду сторонами не доведено належними і допустимими доказами те, що відповідачі мали можливість надавати спадкодавцю допомогу, проте ухилялися від обов'язку щодо її надання. За таких обставин суд не може дійти висновку щодо усунення відповідачів від спадкування. Так, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Суд критично ставиться до показів свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки [PERSON] являється дружиною позивача і прямо зацікавлена у вирішенні спірного питання на користь позивача, а свідок [PERSON] підтвердила тільки факт стану здоров'я спадкодавця [PERSON], яка потребувала сторонньої допомоги. Дослідивши надані сторонами докази у справі, суд дійшов до висновку, що позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, ці обставини не підтверджені в судовому порядку. Враховуючи те, що в судовому засіданні стороною позивача не доведено, що відповідачі злісно ухилялися від виконання обов'язків по утриманню своєї матері, позовні вимоги про позбавлення їх права на спадкування по закону не можуть бути задоволені. Позовні вимоги про позбавлення відповідачів права на спадкування по закону заявлено більш ніж за 20 років після відкриття спадщини. Однак, представник позивача зазначив, що строк позовної давності не повинен застосовуватися в даній цивільній справі, з тих причин, що її довіритель про порушення свого права дізнався тільки після винесення Воловецьким районним судом 30.09.2016 року рішення, яким було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом [NUMBER], видане Воловецькою державною нотаріальною конторою 13.12.2005 року [PERSON] щодо успадкування ним житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] визнано за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS], визнано за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ч.1 ст. 261 ЦК України. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст.261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З врахуванням зазначеного, позивачем не пропущено строк звернення до суду для захисту його прав. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed