Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]; передачу дитини Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації для встановлення опіки; стягнення з [PERSON] на користь того закладу (або фізичної особи), на утриманні якого буде перебувати дитина, аліментів в розмірі ? частини доходу з усіх видів заробітку для утримання малолітнього [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду. При цьому, посилається на те, що відповідач є матір'ю-одиначкою відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 04 березня 2015 р. працівниками відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України м. Києва малолітнього [PERSON] було доставлено до дитячої клінічної лікарні №5 м. Києва, як дитину, яка знаходилась без належного догляду дорослих. Відповідно до листа Святошинського районного у місті Києві центру соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді від 20.03.2015 р. №119 [PERSON] неодноразово надавались рекомендації спеціалістів центру щодо працевлаштування та про наслідки зловживання алкоголем, однак жодних змін не відбулось. В спілкуванні з сусідами отримано інформацію, що члени родини періодично вживають алкогольні напої, часто з помешкання чутно сварки. Поряд з цим адміністрація комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Святошинського району м. Києва» повідомила, що мати за дитиною необхідного догляду не здійснює, фактично доглядає дитину прабабуся [PERSON] відповідно до інформації адміністрації дошкільного навчального закладу №199 м. Києва, який відвідує малолітній [PERSON], його вихованням займається прабабуся, умови в родині несприятливі, мама вихованням дитини не займається, за період відвідування дитиною дошкільного закладу [PERSON] жодного разу не супроводжувала дитину до садочка, батьківські збори не відвідувала. 11.03.2015 р. за направленням служби у справах дітей малолітнього [PERSON], [INFO], було тимчасово влаштовано до Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького, де він і перебуває на даний час. За повідомленням адміністрації Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького мати дитини [PERSON] під час зустрічі з сином [PERSON] поводить себе байдуже, відвертається від нього, не спілкується з сином.. [PERSON] самоухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток малолітньої дитини. Позитивне вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача забезпечить інтереси малолітньої дитини, створить належні умови для її нормального розвитку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач позов не визнала, посилаючись на те, що позовна заява складається з недостовірних і неправдивих даних, її син завжди був доглянутий, йому приділяється достатньо уваги, турботи нею та членами її сім'ї. Дитину було підступно відібрано від неї та членів її сім'ї. Ніяких конфліктів та негараздів у квартирі, де вона проживає з родиною, не відбувається, а вона не веде паразитичне життя й намагається в силу можливостей надавати сину все необхідне для його розвитку, в чому їй допомагають рідні. Представник відповідача проти позову заперечує з тих же підстав, що і її довірительниця. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечує, пояснивши, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина буде сприяти нормальному розвитку дитини, зі створенням йому належних для цього умов. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, відповідача, показання свідків, з"ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши висновок прокурора, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Судом встановлено, що відповідач по справі є матір'ю-одиначкою відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач по справі разом з своїм сином, батьками та бабусею проживають в [ADDRESS]. 04 березня 2015 р. працівниками відділу кримінальної міліції у справах дітей Святошинського РУ ГУ МВС України м. Києва малолітнього [PERSON] було доставлено до дитячої клінічної лікарні №5 м. Києва, як дитину, яка знаходилась без належного догляду дорослих. 11.03.2015 р. за направленням служби у справах дітей малолітнього [PERSON], [INFO], було тимчасово влаштовано до Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького, де він і перебуває на даний час. В судовому засіданні по даній цивільній справі не знайшло своє підтвердження, що [PERSON] систематично не здійснює за дитиною необхідного догляду, щоб могло призвести до негативних наслідків у вихованні дитини. Дитина регулярно відвідувала дошкільний заклад, будучи доглянутою, нарівні з іншими дітьми приймала участь у навчанні, святах цього закладу. Показання заявлених з боку позивача свідків не можуть слугувати доказами, на підставі яких можна було б задовольнити позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] Так свідок [PERSON] показала, що її дитина та дитина відповідача по справі разом ходили в дитячий садочок й [PERSON] є розвинутою дитиною, з широким світосприйняттям. Водила в садочок та забирала хлопчика з садочка його прабабуся. Про сім'ю хлопчика [PERSON] вона нічого не знає, і хто оплачував за садочок, їй невідомо. Свідок [PERSON], яка є вихователем Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького, де перебуває на даний період часу дитина [PERSON], показала суду, що при перебуванні дитини в закладі він веде себе активно, цікавиться тваринами, рослинами,, малює, знає алфавіт. Його до 14.05.2015 р. відвідувала його мати з прабабусею, але після конфлікту [PERSON] з медсестрою закладу, мати дитини більше не приходить до закладу, їй це заборонено, а продовжує відвідувати хлопчика його прабабуся. У [PERSON] не проявлялось агресії до його рідних. Згідно висновку Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №107-3541/40 від 13.05.2015 р. орган Опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 12, 13). Однак, з даним висновком суд не погоджується, бо не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи, що [PERSON] самоухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток малолітньої дитини. Як вбачається з акту обстеження житво-комунальних умов проживання дітей від 01.04.2015 р., умови для проживання дитини в квартирі [ADDRESS] створені належним чином, у дитини є місце для відпочинку, одяг, дитячі іграшки, санітарний стан квартири задовільний, в квартирі проживає відповідач та її рідні (а.с.9). Як вбачається з копії відповіді Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького від 07.05.2015 р., дитина [PERSON], [INFO], при надходженні до дитячого будинку охайно одягнутий, доглянутий, фізично та психологічно розвинутий, мати дитини його регулярно відвідувала. Як видно з висновку психолога Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького [PERSON] від 07.05.2015 р., дитина [PERSON] позитивно розвинута, і добре близький зі своїми рідними. Той факт, що у цьому висновку психолога зазначається, що хлопчик не говорить про маму, не свідчить про негативні відносини матері з своїм сина, і чому у хлопчина така позиція, у висновку не розкрито. (а.с.35). Суд критично відноситься до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 04.03.2015 р., складеного о/у ВКМД Святошинського РУ ГУ МВС України відносно [PERSON], на який посилається позивач у позовній заяві, бо хлопчик [PERSON] не був підкинутий, покинутий чи знайдений, бо його було забрано по його місцю проживання-з [ADDRESS], як зазначено в акті-загубленим. Між тим, в судовому засіданні встановлено, що дитина не була загублена, перебувала вдома, а такі дії працівника міліції викликають сумніви у законності щодо входження до жилого помешкання, де проживає дитина з своїми рідними, та відібрання дитини (а.с.11). У відповіді начальника Святошинського РУ ГУ МВС України в м Києві від 12.05.2015 р. зазначається, що 04.03.2015 р. при відвідуванні вказаної квартири в ній знаходились у нетверезому стані [PERSON] та [PERSON], за дитиною здійснювала нагляд [PERSON], 1936 року народження, мати також знаходилась в квартирі, поводячи себе дивно, що і стало причиною поміщення дитини до лікарні для подальшої перевірки родини дитини (а.с.0). Вказані документи не узгоджуються між собою по змісту, суд не може їх сприймати як належні докази, а такі дії органу внутрішніх справ викликають сумніви в їх об'єктивності та законності. Сама по собі довідка Київської міської клінічної наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» №345058 від 05.05.2015 р. про перебування з 2007 р. [PERSON] під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом розладу психіки і поведінки внаслідок вживання стимуляторів, синдром залежності не свідчить про негативність будь-яких дій матері відносно дитини, дитина народилася в 2009 р., є здоровою психічно та фізично, відповідач по справі не є хронічним алкоголіком чи наркоманом (а.с.14). [PERSON] не визнавалась повністю чи обмежено дієздатною. Суд не може приймати до уваги особливості характеру відповідача по справі, і не погоджується з позицією позивача в цьому питанні, бо кожна людина наділена такми своїми особливостями характеру з народження, такі ознаки характеру містять сугубо суб'єктивні дані, що не свідчить про неможливість жінки народжувати та виховувати дітей, як би це комусь сторонньому не подобалось, бо такі права людини є природні, які ніхто не може обмежувати, в тому числі й державні органи. [PERSON] виховує дитину без його батька, зареєстрована в Святошинському районному центрі зайнятості як шукаюча роботу (а.с.36). Відповіді Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26.06.2015 р., від 24.01.2014 р. свідчать лише про складання адміністративних протоколів відносно [PERSON] за ст. 181-1 ч.2 КУпАП за заняття проституцією, а не про визнання її винною у цьому правопорушенні, доказів цьому не надано (а.с. 60, 62). Постановою Апеляційного суду м. Києва від 27.05.2015 р. постанову Святошинського районного суду м. Києва від 06.03.2015 р., якою [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, скасовано, провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП (а.с. 37-41). Хоч [PERSON] і відбувала покарання в місцях позбавлення волі по вироку суду від 20.12.2013 р. до 14.07.2014 р., але не за вчинення злочину проти дитини, а за ст. 15 ч.2, ст. 185 ч.2 КК України (а.с.63). Як зазначає дільничний інспектор Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON] в рапорті від 10.08.2014 р., [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі знята з контролю уу зв'язку з позитивною поведінкою (а.с.64). Отже, твердження позивача у позові та його представника в судовому засіданні про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього сина суд оцінює критично і не приймає як належні, оскільки спростовуються вищевказаними доказами по справі та їх аналізом в сукупності. Суд приймає також до уваги, що в період розгляду цивільної справи по суті спору про позбавлення батьківських прав не підтверджено про незацікавленість відповідачки у житті свого сина і її байдужості до його долі. При таких обставинах суд знаходить позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав необгрунтованими, недоведеними та не підлягаючими задоволенню, виходячи з вимог ст. 164 СК України. [PERSON] пояснила, що не відмовляється від сина, бажає забрати його до себе з державного органу, де він утримується, щоб і в подальшому жити єдиною сім"єю з ним. Оскільки [PERSON] не позбавляється батьківських прав, то не можуть бути задоволені й позовні вимоги в частині передачі дитини орану опіки та піклування для встановлення опіки та стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed