Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

В вересні 2016 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, визнання права власності та припинення права власності за [PERSON]В, який неодноразово уточнювався. В останній редакції викладених позовних вимог, позивач просить суд: -встановити факт проживання [PERSON] спільно з [PERSON] в період з січня 2004 року по серпень 2016 року; -припинити право власності [PERSON] на садовий будинок літ. А, що розташований за адресою: Запорізька обл., Запорізький район, смт. Розумівка, СТ «Композит», буд. 106, на земельній ділянці, кадастровий номер 2322188400:04:002:0530, цільове призначення: для ведення садівництва, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.08.2016 року, номер запису: 16066275; -визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] садовий будинок літ. А, загальною площею 72,6 кв.м., що розташований за адресою: Запорізька обл., Запорізький район, смт. Розумівка, СТ «Композит», буд. 106, на земельній ділянці, кадастровий номер 2322188400:04:002:0530, цільове призначення: для ведення садівництва; -в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] право власності на ? частини одноповерхового будинку із монсардою, літ. А, що розташований за адресою: Запорізька обл., Запорізький район, смт. Розумівка, СТ «Композит», буд. 106, на земельній ділянці, кадастровий номер 2322188400:04:002:0530. 09.11.2016 року ухвалою суду за клопотанням позивача залучено [PERSON] в якості відповідача, виключивши її із кола третіх осіб. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в період часу з 1996 року по серпень 2016 року вона проживала з відповідачем [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу, від спільного проживання мають спільну дитину [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. З 2006 р. вони користувались земельною ділянкою як члени дачного кооперативу СТ «Композит», на якій вирішили добудувати будинок, в якому мали намір проживати сімєю. Спірне майно розташоване на земельній ділянці №106 СТ «Композит» для ведення садівництва, площею 0,0668 га. кадастровий номер 2322188400:04:002:0530, за адресою: Запорізька область, Запорізький район, Розумівська сільська рада, яка належить [PERSON] на праві приватної власності. Спірний будинок добудовували з [PERSON] за спільні кошти. Вклад позивача в будівництво та благоустрій спірного майна складався з грошових коштів 20 000,00 грн, які їй подарували її батьки, за рахунок її зарплати та взятих нею в банківських установах кредитних коштів у загальному розмірі 13 500,00 грн, та відсотків, які вона сплачувала. В кінці 2016 року стосунки між сторонами було розірвано. Оскільки на час створення спірного майна - житлового будинку вони з [PERSON] проживали однією сім'єю, мали сумісний сімейний бюджет, який поповнювався за рахунок зароблених ними обома коштів, були пов'язані спільним побутом, то зазначене майно є об'єктом їх спільної сумісної власності. На пропозицію позивача поділити майно в добровільному порядку [PERSON] відповів відмовою. Такі дії відповідача порушують її права та інтереси, тому вона вимушена звернутись до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивачка позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити повністю, зазначивши, що в період часу з 1996 року по 2016 рік [PERSON] з [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Вони мають спільну дитину, проживали всі разом як одна сімя та вели спільне господарство. За цей період часу ними було добудовано будинок, , який на їх думку належить їм на праві спільної сумісної власності, однак зареєстрований за відповідачем [PERSON] Так, представник позивача пояснила, що в 2006 року сторони придбали земельну ділянку площею 0,0668 га, кадастровий номер 2322188400:04:002:0530, що розташована за адресою: Запорізька область Запорізький район, Розумівська сільська рада, СТ «Композит», №106 за 2000 доларів. У звязку з тим, що виникли труднощі із придбанням зазначеної земельної ділянки, дана земельна ділянка була оформлена на сестру [PERSON]В, - [PERSON], яку було прийнято в члени СТ «Композит». В подальшому [PERSON] приватизувала земельну ділянку на своє імя, тому як проводилась приватизація багатьох ділянок і це було вигідніше. Як зазначила позивач, на земельній ділянці був недобудований будинок, який складався з коробки та даху і ніяких умов для проживання в ньому не було. Згодом, [PERSON] і [PERSON] почали будівництво спірного будинку, в який потім і переїхали жити. Позивач постійно працювала, заробляла гроші, внесла свій вклад на будівництво будинку та його ремонт. Доказами на підтвердження зазначених обставин вважає: грошові перекази від батьків, кредитні кошти, взяті в банку. В результаті спільних з [PERSON] робіт з благоустрою будинку, стан будинку значно покращився, було проведено водопостачання, поставлені вікна, добудовано прибудову, зроблені внутрішні роботи та інше. На теперішній час будинок придатний для проживання. Таким чином, не оспорюючи права власності на земельну ділянку, позивач вважає, що даний будинок є обєктом їх спільної сумісної власності з [PERSON], та підлягає поділу в рівних частках між подружжям. Окрім того, обґрунтовуючи позицію [PERSON], її представник посилається на те, що відповідно до ч.1\~ст.17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці члени сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин. Згідно зі ст.74 СК України, якщо чоловік і жінка проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Той факт, що право власності на спірний будинок зареєстровано за [PERSON] позивач не визнає, та просить припинити право власності [PERSON] на вищевказане майно з наступних підстав. На думку позивача, державна реєстрація права власності на спірний будинок проведена незаконно. В своїх поясненнях позивач посилається на те, що відповідно до вимог законодавства, для державної реєстрації права власності на спірний будинок [PERSON] необхідно було надати документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта (декларацію про готовність обєкта до експлуатації), а також технічний паспорт на обєкт нерухомого майна. Однак, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у [PERSON] відсутня декларація про готовність обєкта до експлуатації. Вищевказані обставини свідчать про незаконність державної реєстрації за [PERSON] права власності на спірний обєкт нерухомості. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що позовні вимоги позивача нічим не підтверджені, земельна ділянка та спірне майно не мають ніякого відношення до позивачки, оскільки [PERSON] приватизувала земельну ділянку та оформила право власності на будинок у встановленому законом порядку. Також представник [PERSON] зазначав і про те, що твердження позивача про те, що саме вона із відповідачем побудувала спірний будинок нічим не підтверджено. Протягом всього розгляду справи позивачем надавались суду докази щодо джерела її доходів, однак доказів того, що ці кошти були витрачені саме на будівництво спірного будинку не надано. Разом з тим, представник [PERSON] зазначив, що встановлення факту, що має юридичне значення повинне відбуватись в порядку окремого провадження, тому як у даному випадку немає підстав для позовного провадження. Відповідач по справі [PERSON] позов не визнала, пояснивши що в 2006 році нею було придбано земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок, про що свідчить розписка про передачу грошей попередньому власнику. Як пояснює [PERSON], з часом, до неї зателефонував її брат [PERSON] та попросився пожити в цьому будинку, на що вона йому дала згоду. До переїзду [PERSON] в даному будинку був зроблений ремонт в одній кімнаті, поставлені вікна, батареї, котел, однак все це робила мати [PERSON] В своїх поясненнях відповідачка неодноразово наголошувала на тому, що весь ремонт, який робився в її будинку, робився за рахунок її матері, про що свідчить договір на встановлення пластикових вікон від 22.04.2007 року, укладений від імені Жечевої. Відповідачка по справі, [PERSON]В, не заперечує той факт, що в спірному будинку дійсно проживали та вели побут [PERSON] та [PERSON]Ж, робили косметичний ремонт та доглядали за городом, сплачували членські внески в кооператив. Також [PERSON] пояснила, що позивачка достовірно знала, що земельна ділянка належить не їй, окрім того, зберігала в себе оригінал державного акту. Позивач із [PERSON] тимчасово проживали в спірному будинку виключно зі згоди її, як власника і ніякої домовленості про переоформлення земельної ділянки та будинку на позивача не було. Відповідач [PERSON]В, на неодноразові виклики до суду не з'явився, пояснень не надав. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що факт належності [PERSON] земельної ділянки, що розташована на території Запорізького району Запорізької області в смт. Розумівка, СТ «Композит», буд. 106, підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №055172 від 25.11.2008 року, виданого на підставі розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації №820 від 09.08.2007 року. Право власності [PERSON] набуто в порядку приватизації, як члену СТ «Композит», до якого вона була прийнята 08.09.2006 року. (а.с. 97) Право власності [PERSON] на земельну ділянку не оспорюється позивачем по справі. Належність на час розгляду даної справи на праві власності садового будинку [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 69245151 від 28.09.2016, відповідно до якого вона є власником будинку, що розташований за адресою: Запорізький район, Запорізька область, с/рада Розумівська, «Композит», садівниче товариство, будинок 106. В даному випадку [PERSON] набула право власності на спірний будинок на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке є чинним на час розгляду справи та ніким не скасовано, не оспорено, і зареєстроване у встановленому законом порядку. Посилання представника позивача щодо порушень [PERSON] порядку реєстрації спірного садового будинку є припущенням, та жодним чином не підтверджено в судовому засіданні. Представник позивача, оспорюючи дії державного реєстратора, не звернулась до суду з відповідним позовом, а просить припинити право власності на садовий будинок, в межах заявленого позову, однак суд позбавлений можливості в межах даного позову вирішувати питання, щодо правомірності дій реєстратора, який не є відповідачем по справі. Згідно\~зі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи( ч. 1\~ст. 57 ЦПК України). Частиною 3\~ст. 58 ЦПК України\~визначено, що суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За ч. 2\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ,виникає спір ( ч.3\~ст. 60 ЦПК України). У відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Однак, позивачем не доведено ті обставини, на які вона посилається в позові. Так, посилання позивачки на те, що на земельній ділянці була побудована тільки коробка, а все інше будівництво будинку вони робили самостійно, спростовується технічним паспортом на садовий будинок №106 в СТ «Композит», відповідно до якого, рік побудови даного будинку та прибудови зазначено 1990. ( а.с. 217-221). Суд звертає увагу на те, що вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, а тому відповідач має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою. Доводи позивача про сплату нею членських внесків не свідчать про набуття права власності. Окрім того, [PERSON] також не заперечувала факт сплати позивачкою членських внесків, обґрунтовуючи це тим, що [PERSON] із [PERSON] проживали в спірному будинку та користувались е/енергією, водою. Посилання позивачки на те, що отримані нею від батьків грошові перекази, взяті в банку кредитні кошти були використані на будівництво будинку ніякими доказами не підтверджується. Надані суду в якості доказів товарні чеки на придбання будівельних матеріалів, судом не беруться до уваги, тому як вони не ідентифіковані, а саме: не містять прізвище покупця. Окрім того, судом не виключається той факт, що за час тривалого проживання в спірному будинку, що не оспорюється [PERSON], позивачкою разом із [PERSON] витрачались якісь кошти на придбання будівельних матеріалів для проведення поточного ремонту. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що дійсно [PERSON] та [PERSON] проживали на земельній ділянці №106 в СТ «Композит» однією сімєю, вели спільне господарство, вели будівельні роботи щодо облаштування будинку для житла, а також ті обставини, що вони ніколи на цій ділянці не бачили [PERSON] та її мати. Однак дані покази свідків не беруться судом до уваги, тому як чинним законодавством чітко встановлено порядок набуття права власності на нерухоме майно, а показання свідків не є доказом, який підтверджує правомірність набуття позивачем права власності на садовий будинок. Письмові покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд не бере до уваги, тому як вони не попереджались про кримінальну відповідальність, а відповідно до ст. 159 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі, у тому числі і допитати свідків. Окрім того, в матеріалах справи містяться фотокартки, які також судом не беруться до уваги, тому як вони ніяким чином не підтверджують факт набуття права власності на будинок. Таким чином, судом встановлено, що власником земельної ділянки №106, що знаходиться в СТ «Композит» в Розумівській сільській раді Запорізького району Запорізької області та спірного будинку, що розташований на даній земельній ділянці є [PERSON] Право власності [PERSON], жодним чином не порушує права та інтереси позивача, яка не є власником ні земельної ділянки, ні будинку, розміщеного на ній. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,\~317,\~319,321 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що в позовних вимогах [PERSON] до [PERSON]В, [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя та припинення права власності [PERSON] слід відмовити. Що стосується встановлення факту сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрацію шлюбу, суд прийшов до наступних висновків. За ст. 16 ЦК України, ст. 258 ЦПК України встановлення факту не є самостійним способом захисту цивільних прав у позовному провадженні, а є підставою для виникнення цивільного права, у справі про визнання права власності на майно. З огляду на те, що відсутні підстави для визнання права власності, тому у суду не має підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по серпень 2016 року в рамках цивільного провадження. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed