Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] «Кредитні ініціативи» про визнання припиненою поруку за договором поруки №16-704/2011/П-2 від 31 травня 2011 року, що укладений між ПАТ «БАНК КІПРУ» в особі начальника відділення №1 ПАТ «БАНК КІПРУ» у м.Львові та [PERSON]. В обґрунтування позову покликався на те, що [PERSON] «Кредитні ініціативи», протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме від 21.07.2014 року, не звернулось до позивача з вимогою про сплату заборгованості, з огляду на що, в силу ст. 559 ЦК України, порука за Договором № №16-704/2011/П-2 від 31.05.2011 року була припиненою, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, проте подала заяву 20.04.2017 року, з якої видно, що просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги не заперечує, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник відповідача [PERSON] «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні позов не визнала, заперечували проти його задоволення, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи, оскільки доводи позивача щодо пропуску строку не ґрунтуються на вимогах ч.4 ст.559 ЦК України. Просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за безпідставністю позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, оглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом та матеріалами справи встановлено, що 31 травня 2011 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» в особі Начальника Відділення №1 ПАТ «БАНК КІПРУ» у м. Львові та [PERSON] (Позичальником) був укладений Кредитний договір № 16-704/2011. Згідно цього договору Банк зобовязався надати Позичальнику грошові кошти на придбання нерухомості в сумі 154 741,00 грн., а Позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 16,9% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки визначені даним кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору 31 травня 2011 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» в особі Начальника Відділення №1 ПАТ «БАНК КІПРУ» у м. Львові та [PERSON] (Поручителем) був укладений договір поруки № 16-704/2011/П-2. Згідно п. 1.1. даного договору поруки позивач зобовязався перед Банком відповідати за виконання Позичальником в повному обсязі грошових зобовязань що випливають з Кредитного договору № 16-704/2011 від 31 травня 2011 року. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до п. 3.2. Договору Поруки, дія Договору припиняється після повного виконання Позичальником або Поручителем зобовязань перед Кредитором за Кредитним договором. Договором поруки від 31.05.2011 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Як вбачається з матеріалів справи, 21.07.2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК» що є правонаступником ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] «Кредитні ініціативи» було укладено Договір Факторингу, відповідно до якого відповідачу [PERSON] «Кредитні ініціативи» було передано право вимоги за Кредитним договором № 16-704/2011 від 31 травня 2011 року. 25.07.2014 року [PERSON] «Кредитні ініціативи» було надіслано [PERSON] повідомлення Вх. № 400371, в якій було повідомлено [PERSON], що остання має зобовязання з платежів за кредитним договором 31 травня 2011 року та те, що 21.07.2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК» що є правонаступником ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] «Кредитні ініціативи» було укладено Договір Факторингу, відповідно до якого в [PERSON] «Кредитні ініціативи» було передано право вимоги за Кредитним договором № 16-704/2011 від 31 травня 2011 року, а тому всі платежі за таким договором [PERSON] має здійснюватися на користь [PERSON] «Кредитні ініціативи». Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитом гривні(а.с.13), що 29.08.2014 року [PERSON] було сплачено [PERSON] «Кредитні ініціативи» на погашення заборгованості 200 грн. за Кредитним договором № 16-704/2011 від 31 травня 2011 року. 03.02.2015 року [PERSON] «Кредитні ініціативи» було надіслано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вимогу про досудове врегулювання спору №3004-34 від 03.02.2015 року. А тому суд вважає, що [PERSON] було повідомлено 10 лютого 2015 року, [PERSON] «Кредитні ініціативи» вимогою про досудове врегулювання спору №3004-34 від 03.02.2015 року, в якій було вказано, що станом на 02.02.2015 року загальна сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором становить 161 062 гривні 95 копійок, які позивач має сплатити у строк до 30 днів з дати отримання цієї Вимоги. Однак, у встановлений в вимозі строк заборгованість ні позивальником, ні поручителями не була погашена, внаслідок чого 10.03.2015 року [PERSON] «Кредитні ініціативи» звернулося з позовом до Франківського районного суду м.Львова до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 16-704/2011 від 31 травня 2011 року. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як роз'яснено в п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин відповідно до ч.4 статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, (позиція в численних постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України прийнятих за результатами перегляду судових рішень на підставі ст. 355 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-53 цс 14 (постанова Судової палату у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14), яка згідно з ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою при вирішенні аналогічних справ, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-190 цс 14 (постанова Судової палату у цивільних справах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-190 цс 14), яка згідно з ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою при вирішенні аналогічних справ, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підляже обрахуванню від цієї дати. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] «Кредитні ініціативи» звернулось до позивача, [PERSON] та [PERSON], з вимогою про досудове врегулювання спору лише 03.02.2015 року, та після чого [PERSON] «Кредитні ініціативи» 10.03.2015 року звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 16-704/2011. Отже [PERSON] «Кредитні ініціативи» встановлений новий термін дострокового виконання зобовязання за кредитним договором вимогою, яка була направлена 03.02.2015 року та в межах шестимісячного терміну предявлено позов і до поручителя позивача [PERSON] про стягнення боргу. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що [PERSON] «Кредитні ініціативи» діючи відповідно до умов договору та вимог закону, своєчасно, тобто протягом шести місяців з дня встановлення строку для дострокового погашення кредиту, звернувся до суду з вимогою до поручителя, а відтак доводи позивача щодо пропуску строку не ґрунтуються на вимогах ч.4 ст.559 ЦК України, тому слід відмови позивачу у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed