Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

в вересні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані вона та відповідач по справі [PERSON] .. Відповідач не проживає за вищезазначеною адресою з 2015 року, фактичне його місце перебування невідомо. Комунальні платежі відповідачем не сплачуються, що ставить позивача в скрутне матеріальне становище. У добровільному порядку [PERSON] знятися з реєстраційного обліку не бажає. Враховуючи, що відповідач більше року не проживає за місцем реєстрації, вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, заздалегідь подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій свої позовні вимоги вона підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився та направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову, фактично визнав позов. Ухвалою суду від 27.05.2019 року визнано явку відповідача [PERSON] обов`язковою з метою надання особистих пояснень по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві особистої власності належить [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.1992 року, що підтверджується Реєстраційним посвідченням №5504 від 15.05.1992 року. Згідно відомостей відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної в місті ради № 15345 від 18.09.2018 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту посвідченого директором ТОВ "КК ДОМ.КОМ", [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає на протязі трьох років. Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Гарантуючи захист права власності, закон тим самим надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33, 34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Зазначені матеріально-правові норми за своїм змістом визначають право власника вимагати відновлення свого порушеного права будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Звертаючись до суду з позовом, позивач просила захистити права як власника житлового приміщення шляхом визнання відповідача [PERSON] такими, що втратив право користування житлом в порядку ст.405 ЦК України з огляду на його не проживання в квартирі понад 1 рік. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем визнано позовні вимоги позивача, відповідач не заперечує проти зняття його з реєстраційного обліку, що є свідченням відсутності між сторонами спору про право, та виключають доцільність зняття його з реєстраційного обліку місця проживання за судовим рішенням, оскільки він може самостійно в позасудовому порядку звернутися до відповідного органу з цього приводу. Вказані обставини в їх сукупності приводять суд до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed