Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

В квітні 2018 року позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом до Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, з участю Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, про визнання права на земельну частику(пай), посилаючись на те, що він у період з 1988 року по 1998 рік працював на різних роботах в селянській спілці «Промінь» с.Галузинці, тому, на його думку, являвся членом вказаного колективного сільськогосподарського підприємства, а отже набув відповідного права на земельну частку (пай), однак, відповідний сертифікат та саму земельну ділянку в натурі він не отримав, наданим йому правом не скористався, що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі із викладених у позовній заяві підстав. Представники відповідачів - Деражнянської РДА та Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову і пояснили, що позивач насправді лише перебував у трудових відносинах із КСП «Промінь», і членом товариства не був, тому просили суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на безпідставність позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Так,\~Указом Президента України від 08.08.1995 року за N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"\~визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали та вийшли на пенсію з нього і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними (п. 2 Указу). Право на земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5 Указу). Аналогічні положення в подальшому були затверджені в\~Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06. 2003 року(ст.ст. 1-2). В свою чергу, відповідно до п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Тобто, виходячи з наведеного особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах сільськогосподарського підприємства (в тому числі в разі, якщо така особа є пенсіонером, проте раніше працювала на підприємстві і залишилися його членом); отримання сільськогосподарським підприємством Державного акта на право колективної власності на землю; включення такої особи до списків осіб, долучених до Державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) виникає з часу отримання сільськогосподарським підприємством Державного акта на право колективної власності на землю разом з доданими до нього списками осіб, що мають право на земельну частку (пай). Отже, вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай), суд повинен з`ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання Державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього Державного акта. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, зокрема, на підставі копії трудової книжки серії [NUMBER] та наданої суду архівної довідки від 05.03.2018 року за вих..№128, позивач [PERSON] в період з 1988 по 1998 роки дійсно працював на посаді «їздового» в КСП «Промінь», проте данні про прийняття його саме у члени КСП в справі відсутні. Відповідно до довідки виданої відділом у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вбачається, що відомості про видачу сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я « [PERSON] » в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Деражнянською районною державною адміністрацією (с. Галузинці) не виявлено, в додатку №1 відмітки про включення « [PERSON] » до списку громадян членів КСП «Промінь» с. Галузинці також виявлено не було. Таким чином, оскільки впродовж 1995-1997 років, коли формувалися списки осіб з числа членів колгоспу позивач не був членом колгоспу, тому відповідно не був включений до списку осіб, для отримання земельного паю, а отже, не набув права на земельну частку (пай) при розпаюванні земель. Сам факт трудових відносин позивача, який підтверджується також довідками із місцевого трудового архіву, не свідчить про його членство в КСП і не може бути підставою для набуття ним права на земельну частку пай. Дана позиція також висловлена в листі Верховного Суду України «Про практику розгляду судами земельних спорів» від 01.09.2003 року, в якому вказано, що якщо трудові відносини таких осіб з колективами виникли на підставі трудового договору, а не членства в цьому колективі, то вони не передбачають права на одержання у власність земельної частки (паю). Право на одержання частки землі мають лише члени таких колективів, які залишались у ньому на час приватизації землі. При вирішенні цих питань законодавством не передбачена можливість врахування відроблених особою, яка претендує на отримання земельної частки, трудоднів, виходів на роботу, характеру виконуваної роботи. Такий підхід випливає з норм\~Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», в ч.2 ст.7 якого зокрема вказано, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Тому земля, яка була передана КСП може бути розподілена між його членами. За такого, позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свого перебування в членах КСП «Промінь» на час передання Державного акта на право колективної власності на землю. Разом з тим, в силу ст.\~12, ч.1 ст.\~81 ЦПК України, подання відповідних доказів є процесуальним обов`язком позивача. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області, Галузинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області та з участю Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, про визнання права на земельну частику(пай) є необґрунтованим, тому у його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed