Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Рішенням суду від 17.02.2014 року первісний позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини був задоволений, а зустрічний позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини був залишений без задоволення. 06.08.2013 року представник позивача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі по вимозі, пред'явленій у зустрічному позову про відібрання дитини у позивачки у зв'язку із завданням шкоди здоров'ю дитини. Представник заявника в судовому засіданні підтримав заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне вирішити питання стосовно вимоги про відібрання дитини, виходячи з наступного. Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення у випадку, якщо судом не вирішено питання стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення. Так, за ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Таким чином, підставою для відібрання дитини є наявність небезпеки для життя, здоров'я і морального виховання дитини у разі залишення її у батьків або у одного з них, тобто Особа, яка подала позов про відібрання дитини повинна довести, що у сім'ї другого з батьків, де дитина перебуває, створилися умови, небезпечні для її фізичного чи духовного розвитку. За роз'ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, в т.ч. і щодо позбавлення відібрання дитини, відповідач у зустрічному позову зазначав, що позивачка приховувала обставини захворювання сина [PERSON] на туберкульоз в березні 2013року, не передала цю інформацію в дитячу поліклініку, дійшла до злочину «самолікування» та крадіжки «медичної карти» Єгора з метою унеможливити лікарям встановити наслідки безконтрольного прийому небезпечних ліків, не хвилюючись при цьому про можливу загрозу для дитячого оточення Єгора. Відносно порушення моральних норм посилається на те, що позивачка проживає разом зі своїм співмешканцем, а на реєстрацію та проживання надмірної кількості людей в квартирі за місцем проживання позивачки. Заперечуючи проти зустрічного позову, позивачка посилалась на те, що твердження відповідача щодо умов для проживання та лікування дитини являються неправдою, не підтверджуються жодними доказами. Вказувала, що проживає в комфортній, двокімнатній квартирі, чотириповерхового будинку у центрі Києва з сучасним ремонтом, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. В квартирі мешкає із мамою, яка не працює та допомагає з дитиною. Її сестра проживає окремо із своїм чоловіком. Дані обставини підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] Щодо медичної картки, то регламенту її зберігання немає, картка може знаходитись як у хворого, так і в реєстратурі поліклініки. Позивачка забрала картку з поліклініки на час лікування дитини в іншому лікувальному закладі, оскільки вона, піклуючись про стан здоров'я дитина, регулярно проходить всі необхідні та додаткові медичні огляди, що підтверджується медичною документацією. Такі пояснення позивачки відповідачем не спростовані та підтверджуються наявними у справі доказами, зокрема медичними довідками, наданим як позивачкою, так і відповідачем. За наданим висновком №108-672/01 від 23.01.2014 року органом опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відібрання дитини вважає, що відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог. Оцінюючі встановлені працівниками органу опіки та піклування обставини суд враховує відсутність порозуміння обох батьків на спільне виховання дитини. Крім того, на даний час відповідач утримує дитину в своїй сім'ї, перешкоджаючи без будь-яких правових підстав у спілкуванні та участі позивачки у вихованні дитини. За таких обставин зустрічний позов в частині відібрання дитини є передчасним та не містить достатніх правових підстав та виходить з того, що відповідач не зазначив обставин та не навів безспірних доказів, які б свідчили про небезпеку для життя, здоров'я чи морального виховання дитини. З огляду на зазначене, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині не вбачається.

Outcome: dismissed