Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

02.05.2019 р. ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»(далі за текстом - Товариство, позивач) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі за текстом - відповідач), в якій просить стягнути з нього на користь Товариства заборгованість в сумі 510 177,84 грн., судові витрати по сплаті судового збору, посилаючись на те, що 12.10.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1, також 12.10.2007 р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якої сторони домовились про зміни графіку платежів, згідно умов якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 13 545 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 12.10.2016 р. та сплатити проценти за користування кредитом. 08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк»та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором у кладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Крім того, 16.11.2018 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»було укладено договір № 997/К купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»перейшло право вимоги за кредитним договором у кладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , внаслідок чого ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»замінює Банк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначеному договорі та до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»переходить право вимоги від відповідача повного, належного та реального виконання обов`язків за вищевказаним кредитним договором. Банк повністю та в строки виконав свої зобов`язання за кредитним договором, однак відповідач не виконав умови договору, не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»на загальну суму 510 177,84 грн.Відповідач ухиляється від добровільного погашення заборгованості по кредитним договорам у зв`язку з чим позивач звернувся з зазначеним позовом до суду. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, заперечуючи проти вимог позову, представник відповідача послався на те, що позивачем не доведено належними доказами факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором, оскільки договір про відступлення права вимоги таких відомостей не містить. Крім того, представник відповідача просив суд застосувати позовну давність оскільки ПАТ «Дельта Банк» 03.09.2015 р. було подано до суду позовну заяву про дострокове стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості за спірним кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» скористалося правом на дострокове стягнення заборгованості та пред`явило до відповідача вимогу про повне погашення заборгованості за кредитним договором, проте ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 28.11.2017 р. вказана позовна заява було залишена без розгляду (справа 492/1339/15-ц). Оскільки у відповідності до ст. 265 ЦПК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, тому перебіг позовної давності, що розпочався до подання позову продовжився в загальному порядку, тому строк позовної давності, щодо всього кредитного договору сплив щонайменше 02.09.2018 р., на підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у задоволення позову просив суд відмовити. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що 12.10.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11233608000, також 12.10.2007 р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якою змінено графік платежів та додаткову угоду № 1 до договору якою сторони домовилися про зміну умов договору про реструктуризацію. Відповідно до умов договору ПАТ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в суму 13 545 доларів США, в відповідач зобов`язався повернути наданий кредит не пізніше жовтня 2016 року та сплатити проценти за його користування. Згідно з п. 1.4 Договору, цільове призначення кредиту: придбання автомобілю Daewoo Nexia, 2007 року випуску. Крім того, 12.10.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № 94104 (а.с. 5-23). 08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк»та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором у кладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (а.с. 38-40). 16.11.2018 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»було укладено договір № 997/К купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»перейшло право вимоги за кредитним договором у кладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (а.с. 41-44). 30.11.2018 р. ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» повідомило [PERSON] про зміну кредитора (а.с. 46). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 ".. .боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконавцем. Щодо перебігу позовної давності за вимогами. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Також, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг стоку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За частинами першою, п`ятою ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язані не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сторони кредитного договору встановили строки виконання зобов`язань за щомісячними погашеннями платежів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та спати відсотків. За умовами кредитного договору ПАТ «УкрСиббанк» мав право стягнути кредит до настання терміну користування кредиту - 12.10.2016р., у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, зокрема, при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застуванням права на повернення кредиту достроково. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд України від 09.11.2016р. у справі № 6-2251цс16. У зв`язку з порушенням боржником [PERSON] виконання зобов`язання за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк» використав право достроково вимагати з позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди та відсотків за його користування та виконання інших зобов`язань, передбачених кредитним договором, надіславши 03.09.2015 року до Арцизького районного суду Одеської області позовну заяву до боржника про дострокове повернення кредиту справа (492/1339/15-ц), проте ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 28.11.2017 р. вказана позовна заява було залишена без розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, ПАТ «Дельта Банк» відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту почався 03.09.2015 р. Правонаступник стягувача в кредитному зобов`язанні ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором 02.05.2019 р., тобто після спливу встановленого ст.257 ЦК України загального строку позовної, що є підставою для відмови у позові. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 7652,67 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed