Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

У серпні 2013 року позивач, ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 23.05.2007 року, яка станом на 31.05.2013 року становить 26468,61 грн., що дорівнює 3312,72 доларів США за курсом 7,99 грн. за 1 долар США відповідно до офіційного курсу НБУ від 31.05.2013 року. На підтвердження вимог надав розрахунок, згідно якого заборгованість складається із заборгованості за кредитом 1088,81 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 2006,56 доларів США, штрафу (фіксована частина) 62,58 доларів США, штрафу (процентна складова) 154,77 доларів США. Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, судовий збір у сумі 264,69 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково повідомила, що підтвердження про повідомлення відповідача про наявність у нього заборгованості надати суду не може. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та пояснив, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості у зв'язку із невиконанням ним взятих на себе грошових зобов'язань з посиланням на примірник кредитного договору, наданий до суду позивачем, як на належний на допустимий доказ для застосування цивільно-правової відповідальності відповідача - є абсолютно безпідставним та необґрунтованим. Позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема щодо не виконання ним взятих на себе договором грошових зобов'язань - подавши до суду обґрунтований розрахунок суми позовних вимог. Крім того в Додатку до заяви про відкриття карткового рахунку від 23.07.2007 року відсутній його підпис, з чого можна зробити висновок, що позивач не ознайомлював його з цим Додатком, який не був частиною договору, а отже він не може вважатись належним доказом. Позивач ні у позовній заяві, ні у судовому засіданні не зміг обґрунтувати на чому ґрунтується розрахунок суми боргу та не надав детального розрахунку із якого можна було б зрозуміти, як формувалась заборгованість. Він втратив змогу сплачувати зобов'язання за кредитом з 2008 року, тому вважає що позивач пропустив строк звернення до суду, тобто пропустив строк позовної давності, а заява про поновлення строків при розгляді справи позивачем надана не була, тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Матеріалами справ встановлено, що 23.05.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк Приват Банк, відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" юридична особа ЗАТ КБ ПриватБанк було перейменовано на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] ПРИВАТБАНК, у звязку з чим 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію нової редакції статуту та внесені відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. ПАТ КБ ПРИВАТБАНК є правонаступником всіх прав і обовязків ЗАТ КБ ПриватБанк, та відповідачем [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1100,00 доларів США у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ ПРИВАТБАНК належним чином виконав всі покладенні на нього обовязки, проте відповідач, свої зобов`язання перед ПАТ КБ ПРИВАТБАНК не виконував, чим порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. Зазначені вимоги відповідач на час розгляду справи у суді також не виконав. Зобовязання повинні виконуватись належним чином, згідно з вимогами договору та у встановлений строк, що передбачено ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України. Згідно з наданим до справи розрахунком заборгованості відповідача перед ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, станом на 31.05.2013 року виникла заборгованість за кредитним договором від 23.05.2007 року, яка становить 26469,61 грн., що дорівнює 3312,72 доларів США за курсом 7,99 грн. за 1 долар США відповідно до офіційного курсу НБУ від 31.05.2013 року. На підтвердження вимог надав розрахунок, згідно якого заборгованість складається із заборгованості за кредитом 1088,81 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 2006,56 доларів США, штрафу (фіксована частина) 62,58 доларів США, штрафу (процентна складова) 154,77 доларів США. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд приходить до висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності за заявленими позовними вимогами. Суд вважає, що саме за вказаною підставою слід відмовити у задоволенні позову виходячи з наступного. Пунктом 9.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що Картрахунки відкриті на невизначений термін за винятком настання умов, викладених в п.п. 9.6, 9.7 даних Умов. Згідно п. 9.7. Умов та правил надання банківських послуг - при ненадходженні заробітної плати Держателя на Картрахунок заробітної карти протягом 6 місяців, пенсії або соціальних виплат на Картрахунок пенсійної (соціальної) карти протягом 6 місяців, строк дії відповідної карти не продовжується. Відповідно до п.31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин та Закону України Про захист прав споживача кредитору забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що з 2008 року відповідач [PERSON] втратив змогу сплачувати зобов'язання за кредитним договором, тому саме з цього часу позивач довідався про порушення свого права. Відповідно, позивач дізнався про порушення його прав у 2008 році, але ніяких дій аби їх захистити не приймав. До суду з позовними вимогами про стягнення боргу з [PERSON] позивач звернувся в серпня 2013 року, таким чином, позов було пред'явлено після спливу строку позовної давності. Позивач - банк не заявив суду клопотання щодо поновлення строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку звернення до суду банком з поважних причин. Аналізуючи зібрані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню у повному обсязі, а, отже у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити. Оскільки позивачу необхідно відмовити у задоволені позовних вимог, то судові витрати віднесено на рахунок позивача.

Outcome: dismissed