Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи Управління Держгеокадастру у Лубенському районі, Комунальне підприємство «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», Лубенська обєднана державна податкова інспекція ГУДФС у Полтавській області про визнання права власності на нерухоме майно. Свій позов мотивував тим, що у вересні 2013 року він придбав у [PERSON] нежитлове приміщення (свинарник), який розташований за адресою: тупик Лісовий,2, будинок 2а, с.Клепачі Лубенського району Полтавської області за 140000 гривень. 01 січня 2013 року вступив в дію ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого для подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу необхідно було внести до державного реєстру відомості про право власності на обєкт нерухомого майна, що і було зроблено 20.08.2014 року. Також, для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу необхідно було надати витяг з Державного земельного кадастру про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, на якій розміщений обєкт нерухомого майна, але зробити цього не змогли у звязку з відсутністю необхідного програмного забезпечення, адміністратором якого було ДП «Центр Державного земельного кадастру», оскільки витяг з ДЗК потрібно було переписати у форматі «ХМL». Після розробки ДП «Центр Державного земельного кадастру» необхідного програмного забезпечення було виготовлено витяги з Державного земельного кадастру, але, в подальшому відповідач [PERSON] від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухилився, заявивши, що сторонами усі істотні умови договору виконані, гроші по продажу обєкту нерухомого майна ним отримані, а він протягом 3 років займається господарською діяльністю та користується нежитловим приміщенням (свинарником), де вирощує тварин. Право власності передбачає право набувати, володіти та розпоряджатись своєю власністю, чого він не може зробити у разі ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що порушує його майнові права. Позивач прохає суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 22.09.2013 року нежитлового приміщення (свинарника), загальною площею 2000,3 кв.м., який розташований за адресою: тупик Лісовий,2 будинок 2а, с.Клепачі, Лубенського району Полтавської області, укладений між [PERSON] (продавець), [INFO] та [PERSON] (покупець), [INFO]. Визнати за [PERSON], [INFO] право власності на нежитлове приміщення (свинарник), загальною площею 2000,3 кв.м., який розташований за адресою: тупик Лісовий2, будинок 2а, с.Клепачі, Лубенського району, Полтавської області. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, прохав його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, щодо задоволення позову не заперечує. Представники третіх осіб Управління Держгеокадастру у Лубенському районі, Комунального підприємства «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», Лубенської обєднаної державної податкової інспекції ГУДФС у Полтавській області в судове засідання не зявились, надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі, щодо позовних вимог покладаються на рішення суду. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали, докази справи, вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З розписки наданої [PERSON] [PERSON] 22.09.2013 року (а.с.11) вбачається, що останній передав відповідачу [PERSON] 140000 грн., як оплату по укладанню договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою с.Клепачі, Лубенський район, тупик Лісовий,2 будинок 2а . Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсними. Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу … іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 3 ст. 640 ЦК України (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Із змісту п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, слід враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Позивач стверджує, що вони з відповідачем досягли усіх істотних умов договору, однак, до цих пір, договір нотаріально посвідчувати відповідач не бажає, при цьому не пояснюючи причин своєї відмови позивачеві. Доводи позивача не є обґрунтованими щодо ухилення іншої сторони договору купівлі-продажу відповідача [PERSON] від нотаріального посвідчення угоди, так як будь-яких належних та беззаперечних доказів на підтвердження факту такого ухилення позивачем, відповідно до ст.60 ЦПК України, надано не було. Позивачем було надано лише докази тієї обставини, що для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу необхідно було надати витяг з Державного земельного кадастру про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, на якій розміщений обєкт нерухомого майна, але зробити цього не змогли у звязку з відсутністю необхідного програмного забезпечення, адміністратором якого було ДП «Центр Державного земельного кадастру», оскільки витяг з ДЗК потрібно було переписати у форматі «ХМL». Отже, виникли складнощі при укладанні договору купівлі-продажу нежитлового приміщення не з причини ухилення відповідача від укладання такого договору, а у зв"язку із проблемами присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки, на якому знаходиться об"єкт нерухомості. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11) Верховним Судом України викладена правова позиція, відповідно до якої, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. З позову [PERSON] не вбачається, що його цивільні права, свободи чи інтереси якимось чином порушено, не визнано або оспорено відповідачем [PERSON], який, взагалі, позовні вимоги визнав, тобто позивач у позовній заяві та при розгляді справи не обґрунтував та не надав доказів порушення, невизнання або оспорювання свого права зі сторони відповідача, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed