Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

ПАТ комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] (після реєстрації шлюбу Гринечко) в якому посилається на те, що між [PERSON] та банком 19.10.2005 року укладено договір без номера, згідно якого відповідачка отримала у банку кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, відповідачка станом на 14.01.2014 року має заборгованість в сумі 30038,37 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3707,35 грн. і заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 26330,92 грн. Позивач зазначає, що від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 6708,05 грн., стягнення якої з відповідачки на користь банку було задоволено рішенням Генічеського районного суду від 13.12.2007 року, у зв'язку з чим різниця становить 23330,22 грн. Крім того, відповідачці нараховані штрафні санкції: 500 грн. -штраф (фіксована частина) і 1166,51 - штраф (процентна складова). У зв'язку з цим сума заборгованості, що відповідачка має перед банком становить 24 996 грн.73 коп., яку позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь, а також сплачені судові витрати. Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що [PERSON] кредит у розмірі 5000 грн. в банку не отримувала. Вона дійсно зверталась до банку і заповнила відповідну заяву, але на наступний день працівник банку їй повідомив, що кредит не може бути їй надано, оскільки нею не надано достатніх доказів своєї платоспроможності. В послідуючому їй стало відомо, що грошові суми у вказаному розмірі, були отримані шляхом зловживань працівником банку [PERSON], тому вважала, що до неї ніяких вимог заявлено не буде. Рішення Генічеського районного суду від 13.12.2007 року було постановлене без її участі, у зв'язку з чим вона була позбавлена можливості надавати свої заперечення. Крім того, представник відповідача вважає, що працівник банку [PERSON], яка була стороною в кредитному договорі не має повноважень на його укладення, оскільки працювала на той час економістом. Доказів того, що ця особа була уповноважена на здійснення дій пов'язаних з укладенням договорів з клієнтами від імені банку, позивач суду не надав. Також представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк на звернення до суду, про що подав письмову заяву. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 19.10.2005 року [PERSON] підписала заяву з якої слідує, що вона отримала у банку кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на 14.01.2014 року відповідачка має заборгованість перед банком в сумі 30038,37 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 3707,35 грн. і заборгованості по процентам за користування кредитом - 26330,92 грн. Крім того, відповідачці нараховані штрафні санкції: 500 грн. -штраф (фіксована частина) і 1166,51 - штраф (процентна складова). Заочним рішенням Генічеського районного суду від 13.12.2007 року з відповідачки на користь банку вже було стягнуто 6708 грн.05 коп., кредитної заборгованості у зв'язку з чим сума заборгованості, яку має відповідачка перед банком на даний час становить 24 996 грн.73 коп. Для повного та об'єктивного з'ясування усіх обставин справи, судом від позивача були витребувані докази з яких, зокрема, слідує, що особа, на прізвище [PERSON], яка діяла від імені банку при укладанні договору з відповідачкою займала в цьому банку посаду економіста і була звільнена з роботи за не належне виконання своїх обов'язків. Вказані обставини підтверджується наданими суду копіями наказів від 10.08.2005 та 05.03.2007 років. Доказів того, що [PERSON], працюючи в банку займала посаду економіста, позивач суду не надав. Згідно наказу позивача від 05.03.2007 року [PERSON] дійсно була звільнена за неналежне виконання своїх обов'язків, які були пов'язані саме з порушенням порядку оформлення кредитів. Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", уповноважена особа банку - особа, яка на підставі статуту чи угоди має повноваження представляти банк та вчиняти від його імені певні дії, що мають юридичне значення. Не зважаючи на вимогу суду надати докази, які б станом на 19.10.2005 року підтверджували повноваження [PERSON] на укладення кредитних договорів, такі докази суду надані не були, не зважаючи на те, що у своєму позові позивач стверджував саме про укладення з відповідачкою кредитного договору. Не надання з боку позивача доказів, які б підтверджували повноваження особи банку на укладення договору від 05.03.2007 року, при наявності фактів зафіксованих самим же позивачем, які пов'язані зі зловживанням працівником банку при укладенні ним кредитних договорів з іншими громадянами, позбавляють суд можливості перевірити факт наявності договірних відносин між сторонами, їх взаємні права та обов'язки один перед одним, та наслідки неналежного виконання цих зобов'язань. Не досліджувались ці обставини і при постановленні Генічеським районним судом заочного рішення від 05.03.2007 року. Крім того, ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно роз`яснень в п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 ч. 13ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суди мають виходити того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Як слідує з матеріалів справи, про порушення свого права позивач достовірно знав ще у 2007 році. Дій щодо захисту свого права шляхом звернення до суду на протязі шести років позивач не вчиняв, не зважаючи на те, що рішення суду від 05.03.2007 року не виконувалось. Таким чином, встановлені судом обставини є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed