Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку [NUMBER], третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» про захист прав споживачів та зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Будинок [ADDRESS] перебуває на балансі відповідача. Квартира позивача підключена до водопостачання та обладнана засобами обліку холодної та гарячої води. З грудня 1996 року по травень 2011 року нарахування та сплата за холодну і гарячу воду проводилася згідно показників засобів обліку холодної та гарячої води. З травня 2011 року ОСББ почало нараховувати оплату за холодне і гаряче водопостачання не за показниками засобів обліку, а за тарифами згідно кількості зареєстрованих осіб у квартирі. Вважаючи такі дії відповідача неправомірними звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив суд стягнути з відповідача кошти, сплачені за повірку лічильників в сумі 86,40 грн., зобов'язати відповідача опломбувати та взяти на абонентський облік квартирні засоби обліку (лічильник гарячої води ЛК-15Г МБФИ.407262.000 № 496795 та лічильник холодної води ЛК-15Х МБФИ.407262.000 № 491998), встановлені в квартирі [ADDRESS] та провести перерахунок розміру плати за постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Крім того, просив зобов'язати відповідача укласти з ним договір з врахуванням істотних умов договору, повного переліку послуг, вартості кожної послуги та загальної вартості місячного платежу, зобов'язати відповідача надати для ознайомлення протоколи загальних зборів, фінансові звіти, статут об'єднання та стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 15000 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, пояснюючи, що ОСББ не є виконавцем житлово-комунальних послуг, тому відсутні підстави стягувати з відповідача кошти, витрачені позивачем на повірку лічильника. Щодо вимоги позивача зобов'язати відповідача опломбувати та взяти на абонентський облік квартирні засоби обліку та провести перерахунок розміру плати за постачання холодної та гарячої води і водовідведення, пояснює, що засоби обліку в місцях їх приєднання до трубопроводів повинні бути опломбовані представником виробника і захищені від несанкціонованого втручання в їх роботу, яке може порушити достовірний облік отримання води. Неопломбовані засоби обліку до експлуатації не допускаються, тому не взятий на облік засіб обліку не може бути підставою для перерахунку розміру плати за постачання холодної та гарячої води. Також, заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що позивач сам ухиляється від укладення договору, крім того, його ніхто не позбавляв права знайомитися із відповідними документами, тому зазначені вимоги є необґрунтованими та безпідставними, у зв'язку з чим просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що ПАТ «АК «Київводоканал» здійснює послуги централізованого водопостачання та водовідведення на підставі Договору, укладеного між відповідачем та третьою особою, до зовнішньої поверхні стіни будинку [ADDRESS]. ПАТ «АК «Київводоканал» не укладав та не укладає договори щодо постачання питної води та приймання стічних вод з фізичними особами-споживачами, які мешкають в будинку [ADDRESS], відтак, між ПАТ «Київводоканал» та мешканцями будинку відсутні будь-які прямі взаємовідносини щодо постачання питної поди та приймання стічних вод. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 09.12. 1996 року. Як вбачається з матеріалів справи, будинок [ADDRESS] перебуває на балансі Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку [NUMBER]. Відповідно до ст.ст. 1.6, 2.1 статуту, об'єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між членами об'єднання. Метою створення об'єднання є забезпечення захисту прав його членів, відповідно до пункту 11.1. цього статуту, та дотримання ними обов'язків щодо належного утримання та використання неподільного і загального майна житлового комплексу, забезпечення своєчасного надходження коштів для оплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Завданням та предметом діяльності об'єднання є: · належне утримання будинку та прибудинкової території; · забезпечення реалізації прав власників приміщень будинку на володіння та користування спільним майном членів об'єднання; · забезпечення сприяння членами об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання; · здійснення господарської діяльності для забезпечення власних потреб. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що з травня 2011 року ОСББ почало нараховувати оплату за холодне та гаряче водопостачання не за показниками засобів обліку (лічильниками), а за тарифами згідно кількості зареєстрованих осіб у квартирі. Відповідно до листа ОСББ від 27.01.2014 року для того, щоб сплачувати за використану воду за показниками лічильників необхідно їх перевірити. У період з 11 по 13 червня 2014 року на замовлення [PERSON] ДП «Укрметртестстандарт» проведено повірку засобів обліку. Вартість робіт складала 86,40 грн. Вважаючи, що така повірка мала бути зроблена відповідачем, просив суд стягнути з ОСББ на його користь витрати за повірку лічильника. Правовідносини, що виникають між виробниками/виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відносини у сфері метрологічної діяльності регулює Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Частиною 4 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідно до пункту 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» у квартирі роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об'єднання) - юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна. Згідно статтей 1.6, 2.1 статуту, об'єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між членами об'єднання. Метою створення об'єднання є забезпечення захисту прав його членів, відповідно до пункту 11.1. цього статуту, та дотримання ними обов'язків щодо належного утримання та використання неподільного і загального майна житлового комплексу, забезпечення своєчасного надходження коштів для оплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Враховуючи те, що ОСББ не є виконавцем житлово-комунальних послуг, та не наділений повноваженнями щодо проведення повірки, опломбування та взяття на абонентський облік, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно з п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07. 2005 року № 630 засоби обліку води, встановлені у квартирі, підлягають періодичній повірці. Оскільки, повіркою засобів вимірювальної техніки є встановлення придатності засобів вимірювальної техніки до застосування, то лічильник який не пройшов періодичну повірку, не може застосовуватися як засіб обліку, за яким провадиться оплата за отримані послуги з постачанням води. Згідно з п. 21 Постанови КМУ № 630 від 21.07. 2005 року у разі відсутності у квартирі засобів обліку води плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання. Враховуючи вищевикладене, підстав для зобов'язання ОСББ провести перерахунок розміру плати за постачання холодної та гарячої води і водовідведення на даний час не має. Щодо вимоги позивача зобов'язати укласти договір, слід зазначити наступне. 28.04.2014 року [PERSON] звернувся до ОСББ з заявою про укладення письмової угоди на надання житлово - комунальних послуг, надати йому типовий договір на надання житлово-комунальних послуг. 06.05.2014 року, голова правління [PERSON], відповідаючи на заяву[PERSON] повідомив, що договір між ОСББ та членом об'єднання [PERSON] буде обов'язково укладено у відповідності до вимог статуту та чинного законодавства. Для укладення договору просив надати копії свідоцтва про право власності на квартиру та технічний паспорт. Після надання вищевказаних документів на засідання правління буде розглянуто та затверджено зразок договору та надано його на підпис. Листом від 22.05.2014 року за № 8 [PERSON] повідомив ОСББ про те, що вважає, що відповідач не бажає укладати угоду про надання житлово-комунальних послуг, в листі № 9 від 22.05.2014 року просив надати йому останню редакцію з протоколами, згідно яких були зроблені зміни, протоколи загальних зборів з 01.01.2010 року по даний час з списками присутніх та проголосувавши, фінансові звіти з 01.01.2010 року по даний час з роз шифровкою статей, протоколи засідань правління з 01.01.2010 року по даний час. Листом від 27.05.2014 року ОСББ повідомило [PERSON] про те, що договір буде обов'язково укладено на основі типового договору. Типовий договір вимагає наявність в договорі характеристики приміщення, яка міститься в технічному паспорті. Для отримання пояснень щодо вашої позиції до об'єднання, позиції відносно оплати комунальних платежів та для укладення договору запрошено на засідання правління об'єднання 03.06.2014 року. 17.06.2014 року [PERSON] звернувся до об'єднання з заявою про згоду укласти договір, але на інших умовах, на яку 01.07.2014 року отримав відповідь, про те, що наданий ОСББ договір повністю відповідає типовому договору та запропоновано укласти до 20.07.2014 року даний договір. Вважаючи, що між сторонами не досягнуто згоди що цього питання позивач звернувся до суду. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.19 Закону України» Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України щодо засад свободи договору, свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. В той же час, нормами ЦК України визначено, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. В ч. 1 ст. 19 Закону України» Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Згідно п.4.2 ст.21 Закону виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово - комунальних послуг з дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором. З аналізу ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України» Про житлово-комунальні послуги» випливає,що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Тобто, укладення такого договору є обов'язком сторін. В той же час, відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як зобов'язання особи до укладення відповідного договору. За таких обставин правові підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні. Разом з тим, Верховний Суд України в постанові від 10.10.2012 року в справі № 6-110цс12, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, роз'яснив, що виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України), що в разі невизнання права на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Враховуючи ці обставини, у суду відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача укласти з позивачем Договір про надання послуг. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про надання для ознайомлення протоколів загальних зборів, фінансових звітів, статуту об'єднання, оскільки позивачем не підтверджено належними в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України доказами про відмову відповідача надати йому для ознайомлення такі документи. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року - пунктом 5 передбачено, що обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Незважаючи на вимоги чинного законодавства позивач не надав суду доказів наявності такої шкоди та вини в цьому відповідача, а тому суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди не обґрунтовані та не можуть бути задоволені. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Разом з тим не можна погодитися з вимогою представника відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Дані про те, що представник відповідача [PERSON] був допущен до участі в розгляді справи як особа, яка надає правову допомогу на підставі ухвали суду, відсутні. Представник відповідача [PERSON] діє як представник на підставі довіреності від 03.02.2015 року та договору про надання правової допомоги від 02.02.2015 року, а тому підстав для стягнення цих коштів як витрат на правову допомогу у суду не має.

Outcome: dismissed