Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до відповідачів, в якому просять виселити [PERSON] з дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], із житлового будинку, що знаходиться за адресою: 34500, Рівненська область, м. Сарни, вул. Чкалова, 4а. Позивачами була подана заява про збільшення позовних вимог у справі, зокрема просили виселити [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], із житлового будинку, що знаходиться за адресою: 34500 Рівненська обл., м. Сарни, вул. Чкалова, 4а, належного на праві власності [PERSON], без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог вказують, що в належному позивачу [PERSON] на праві власності будинку зареєстровані невістка [PERSON] з дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Був зареєстрованим також і син позивачів [PERSON] - чоловік [PERSON], який є батьком [PERSON] і [PERSON]- котрий помер 20 лютого 2014 року. Після смерті сина відповідачка постійно чинить позивачам перешкоди в користуванні житловим будинком, псує будинок та унеможливлює спільне з позивачами проживання в будинку. З огляду на що, позивачі звернулися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року в справ: № 572/1387/16-ц позовні вимоги задоволено частково, усунуто [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], перешкоди у здійсненні права користування садибним (індивідуальним; житловим будинком, розташованим в м. Сарни по вул. Чкалова, 4а Рівненської області, який належить на праві власності [PERSON], шляхом вселення. Зобов'язано [PERSON], [INFO], не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні належним [PERSON] житловим будинком з надвірними будівлями по вул. Чкалова, 4а Рівненської області. В задоволенні позовних вимог в частині вселення [PERSON] в будинок по вул. Чкалова, 4а Рівненської області та зобов'язанні [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні вказаним будинком відмовлено, оскільки остання не зверталась до суду з вказаними позовними вимогами. Однак після вселення позивачів в будинок вказують, що відповідачка своєю поведінкою робить проживання в будинку нестерпним, внаслідок чого у відповідачів погіршилося здоровя, підвищується тиск тощо. [PERSON] неодноразово била [PERSON], внаслідок чого остання вимушена була звертатися до поліції та Сарненської ЦРЛ. Відповідачка неодноразово била і дочку позивачів [PERSON] на території господарства по вул. Чкалова, 4а в м. Сарни Рівненської області за те, що дочка сказала їй, щоб вона не чинила перешкод батькам у користуванні будинком. Постановою № 2 від 26 лютого 2016 року по справі про адміністративне правопорушення адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сарненської міської ради громадянку [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді попередження за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 186 КУпАП за те, що [PERSON] відмовилась впускати власників будинку в будинок, що в м. Сарни, вул. Чкалова, 4а. Крім того, живучи в у будинку, відповідачка псує його та робить непридатним для проживання, постійно допускала заборгованість з оплати комунальних послуг, що підтверджується, зокрема, довідкою ТОВ «Рівнегаззбут» № 238 від 23.03.2016 року. За весь час проживання в будинку відповідачка з 2010 року жодного разу не здійснювала поточний ремонт будинку. Внаслідок цього відповідно до Висновку КП «Рівненське ОБТІ» N° 345/513 технічний стан житлового будинку істотно погіршився. Вказаний висновок містить повний перелік численних ушкоджень будинку станом на 30.09.2015 року, яких він зазнав внаслідок псування його відповідачкою та відсутністю догляду за ним з її боку. З огляду на вищевикладене, позивачі вказують, що для відновлення порушених прав позивачів необхідним є виселення відповідача з неповнолітніми дітьми із даного житлового будинку. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та представники позивачів [PERSON] та [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Пояснили, що враховуючи те, що будинок знаходиться в аварійному стані, необхідно виселити відповідача з неповнолітніми дітьми з вказаного будинку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила, що з 2008 року проживала у будинку її покійного чоловіка, що по вул. Чкалова, 4а в м. Сарни Рівненської області. З 2010 року була офіційно зареєстрована за вказаною адресою, доньки також зареєстровані у вказаному будинку. З того часу, коли помер її чоловік з 2014 року, між нею та батьками покійного чоловіка [PERSON] та [PERSON] виникають конфліктні ситуації у звязку з тим, що її не вважають законним співвласником будинку та будь-яким способом намагаються виселити її та дітей з будинку. В 2014 році [PERSON] та [PERSON] зверталися з позовами до суду. Однак, згідно рішень суду відповідач та її діти мають право на проживання у житловому будинку, що по вул. Чкалова, 4а в м. Сарни Рівненської області, оскільки вони на законних підставах там зареєстровані. Проте [PERSON] та [PERSON], всупереч рішенням суду, не впускають її на територію земельної ділянки та будинку. Крім того останні відключили будинок від газопостачання та відрізали електропроводи до будинку аби зробити його непридатним для життя. Таким чином, позивачі створили нестерпні умови для проживання, довели будинок до аварійного стану, скандали провокували позивачі, щоб мати підставу звернення до суду з позовом. Вважає, що вона та її діти мають право на проживання у будинку по вул. Чкалова, 4а в м. Сарни Рівненської області, так як офіційно були зареєстровані у вказаному помешканні. Представник третьої особи Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області в якості органу опіки і піклування служби у справах дітей [PERSON], позов не визнав, пояснив, що позивачі ініціювали звернення до служби щодо неналежних умов проживання дітей у 2016 році, проте умови проживання були задовільні. Відповідач та діти зареєстровані в будинку і мають право користуватися будинком незалежно від того, чи придатний він до проживання. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2008 року в справі № 2-287/08 визнано за [PERSON] право власності за законом на житловий будинок і надвірні будови, розташовані в м. Сарни по вул. Чкалова, 4а Рівненської області після смерті батька [PERSON], який помер 24 квітня 1985 року. Як вбачається з Витягу КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18376276 від 04.04.20008 року, [PERSON] є власником вказаного житлового будинку. Згідно висновку від 30.09.2015 року №345/513 про технічний стан житлового будинку по вул. Чкалова, 4а в м. Сарни Рівненської області експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення їх ремонту. Згідно довідки, виданої Сарненським УЕГГ ПАТ «Рівнегаз» [PERSON], який є власником будинку, за адресою м. Сарни по вул. Чкалова, 4, про те, що за даними абонентної служби даний будинок від системи газопостачання відключений 21.04.2015 року в звязку з заборгованістю в сумі 1596,98 гривень. Згідно постанови №2 по справі про адміністративне правопорушення від 26 лютого 2016 року адміністративна комісія при виконавчому комітеті Сарненської міської ради встановила, що 20.01.2016 року о 18.30 годині [PERSON] відмовилася впускати власників будинку в будинок, що по вул. Чкалова, 4-а в м. Сарни Рівненської області, чим здійснила своє право всупереч встановленого законом порядком, та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 186 КУпАП. Відповідно до якої [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді попередження. Згідно рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року №572/1387/16-ц усунено [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перешкоди у здійсненні права користування садибним (індивідуальним) житловим будинком, розташованим по вул. Чкалова, 4а в м. Сарни Рівненської області, який належить на праві власності [PERSON], шляхом вселення; зобовязано [PERSON], [INFO], не чинити [PERSON], [PERSON] перешкоди в користуванні належним [PERSON] житловим будинком з надвірними будівлями по вул. Чкалова, 4-а, в м. Сарни Рівненської області. Згідно акту державного виконавця від 14 червня 2016 року [PERSON] та [PERSON] вселено в житловий будинок по вул. Чкалова, 4а в м. Сарни Рівненської області, що належить [PERSON], зобовязано [PERSON] не чинити [PERSON], [PERSON] перешкод в користуванні належним [PERSON] житловим будинком. Згідно акту державного виконавця від 22.06.2016 року [PERSON] та [PERSON] повторно вселено в житловий будинок по вул. Чкалова, 4-а в м. Сарни Рівненської області, зобовязано [PERSON] не чинити перешкод в користуванні належним [PERSON] житловим будинком з надвірними будівлями по вул. Чкалова, 4-а в м. Сарни Рівненської області. На неодноразові звернення позивачів до Сарненського відділу поліції висновками від 26 квітня 2015 року, 12 грудня 2015 року, 10 лютого 2016 року, 22 лютого 2016 року, 25 червня 2016 року, 12 липня 2016 року припинено розгляд по їх зверненню. Згідно висновку експерта №55 від 17 березня 2016 року [PERSON] були заподіяні легкі тілесні ушкодження, термін заподіяння таких ушкоджень може відповідати 15 березня 2016 року. Згідно висновку експерта №177 від 01 липня 2016 року [PERSON] були заподіяні легкі тілесні ушкодження, термін заподіяння таких ушкоджень може відповідати 30 червня 2016 року. Згідно висновку експерта №178 від 01 липня 2016 року [PERSON] були заподіяні легкі тілесні ушкодження, термін заподіяння таких ушкоджень може відповідати 30 червня 2016 року. З відповіді ГУ НП в Рівненській області від 20.07.2016 року №5623/24/02-2016 вставлено, що СВ Сарненського відділу поліції ГУ НП проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12016180200000293 від 16.03.2016 року за фактом заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке 25.03.2016 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Згідно відповіді Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації вих..№1-40 від 26.07.2017 року станом на 01.01.2013 року право власності на обєкти нерухомості, які знаходяться в м. Сарни Рівненської області, а саме: квартира [ADDRESS], зареєстровано 1/5 частки за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Рівненською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці 01.11.1995 року згідно розпорядження органу приватизації №13 від 27.10.1995 року, про що зроблений запис в реєстровій книзі бюро по м. Сарни 21-98-1503. Згідно висновку від 30 березня 2017 року по повідомленню [PERSON] встановлено, що [PERSON] не може потрапити до будинку по вул. Чкалова, 4а в м. Сарни Рівненської області, оскільки в ньому замінений замок у вхідних дверях, а її речі знаходилися на вулиці біля цих дверей. [PERSON] пояснила, що даний будинок невістці не належить і вона там не проживає, з цієї причини вона не впускає невістку до даного будинку. Розгляд вказаних матеріалів припинено за відсутності даних про вчинення правопорушення. Також згідно відповіді Сарненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області від 03.04.2017 року №4804/205-17 до Єдиного реєстру досудових розслідувань повідомлення [PERSON] внесене не було, оскільки за результатами даного повідомлення вбачається цивільно-правовий спір, що вирішується в судовому порядку. На звернення [PERSON] від 07.06.2017 року №02/16-930 щодо видачі акту (довідки) підтвердження факту не проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] не відносяться до відання органів місцевого самоврядування. Згідно постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року за позовом [PERSON] до Управління Державної міграційної служби в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобовязання виключити запис реєстрацію місця проживання фізичної особи, а саме [PERSON] та її двох малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року вказану постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року залишено без змін. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтями 116 та 157 ЖК України визначено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до пунктів 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 р. за № 2, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового Кодексу осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Позивачами не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Крім того, виселення з квартири відповідача, як того вимагають позивачі, призведе по порушення прав її неповнолітніх дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.90 року, ратифікована Україною 27.02.91 року, набрала чинності для України 27.09.91 року (далі по тексту - Конвенція), Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї. За ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. За таких обставин, заявлений позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed