Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить визнати незаконними дії [PERSON], приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області, щодо посвідчення: договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 03.04.2015 року за реєстровим номером 366; договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 03.04.2015 року за реєстровим номером 369; договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 02.10.2015 року за реєстровим номером 1449; договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 26.12.2015 року за реєстровим № 1834. Стягнути з приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] на її користь суму заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 1 156 763 грн., суму моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., а також суму сплаченого судового збору. Судом до участі у справі у якості третіх осіб було залучено [PERSON], [PERSON], Службу у справах дітей Холодногірського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політки Харківської міської ради, Службу у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради В подальшому позивач надала суду уточнену позовну заяву з аналогічними вимогами, викладеними у первісному позові, посилаючись на те, що 03.04.2015 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] було посвідчено договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 3 560 доларів США, строком до 03.04.2016 р. Цього ж дня, в забезпечення виконання зобов'язання по поверненню позики, між зазначеними сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений тим же приватним нотаріусом. Відповідно до умов цього договору [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. 02.10.2015 року звернено стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», про що укладено договір купівлі-продажу, яким посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Позивач вважає, що посвідчення вищевказаних правочинів нотаріусом було здійснено з порушенням норм міжнародного та національного права, зокрема з порушенням ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 3, ч. 1, ч. 6 ст. 203 та ч. 3 ст. 209 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», ст. ст. 17, 18 Закону України "Про охорону дитинства", п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про нотаріат», ст. 38 Закону України «Про іпотеку», абзацу 2 підпункту 2.7, підпункту 2.8 пункту 2 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5. Позивач зазначила також, що в результаті неправомірних дій відповідача квартира, яка була єдиним житлом для неї та її малолітньої доньки, вибула з володіння власника поза її волею. У зв'язку з цим, позивачу заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 1 156 763 гривень, що відповідає ринковій вартості квартири. Крім того, їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях у зв'язку з втратою житла для неї та її малолітньої доньки, яку вона оцінює в 50000 гривень. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях (а.с. 113-115 т. 1, а.с. 1-5 т. 2, а.с. 71-73 т. 2). Треті особи [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] до судового засідання не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином. Надали суду письмові заперечення на позов, у яких просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що спірні договори позики та іпотеки, а також договір купівлі-продажу, на які посилається позивач у позові, не оскаржені і є чинними на сьогоднішній час. Підстав для визнання дій нотаріуса незаконними та стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди немає. Жодних складних обставин, що спонукали укласти договори на вкрай невигідних умовах у позивачки не існувало. Всі тяжкі на думку позивача обставини є надуманими (а.с. 58-59, 64-65, 69-70 т. 2). Представники третіх осіб Служби у справах дітей Холодногірського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політки Харківської міської ради та Служби у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політки Харківської міської ради до судового засідання не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином. Від представника головного управління - Департаменту праці та соціальної політики управліня служб у справах дітей надійшла заява, у якій просив розглянути справу у відсутність представника та прийняти рішення на розсуд суду в інтересах дитини (а.с. 83 т. 2). За таких обставин, на підставі ч. 2 ст. 158, ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі у відсутність зазначених осіб, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вислухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив відповідні факти та правовідносини. 03 квітня 2015 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] було посвідчено та зареєстровано у реєстрі за № 366 договір позики, укладений між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник), відповідно до умов якого Позикодавець передав у власність Позичальнику, а Позичальник прийняв валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 3 560 (три тисячі п'ятсот шістдесят ) дол. США 00 центів, та зобов'язався повернути їх Позикодавцеві не пізніше 03 квітня 2016 р. у порядку та в строки, визначені даним Договором, а саме не пізніше 03 числа кожного місяця (а.с. 13-14 т. 1). Крім того, 03 квітня 2015 року у якості забезпечення виконання зобов'язання по поверненню позики, між [PERSON] (Позикодавець, Іпотекодержатель) та [PERSON] (Позичальник, Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 368. Відповідно до умов цього договору [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. Також Договором іпотеки передбачені застереження, які надають Іпотекодержателю право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні Іпотекодавцем сплати чергової частини боргу більш ніж на 5 днів, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» або шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі (а.с. 15-20 т. 1). 05.05.2015 року на виконання вимог договору позики, позивач здійснила повернення частини позики у розмірі 80 доларів США згідно графіка платежів, про що Позикодавцем було надано Позичальнику відповідну розписку про отримання коштів (а.с. 21 т. 1). 26.07.2015 року позивач здійснила 3 (три) перекази по 1960 грн. (платежі за травень, червень, липень) з пропуском строків, встановлених графіком відповідно Договору позики, які відповідно до листа відділення поштового зв'язку № 1 від 31.07.2015 року Позикодавець отримав 29.07.2015 р. особисто. (а.с. 22-25 т. 1). 27.07.2015 року позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою, у якій просила Приватного нотаріуса повідомити Позикодавця про намір Позивача повернути отриману суму позики повністю у розмірі 3 560 доларів США та в цей же день за вих. № 02-24/229 від 27.07.2015 року приватний нотаріус відправила [PERSON] заяву [PERSON] (а.с. 26, 27 т. 1). Листом від 28 липня 2015 року [PERSON] повідомив позивача [PERSON] про порушення нею основного зобов'язання та повідомив про вимогу про усунення нею порушень протягом тридцяти днів сплатити суму боргу у розмірі 9007 доларів США, яка складається з суми основного боргу у розмірі 3480 доларів США та пені у розмірі 5 447 доларів США, в іншому випадку Позикодавець повідомив Позичальника, що прийме рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 28 т. 1). 26 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу Харківської області [PERSON] з повідомленням про не визнання заявленої Позикодавцем суми боргу, яку не можна було вважати безспірною, оскільки вона перевищувала фактично в 3 (три) рази суму позики. Крім того, Позивач просила Відповідача надати рахунок депозиту нотаріуса для перерахування коштів у розмірі 3 480 доларів США на виконання договору позики (а.с. 29 т. 1). 01.09.2015 року за вих. № 02-24/330 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою, у якій просив Приватного нотаріуса повідомити [PERSON] про його намір реалізувати предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] за договором іпотеки від 03.04.2015р. у зв'язку з заборгованістю за договором позики від 03.04.2015р. Зазначеним повідомленням також було запропоновано Позивачу на протязі тридцяти днів, з моменту його отримання, повідомити про свій намір купити предмет іпотеки (а.с. 31 т. 1). 01.09.2015 року приватний нотаріус [PERSON] за № 02-24/262 направила [PERSON] повідомлення про намір [PERSON] реалізувати предмет іпотеки та зазначеним повідомленням також було запропоновано позивачу на протязі тридцяти днів, з моменту його отримання, повідомити про свій намір купити предмет іпотеки, яке [PERSON] отримала 04.09.2015 року (а.с. 32, 33 т. 1). 03.09.2015 року [PERSON] на виконання умов договору позики, здійснила черговий платіж у розмірі 1960 грн. (а.с. 30 т. 1). 15.09.2015 року позивач звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою про визнання договору позики та договору іпотеки недійсними, оскільки такі правочини були укладені на вкрай невигідних та фактично кабальних умовах під впливом тяжкої для неї обставини, суперечать актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства (а.с. 36-39 т.1). 29.09.2015 року позивач рекомендованим повідомленням направила на дресу приватного нотаріуса [PERSON] заяву про існування спору відносно предмета іпотеки та надала копію позовної заяви з відміткою суду про її прийняття. (а.с. 34-35, 40 т. 1). Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.10.2015 року провадження за вищевказаним позовом відкрито та станом на день винесення даного рішення Московським судом не ухвалено рішення по вищевказаному позову (а.с. 41 т. 1). 02.10.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 42-45 т. 1). 26.12.2015 року приватним нотаріусом [PERSON] був посвідчений за реєстровим номером 1834 договір купівлі-продажу належної позивачу квартири між новим власником [PERSON] (Продавець) та [PERSON], діючого від імені [PERSON] (Покупець) (а.с. 53-55 т. 1). 20.01.2016 року було посвідчено за реєстровим номером 28 договір іпотеки укладений між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON], діючого від імені [PERSON] (Іпотекодавець), у якості забезпечення виконання зобов'язання по поверненню позики відповідно Договору позики від 20 січня 2016 року, посвідчених приватним нотаріусом [PERSON] (а.с. 238-240, 243-244 т. 1). Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Так, позивач зазначає, що нотаріусом порушені вимоги ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 203 ЦК України, зокрема представник позивача в судовому засіданні зазначив, що на думку позивача окремі положення договорів позики та іпотеки від 03.04.2015 року в частині встановлення та нарахування штрафних санкцій за невиконання вимог цих договорів суперечать положенням чинного в Україні законодавства, зокрема положенням ЦК України. Пунктом 5 договору позики передбачено, що за прострочення виконання своїх зобов'язань за цим договором позичальник повинен сплатити на користь позикодавця пеню в розмірі 3% від усієї суми позики зобов'язання за кожен день прострочення, починаючи з п'ятого дня. В пункті 8 зазначеного договору зазначено, якщо позичальник прострочить виконання грошового зобов'язання за договором, він, зобов'язаний сплатити на користь позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також триста шістдесят п'ять процентів річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити борг з врахуванням встановлених індексів інфляції, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України встановлено загальні засади цивільного законодавства, зокрема свободу договору. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 269 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За таких обставин, [PERSON] та [PERSON] мали право самостійно визначити та узгодити всі істотні та прийнятні для сторін умови договору, навіть виходячи за межі встановлених ЦК України норм матеріального права. Стосовно посилання позивача на порушення нотаріусом ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме те, що 30-денний термін, встановлений ст. 38 Закону України «Про іпотеку», сплив 03.10.2015 року, що не давало можливості відповідачу посвідчити правочин по відчуженню об'єкта іпотеки 02.10.2015 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Аналогічна норма закріплена в абз. 2 пп. 2.7 п. 2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З викладених норм чітко вбачається, що обов'язок повідомлення Іпотекодавця ([PERSON].) та відповідальність за завдані збитки Іпотекодавцю у зв'язку із його неповідомленням несе виключно Іпотекодержатель, тобто [PERSON], який і повинен нести відповідальність за невиконання ним положення ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», в тому числі невиконання, яке полягає у недотриманні 30-денного строку, якщо таке невиконання призвело до завдання позивачу збитків. Однак, з пояснень представника позивача судом встановлено, що [PERSON] у 30-денний не було виконано прийняті на себе зобов'язання та не було повідомлено нотаріуса про бажання придбати іпотечну квартиру. Крім того, як на одну із підстав свого позову позивач посилається на те, що нотаріус достовірно знаючи про існування спору між боржником та кредитором (іпотекодавцем та іпотекодержателем відповідно) все одно посвідчила правочин про відчуження предмету іпотеки. Так, позивач зазначає, що 29.09.2015 року вона звернулася до відповідача та повідомила про подачу нею до суду позовної заяви, але у зв'язку із тим, що відповідач, начебто, відмовився від прийняття підтверджуючих документів, позивач в цей же день надіслала нотаріусу такі документи рекомендованим листом. Зазначені документи були надіслані рекомендованим листом із описом вкладення, штрих кодовий ідентифікатор - 6111801908576. До позовної заяви позивачем було подано ксерокопію опису вкладення на 3-х аркушах із поштовим штемпелем від 29.09.2015 року. Однак, суду не надано жодного підтверджуючого доказу того, коли саме відповідачем було одержано вищевказане рекомендоване відправлення. З наданого Витягу з офіційного інтернет-сайту УДППЗ «Укрпошта» вбачається, що вищевказане відправлення відповідач не отримував (а.с. 6 т. 2). За таких обставин, станом на 02.10.2015 року (день посвідчення правочину по відчуженню іпотечного майна) відповідач не знав і не міг знати про наявний судовий спір між позивачем та іпотекодержателем. Також необхідно зауважити, що Московським районним судом м. Харкова тільки 08.10.2015 року було відкрито провадження у справі №643/15934/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], тобто через шість днів після посвідчення спірного правочину. Посилання представника позивача на те, що відповідач знала про спір ще 26.08.2015 року, - з дня реєстрації повідомлення, також не можна приймати до уваги. Так, із названого повідомлення вбачається, що позивач повідомляє нотаріуса про свою згоду в добровільному порядку виконати прийняті на себе зобов'язання та просить для цього в порядку ст. 537 ЦК України надати їй рахунок депозиту нотаріуса для перерахування суми позики. З пояснень представника відповідача встановлено, що з приводу цієї обставини відповідачем було роз'яснено позивачу умови відкриття депозитного рахунку згідно Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зокрема було роз'яснено, що позивач повинна повідомити іпотекодержателя про свій намір повернути позику шляхом передачі йому заяви через нотаріуса зі зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, такої заяви від позивача нотаріусу не надходило. Крім того, позивач у позові послалася на те, що вона разом зі своєю донькою - [PERSON], [INFO], постійно проживала в належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS], незважаючи на те, що адресою місця реєстрації позивача у паспорті була визначена адреса проживання її батьків [PERSON] та [PERSON], а саме: [ADDRESS] (а.с. 12 т. 1). В результаті посвідчення відповідачем договору іпотеки квартири без отримання дозволу органу опіки та піклування відбулося порушення майнових (житлових) прав дитини позивача - фактичне позбавлення її житла та укладення іпотечного договору відносно квартири, право на проживання в якій мала малолітня дитина, без попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення та посвідчення такого правочину порушує встановлену ст. 177 СК України заборону. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч. 2-3 ст. 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Згідно ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Відповідно до ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу та договору іпотеки недійсними за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Так, позивач [PERSON] - мати неповнолітньої [PERSON], укладаючи договір позики та договір іпотеки квартири за адресою: [ADDRESS], свідчила, що договором не порушуються права малолітніх та неповнолітніх дітей, а також членів сім'ї, які за законом мають право на користування предметом іпотеки. Передбачене ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. З огляду на наведені обставини, дії [PERSON] під час укладення договору іпотеки не можуть вважатися добросовісними. При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя, не встановлено. Крім того, відповідно до п.п. 1.8 - 1.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за N 282/20595, зі змінами та доповненнями, з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Враховуючи викладене вище та той факт, що позивачем при посвідченні спірного правочину було надано нотаріусу довідку про склад сім'ї та зареєстрованих осіб, з якої нотаріусом було встановлено факт відсутності будь-яких зареєстрованих осіб у квартирі (а.с.186 т. 1) - предметі іпотеки, то нотаріус був вправі посвідчити такий правочин. Також у позові [PERSON] зазначає, що договори були вчинені під впливом тяжкої для неї обставини та на вкрай невигідних умовах. Такою обставиною позивач вважає погіршення стосунків з чоловіком, виховання доньки, замученість, депресію самотності, наявність потреби в грошових коштах. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втртатити житло чи загроза банкрутства та інші обставини для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Жодної тяжкої обставини, з якими законодавець пов'язує можливість визнати правочин недійсним, в ситуації [PERSON] немає. Крім того, позивач вважає, що договір позики містив несправедливі умови, а саме умови щодо неможливості сплатити позикодавцю пені у разі прострочення виконання зобов'язань Позичальником та можливості нарахування індексу інфляції при поверненні суми боргу. Позовні вимоги до нотаріуса як до відповідача можуть бути пред'явлені у випадку необхідності відшкодування шкоди, спричиненої його незаконними діями або недбалістю (ст. 27 Закону України «Про нотаріат»), а також у разі оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Цивільна відповідальність за завдану майнову чи моральну шкоду настає за наявності чотирьох складових неправомірності дій заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинного зв'язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, необхідною умовою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди є наявність самої вини. Так, на момент ухвалення рішення судом договори позики, іпотеки та договори кіпівлі-продажу, про які зазначає позивач у позові, є чинними. На підставі викладеного, суд вважає, що жодних підстав для визнання дій нотаріуса незаконними та стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди немає, позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed