Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

05.02.2015 року Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на слідуючі обставини. Відповідачка є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, веде аморальний спосіб життя, офіційно не працює. Діти - [PERSON], [PERSON] з 03 лютого 2014 року по 31 жовтня 2014 року, в зв'язку з складними життєвими обставинами перебували в Великобурлуцькому районному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в Харківській області, за місцем мешкання протягом останніх двох років матері. На підставі заяви останньої, дітей було повернуто на подальше виховання та проживання матері, в зв'язку із зміною нею місця проживання. 02 грудня 2014 року відповідачка з дітьми переїхала до [ADDRESS], де проживала разом із доньками та співмешканцем [PERSON] 22 січня 2015 року дівчат госпіталізовано до КЗ «Татарбунарська центральна районна лікарня» з тілесними ушкодженнями, які вони отримали від вітчима. Зі слів дітей відомо, що вони зазнавали насилля в сім'ї систематично. Малолітня син від повідачки [PERSON], [INFO], з 2012 року, після розлучення батьків, проживає біля батька [PERSON] в [ADDRESS]. Мати весь цей час не займалась утриманням та вихованням сина. Представник служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з'явилась, направивши до суду заяви про слухання справи у її відсутність, повністю підтримуючи вимоги позову. Прокурор підтримав вимоги позову в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги визнала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до п.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виходячи зі ст.18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (заява № 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Як вбачається з матеріалів справи, а саме копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01.10.2008 року, серії [NUMBER] від 04.07.2006 року та серії [NUMBER] (повторного) від 25.07.2013 року /а.с.6-8/, відповідачка [PERSON] є матір'ю дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відповідно. З акту обстеження умов проживання (а.с.10) вбачається, що [PERSON] власного житла не має, на даний час проживає [ADDRESS]. Будинок потребує поточного ремонту. В будинку безлад і антисанітарія. Діти не доглянуті, у брудному одязі, іграшок та місця для навчання не мають. [PERSON] не працює, запасів продуктів харчування сім'я немає. З висновку органу опіки та піклування Татарбунарської райдержадміністрації Одеської області, рішенням комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації №9 від 24.01.2015 року /а.с.4-5/ слідує, що Татарбунарська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, в інтересах дітей, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], відносно дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Копією характеристики №4, виданої Нерушайською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 02.02.2015 року (а.с.12) підтверджується, що [PERSON], [INFO] на території сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони. Батьки [PERSON] власного житла не мали, зловживали алкоголем. З дитинства [PERSON] не була приучена до ведення господарства та дотримання санітарних норм. Старшу доньку [PERSON], [INFO] відповідачка народила, не перебуваючи у шлюбі. Сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] відповідачка народила у шлюбі з [PERSON], з яким згодом розвелась, забравши з собою дівчаток, в син залишився проживати біля батька. Вихованням хлопчика фактично займається бабуся [PERSON]. Незважаючи на контроль з боку сільської ради, [PERSON] періодично вживала спиртні напої. Діти залишались брудні, недоглянуті, спали на брудних ковдрах. У будинку, де проживає відповідачка з дітьми, не має навіть косметичного ремонту. На зауваження та вимоги щодо забезпечення нормальних санітарних умов проживання дітей мати не реагувала, мотивуючи малим достатком в сім'ї. З довідки виконавчого комітету Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 49 від 02.02.2015 року (а.с.13) видно, що [PERSON], [INFO] зареєстрований та проживає [ADDRESS] та до складу його сім'ї входять: син - [PERSON], [INFO] та мати - [PERSON], [INFO]. З довідки виконавчого комітету Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 50 від 02.02.2015 року (а.с.14)слідує, що [PERSON], [INFO] не зареєстрована, але проживає [ADDRESS] та до складу її сім'ї входять: донька [PERSON], [INFO] народження, донька [PERSON], [INFO] та співмешканець [PERSON], [INFO]. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] року народження та [PERSON], [INFO]. Однак, вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, веде аморальний спосіб життя. В результаті безвідповідального ставлення останньої до виконання своїх батьківських обов'язків, 22.01.2015 року дівчаток госпіталізовано до КЗ «Татарбунарська центральна районна лікарня» з тілесними ушкодженнями, які вони отримали від співмешканця відповідачки, а вихованням та утриманням сина [PERSON], [PERSON] взагалі не займається, дитина проживає біля батька та опікується бабусею. На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, провівши ретельний аналіз можливих наслідків запропонованого заходу, виходячи з найкращих інтересів дітей, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Татарбунарської райдержадміністрації Одеської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки (а.с.4-5), досліджений в судовому засіданні, заяви відповідачки про визнання позову, суд вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] року народження та [PERSON], [INFO], зі стягненням з відповідачки аліментів щомісячно на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину на користь опікуна, прийомних батьків, батьків-вихователів або закладу, де будуть утримуватись діти до повноліття старшої дитини, далі - за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, відповідно до ч.3 ст.183 СК України. При цьому, суд керується вимогами ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України, згідно якої особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ст.ст.180,181 Сімейного Кодексу України [PERSON] зобов'язана утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, тому суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання дітей, з урахуванням вимог ст.182 Сімейного Кодексу України, також задовольнивши вимоги позову у вказаній частині. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, тобто у даному випадку з 05.02.2015 року. Крім того, відповідно до ст.ст.81, 88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь держави судові витрати, від оплати яких було звільнено позивача.

Outcome: approved