Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

20.12.2016 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності на самовільно прибудований балкон-веранду до житлової квартири, розташованої за адресою: Харківська область, м. Первомайський, 3 мікрорайон[ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею вищевказаної квартири. У грудні 2014 року при перевірці газових приладів працівниками Зміївської філії ПАТ «Харківгаз» позивачу було повідомлено, що її відключать від систем газопостачання у звязку з тим, що вона порушує умови техніки безпеки, а саме вивішує білизну з метою сушки в безпосередній близькості до газової плити. З метою вирішення вказаної ситуації позивач звернулася до відповідача. Для вирішення питання узаконення самовільно побудованого балкону позивачем був отриманий технічний висновок щодо відповідності перепланування будівельним нормам та правилам після чого позивач звернулася до відповідача для отримання згоди на збереження вказаного обєкту, однак отримала відповідь від 05.05.2016 року, в якій відповідач, посилаючись на діюче законодавство, відмовив у наданні такого дозволу, що на думку позивача порушує її права, у звязку з чим вона звернулася до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивач заявлені нею позовні вимоги підтримала у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві. Доказів звернення до нею Зміївської філії ПАТ «Харківгаз» щодо порушення умов техніки безпеки не надала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суд заяву разом зі своєю довіреністю від 20.01.2017 року, в якій просив слухати справу за відсутності представника відповідача (а.с.41-42), щодо позовних вимог просив суд відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у письмовому запереченні відповідача та приєднаних до матеріалів справи (а.с.33-34). Підставою для відмови у задоволенні позову відповідач вважав те, що позивач при самовільному переплануванні квартири не отримав у встановленому законом порядку відведення земельної ділянки, на якій знаходиться побудований балкон, а також те, що позивач порушила існуючі правила утримання жилих будинків. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Позивач є власником квартири №38 у будинку №39 у 3 мікрорайоні у м. Первомайський Харківської області на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим №4174 (а.с.7) та зареєстрованого у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.01.2005 КП «Первомайське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 8912833, що підтверджується відповідним витягом №6323433 від 26.01.2005 року (а.с.8). Суду доказів належності будинку, де знаходиться вказана квартира, до комунальної власності територіальної громади м. Первомайський Харківської області надано не було, однак обидві сторони не заперечували вказаний факт і що частково підтверджується копією листа погодження до висновку №087/15 від 15.10.2016 року, в якому як балансоутримувачем будинку було зазначено КП «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач самовільно побудувала до належної їй квартири, яка знаходиться на першому поверсі будинку №29 у 3 мікрорайоні балкон, влаштувала у несучій стіні двері замість віконного пройому, що підтверджується копією технічного паспорту від 12.10.2015 року, зроблено фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.9-10). За вказані дії позивач була притягнута до адміністративної відповідальності відповідно до постанови №7 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Первомайської міської ради Харківської області від 29.10.2015 року за ст. 150 КпАП України та на неї був накладений штраф у розмірі 51,00 грн. Вказана постанова набрала законної сили, у судовому порядку оскаржена не була, а позивач [PERSON] самостійно сплатила штраф, призначений за вказаною постановою (а.с.11-12). З метою підготовки документів для збереження вказаної прибудови позивач отримала висновок про технічний стан будівельних конструкцій її житлового будинку після побудови нею самовільного приміщення, зроблений експертом [PERSON], відповідно до якого порушень несучої стіни будинку при прибудові балкону зроблено не було, новий прибудований балкон має власні фундаментні та огороджуючи конструкції, зроблене перепланування не призвело до зниження несучої здатності стінових панелей та просторової жорсткості каркасу будинку (а.с.16-28). Таким чином, вказаним висновком засвідчено, що на даний час порушень будівельних норм та правил з боку позивача щодо самовільно побудованого приміщення не має, а вказана прибудова має фундамент на землі, яка належним чином позивачу виділена не була. 05.05.2016 року позивач отримала від відповідача відповідь на своє звернення за №Г/205/01-14, в якому відповідач взагалі відмовив їй у розгляді вищезазначеного звернення позивача щодо узаконення самовільно побудованого нею приміщення (а.с.14). Таким чином, судом встановлено, що позивач здійснив самовільне перепланування своє квартири, по-перше, не виконавши вимоги діючого законодавства стосовно порядку введення такого приміщення в експлуатацію (не отримав декларацію готовності обєкта) та на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Первомайський Харківської області без належного відведення земельної ділянки під самовільно побудованим приміщенням для вказаних цілей. Частиною 2 статті 382 Цивільного кодексу України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ст.152 Житлового кодексу УРСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потрубує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується. Згідно з п.1 п.б) ч.1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад відноситься надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". На підставі ч.1 ст.60 вказаного закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності знаходиться майно, що належить територіальній громаді. Управління майном, що перебуває у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Статтею 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на обєктах, що належать до I-III категорій складності, підключення обєкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом пяти робочих днів з дня надходження декларації. Виконувати будівельні роботи, підключати обєкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється. Форма декларації про початок виконання будівельних робіт, порядок її подання та реєстрації, форма повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації визначаються Кабінетом Міністрів України. Статтею 39 даного закону передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I-III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність обєкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, у порядку, визначеному законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». На підставі ч.2 та абзацу 1 ч.3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно з ч.1-ч.3 ст.376 ЦК України Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Окремо суд зазначає, що дії посадової особи відповідача щодо відмови у розгляді заяви позивача про надання згоди на збереження самовільно побудованої нею прибудови є порушенням як норм Конституції України, так і норм ЗУ «Про місцеве самоврядування», оскільки вирішення вказаного питання відноситься до компетенції відповідача по справі, а тому він повинен був, у разі не згоди із заявою позивача, не відмовити у розгляді заяви позивача, а відмовити у її задоволенні по суті. Крім цього, надана представником відповідача відповідь не дає можливості встановити чіткі з відповідними розясненнями законодавчі підстави відмови у задоволенні заяви позивача, що також вказує на поверховість роботи відповідача із зверненнями громадян, які надходять до нього. В той же час вказане питання не було предметом розгляду даної справи, а тому суд лише зазначає про виявлені ним порушення у діяльності відповідача під час розгляду даної справи. Судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок позивача відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed