Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~28 липня 2020 року [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , визнавши датою його смерті [INFO] та місцем смерті м. Харцизьк Донецької області, Україна. Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] у м. Харцизьк Донецької області помер її чоловік [PERSON] , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті від 01.07.2020 року №220, що видані медичним закладом, який знаходиться на території непідконтрольній державній владі України. Оскільки чоловік помер на території, що Верховною Радою України визнана тимчасово окупованою, заявник не має належних медичних документів, передбачених законодавством України, для реєстрації факту смерті чоловіка. Встановлення факту смерті необхідно для державної реєстрації смерті [PERSON] та подальшого отримання в державному органі України свідоцтва про смерть. Заявниця звернулася до заінтересованої особи із заявою про отримання свідоцтва про смерть чоловіка, однак отримала відмову, оскільки надані документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому заявниця вимушена звернутися до суду. \~ \~ \~ \~Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник заінтересованої особи Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Розглянувши заяву та додані матеріали, суд, ВСТАНОВИВ: \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 18\~\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року,\~\~рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. \~ \~ \~ \~Стаття 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачає, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України. За відсутності документа закладу охорони здоров`я, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, згідно яких заява може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України, дана категорія справ розглядається невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду та ухвалене судом рішення підлягає негайному виконанню. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Судом встановлено наступні обставини. Згідно копії паспорту, заявниця [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про взяття на облік ВПО від 15.10.2015 №1426/57406, заявниця фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Заявниця [PERSON] є дружиною померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 25.09.1966 року, в якому її чоловіком зазначений [PERSON] . На підтвердження факту смерті заявником до суду надано: лікарське свідоцтво про смерть №220 та довідка про причину смерті [PERSON] №220 від 01.07.2020 року, яка видані міською центральною лікарнею м. Харцизьк, згідно якої останній помер від хронічної серцево-судинної недостатності, ішемічної хвороби серця. Вищезазначені медичні документи видані на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим не відповідають встановленим вимогам законодавства України. Заявниця [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] та встановлення факту, що має юридичне значення необхідне для проведення реєстрації смерті державним органом влади на території України та подальшого отримання свідоцтва про смерть, що буде створювати правові наслідки на території України. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті\~77,78). Зокрема, належними відповідно до частини першої\~статті 77 ЦПК України\~є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої\~ст. 78 ЦПК України\~є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої\~статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 213 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справи у порядку\~статті 317 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником доведено факт смерті [PERSON] , [INFO] на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим її заява підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі Закону України « Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та

Outcome: approved