Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 4 770,70 грн. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що позивач утримує та проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS] на підставі акту передачі житлових будинків, службових приміщень, майна у повне господарське віддання від 16.08.2000, затвердженого начальником Головного управління житлового забезпечення. Між сторонами 14.02.2014 року укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 146 , предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій будинку [ADDRESS] , а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором. У зв"язку з неналежним виконанням відповідачем зобов"язань щодо сплати отриманих житлово-комунальних послуг, у останнього станом на 31.12.2019 року виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 3 721,60 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивачем нарахований індекс інфляції у сумі 738,87 грн., та три проценти річних від простроченої суми заборгованості в сумі 310,23 грн. за період з 01.07.2017 по 29.02.2020. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 10.09.2020 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідач, отримавши копію позовної заяви з додатками, не скористався наданим йому процесуальним правом, відзив на позов до суду не надіслав, тому суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Актом передачі житлових будинків, службових приміщень, майна у повне господарське віддання від 16.08.2000, затвердженого начальником Головного управління житлового забезпечення передано КП «Житло-Сервіс» для обслуговування житловий будинок по [ADDRESS] (а. с. 5). Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири (а. с. 10). 14.02.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 146 . За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в ред. чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач належним чином не здійснює оплату вартості житлово-комунальних послуг, та на підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок, відповідно до якого за відповідачем станом на 31.12.2019 наявний борг за житлово-комунальні послуги в сумі 3 721,60 грн. (а. с. 12-13). Визначаючи розмір заборгованості відповідача за оплату житлово-комунальних послуг, суд покладає в обґрунтування свого рішення наданий позивачем розрахунок, як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм та пропорційно до загальної площі належної відповідачу квартири. Відповідач не виконав грошове зобов`язання, а отже він, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно із наданим позивачем розрахунком, судом встановлено, що за період з липня 2017 року по лютий 2020 року включно втрати позивача від інфляції склали суму в розмірі 738,87 грн., а три відсотки річних за вказаний період прострочення становить суму в розмірі 310,23 грн. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість позову, а відтак, необхідність задоволення заявлених позовних вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір та понесені витрати на правничу допомогу слід стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved