Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 23.12.2018 в м. Дніпро по вулиці Передова у напрямку від вулиці Широка до вулиці Гуртова, відповідач, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , та не зупиняючись покинув місце дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок даної ДТП пішохід [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, які привели до настання її смерті. Данні обставини встановлені та підтверджуються вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2019 про визнання [PERSON] винним. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день ДТП застрахована не була. Представники потерпілої - мати померлої [PERSON] та чоловік померлої [PERSON] звернулися до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідними заявами про отримання відшкодування шкоди. Наказом №8134 від 14.08.2019 МТСБУ здійснила регламентну виплату потерпілим в розмірі 79 514 грн., з яких відшкодування [PERSON] витрати на поховання в розмірі 12 500 грн. та 67 014 грн. відшкодування [PERSON] витрат у зв`язку з втратою годувальника, що підтверджується платіжним дорученням №1151648 від 15.08.2019. Також на підставі наказу №11611 від 04.11.2019 МТСБУ здійснило регламентну виплату в розмірі 23 995 грн. в якості відшкодування витрат на встановлення надгробного пам`ятника, що підтверджується платіжним дорученням №1154548 від 05.11.2019. В подальшому, наказом №12640 від 26.11.2019 МТСБУ здійснило регламентну виплату в розмірі 67 014 грн. в якості доплати відшкодування [PERSON] витрат у зв`язку з втратою годувальника, що підтверджується платіжним дорученням №1155452 від 26.11.2019. Загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 170 523 грн., які позивач, а також судові витрати просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача Самойленко П.М. не з`явився, надавши заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідно до за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] відбуває покарання у Машівській ВК-9 Полтавської області, що підтверджується відповіддю начальника ВКВСР Державної установи виконання покарань (№4) на запит суду (а.с.121). Судом було направлено копію позовної заяви, ухвалу про відкриття провадження та повідомлення про розгляд справи 12.10.2020 та 03.11.2020 на адресу Державної устнови «Машівська виправна колонія (№9)» засобами поштового зв`язку та засобами електронного зв`язку (на електронну пошту), що підтверджується роздруківкою з електронної пошти. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у заочному провадженні. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.12.2018 в м. Дніпро по вулиці Передова у напрямку від вулиці Широка до вулиці Гуртова, відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , та не зупиняючись покинув місце дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок даної ДТП пішохід [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, які привели до настання її смерті. Данні обставини встановлені та підтверджуються вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2019. Так, вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2019 [PERSON] визнано винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки. Цивільний позов задоволено в повному обсязі і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 45 120 грн. матеріальної шкоди та 200 000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання відповідно до ч.2 ст.124 та п.7 ч.6 ст.100 КПК України (а.с.17-45). Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду від 04 травня 2020 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.12.2019 залишено без змін (а.с.46-54). Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді кримінальної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" врегульовано відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначений закон спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. На час ДТП відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до пп.а) п.41.1.ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. За змістом п.23.1 ст.23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно п.п.27.1, 27.2, 27.4, 27.5 ст.27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. За змістом ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог п.п. 38.2.1. п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди особі потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді, саме в порядку регресу. Крім того, у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Судом також встановлено, що представники потерпілої - мати померлої [PERSON] та чоловік померлої [PERSON] звернулися до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідними заявами про отримання відшкодування шкоди (а.с.67,84,85). Наказом №8134 від 14.08.2019 МТСБУ здійснила регламентну виплату потерпілим в розмірі 79 514 грн., з яких відшкодування [PERSON] витрати на поховання в розмірі 12 500 грн. та 67 014 грн. відшкодування [PERSON] витрат у зв`язку з втратою годувальника, що підтверджується платіжним дорученням №1151648 від 15.08.2019 (а.с.102,104). Також на підставі наказу №11611 від 04.11.2019 МТСБУ здійснило регламентну виплату в розмірі 23 995 грн. в якості відшкодування витрат на встановлення надгробного пам`ятника, що підтверджується платіжним дорученням №1154548 від 05.11.2019 (а.с.105). В подальшому, наказом №12640 від 26.11.2019 МТСБУ здійснило регламентну виплату в розмірі 67 014 грн. в якості доплати відшкодування [PERSON] витрат у зв`язку з втратою годувальника, що підтверджується платіжним дорученням №1155452 від 26.11.2019 (а.с.106, 108). Загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ виплачених у зв`язку із смертю [PERSON] в результаті ДТП, яка мала місце 23.12.2018, склав 170 523 грн. Вироком суду встановлено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними. Крім того, правове значення для відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, за даних обставин, має беззаперечний факт виплати МТСБУ потерпілій особі страхового відшкодування. За таких обставин, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування в розмірі 170 523 грн. 00 коп. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи та згідно вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 2557 грн. 84 коп.

Outcome: approved