Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «Приватбанк»звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованостіза кредитним договором, В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 21.10.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк»та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNH4KP65440472 про надання кредиту у розмірі 2522,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 6,00 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, які складаються із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно умов договору. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з вищевикладеним, представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за договором № DNH4KP65440472 від 21.10.2006 року у розмірі 9168,98 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1218 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, [PERSON], у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини: ПАТ КБ «Приватбанк»звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованостіза кредитним договором. З часу укладення зазначеного договору до подання позивачем позовної заяви минуло більше 9 років. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 31 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, при застосуванні положення п.7 ч.11 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з ч.11 ст.11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 257, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed