Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

19.11.2020 року [PERSON] звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою до виконавчого комітету Сумської міської ради, департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про стягнення моральної шкоди, в якій вона зазначила про те, що вона - [PERSON] є інвалідом 2 групи та пенсіонеркою. В зв`язку з припиненням нарахування відповідачами їй субсидії, у липні 2018 року вона звернулася до департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради із заявою про призначення їй житлової субсидії. Через те, що за адресою, де вона проживає, зареєстровано ще 3 особи, які фактично не проживають, вона просила департамент соціального захисту населення Сумської міської ради винести питання про можливість призначення їй житлової субсидії на розгляд комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення соціальної допомоги та прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, котра не є юридичною особою, однак є органом, що створений та діє при виконавчому комітеті Сумської міської ради. На вказану заяву вона отримала повідомлення департаменту соціального захисту населення про те, що їй відмовлено у призначенні житлової субсидії з 01.08.2018 року, з підстав того, що у неї дохід менший від мінімальної заробітної плати та не сплачено ЄСВ. Інших підстав у повідомленні зазначено не було. При цьому жодних прийнятих відповідачами рішень про відмову у призначенні житлової субсидії їй надано не було. У жовтні 2018 року вона повторно звернулася до департаменту соціального захисту населення із заявою про призначення їй житлової субсидії. У декларації вона зазначила про те, що разом з нею за вказаною адресою зареєстровано що 3 особи: її син - [PERSON] , донька [PERSON] та зять [PERSON] , які фактично за вказаною адресою не проживають. В зв`язку з цим вона просила винести питання про можливість призначення їй житлової субсидії на розгляд комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення соціальної допомоги та прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги. В зв`язку з тим, що нею не було отримано жодних рішень відповідачів за результатами розгляду її заяв, вона звернулася до департаменту соціального захисту населення із зверненням, в якому просила надати їй належним чином оформлені рішення за результатами розгляду її заяв про призначення житлової субсидії, а також надати письмову відповідь, в якій зазначити причини відмови у призначенні їй житлової субсидії за її зверненнями з посиланням на норми чинного законодавства. Будь-яких аргументованих рішень від відповідача нею так отримано і не було. Пізніше, департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради її було повідомлено листом про те, що жодних документів їм на розгляд комісії не було передано, що унеможливило їх розгляд комісією, і як наслідок призначення їй житлової субсидії. Вважаючи вказані дії департаменту соціального захисту населення необґрунтованими та такими, що порушують її права та суперечать чинному законодавству, вона оскаржила їх в Сумському окружному адміністративному суді. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року у справі 480/495/19 її позов було задоволено. Було визнано протиправними та було скасовано рішення департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про відмову у призначенні житлової субсидії від 04.10.2018 року № 507007 та від 04.12.2018 року № 507007. Було визнано протиправним та було скасовано рішення про відмову в поданні документів щодо призначення житлової субсидії на розгляд комісії від 04.10.2018 року, викладене у формі повідомлення департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради № 485. Було ухвалено зобов`язати департамент соціального захисту населення Сумської міської ради повторно розглянути заяви [PERSON] про призначення житлової субсидії від 30.08.2018 року та від 25.10.2018 року з урахуванням висновків суду. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 року апеляційну скаргу департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради було залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року у справі № 480/495/19 було залишено без змін. Незважаючи на наявність судового рішення, винесеного на її користь, яким департамент соціального захисту було зобов`язано повторно розглянути її заяви про призначення житлової субсидії та передати документи на розгляд комісії, останнім з метою затягування часу, цього зроблено не було, що призвело до того, що житлова субсидія їй призначена так і не була. Пізніше, на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду, департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради було передано її заяви разом з поданими документами на розгляд комісії, яка створена та функціонує при виконавчому комітеті Сумської міської ради. Розглянувши її заяви та додані до них документи, комісією по розгляду заяв громадян з питань призначення соціальної допомоги та прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, було винесено рішення, яким їй знову було відмовлено в призначенні житлової субсидії з аналогічних підстав, що містилися в рішеннях департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, які рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року у справі № 480/495/19 були визнані неправомірними, а самі рішення департаменту були скасовані. Внаслідок вказаних неправомірних дій комісії вона була вимушена повторно звертатися до суду із позовом про призначення їй житлової субсидії. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 року у справі № 480/4311/19 її позов до виконавчого комітету Сумської міської ради в особі комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення соціальної допомоги та прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, третя особа на стороні відповідача: департамент соціального захисту населення Сумської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, було задоволено в повному обсязі. Було визнано протиправним і скасовано рішення комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення соціальної допомоги та прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, про відмову [PERSON] у призначенні житлової субсидії, викладене у протоколі засідання комісії № 38 від 19.09.2019 року. Було зобов`язано комісію по розгляду заяв громадян з питань призначення соціальної допомоги та прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, призначити [PERSON] житлову субсидію на не опалювальний сезон з 01.08.2018 року та на опалювальний сезон з 01.10.2018 року, з проведенням відповідного перерахунку. Таким чином, відповідача - виконавчий комітет Сумської міської ради в особі комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення соціальної допомоги та прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, було зобов`язано прийняти рішення про призначення їй житлової субсидії на опалювальний сезон з 01.08.2018 року та на опалювальний сезон з 01.10.2018 року, з проведенням відповідного перерахунку. Водночас, відповідач - виконавчий комітет в особі створеної ним комісії приймає рішення про призначення житлової субсидії, розмір якої в подальшому визначається департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради, для якого це рішення є обов`язковим. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 року у справі № 480/4311/19 апеляційну скаргу виконавчого комітету Сумської міської ради в особі комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення соціальної допомоги та прийняття рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика, було залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 року у справі № 480/4311/19 було залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 31.07.2020 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою виконавчого комітету Сумської міської ради в особі комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення соціальної допомоги та прийняття рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика, на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 року у справі № 480/4311/19. Таким чином, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року у справі № 480/495/19 та від 30.01.2020 року у справі № 480/4311/19, якими відповідачів було зобов`язано призначити їй субсидію на опалювальний сезон з 01.08.2018 року та на опалювальний сезон з 01.10.2018 року, з проведенням відповідного перерахунку, набрали законної сили та підлягають обов`язковому виконанню. Вона звертає увагу суду на те, що фактично з дня її звернення до відповідачів по сьогоднішній день пройшло вже більше двох років, проте останніми так і не було вчинено дій та не було призначено їй житлову субсидію та не було проведено відповідні перерахунки, що фактично призвело до того, що вона має велику заборгованість за комунальні послуги, яку не в змозі сплатити. Наслідком протиправності бездіяльності відповідачів щодо призначення їй житлової субсидії, стало завдання їй моральної шкоди, що полягає у спричинених їй моральних страждань, що є наслідком незаконних дій відповідачів. Фактично вона є пенсіонером та інвалідом 2 групи. Отримуючи пенсію в мінімальному розмірі, а саме близько 1700 грн. на місяць, вона не в змозі оплачувати платіжні документи, що надходять до неї від постачальників комунальних послуг в загальному розмірі близько 3000 грн. щомісяця. Незважаючи на це, вона продовжувала здійснювати оплату нарахованих їй рахунків за комунальні послуги. Проте, без призначеної субсидії, яка і на сьогоднішній день відповідачами призначена не була, у неї виникла заборгованість, оскільки рахунки, що нараховувалися їй за комунальні послуги, є більшими за розмір її пенсії. В зв`язку з наявною у неї заборгованістю, на її домашню адресу почали надходити вимоги від постачальників комунальних послуг про сплату заборгованості, а згодом і копії заяв про отримання судових наказів. Слід зазначити, що постійні телефонні дзвінки, копії заяв про отримання судових наказів, листів про нарахування їй пені, а також самі судові процеси з відповідачами завдали їй значної моральної шкоди, оскільки в неї з`явилися перепади тиску, вона втратила нормальний сон, а самі постійні переживання від того відчаю, що вона ніде не може добитися справедливості та соціального захисту та вимушена ходити по судах в результаті протиправної бездіяльності відповідачів, завдають їй додаткових душевних хвилювань та моральних страждань. В результаті цього, через викладені обставини, в неї погіршилося самопочуття, а через постійну зміну тиску викликаного моральними хвилюваннями, вона вимушена була звертатися до лікаря невропатолога, про що є відповідні довідки про призначення лікування. Разом з цим в умовах об`явленої пандемії коронавірусу COVID-19 відвідування лікаря у лікарні стало проблематичним. Вона звертає увагу суду на те, що бездіяльність відповідачів з приводу призначення житлової субсидії та проведення перерахунків продовжується, а тому відповідачами продовжується завдання їй моральної шкоди. Ст. 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. П. п. 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, відповідачами було завдано їй моральної шкоди через їх протиправну поведінку щодо порушення її прав, а також приниженням її честі та гідності, оскільки вона в результаті протиправної бездіяльності відповідачів вона вимушена випрошувати в останніх вчинити законні дії та захистити її соціальні права шляхом отримання судових рішень, що саме по собі є принизливим у правовій державі, з огляду на функції відповідачів, які вони виконують в державі, як її органи. Крім того, в результаті протиправної бездіяльності відповідачів вона була вимушена змінити звичний для себе образ життя шляхом відмови собі в більшості продуктів харчування, придбання ліків, одягу, тощо, оскільки майже вся її пенсія йде на оплату комунальних послух, що фактично поставило її поза межею бідності, з огляду на те, що, незважаючи на оплату комунальних послуг, вона навіть занурюється в борги. Ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України) . Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку про те, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Їх оцінка залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди. При цьому Верховний Суд в своїй постанові від 24.03.2020 року у справі № 818/607/17 зазначив про те, що слід виходити з позиції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції) та завжди викликає в людини негативні емоції. Оцінка рівня негативних емоцій, що вказують на моральні страждання людини залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. В силу ст. 1173 ЦК шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Наведений правовий висновок уже був висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 року у справі № 560/798/16-а. Вона звертає увагу на те, що вина та факт протиправності дій та бездіяльності відповідачів, в результаті яких їй було завдано моральну шкоду, було встановлено та підтверджено двома судовими рішеннями, зокрема: рішеннями Сумського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року у справі № 480/495/19 та від 30.01.2020 року у справі № 480/4311/19, що набрали законної сили та є остаточними. Враховуючи вищевикладене, ступінь та характер завданої їй відповідачами моральної шкоди, строк на протязі якого її завдано, а саме: 2 роки і по день звернення до суду з цим позовом, не вчинення відповідачами без поважних причин дій щодо припинення завдання їй моральної шкоди та вирішення питання щодо призначення житлової субсидії на виконання рішень судів, а також подальше вчинення щодо неї протиправної бездіяльності, пов`язаної з невиконанням рішення судів, враховуючи її пенсійний вік, стан здоров`я, оскільки вона є інвалідом 2 групи, а також з урахуванням вимог розумності і справедливості, вбачається, що її негативні емоції внаслідок тривалого та умисного не розгляду її звернення та призначення їй житлової субсидії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача, а, отже, завдали їй моральної шкоди, яку вона оцінює в розмір в сумі 7000 грн. 00 коп. , та яку вважає необхідно стягнути порівну з кожного в розмірі по 3500 грн. 00 коп. . Ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. З огляду на те, що нею по даній справі не заявлено до відповідачів вимог про вирішення публічно-правового спору, то відповідно вказаний спір належить розглядати в цивільному судочинстві. Згідно ч. 15 ст. 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Заходи досудового врегулювання спору щодо відшкодування моральної шкоди нею не здійснювалися. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" вона, як інвалід 2 групи, звільняється від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed