Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача із вимогами про зменшення розміру аліментів, що з нього стягуються на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей з 1300 грн. щомісячно до 1/8 частини його заробітку щомісяця. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2014 року було визначено розмір аліментів на утримання його неповнолітніх дітей в сумі 1300 грн. щомісячно. Зазначив, що ці відрахування з його мінімальної заробітної плати у розмірі 1280 грн. є непомірними та призвели до виникнення великої заборгованості по аліментам, а тому вважав, що є підстави для зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються та просив суд задовольнити його позов у повному обсязі. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Крім того вказував, що йому не відомо звідки у податковій інспекції є відомості про отримання ним заробітної плати на підприємстві ТОВ фірма «Сервіс-пневматика», оскільки він там не працює. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказувала, що зміна розміру аліментів негативно вплине на її матеріальний стан і не дасть змоги утримувати двох неповнолітніх дітей, а підстави, які позивач зазначив для зменшення розміру аліментів, є на її думку не суттєвими та такими, що не впливають на обов'язок [PERSON] сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі. Її представник [PERSON] (а.с.23-24) у судовому засіданні підтримала доводи [PERSON], вказувала на те, що розмір заробітної плати позивача суттєво не змінився у бік зменшення, а тому підстав для зменшення розміру аліментів не має. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд установив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом достовірно встановлено, що позивач є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER], [NUMBER] (а.с.7-8). Крім того, з копії рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 травня 2014 року вбачається, що судом було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільних дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 1300 грн. щомісячно до настання ними повноліття (а.с.12). Рішення набуло чинності. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, при прийняті рішення від 28.05.2014 року про стягнення зі [PERSON] аліментів у розмірі 1300 грн. щомісячно, суд, згідно вимог ст. 182 СК України, виходив з того, що відповідач є особою молодого віку, працездатним і має можливість надавати матеріальну допомогу своїм дітям до досягнення ними повноліття. Вирішуючи по суті вимоги позивача про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей до 1/8 частини усіх його видів заробітку, суд приходить до наступного. Згідно положень ч.1 статті 192 СК вбачається, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, зміна розміру аліментів як і зміна способу присудження аліментів може мати місце виключно за наявності конкретно передбачених законодавством підстав. Отже, позивачу необхідно довести, а суду встановити, що є обґрунтовані підстави для зміни розміру аліментів, а також способу їх присудження. Так, з пояснень позивача, а також долученої до матеріалів справи довідки з ТОВ «Альтеп», копії трудової книжки, заведеної на ім'я [PERSON], судом вбачається, що останній на теперішній час працює на ТОВ «Альтеп» на посаді електрогазозварник із місячним окладом 1470 грн. (а.с.32,34-35). Крім того, судом встановлено, що до травня 2015 року позивач працював на ДП «ХМЗ «ФЕД» на посаді електрогазозварник та отримував у середньому заробітну плату у розмірі 4000 грн. на місяць (а.с.33), що також було підтверджено отриманими на запит суду відомостями із державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова(а.с.40-44). Разом із тим, як було виявлено із наданих до суду відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, [PERSON] з 02.06.2015 року також працює у ТОВ фірма «Сервіс-пневматика» та отримує там заробітну плату 2500 у місяць (довідка сформована за 2 квартал 2015 року з урахуванням того, що особа прийнята на роботу лише 02.06.2015 року, тобто у останній місяць кварталу). Таким чином, суд прийшов до висновку, що у позивача дійсно змінився розмір заробітної плати, а саме орієнтовно з 4000 грн. на 3970 грн.(1470 грн.+2500 грн.), проте це не суттєвою зміною, яка давала б підстави для зміни розміру призначених аліментів у бік зменшення. Доказів зворотного позивач суду не надав. Крім того, як вбачаться з положень Закону України "Пpo Державний бюджет на 2015 рік", розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 років до 18 років з 01.01.2015 року по 30.11.2015 року визначений у розмірі 1327 грн., тобто розмір аліментів, призначений судом на утримання 2-х дітей у розмірі 1300 грн. є тим мінімумом, який необхідний для сплати, з огляду на те, що обидва батьки несуть відповідальність та обов'язок щодо утримання своїх дітей. До того ж відповідач - молода людина, здорова і тому зобов'язаний налагодити своє життя таким чином, щоб утримувати себе, членів своєї сім'ї, і усіх дітей, батьком яких він є. Суд також критично ставиться до посилань позивача на те, що у нього є кредитні зобов'язання, які він брав на себе в інтересах його колишньої родини, оскільки відповідно до положень Цивільного кодексу України зобов'язання це правовідносини, які ґрунтуються на засадах добросовісності, розумності та справедливості і є вчиняються на підставі вільного волевиявлення. Тобто, беручи на себе зобов'язання перед кредитором, позивач добровільно користувався своїми цивільними правами та має обов'язок самостійно їх виконувати і нести відповідальність у разі їх невиконання, що ні в якому разі не впливає на його обов'язки, передбачені Сімейним Кодексом України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення вимог позивача про зменшення розміру аліментів не має.

Outcome: dismissed