Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 05.04.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В., зареєстрований в реєстрі за № 87872, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» боргу в сумі 11 719 грн.; 2) зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 65500994 до розгляду даної позовної заяви; 3) судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову вказував, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Журид С.М. перебуває виконавче провадження № 65500994 з примусового виконання виконавчого напису № 87872 від 05.04.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам закону та вчинений з порушенням ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». 01.07.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 05.07.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувані від приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіной Яни Вікторівни належним чином завірені копії матеріалів, на підставі яких вчинено напис від 05.04.2021 року за реєстровим № 87872. Вимоги ухвали судді від 05.07.2021 року приватним нотаріусом не виконано, витребувані документи суду не надано. Також вищевказаною ухвалою роз`яснено позивачу порядок подання до суду заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В матеріалах справи містяться поштові повідомлення про отримання відповідачем та третіми особами копії ухвали про відкриття провадження, а також копії позовної заяви з додатками. 25.08.2021 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Будь-яких інших заяв (заперечень) від учасників справи на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 05.04.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь на користь ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», як правонаступника ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Кеш Ту Гоу», ТОВ «Сіті Фінанс Груп», заборгованості за кредитним договором № 620733 від 06.03.2020 року в сумі 11 719 грн., з яких: 10 519 грн. - сума заборгованості; 1 200 грн. - плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом. На підставі вказаного виконавчого напису, 19.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Журид С.М. відкрито виконавче провадження № 65500994 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» 11 719 грн. 26.05.2021 року в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5, у якому Главою 16 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з п. 1.1 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється КМУ. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наведена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 01.04.2020 року у справі № 201/15282/16-ц (провадження № 61-40796св18). За змістом оскаржуваного виконавчого напису, приватним нотаріусом констатовано про настання строку платежу за кредитним договором та прострочення платежів, період за який проведено стягнення заборгованості з 06.03.2020 року по 24.03.2021 року. Вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не врахував, що постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в судовому порядку визнана незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Наведене підтверджується постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. У пункті 83 постанови від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду зробила наступний висновок: «Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса». Отже, нотаріус та відповідач, звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису, наведені вище обставини не з`ясували, тому суд дійшов висновку про доведеність вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання. Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності цивільного судочинства. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Слід зазначити, що визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, унеможливлює подальше проведення виконавчих дій за цим документом, а також тягне за собою вжиття виконавцем відповідних дій згідно з Законом України «Про виконавче провадження». Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії наступних документів: 1) договір № 6/21 про надання правової допомоги від 08.06.2021 року, укладений між адвокатом Нестройним О.Г. та [PERSON]; 2) додаток до договору про надання правової допомоги № 6/21 від 08.06.2021 року, складеного 08.06.2021 року, яким визначено вартість послуг адвоката; 3) детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом Нестройним О.Г. за договором про надання правової допомоги № 6/21 від 08.06.2021 року на суму 1 250 грн.; 4) акт приймання-передачі робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом за договором про надання правової допомоги № 6/21 від 08.06.2021 року, складеного 15.06.2021 року на суму 1 250 грн.; 5) розрахункова квитанція серії АААА № 000075 від 08.06.2021 року на суму 250 грн.; 6) розрахункова квитанція серії АААА № 000077 від 15.06.2021 року на суму 1 000 грн. З вищезазначених документів вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 1 250 грн., в тому числі: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції - 250 грн., підготовка позовної заяви - 1 000 грн. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі, заявленому останнім. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908 грн. за подання позову.

Outcome: approved