Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

07.05.2015 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 17.11.2007 року з [PERSON] у Дмитрівській сільській раді Татарбунарського району Одеської області, посилаючись на те, що вони вже більше року не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, оскільки відповідач після народження сина почав відноситись до неї з неповагою, принижував її честь та гідність, неодноразово застосовував до неї фізичне насилля. Від шлюбу у сторін по справі є одна неповнолітня дитина- син [PERSON], [INFO]. Позивачка в судове засідання не зявилась, але надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала, повідомивши суд, що наданий їм термін на примирення позитивних результатів не дав, так як відносини між ними не покращились. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, заяв до суду про причину неявки не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з повторного свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 218429 від 24.12.2014 року (а.с.6), 17.11.2007 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] /Гайдаржи/ [PERSON], який був зареєстрований у виконавчому комітеті Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 16. Копією повторного свідоцтва про народження І-ЖД №421601 (а.с.7) підтверджується, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно однією сімєю не проживають; строк на примирення, наданий сторонам судом, позитивних результатів не дав, так як відносини між ними не покращились, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно, тому шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як видно із свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з "Гайдаржи" на "Євчева". В поданій до суду заяві, та в самому позові, остання просила залишити їй вказане прізвище, тому підстав для відновлення дошлюбного прізвища - не має. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved