Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

у травні 2019 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Мілетич О.О. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд стягнути відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів за договором про участь у вихованні та у триманні дитини від 17.02.2010 року в розмірі 5291022,50 грн., у також неустойку (пеню) за несплату та прострочення сплати аліментів за договором в розмірі 1623228,90 коп. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач перебували в шлюбі, який було розірвано, про що було зроблено актовий запис № 285 від 01.07.2010 року. В період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] 17.02.2010 року між сторонами було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, який посвідчено нотаріально, та, відповідно до умов якого, відповідач зобов`язався передавати до 05 числа щомісячно на утримання сина [PERSON] 10000 грн., що еквівалентно 1250 доларів США, до досягнення сином повноліття; на утримання сина [PERSON] 10000 грн., що еквівалентно 1250 доларів США, до досягнення сином повноліття; на утримання доньки [PERSON] 10000 грн., що еквівалентно 1250 доларів США, до досягнення донькою повноліття. Однак, відповідач неналежно виконує свої обов`язки по сплаті аліментів за вказаним договором, у зв`язку із чим за період з 17.02.2010 р. по 05.04.2019 р. виникла заборгованість в сумі 5291022,50 грн. Крім того, у відповідності до ст. 196 СК України, за вказаний період позивачем нараховано пеню за несплату або прострочення сплати аліментів, яка станом на 24.04.2019 року становить суму в розмірі 1623228,90 грн. Позивач вказує, що нею вживались заходи щодо досудового врегулювання спору. Відповідачу була надіслана претензія щодо належного виконання умов договору та сплати заборгованості, однак, аліменти в повному обсязі сплачені не були та позивач, з метою захисту своїх прав, звернулась до суду з даним позовом про стягнення заборгованості та пені в примусовому порядку, зазначаючи, що звернення до нотаріуса для накладення виконавчого напису в даному випадку не є доцільним. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються та заяви про розгляд справи без його участі суду не надав, в зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до приписів ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 01.07.2010 року було розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було зроблено актовий запис № 285 (а.с.6). В період спільного подружнього життя, у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7, 8, 9). 17.02.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.Ф. Договір про участь у вихованні та утриманні дитини, відповідно до умов якого сторони узгодили те, що діти будуть проживати разом зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] , а також [PERSON] зобов`язався до 05 числа щомісячно передавати на утримання сина [PERSON] 10000 грн., що еквівалентно 1250 доларів США, до досягнення сином повноліття; на утримання сина [PERSON] 10000 грн., що еквівалентно 1250 доларів США, до досягнення сином повноліття; на утримання доньки [PERSON] 10000 грн., що еквівалентно 1250 доларів США, до досягнення донькою повноліття, а [PERSON] зобов`язалась отримані від [PERSON] кошти використовувати на власний розсуд, спрямовуючи їх виключно на потреби дітей (п. 1-5 Договору). Крім того, сторони узгодили те, що у разі невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором - аліменти з нього можуть стягуватись на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 13 Договору). Укладений між сторонами договір на час розгляду справи в суді є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнано, та доказів на підтвердження наявності спору між сторонами щодо умов договору матеріали справи не містять. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати аліментів за вказаним вище договором про сплату аліментів на дитину та просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам за період з 17.02.2010 р. по 05.04.2019 р. в сумі 5291022,50 грн., а також неустойку (пеню). Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу сторони позивача на те, що відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами вже досягнуто згоди щодо аліментних зобов`язань, шляхом укладення договору в добровільному порядку, який посвідчено нотаріально. В судовому засіданні сторона позивача зазначала про те, підставою звернення до суду з даним позовом є те, що відповідач не виконує належним чином умови договору та не в повному обсязі сплачує аліменти на утримання дітей. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що в разі невиконання відповідачем аліментних зобов`язань, позивач має право звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, який потім подається до органів державної виконавчої служби для примусового виконання обов`язку по сплаті аліментів. Аналогічна думка висвітлена і в ч. 2 ст. 189 СК України, а саме те, що в разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором, - аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Також в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що у разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. Таким чином, стягнення аліментів за укладеним між сторонами договором відбувається у позасудовому порядку за виконавчим написом нотаріуса. Так, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» до виконавчих документів, зокрема, належить і виконавчий напис нотаріуса. Посилання сторони позивача на те, що звернення до нотаріуса є недоцільним є хибним та таким, що не грунтується на вимогах закону, який чітко регулює механізм стягнення заборгованості по аліментам за відповідним договором, який було укладено між сторонами та нотаріально посвідчено. Твердження позивача про те, що вона зверталась до нотаріуса за одержанням виконавчого напису, та їй було відмовлено, а тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав, суд відкидає, оскільки, жодних доказів того, що вона зверталася до нотаріуса за одержанням виконавчого напису та останнім було відмовлено у його вчиненні, матеріали справи не містять та стороною позивача в ході розгляду справи суду надано не було. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в ході розгляду справи не надано суду доказів звернення до нотаріуса за одержанням виконавчого напису та відповідно відмови, останнього, у його вчиненні, а умовами договору, який є чинним на час розгляду справи в суді, та законом прямо передбачено відповідне стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам за договором є необґрунтованими, безпідставними та передчасними, в зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. Зважаючи на те, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам за договором слід відмовити, а позовна вимога про стягнення неустойки (пені) є похідної від первісної, суд вважає, що в задоволенні і даної вимоги слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed