Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

18.12.2020 позивачка [PERSON] звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь майнову шкоду в сумі 3449гривень, заподіяну пошкодженням мобільного телефону. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що 26.11.2020 [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] та громадянами [PERSON] і [PERSON] у лісовому масиві між населеними пунктами Кобло та Воля Старосамбірського району Львівської області у районі кварталу 21 виділ 17 здійснювали погрузку деревини невідомого походження на трактор [PERSON] . Приблизно о 16.30 год. поблизу місця погрузки вказаної вище деревини на трактор [PERSON] перебували громадяни [PERSON] , його дружина [PERSON] та житель села Воля [PERSON] . У [PERSON] в руках був мобільний телефон марки Redmi 7A. Побачивши це [PERSON] та його син [PERSON] підійшли до [PERSON] та вчинили щодо неї неправомірні дії шарпали за одяг, намагались побити, висловлювали погрози. Під час конфлікту, [PERSON] схопив [PERSON] за руку, викрутив її та вихопив з рук [PERSON] телефон марки Redmi 7A і кинув його до трактора, внаслідок чого на екрані зявилися тріщини та телефон вимкнувся і більше не вмикався. Стверджує, що такими своїми неправомірними діями, що виразилося в умисному розбитті мобільного телефону (телефон став повністю непридатний для користування після розбиття) [PERSON] спричинив [PERSON] матерільну шкоду на суму 3449гривень, яку на підставі ст.ст.22,1166 ЦК України просить суд стягнути з відповідача в її користь. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2020 (а.с.16) справу передано для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 14.01.2021 (а.с.19) відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно, цією ж ухвалою, задоволено заяву позивачки [PERSON] про виклик в судове засідання свідків [PERSON] та [PERSON] . Крім того, судом встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення. 05.02.2021 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.28), разом із додатками, в якому зазначає, що позов не визнає повністю, позовні вимоги вважає безпідставними та просить суд у задоволенні позову відмовити. В обгрунтування своїх заперечень покликається на те, що 26.11.2020 він не перебував зі своїм батьком [PERSON] та громадянами [PERSON] і [PERSON] у лісовому масиві між населеними пунктами Кобло та Воля. Того дня перебував за місцем свого проживання в житловому будинку в [ADDRESS] , і здійснював певні роботи біля будинку. Про конфлікт батька із гр. [PERSON] він дізнався зі слів батька увечері 26.11.2020. Стверджує, що він не причетний до вищевказаного конфлікту, йому нічого не відомо про ушкодження телефону [PERSON] і до ушкодження її телефону він не причетний, жодними своїми діями він не заподіював їй майнової шкоди. Ухвалою суду від 11.02.2021 задоволено заяву відповідача [PERSON] про виклик в судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 16.02.2021 позивачка [PERSON] подала до суду відповідь на відзив (а.с.66), з додатками, в якому зазначає, що твердження відповідача у відзиві про те, що 26.11.2020 він не перебував у лісовому масиві та не міг розбити її телефон не відповідають дійсності. Із наданої нею довідки від 11.12.2020 вбачається, що конфлікт між нею та відповідачем був, проте поліція не розслідувала цей факт оскільки кримінальна відповідальність за умисне пошкодження майна наступає при заподіянні шкоди не менше ніж на суму 265750 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Мукан І.В. підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, з підстав, викладених ним у відзиві на позовну зяву. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 11.12.2019 відповідно до Договору про отримання товарів в системі «ПлатиПізніше», позивачка [PERSON] отримала у ТОВ «ВУХО.КОМ» товар телефон мобільний Xiaomi Readmi 7A 2/32GB Gem Red, на умовах цього Договору, загальною вартістю 3449,00гривень. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією чеку від 11.12.2019 (а.с.11), копією гарантійного талону (а.с.11), копією Договору про отримання товарів в системі «ПлатиПізніше» від 11.12.2019 з додатком (а.с.12,13). Предметом даного позову являється матеріально-правова вимога позивачки [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення майнової шкоди у розмірі 3449гривень, завданої пошкодженням її майна, а саме вищевказаного мобільного телефону марки Xiaomi Readmi 7A. Підставою позову позивачка наводить неправомірні дії відповідача в умисному пошкодженні зазначеного майна. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно встановити такі факти: - неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; - наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та(або) позбавлення його особистого нематеріального права, шкода це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдача шкоди. Частиною 2 ст.1166 ЦК України встановлюється презумпція вини завдача шкоди, що означає, що особа яка завдала шкоду буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини ( наявність вини іншої особи чи дія об`єктивних обставин). Стаття 1192 ЦК України\~зобов`язує особу, яка завдала шкоду, відшкодувати її в натурі за вибором потерпілого (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до роз`яснень п.2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Для настання деліктної відповідальності відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди. Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода у зменшенні майнової сфери потерпілого, що, своєю чергою, тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, за змістом статей\~22,\~1166 ЦК України\~для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки заподіювача шкоди, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками, вини. Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Згідно із ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Для настання деліктної відповідальності за ст.ст.1166,1167 ЦК України\~необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Верховний Суд звернув увагу на те, що, хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якого пред`явлено позов (постанова від 10.06.2019 року в справі № 591/5118/14-ц). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд наголошує,\~що оскільки\~обставини,\~на які\~покликається позивачка\~ [PERSON] \~як на\~підставу своїх\~вимог повністю\~заперечуються відповідачем\~ [PERSON] ,\~тому такі\~обставини,\~відповідно до\~вимог ст.81\~ЦПК України,\~потребують доведення. При цьому слід зазначити, що в судовому засіданні, суд у відповідності до ст.221 ЦПК України роз`яснював учасникам справи їхні процесуальні права та обов`язки, в тому числі положення ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідно до вимог якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а також положення ч.5 ст.81 ЦПК України відповідно до якої докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, та положення ч.1 ст.83 ЦПК України відповідно до якої сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підтвердження обставин в обгрунтування позовних вимог, позивачка [PERSON] посилається на надані нею показання у суді як свідком, показання свідків [PERSON] та [PERSON] , а також наявні у матеріалах справи докази. Так, допитана в якості свідка позивачка [PERSON] в судовому засіданні надала суду такі показання. Зазначила, що 26.11.2020 вона, разом зі своїм чоловіком [PERSON] , ходили гуляти по лісу. Також з ними був [PERSON] . Там побачили як трактор витягує дрова. Чоловік почав знімати це на свій мобільний телефон на відео. Вона (свідок) вирішила підійти ближче, показуючи, що знімає на відео зі свого мобільного телефону. В подальшому відбувся конфлікт під час якого [PERSON] (відповідач у справі) відібрав у неї ( [PERSON] ) її телефон і кинув до трактора та розбив. Після вказаних подій вона звернулася до поліції із заявою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав суду такі показання. Зазначив, що 26.11.2020 він зі своєю дружиною [PERSON] ходили гуляти по лісу. Під час прогулки почули звук бензопили. Підійшовши ближче побачили, що здійснюється порубка деревини. Він (свідок) почав знімати це на свій мобільний телефон на відео. Дружина вирішила підійти ближче. В подальшому відбувся конфлікт під час якого [PERSON] відібрав його (свідка) мобільний телефон і викинув у кущі, а [PERSON] (відповідач у справі) відібрав у дружини ( [PERSON] ) її телефон і кинув до трактора марки ДТ-75 червоного кольору, який, як йому відомо, належить [PERSON] , розбивши телефон. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав суду такі показання. Зазначив, що по дорозі до лісу він зустрівся з [PERSON] і [PERSON] , де побачили як трактор ДТ75 витягує дрова. Тоді він залишив [PERSON] і [PERSON] та обійшов з другої сторони. Були присутні [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] почала знімати їх на мобільний телефон і [PERSON] (відповідач у справі) забрав у неї телефон і кинув до трактора. Також в цей момент [PERSON] кинув телефон [PERSON] в кущі. Викладені у відзиві на позовну заяву та надані в судовому засіданні пояснення відповідача [PERSON] про те, що він не був присутній у лісі 26.11.2020 під час вищевказаного конфлікту, суд не бере до уваги в якості належних та допустимих доказів вищевказаних обставин, з огляду на наступне. Згідно ст.92 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ст.234 ЦПК України якщо сторона, третя особа, їх представники заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, вони за їхньою згодою можуть бути допитані як свідки згідно із\~статтями 230-232\~цього Кодексу. Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Зокрема, статтею 57 ЦПК передбачено, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків. Тому пояснення зазначених осіб, отримані не за процедурою допиту свідків (стаття 184 ЦПК), не можуть використовуватися як засіб доказування. З наведеного вбачається, що засобом доказування вважають не будь-які пояснення сторін, а лише ті, які одержані під час допиту цих осіб як свідків. І тільки в тому разі відомі їм факти стануть доказами, що відповідатимуть правилу належності та допустимості. Однак, в ході судового розгляду відповідач [PERSON] не був допитаний в якості свідка, клопотання про допит його як свідка заявлено не було, останній в судовому засіданні надавав особисті пояснення з приводу спору, які не є засобом доказування. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не спростовують вищевказаних обставин зазначених у показаннях [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом із цим, вищевказані показання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не доводять, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] саме\~\~належний позивачці мобільний телефон марки Xiaomi Readmi 7A зазнав пошкоджень. Так, у своїх показаннях свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не зазначають про те який саме телефон позивачка [PERSON] мала при собі при під час вказаних подій, який відповідач [PERSON] кинув до трактора та розбив. Крім того, наведені показання не підтверджують отримання телефоном позивачки внаслідок цього технічних ушкоджень, в результаті яких даний телефон не підлягав ремонту та відновленню, і такі є лише припущенням, які іншими належними доказами не підтверджені. На підтвердження наявності пошкоджень мобільного телефону позивачкою також надано до суду диск з фотознімками мобільного телефону. Однак, із наявних фотознімків неможливо встановити чи зоображений на них телефон належить саме позивачці [PERSON] , його марку та модель, яким чином був пошкоджений вказаний телефон, зокрема чи такий містить тріщини екрану чи лише захисного скла. Також фотознімки телефону не є безспірним доказом утворення зафіксованих пошкоджень саме 26.11.2020. Крім того, суду не надано переконливих та беззаперечних доказів того, що пошкодження мобільного телефону позивачки є наслідком протиправного діяння саме відповідача [PERSON] , а не інших обставин, тобто не доведено безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненою шкодою. Оскільки, доказів, що після подій, які відбулися 26.11.2020 пошкодження телефону позивачки були зафіксовані суду не надано, до участі в огляді пошкодженого телефону відповідач залучений не був, відомостей про технічний стан зазначеного телефону до отримання ним пошкоджень не встановлено. На наданому позивачкою відеозаписі також не зафіксовано що відповідач [PERSON] своїми протиправними діями пошкодив належний позивачці мобільний телефон марки Xiaomi Readmi 7A Із наявних у справі копій матеріалів перевірки Старосамбірського ВП самбірського ВП ГУ НП у Львівській області від 11.12.2020 (а.с.31-42) судом встановлено наступне. Так, відомо, що 26.11.2020 позивачка [PERSON] звернулася до Старосамбірського ВП Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області із письмовою заявою з проханням прийняти міри до громадянина [PERSON] (відповідача у даній справі) та [PERSON] , які 26.11.2020 близько 17.00год. біля с.Кобло Старосамбірського району в лісовому масиві вчинили відносно неї хуліганські дії, шарпали за одяг, намагалися побити та під час сварки вирвали з рук телефон внаслідок чого пошкодили його, чим спричинили збитки на суму 4000гривень. В свою чергу, [PERSON] 27.11.2020 звернувся до Старосамбірського ВП Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області із письмовою заявою із проханням розглянути заяву повязану з протиправними діями жителями с.Воля, громадянами [PERSON] та його дружиною [PERSON] , які 26.11.2020 близько 16.20год погрожували заявнику фізичною розправою, коли він знаходився на своєму робочому місці. Крім того, 28.11.2020 рапортом старшого інспектора сектору моніторингу Самбірського ВП Стецькович М.Я. повідомлено про те, що під час моніторингу соціальної інтернет мережі «Фейсбук» виявлено на загально доступній сторінці «Моя Старосамбірщина» [INFO] опублікований допис користувача « [PERSON] » про те, що лісник Мига [PERSON] спільно зі своїм сином [PERSON] незаконно вирубують ліс та вивозять за допомогою трактора і в подільшому продають. За вищевказаними зверненнями [PERSON] від 26.11.2020, [PERSON] від 27.11.2020, а також за рапортом [PERSON] від 28.11.2020, Старосамбірським ВП проведено перевірку, за результатами якої складено довідку про результати перевірки від 11.12.2020 (а.с.31,32). Однак, із матеріалів даної перевірки вбачається, що в ході проведення такої не було встановлено, що саме з вини [PERSON] сталося пошкодження телефону позивачки, в результаті чого було завдано матеріальної шкоди. Зокрема, довідка про результати проведення перевірки від 11.12.2020, складена дільничним офіцером поліції сектору превенції патрульної поліції Старосамбірського ВП Душним М., не містить висновку про конкретну особу, винну в заподіянні позивачці матеріальної шкоди. Кримінальне провадження чи провадження у справі про адміністративне правопорушення за вищевказаним зверненням [PERSON] не проводилось. Також,\~в матеріалах\~справи відсутнє\~судове рішення (вирок, ухвала або постанова суду), яким було б встановлено факт неправомірних дій [PERSON] відносно [PERSON] , в результаті яких пошкоджено належний позивачці мобільний телефон Xiaomi Readmi 7A. Крім вищенаведеного, суд наголошує, що для вирішення питання про відшкодування майнової шкоди обов`язковому доведенню також підлягає розмір заподіяних збитків, що відповідно до положень\~статті 81 ЦПК України\~покладається на позивача. Так, позивачкою заявлено розмір матеріальної шкоди виходячи з того, що телефон неможливо відремонтувати і розраховано з повної вартості телефону на момент його придбання в сумі 3449,00 грн (в.т.ч. захисне скло та додаткові послуги). Однак, жодних доказів що телефон позивачки внаслідок пошкоджень не підлягає відновленню, а якщо підлягає, то яка вартість його ремонту, чи доказів того, що вартість відновлювального ремонту є вищою ніж заявлені позовні вимоги, позивачкою суду надано не було. Також не встановлено відомостей про реальну вартість зазначеного телефону до отримання ним пошкоджень, його технічний стан, тощо. Під час розгляду справи в суді клопотань про призначення у справі експертизи, чи інших клопотань з цього приводу до суду не надійшло. Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд. Таким чином, з огляду на усе вищенаведене, суд констатує, що звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] майнової шкоди у розмірі 3449гривень, з підстав, передбачених ст.ст.22,1166 ЦК України, позивачкою, всупереч вимогам ст.81 ЦПК України, не доведено\~\~наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки відповідача як заподіювача даної шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, з чого суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Суд вважає за необхідне зазначити, що вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Але суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності і не повинен безпосередньо брати участь у зборі доказів. Однак, позивачка покладені на неї процесуальні обов`язки пов`язані з тягарем доказування по справі не виконала та не довела перед судом обставини на які покликалася як на підставу своїх вимог. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачкою [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840,80 гривень у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за нею.

Outcome: dismissed