Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 09.04.2010 року, між позивачем та [PERSON], остання отримала у позивача кредит у розмірі 6 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідачка кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв'язку з чим Банк звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість у розмірі 16 779, 76 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 18.09.2017 року витребувано: -у П'ятнадцятій Київській державній нотаріальній конторі: інформації щодо того, чи була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована у [ADDRESS]; в разі наявності спадкової справи після померлої [PERSON] витребувати її копію. - у Відділі реєстрації смерті в м. Києві Головного управління юстиції у м. Києві: витягу з актового запису про смерть [PERSON], [INFO], яка померла у період з 2014 по 2015 рік. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Відповідачка [PERSON] померла [INFO]. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 09.04.2010 року, між позивачем та [PERSON], остання отримала у позивача кредит у розмірі 6 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1.1.1.5.6 Умов передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно із розрахунку заборгованості, який надав позивач, станом на 05.12.2016 року у відповідачки, у зв'язку з невиконанням умов Договору, виникла заборгованість перед Банком у розмірі 16 779,76 грн., Однак, [INFO] відповідачка [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.11.2015 року. Спадкоємцем померлої, яка прийняла спадщину є донька відповідачки [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1281 ЦК України регламентує порядок пред'явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника. Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Аналізуючи матеріали справи, суд вбачає, що позивач як кредитор не виконав вимоги ст. 1281 ЦК України та не пред'явив вимоги до спадкоємця відповідачки. Крім того, суд неодноразово викликав представника позивача до суду, однак, останній постійно подавав заяви про розгляд справи у його відсутності. 01.02.2018 року Деснянський районний суд направив на адресу позивача лист, в якому зазначив, що відповідачка [PERSON] померла та для вирішення питання щодо залучення спадкоємців до участі у справі або заміни відповідачки її правонаступниками згідно цивільно-процесуального законодавства України необхідно вислухати думку позивача. Але даний лист суду був проігнорований позивачем. З вищевикладеного слідує, що позивач, ігноруючи свої процесуальні права та обов'язки, не подав до суду належного клопотання про залучення до розгляду справи спадкоємця відповідачки, чим позбавив себе права законної вимоги за кредитним договором. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню, оскільки відповідачка [PERSON] померла, а позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» не пред'явив вимог до спадкоємця померлої. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed