Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

03.02.2016 року позивач ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання за період з 01.05.2014 року по 01.10.2015 року у розмірі 1636,95 грн. з урахування встановленого індексу інфляції у розмірі 466,08 грн. і трьох процентів річних у розмірі 33,98 грн, а всього у загальному розмірі 2137,01 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився про день слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, згідно довідки ТОВ «Миколаївдомсервіс» від 23.10.2015 року в квартирі [ADDRESS] з 26.12.1996 року зареєстрований [PERSON] 01.11.2005 року між ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» та [PERSON] був укладений договір про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання №327013. В опалюваних сезонах 2014-2015 р.р. позивач здійснював постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] згідно нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Згідно ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" та п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору про постачання теплової енергії і гарячої води між споживачем і теплопостачальною організацією. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Нарахування відповідачу сум оплат за спожиту теплову енергію за період з 01.05.2014 року по 01.10.2015 року здійснювалось за тарифами зазначеними у рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.12.2010 року №1518. За період з 01.05.2014 року по 01.10.2015 року позивач надав теплову енергію на суму 1636,95 грн, за яку відповідач не сплатив, тобто свої зобов'язання не виконав повному обсязі. За вказаний період з 01.05.2014 року по 01.10.2015 року станом на 27.01.2016 року борг відповідача за спожиту теплову енергію становить 1636,95 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленного індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір ппроцентів не встановлений договром або законом. Так, за період з 01.05.2014 року по 01.10.2015 року відповідачу нараховано сума 466,08 грн. на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також нараховано 3% річних у розмірі 33,98 грн, а всього загальна сума боргу становить 2137,01 грн. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволення в повному обсязі, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню борг за спожиту теплову енергію у розмірі 2137,01 грн. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved