Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

\~ 02 листопада 2015 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, а саме до 27.06.2029 року. Ухвалою суду від 03.11.2015 року відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд. Позивач у позовній заяві посилається на те, що вони з відповідачем припинили шлюбні відносини та перестали вести спільне господарство. Відповідач добровільно не надає допомоги по утриманню дитини. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утримання позивача. [PERSON] вказала, що їй важко утримувати дитину, а відповідач матеріальну допомогу надає періодично та нерегулярно, тому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Окрім цього, на адресу суду 19.11.2015 року від позивача надійшла заява, в якій вона просила не розглядати вимогу про стягнення витрат за надання юридичної допомоги у розмірі 300 грн. У судовому засіданні 30.11.2015 року позивач підтримала позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 700.00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, оскільки дитина перебуває на її утриманні, чоловік не піклується про сина, який потребує матеріального забезпечення. Також просила не розглядати вимогу про стягнення витрат за надання юридичної допомоги у розмірі 300 грн. та надала рішення Березівського районного суду Одеської області від 02.11.2015 року по справі №494/1416/15-ц про розірвання шлюбу. Відповідач у судові засідання 19.11.2015 року та 30.11.2015 року не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Також, 24.11.2015 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача з вимогами позивача погодився (а.с.31). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, думку відповідача, викладену у заяві від 24.11.2015 року, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~ У відповідності до частини четвертої\~ст.174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено: «У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову…». Судом встановлено, що 18 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] Олеговичем був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №129460 (а.с.3). Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №270989 (а.с.5), батьком дитини є [PERSON]. 02.11.2015 року рішенням Березівського районного суду Одеської області шлюб між [PERSON] Олеговичем та [PERSON] було розірвано (а.с. 36). Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав\~людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй\~ має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Відповідно до ст.ст.\~1,\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, відповідно до\~статті 180 Сімейного кодексу України зі змінами та доповненнями\~(далі - СК України) «батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач свого обов'язку утримувати сина не виконує. Відповідно до\~частини другої статті 182 СК України встановлено: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 СК України». Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно статті8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у\~Постанові № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", «вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення». \~\~\~\~ З урахуванням зазначених обставин, інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що відповідач не заперечує проти позову, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у\~ст. 7 Сімейного кодексу України, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття Згідно з ч. 1\~ст. 191 СК України\~«аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову». В силу\~ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача. \~\~

Outcome: approved