Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в якій просить визнати недійсним договір №0417-8629 від 20.06.2020 року, укладений між ним та відповідачем, так як він вважає його недійсним, оскільки він не підписаний сторонами та між ними не узгоджені його істотні умови. Так, позивач стверджував, що в порушення вимог ч.2,3 ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору відповідач не надав йому відомості, які потрібні клієнту для укладення кредитного договору і в такий спосіб був ведений в оману при отриманні кредитних послуг, зокрема відповідач приховав інформацію про реальну річну ставку та загальну вартість кредиту. Далі, зазначив, що даний договір не може вважтися таким, що укладений в письмовій формі, так як не відповідає положенням абзацу третього ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» і ним не підписаний. Даний договір не укладений в письмовій формі. Зазначив, що на його думку умови договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, створюють істотний дисбаланс між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, грошові кошти за договором йому не передавались, сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору. Посилаючись на порушення своїх прав, як споживача фінансових послуг відповідача, позивач просив суд визнати кредитний договір №0417-8629 від 20.06.2020 року, укладений між ним та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», недійсним з моменту його укладення. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. (а.с.15) Процесуальні дії по справі. Ухвалою суду від 30.11.2020 року відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.04.2021 року підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті. Представник відповідача, діючий за довіреністю №6 від 27.12.2019 року позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі (а.с.17). Зазначав, що всі обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги не відповідають дійсності та спростовуються діями останнього щодо отримання кредиту, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Надав відзив на позов, в обґрунтування якого було зазначено, що кредитний договір був укладений сторонами відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом №57-П від 07.05.2020 року, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною. Крім того, кредитний договір №0417-8629 від 20.06.2020 року був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача (https://www.creditkasa.ua, надалі - Сайт), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Стверджував, що позивач в момент реєстрації на Сайті відповідача створив свій особистий кабінет (п. 2.1.12. Правил), який є сукупністю захищених cтopiнок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору. Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, встановлювався порядок укладення Кредитного Договору між позивачем та відповідачем, який позивач для отримання кредиту повністю виконав, а саме: - позивач на сайті відповідача, здійснив заповнення заявки на отримання Кредиту, вказав всi дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил); - заявка подавалася позивачем через його особистий кабінет (п. 4.9. Правил); - відповідач проінформував позивача (п. 4.16. Правил) про прийняте рішення щодо видачі Кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер - [NUMBER] та електронним листом на адресу електронної пошти позивача - [INFO] ) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення Договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. ст. 641, 642 Цивільного кодексу України; - позивач в особистому кабінеті ознайомився з пропозицією відповідача щодо укладення Електронного договору (офертою), яка була розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача; - позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням (п. 5.2 Правил) про ознайомлення та повне i безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; - відповідач надав підтвердження про укладення договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивача та направлення примірника Договору на адресу електронної пошти позивача. Отже, всі дії, які здійснив позивач, свідчать про його свідомий вибір щодо укладення кредитного договору, оскільки без цих дій укладення вказаного кредитного договору було б неможливе. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність та при винесенні рішенні врахувати позицію викладену в відзиві. Позивач не погоджуючись з зазначеними відповідачем в відзиві доводами, надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач надав йому фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору №0417-8629 від 20.06.2020 року за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте даний договір ним підписаний не був. Вважає, що укладений договір не відповідає ч. 6 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а також ст. 3,6 Закону України "Про електронний цифровий підпис" Також вважає, що відповідачем не було надано доказів укладення відповідного договору з ним, надана відповідачем копія документу, щo підтверджує факт отримання кредиту в електронному форматі, виготовлена робітниками ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - не містить жодних правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору позики, оскільки відповідачем було порушено порядок укладання між сторонами договору. Щодо суми заборгованості, зазначив, що сума заборгованості складає на сьогоднішній день 15400 грн., тобто розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Згідно з п. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Крім того, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Тому нарахування суми за простроченими відсотками за кредитним договором не відповідає положенням чинного законодавства. Тому просив, при розгляді справи врахувати надану відповідь на відзив. (а.с.46) Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є юридичною особою, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с. 23). ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №116 від 01 серпня 2013 року та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, згідно розпорядження №2401 від 08 червня 2017 року. Отже, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» здійснює свою діяльність відповідно до діючого законодавства України, а щодо укладення електронних правочинів відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Судом встановлено на підставі наявної в матеріалах справи копії договору, що 20.06.2020 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором було укладено кредитний договір №0417-8629, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 10000,00 грн., строком дії на 27 днів, тобто до - 16.07.2020 року, зі сплатою процентів в розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір №0417-8629 від 20.06.2020 року був укладений сторонами відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» №56-П від 01.11.2019 року, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною, забезпечує дотримання відповідачем вимоги щодо письмової форми для даного виду Договору (а.с.23). Після цього [PERSON] отримав кредит в розмірі 10000 грн, що підтверджується витягом з реєстру банків щодо видачі кредиту про здійснення платежу на картку [PERSON] (а.с.55) Відповідно до п.4 Договору проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка складає 730% (а.с.9). Відповідно до п.5 Договору сукупна вартість кредиту складає 154% від суми кредиту або 15400 грн та включає в себе проценти за користування кредитом 54% від суми Кредиту (відсотковому вираженні) або 5400 грн (у грошовому вираженні). Відповідно до п.8 Договору цей кредитний договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір (надалі-Договір) та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей кредитний договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього кредитного Договору та Правил надання коштів в кредит (які є невід`ємними частинами Договору) та текст яких розміщено на вебсайті Кредитодавця. Відповідно до п. 5.4 Правил надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» №56-П від 01.11.2019 року, встановлено, що укладаючи договір, кредитодавець та заявник/позичальник визнають усі документи (в тому числі договір), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі, підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заявник/позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору (умовами цих Правил та кредитного договору). Суд, дослідивши надані по справі докази, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Так судом по перше встановлено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №116 від 01.08.2013 року та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. Далі на офіційному сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщено публічну пропозицію (оферту), а також сам Договір та Правила, в яких зазначена вся повна інформація щодо умов укладення кредитного договору, а саме визначено: порядок укладення договору та надання фінансового кредиту; предмет та строк дії Договору; права і обов`язки сторін; порядок нарахування процентів за користування кредитом та механізм повернення кредиту; продовження строку користування кредитом (пролонгація); реструктуризація договору; відповідальність сторін; внесення змін і доповнень. В наданому суд договорі №0417-8629 від 20.06.2020 року чітко визначено, що позичальник [PERSON] отримав від них грошові кошти в кредитна строк 27 днів зі сплатою відсотків, визначена сукупна вартість кредиту, за платіжним дорученням [PERSON] отримав кредитні кошти на платіжну картку. Суд вважає, що під час реалізації позивачем прав позичальника, як споживача фінансової послуги, на отримання кредиту не було порушено чи обмежено його права на свободу вибору, не порушено свободи волевиявлення. Позивач мав можливість відмовитися від наданої банком послуги та скористатися послугами інших банків. Принципів нерівності сторін у кредитному договорі не встановлено та права позичальника на одержання перед укладенням кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасно інформації про умови кредитування не обмежено, а відтак судом не встановлено порушень прав споживача в розумінні ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору. Тому суд приходить до висновку, що позивач не надав доказів наявності умислу в діях відповідача щодо введення його в оману при укладенні кредитного договору, а відтак відсутні правові підстави для визнання оскаржуваного договору недійсним з указаних підстав. Далі позивач стверджував, щодо порушення відповідачем при укладенні оспорюваного правочину Закону України «Про електронну комерцію», а саме про відсутність електронного підпису на договорі. У статтях 3, 6, 203, 626, 627, 628 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). При цьому вказано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що позивач в момент реєстрації на Сайті відповідача створив свій особистий кабінет (п. 2.1.12. Правил), який є сукупністю захищених cтopiнок та який забезпечував позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору. Правилами надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом №56-П від 01.11.2019 року за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, встановлювався порядок укладення Кредитного Договору між позивачем та відповідачем, відповідно до якого позивач на сайті відповідача, здійснив заповнення Заявки на отримання Кредиту, вказав всi дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил); заявка подавалася позивачем через Особистий кабінет (п. 4.9. Правил); відповідач проінформував позивача (п. 4.16. Правил) про прийняте рішення щодо видачі Кредиту смс-повідомленням на телефонний номер - [NUMBER] та електронним листом на адресу електронної пошти позивача з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення Договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. ст. 641, 642 Цивільного кодексу України; позивач в Особистому кабінеті ознайомився з пропозицією відповідача щодо укладення Електронного договору (офертою), яка була розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача; позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням (п. 5.2 Правил) про ознайомлення та повне i безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачці в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; відповідач надав підтвердження про укладення договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивача та направлення примірника Договору на адресу електронної пошти позивача. Таким чином, в момент коли [PERSON] заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, він автоматично прийняв пропозицію (оферту) відповідача та приєднався до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Крім того, клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта. При оформленні кредитного договору сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, Законом України «Про електронну комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Саме у Договорі оферти відповідача чітко визначено, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, враховуючи те, що позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», підписавши договір з використанням аналогового підпису, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини. У пункті 12 кредитного договору «Реквізити та Підписи Сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи [PERSON] - А161. Також суд вважає, що доводи позивача , викладені у відповіді на відзив, стосовно неправильності нарахування процентів, пені, їх розміру відповідачем не є предметом даного спору і самостійною підставою визнання правочину недійсним. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд приходить до висновку, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Нормами ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним та визнання дій відповідача незаконними, оскільки враховуючи специфіку укладення електронного правочину, та той факт, що ініціатива його укладення була саме від позивача, який мав доступ до відкритої та повної інформації, розміщеної на офіційному сайті відповідача у відкритому доступі для невизначеного кола осіб. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23.03.2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19),у постанові від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203ск20) та у постанові від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19 (провадження №61-9071св20). Суд вважає, що доводи позивача щодо не узгодження сторонами істотних умов кредитного договору ґрунтуються виключно на припущеннях позивача і спростовуються самим змістом договору, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed