Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У поданій до суду через поштове відділення зв'язку 23 січня 2015 року позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі - «ПриватБанк») та [PERSON] договору без номеру від 04 липня 2007 року, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18 % відсотків на рік за його користування на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім цього, відповідач зобов'язувався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову при порушенні ним строків погашення кредиту більш ніж на 30 днів. Відповідач у порушення умов договору взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 07 січня 2015 року заборгував «ПриватБанку» 5707,50 доларів США (далі - доларів), які еквівалентні 90064 грн. 39 коп. із яких: -1499,87 доларів - заборгованість за кредитом; -3905,67 долара - заборгованість по процентам за користування кредитом; -31,69 доларів - штраф (фіксована частина), -270,28 доларів - штраф (процентна складова). Позивач просить суд постановити рішення, котрим стягнути з відповідача вказану кредитну заборгованість та судові витрати. Відповідачем подано суду заперечення на позов в яких він зазначає, що 04 липня 2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір за умовами якого йому через декілька днів було видано кредитну картку з залишком на її рахунку у розмірі 1500 грн., що еквівалентно по курсу валют на день укладення кредиту приблизно 300 доларам, з базовою відсотковою ставкою 1,5 % в місяць. Представник пояснив, що дана картка дійсна протягом 3-х років, а далі вона блокується або перевипускається. Про те, що було змінено суму кредитних коштів йому нічого не відомо, оскільки банк такі дії вчинив у односторонньому порядку. Карткою він скористався лише декілька разів, знявши в загальному приблизно 400 грн. У зв'язку з тим, що було пограбовано його автомобіль, у якому перебувала і згадана банківська картка, він звернувся до працівників «ПриватБанку» з проханням її заблокувати, однак останні відмовились це робити, оскільки по ній рахувалась заборгованість значно більша як 1500 грн. Вони змушували його сплатити Банку 10 000 грн. не пояснивши звідки взявся такий розмір заборгованості. Крім цього, просить суд звернути увагу на те, що строк дії виданої йому кредитної картки закінчився в серпні 2010 року. З врахуванням цього позивач пропустив трьохрічний строк позовної давності. Просить суд у задоволенні позову відмовити у зв'язку з пропуском такого строку. Сторони до суду не з'явились. Представник позивача за довіреністю Савицька Г.Р. подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач також подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та про відмову у задоволенні позову за спливом строків позовної давності. Позовні вимоги задоволенню не підлягають. Як вбачається з укладеного 04 липня 2007 року між «ПриватБанком» та [PERSON] кредитного договору без номера, оформленого у вигляді заяви (а.с.11), Банк надав відповідачу у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку кредит у розмірі 1500 доларів під 1,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.12-17), які згідно його п.1.1 разом із підписаною заявою клієнта та його Пам'яткою складають договорів про надання банківських послуг, відповідач зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання по перерахунку платіжного ліміту, а також оплачувати комісії. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.1054 згаданого Кодексу, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредиту (а.с.6-8), відповідач умов кредитного договору належним чином не виконував, а починаючи з 01 серпня 2009 року взагалі припинив будь-які виплати, у зв'язку з чим станом на 07 січня 2015 року його загальна кредитна заборгованість становить 5707,50 доларів США, які еквівалентні 90064 грн. 39 коп. із яких: -1499,87 доларів - заборгованість за кредитом; -3905,67 доларів - заборгованість по процентам за користування кредитом; -31,69 доларів - штраф (фіксована частина), -270,28 доларів - штраф (процентна складова). Згідно п.9.12 згаданих умов та правил (а.с.12-18), договір дійсний протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про втрату дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Виходячи з цього термін дії укладеного сторонами кредитного договору закінчився 05 липня 2009 року. Відповідно до ст.ст.252, 256, 257, 267 ЦК України особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів в межах трирічного строку позовної давності, який визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач подав суду письмову заяву у якій просить застосувати строк позовної давності. Крім цього, як зазначено в п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). З врахуванням зазначених статей ЦК України, що стосуються строків позовної давності, вищезгаданого роз'яснення касаційного суду, терміну закінчення дії кредитного договору - 05 липня 2009 року, з дня якого у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення кредитного боргу, строку пред'явлення до суду через поштове відділення зв'язку позову - 23 січня 2015 року, тобто по спливу трирічного строку від дня виникнення права на подачу позову, заяви відповідача про застосування позовної давності, у задоволенні позову слід відмовити за спливом такої давності. Доказів поважності причин пропущення згаданого строку позивачем суду не подано. Не подано ним суду належних доказів (квитанцій, тощо) і того, що відповідач погашував кредитну заборгованість після закінчення строку дії кредитного договору. Представник позивача заперечення на заяву відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності не подав, вимогу ухвали суду від 23 березня 2015 року надати докази погашення відповідачем заборгованості за кредитом в період з 24 квітня по 29 серпня 2013 року, не виконав.

Outcome: dismissed