Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом до відповідача в якому просять визнати зобовязати Івано-Франківську міську раду надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,10 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Сніжна 45. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала з мотивів наведених в позовній заяві. Позивач [PERSON] просила розгляд справи проводити у її відсутності. Представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити оскільки на засіданні комісії з питань будівництва, архітектури, земельних відносин, охорони навколишнього середовища та сприяння розвитку сіл заявку позивачів відхилено, питання не набрало необхідної кількості голосів на засіданні сесії. Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно, повно та обєктивно дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. 23 червня 2014 року позивачі звернулись до міського голи із заявою про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки на вул. Сніжній площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с.9). Вказана земельна ділянка перебуває у користуванні [PERSON] з 1999 року, а у користуванні [PERSON] з 1993 року. На земельній ділянці розташоване рухоме майно позивачів, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.13, 19). До клопотання позивачами додано всі необхідні документи. Як вбачається із відповіді відділу Держземагенства у м. Івано-Франківську від 12.12.2014р. адресованої позивачам (а.с.8), питання на засіданні сесії Івано-Франківської міської ради 03.12.2014 року не набрало необхідної кількості голосів депутатів. Правові засади організації та діяльності органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Однак питання земельних відносин регулюється Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до ст. 10, 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією, цим та іншими законами до їх відання. Пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що міські ради правомочні вирішувати відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. При цьому, відповідно до ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна [PERSON] Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Отже, як слідує з норми ч.7 ст.118 ЗК України (зі змінами), яка застосовується судом до даних правовідносин, позивач звернувся до відповідача з питанням виділення йому земельної ділянки (без зазначення конкретного місцезнаходження такої) та надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенні земельної ділянки площею до 0.10га в межах міста Івано-Франківська, однак відповідач не прийняв рішення на сесії міської ради про дозвіл на розроблення проекту землеустрою по відведенні земельної ділянки площею до 0.10га. Тому врегульовано законодавством право позивача замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу міською радою, про що письмово повідомити міську раду з долученням договору на виконання робіт із землеустрою. Зміни внесені до цієї статті 118 ЗК України, були законодавцем направлені на спрощення процедури відведення земельних ділянок у власність, зокрема запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки (постанова Судової палати по адміністративних справах Верховного Суду України від 10.12.2013, № 21-358а13). Тобто, право позивачів щодо відсутності отримання від відповідача дозволу на виготовлення проекту землеустрою, з врахуванням що подальші дії громадян врегульовано вищезгаданою нормою законодавства, не порушено. Вимоги позову до відповідача (на цій стадії звернення з клопотанням до ОМС) є передчасними та недоведеними за відсутності порушеного права позивачів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. В подальшому після виготовлення проектної документації щодо відведення земельної ділянки, орган місцевого самоврядування вчиняє дії за відповідною заявою та наданим проектом, передбачені вимогами ч.9, 10 ст.118 ЗК України, згідно якої, орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. А тому, суд прийшов до висновку, що тільки за дотриманням сторонами спору вищевказаних дій, та у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність (на підставі поданого вже погодженого проекту землеустрою) або залишення заяви без розгляду, питання вирішується в судовому порядку (ч.11 ст.118 ЗК України). Відповідно до розяснень викладених в п. 7 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI"Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК). Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed