Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] в м. Кіцмань помер її син [PERSON], вона похоронила сина та понесла всі витрати на його поховання. Син проживав в [ADDRESS]. ? частину цього будинку вона успадкувала після смерті матері і спору між нею та сином з приводу права на будинок ніколи не виникало. Рішенням виконкому Драчинецької сільської ради від 08.06.2011 року за № 48/06 визнано саме за нею право власності на дане будинковолодіння і 04.08.2011 року вона отримала свідоцтво про право власності на дане нерухоме майно та зареєстровано в Кіцманському РБТІ. Відповідачі продовжують не визнавати за нею право на спадщину після смерті сина [PERSON], оскільки вона спадщини не прийняла і не подавала заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Але вона проживала разом із сином на день його смерті та вела із ним спільне господарство. Оскільки на день смерті сина [INFO] було вирішено питання права власності на житловий будинок за нею, то вона вважала, що є підтвердження належності будинку. Посилаючись на ст.ст. 1268, 1270 ЦК України та ст. 3 СК України, просила встановити факт постійного проживання та ведення спільного господарства із спадкодавцем на час його смерті. Позивач та її представник підтримала заявлені вимоги, пояснивши також, що [PERSON] постійно проживала разом із своїм сином в будинку [ADDRESS] та вела із ним спільне господарство, разом тримали худобу та обробляли город, позов заявлений для прийняття спадщини. Представник відповідача - Драчинецької сільської ради позов визнав, пояснивши, що виконкомом сільської ради було прийнято рішення про визнання за [PERSON] право власності на цей будинок, оскільки вона є спадкоємицею першої черги після смерті матері - [PERSON], є рішення суду від 1991 року про стягнення з [PERSON] на користь його дружини належної їй частки у грошовому виразі, [PERSON] постійно допомагала синові [PERSON], стосовно її постійного проживання із сином однозначно не може стверджувати. Відповідач [PERSON] позову не визнала, вказуючи, що [PERSON] - її батько, з 20.10.2010 року проживала разом із чоловіком та дитиною біля батька, [PERSON] проживала по [ADDRESS], і лише приходила до батька, так як у його господарстві тримала худобу, інколи приносила батькові їжу. Інколи кликала його до себе поїсти. Те, що позивачка хоронила батька, не значить, що вона із ним проживала. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову тим, що домоволодіння [ADDRESS] було колгоспним двором, відносно якого вже був спір і в 1991 року було постановлено судове рішення. Позивачка [PERSON] не проживала в цьому господарстві, в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не зверталась, а в 2012 році зверталась до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, такий строк їй на даний час не визначений. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки, не повідомивши причини неявки та не подавши заяви про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] в м. Кіцмань помер син позивача [PERSON] згідно свідоцтва про смерть від 28.02.2012 року. Позивач похоронила сина, що вбачається із змісту копії довідки виконкому Драчинецької сільської ради № 558 від 19.03.2012 року. Рішенням Кіцманського районного суду від 13.11.1991 року виділено [PERSON] та [PERSON] будинковолодіння в с. Драчинці Кіцманського району, де головою колгоспного двору є [PERSON]. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти як частку її та двох дітей з майна колгоспного двору. [PERSON] померла згідно актового запису № 40 від [INFO]. Згідно довідки виконкому Драчинецької сільської ради № 394 від 27.02.2012 року станом на 15.04.1991 року у домоволодінні по [ADDRESS], були зареєстровані і проживали: голова - [PERSON], онук - [PERSON], невістка - [PERSON], правнуки: [PERSON] та [PERSON]. Наведене підтверджується також копією погосподарської книги № 12 за 1991-1995 роки. Як вбачається із змісту довідки виконком Драчинецької сільської ради № 396 від 27.02.2012 року, з [PERSON] станом на 31.06.2011 року (зі слів сусідів) у домоволодінні по [ADDRESS], проживали: донька - [PERSON], зять - [PERSON], онук - [PERSON]. Згідно копії погосподарської книги № 7 за 2011-2015 роки [PERSON] до 10.05.2012 року була зареєстрована і проживала по [ADDRESS], в с. Драчинці Кіцманського району. Рішенням виконкому Драчинецької сільської ради від 08.06.2011 року за № 48/06 визнано за позивачем право власності на житловий будинок в [ADDRESS], і 04.08.2011 року позивачу видано свідоцтво про право власності на дане нерухоме майно та зареєстровано в Кіцманському РБТІ. Рішенням Кіцманського районного суду від 11.03.2013 року, ухвалою від 24.12.2013 року про виправлення описки, додатковим рішенням від 24.12.2013 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину спадкового майна після смерті [PERSON], що складається з ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS]; встановлено факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на момент його смерті; визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Драчинецької сільської ради від 08.06.2011 року за № 48/06 «Про оформлення права власності на житловий будинок». Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 26.03.2014 року додаткове рішення Кіцманського районного суду від 24.12.2013 року змінено, визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Драчинецької сільської ради від 08.06.2011 року за № 48/06 «Про оформлення права власності на житловий будинок» в частині оформлення права власності на ? частину у цьому нерухомому майні; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 04.08.2011 року серії САЕ № 504009 в частині посвідчення права [PERSON] на ? частину у цьому нерухомому майні. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Свідок [PERSON] показала, що являється невісткою позивачки, яка постійно проживала із померлим сином, прала, готувала їжу, утримувала худобу, хоча була зареєстрована по [ADDRESS], зареєструвалась по [ADDRESS], у 2012 році, вже після смерті сина. Як показала свідок [PERSON], вона є дочкою позивачки, яка до 1995 року проживала по [ADDRESS], у 1995 році померла її мати [PERSON], за якою позивачка доглядала. Будинок [ADDRESS] поділили між собою [PERSON], [PERSON] та його дружина. Після смерті [PERSON] позивачка здебільшого проживала в цьому будинку, частково тримала там худобу, а частково - по [ADDRESS]. По [ADDRESS] позивачка із матір`ю та сином спочатку жили у старому будинку, потім добудовували хату, спочатку одну кімнату, через рік - іншу. У грудні 2010 року в цей будинок прийшла проживати [PERSON]. Згідно показань свідка [PERSON] вбачається, що він є чоловіком відповідачки [PERSON], окрім батька його дружини, в будинку ніхто не проживав, з 2010 року він із дружиною та сином проживають з цьому будинку, [PERSON] тримала в цьому господарстві курей, яких потім забрала. Свідок [PERSON] надала показання, що [PERSON] разом із бабою [PERSON] проживали в будинку [ADDRESS] до її та своєї смерті, [PERSON] не проживала в цьому господарстві, вона проживала по [ADDRESS], з молодшим сином [PERSON], невісткою та онуками, хоча і обробляла город. [PERSON] дозволив дочці [PERSON] проживати і щоби не заважати, зробив окремий вхід, вона навіть дала йому для цього вхідні двері. Спадкова справа до майна [PERSON], який помер [INFO], Кіцманською державною нотаріальною контрою не заводилась. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.08.2013 року скасовані рішення Кіцманського районного суду від 25.12.2012 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 30.01.2013 року, про визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Кіцманського районного суду від 12.11.2013 року позовну заяву [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишено без розгляду. Відповідно до змісту довідки виконкому Драчинецької сільської ради № 674 від 14.04.2014 року [PERSON] вела спільне господарство разом із своїм сином [PERSON], який помер [INFO]. Згідно копії паспорта [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS], в с. Драчинці Кіцманського району, з 08.05.2012 року, тобто після смерті [PERSON]. Для прийняття спадщини в порядку, встановленому частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець має право проживати із спадкодавцем у житловому приміщенні спадкодавця, тобто користуватися цим майном разом із спадкодавцем до його смерті. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися з моменту відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, чають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Зі змісту Закону вбачається, що місцем проживання особи вважається місце її державної реєстрації у встановленому законом порядку. Як роз'яснив Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. У випадках, якщо встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК, суди не повинні задовольняти вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач на день відкриття спадщини була зареєстрована за іншою адресою - по [ADDRESS]. Проаналізувавши докази, що є в матеріалах справи, покази свідків, та приймаючи до уваги наявність судового рішення про поділ колгоспного двору між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], належність майна колгоспного двору [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO], наявність рішенням виконкому сільської ради від 08.06.2011 року за № 48/06, яким визнано за позивачем право власності на житловий будинок в [ADDRESS], та свідоцтва від 04.08.2011 року про право власності на дане нерухоме майно, наявність інших вищенаведених судових рішень належність на даний час [PERSON] на праві власності ? частин будинковолодіння [ADDRESS], її реєстрація за вказаною адресою з 08.05.2012 року, не оформлення за життя померлим [INFO] [PERSON] права власності на нерухоме майно, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, ст.ст. 29, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: dismissed