Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з урахуванням уточнених об'єднаних позовних вимог, в яких просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Болехівської міської ради № 367 від 18.08.1994р. «Про надання дозволу на будівництво кухні, ванни та кімнати»; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Болехівської міської ради №64 від 28.03.2000р. «Про введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку»; визнати свідоцтво про право власності на 55/100 часток будинковолодіння [ADDRESS] за [PERSON], видане виконавчим комітетом Болехівської міської ради народних депутатів Івано-Франківської області 02.04.2000р. недійсним; визнати свідоцтво про право власності на 45/100 часток будинковолодіння [ADDRESS] за [PERSON], видане виконавчим комітетом Болехівської міської ради народних депутатів Івано-Франківської області 02.04.2000р. недійсним; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 55/100часток будинковолодіння [ADDRESS] проведену Івано-Франківським бюро технічної інвентаризації 03.04.2000р., записану в реєстрову книгу №11 за № 1472 та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 45/100часток будинковолодіння [ADDRESS] проведену Івано-Франківським бюро технічної інвентаризації 03.04.2000р., записану в реєстрову книгу №11 за № 1472; визнати право власності за [PERSON] на 85/100частин у домоволодінні по [ADDRESS], у м. Болехів, Івано-Франківської області, яке складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 151,6 кв. м., в тому числі житловою площею 85 кв. м, стайні літ. Б загальною площею 26,5 кв. м., стайні літера Б1 загальною площею 43,2 кв. м., вбиральні літ. В загальною площею 1,9кв.м., гаражу-літньої кухні літ. Г-Г1-Г2 загальною площею 33,1 кв. м., гаражу-літньої кухні літ. Д-Д1 загальною площею 27,4 кв.4., воріт №1 загальною площею 7,7 кв. м., огорожі №2. Всі вищевказані подані позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті батька відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку та господарські споруди. Також, зазначає, що її батьку [PERSON] надано право індивідуальної забудови на земельній ділянці по [ADDRESS], площею 600 кв.м. та здійснено відвід в натурі. [PERSON] збудував будинок і рішенням від 13.06.1985 року затверджено акт про прийняття в експлуатацію будинку [ADDRESS] Його дружина [PERSON] і позивач [PERSON] звернулися з заявою про надання дозволу на здійснення прибудови до будинку і було прийнято рішення № 367 від 18.08.1994 року про надання такого дозволу. Рішенням № 64 від 28.03.2000року затверджено акт введення в експлуатацію та зобов'язано Івано-Франківське БТІ зареєструвати дане будинковолодіння та видати свідоцтво на право власності. Болехівською міською радою № 215 від 06.09.2000 року розглянуто протест прокурора та відмінено рішення № 64 та № 367, як незаконні, оскільки [PERSON] після смерті чоловіка не оформила спадщину на себе та на день прийняття рішення не мала свідоцтва про право власності на будинковолодіння. Позивачка звернулася до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але їй відмовлено через те, що правовстановлюючі документи на вказане майно скасовані. З постанови нотаріуса їй стало відомо, що [PERSON] її мама, яка померла не звернулася у БТІ для скасування запису про реєстрацію права власності на майно. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] подала заперечення на позов та зустрічну позовну заяву, в якій просила позов задоволити частково та визнати за нею право власності на половину (1/2) домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Вимоги позову обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті матері відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в м. Болехів, Івано-Франківської області. При зверненні в нотаріальну контору для прийняття спадщини її було відмовлено за відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на домоволодіння. Під час розгляду справи [PERSON] збільшила позовні вимоги, та просила скасувати рішення виконкому Болехівської міської ради № 215 від 06.09.2000року, як незаконне і визнати причини пропуску нею строку для звернення до суду поважними. Пояснюючи те, що 22.05.2015року звернувшись із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом після смерті її матері [PERSON] до нотаріуса отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Відмовляючи їй у вчинені нотаріальних дій, нотаріус посилалась на те, що рішенням виконкому Болехівської міської ради № 215 від 06.09.2000року відмінено рішення виконкому №367 від 18.08.1994року, яким видано дозвіл на добудову та рішення № 64 від 28.03.2000року про затвердженя акту введення в експлуатацію. Рішення виконкому Болехівської міської ради №215 від 06.09.2000року вважає незаконним. Про дане рішення дізналася в червні 2015року, тому зазначає, що строк звернення до суду нею не пропущений. Відповідач за первісним позовом - [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати за ним право власності на частину у домоволодінні по [ADDRESS], у м. Болехів, Івано-Франківської області, яке складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 151,6 кв. м., в тому числі житловою площею 85 кв. м, стайні літ. Б загальною площею 26,5 кв. м., стайні літера Б1 загальною площею 43,2 кв. м., вбиральні літ. В загальною площею 1,9кв.м., гаражу-літньої кухні літ. Г-Г1-Г2 загальною площею 33,1 кв. м., гаражу-літньої кухні літ. Д-Д1 загальною площею 27,4 кв.4., воріт №1 загальною площею 7,7 кв. м., огорожі № 2. Мотивуючи, тим, що на час смерті матері та дати відкриття спадщини відносився до категорії повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця та відповідно до положень законодавства мав право на обов'язкову частку у спадщині матері. Представник Болехівської міської ради подав заяву про застосування строку позовної давності. Мотивуючи тим, що [PERSON] пропустила трьох річний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник підтримали позов з підстав викладених у позовних заявах та уточнених позовах. Зустрічний позов [PERSON] заперечили, а зустрічний позов [PERSON] просили задоволити. У судовому засіданні представник відповідачки за первісним позовом, позивачки за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] просив позовні вимоги [PERSON] задоволити, а у задоволенні вимог [PERSON] та [PERSON] - відмовити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'являлася, подала заяву про проведення розгляду справи без її участі. Претензій до будинку, що знаходиться у м. Болехів, [ADDRESS], не має (т.2, а.с.126). Представник Болехівської міської ради - [PERSON] у судовому засіданні, пояснив, що вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно за [PERSON] та [PERSON] не заперечує. Позовні вимоги щодо визнання свідоцтва про право на 55/100 та на 45/100 часток будинковолодіння [ADDRESS]; та скасування державної реєстрації права власності - заперечує, з підстав пропущення строків позовної давності. Що стосується зустрічного позову [PERSON] щодо скасування рішення виконкому Болехівської міської ради № 215 від 06.09.2000року, як незаконного - просив його задоволити. Ухвалою суду від 12 червня 2018року виключено з числа відповідачів: [PERSON], [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що з 1985року є сусідкою [PERSON] та її покійними батьками. Після повернення з Сибіру, [PERSON] проводила ремонт, будівництво біля хати. Батько позивачки постійно хворів, був інвалідом. [PERSON] не брала участі як у ремонті будинку, де жили її батьки, так і у добудовах. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] являється його кумою. Зазначив, що брав участь під час ремонту хати (де жила на одній половині мама позивачки, а на іншій позивачка з своєю сім'єю) та добудов. Оплату за виконання робіт, здійснювала [PERSON] (позивачка). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що брав участь у будівництві прибудов, літньої кухні, гаражу, доріжок. Замовником всіх робіт являлася [PERSON], оплату проводила вона. [PERSON], ні [PERSON] не знав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що проживала на одній вулиці з [PERSON] та її покійними батьками. Будівництво здійснювала [PERSON] разом із своєю мамою. Останні роки перед смертю [PERSON] відносини з [PERSON] були погані. [PERSON] спочатку жив разом з батьками, а згодом побудував хату, переїхав проживати туди разом з сім'єю. [PERSON] після одруження проживала біля вокзалу. Часто приходила до мами. Також зазначила, що спочатку [PERSON] зробила заповіт на дочку [PERSON], а коли посварилися з нею склала заповіт на дочку [PERSON]. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що кошти на прибудову та ремонт давала [PERSON], допомагав у будівництві син [PERSON]. З [PERSON] були погані відносини, покійна нарікала на неї, говорила, що перепише хату на дочку [PERSON]. Допитана у судовому засіданні, у якості свідка нотаріус [PERSON] пояснила суду, що оформляла право власності спадкоємців після смерті [PERSON], [PERSON] До неї з заявами про прийняття спадщини звертались [PERSON] (2012р., 18.12.2014р.), [PERSON](22.05.2015р.) та [PERSON] (17.02.2015р.) з Російської Федерації. Відмовила спадкоємця, оскільки спадкодавці не оформили правовстановлюючих документів на будинковолодіння. Свідок [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подавши письмове пояснення, в якому зазначила, що вона працювала з [PERSON] в Сибірі з 1985 по 1996роки. Через неї передавала гроші для мами [PERSON], помагала батькам. Батько говорив, що все буде належати [PERSON]. Продавши в Сибірі своє майно [PERSON] приїхавши в Болехів, де здійснювала будівництво та ремонти у будинку [ADDRESS] (т.1, а.с.249). Заслухавши сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування на підставі ЦК УРСР, право спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та п'ятої черг ("нових черг") відповідно до статей 1263 - 1265 ЦК. Позовні вимоги таких осіб про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню відповідно до встановлених обставин. Враховуючи заявлені сторонами позовні та зустрічні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року, а після смерті [PERSON] - ЦК України 2003 року. Так, відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.550 Цивільного кодексу Української РСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Встановлено, щобатьками позивачки були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження ( т.1, а.с.11). Власником будинковолодіння у [ADDRESS] являвся [PERSON], батько позивачки, в якому і проживав до смерті. Згідно виписки із протоколу № 12 засідання виконкому міської ради депутатів трудящих від 24.07.1956року вбачається, що [PERSON] надано право індивідуальної забудови на земельній ділянці по [ADDRESS], площею 600кв.м (т.1, а.с.13). 26 лютого 1958року [PERSON] надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку, що підтверджується копією договором (т.1,а.с.14-15). 11 червня 1985 року [PERSON] видано акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку за адресою [INFO] [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] збудували будинковолодіння у [INFO] З технічного паспорта від 15.03.1985року (зі змінами 1987р.) виданого [PERSON] вбачається, що до складу домоволодіння за адресою: м. Болехів, [ADDRESS], входить: житловий будинок (А) загальною площею 92,1 кв.м., житловою площею 46,6кв.м, надвірних забудов: сараю гаражу (Б-Б2), туалету (В), огорожі та воріт (№1,2)(т.5, а.с.66-70). 09 жовтня [INFO] [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Болехівської міської ради Р.Гаєвським, за яким 1/2 свого майна заповів [PERSON].(т.1, а.с.31). [INFO] [PERSON] помер (т.1, а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу законів про шлюб та сім'ю УРСР, який діяв на час набуття [PERSON] права власності на вказане домоволодіння, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Тобто, права [PERSON] та [PERSON] як подружжя, на вказаний житловий будинок були рівними. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все його майно - на 1/2 частину домоволодіння за адресою м.Болехів, [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом були діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON] Ніхто із вище зазначених спадкоємців у встановлений законом піврічний термін не звертались до державної нотаріальної контори, щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] У 2012 році [PERSON] звернулась із позовом до Болехівського міського суду, щодо визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини , як спадкоємця за заповітом. Рішенням Болехівського міського суду від 08 травня 2012 року надано [PERSON] додатковий строк у вигляді 2-х місяців для подачі заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті [PERSON].(т.1, а.с.27). [PERSON] 04 червня 2015 року звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON].(т.1, а.с.28). Однак, постановою від 04.06.2015року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, через те, що правовстановлюючі документи на вказане майно скасовані (т.1, а.с.29). [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], як така, що проживала в будинку та фактично вступила в управління або володіння спадковим майном (549 ЦК 1963). Відповідно до ст. 535 ЦК (1963) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначення розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Дружина [PERSON] (18.04.1932р.н.) після смерті [PERSON] мала право на обов'язкову частку в спадщині, як непрацездатна (пенсіонер). Таким чином, 8/18 будинковолодіння в [ADDRESS], належить дочці [PERSON], а 10/18 - дружині [PERSON] після смерті батька(чоловіка) [PERSON] (1/2 будинковолодіння поділити на 6 спадкоємців = 1/12; 2/3 від 1/12 = 1/18 - обов'язкова частка дружини; 1/2 (9/18) будинку + 1/18 = 10/18 - за [PERSON]; 1/2 (9/18) будинку - 1/18 = 8/18 - за [PERSON].). Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Рішенням Болехівської міської ради народних депутатів від 18 серпня 1994 року [PERSON] дозволено добудувати до житлового будинку літню кухню, кімнату та ванну, а також здійснити добудови до господарських споруд гараж та кімнату, згідно виготовленої технічної документації по [ADDRESS] в м.Болехів. (т.1, а.с.119). Даний дозвіл [PERSON] на добудову є незаконним, так як будинковолодіння по [ADDRESS] в м. Болехів було зареєстроване за її покійним чоловіком [PERSON], а частка дружини у спільній сумісній власності не була виділена. Тому, дане рішення підлягає скасуванню як незаконне. Згідно рішення виконавчого комітету Болехівської міської ради від 28.03.2000р. за № 64 «Про введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку» вирішено затвердити акт введення в експлуатацію індивідуального будинку [ADDRESS], побудованого на підставі рішення міськвиконкому № 264 від 12.06.78р. № 367 від 18.08.94року, закріпивши за: померлим [PERSON] спільну власність подружжя основну частину будинку, підвалу та господарських будівель, що складає 45/100 будинковолодіння; за [PERSON] - 55/100 в його ідеальній частині будинковолодіння, та зареєструвати будинковолодіння [ADDRESS] за: померлим [PERSON] в розмірі 45/100 будинковолодіння; за [PERSON] 55/100 будинковолодіння, про що видати свідоцтво про право власності (т.1,а.с.124а). 02 квітня 2000року [PERSON] на праві приватної власності видано свідоцтво про право власності на 55/100 часток та 45/100 часток будинковолодіння [ADDRESS] за [PERSON] та проведено їх державну реєстрацію права власності (т.1, а.с.124) Положенням ст. 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв'язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності, а може бути тільки встановлений факт наявності цього майна у неї на праві власності за життя та визнати право власності на майно за спадкоємцями в порядку його спадкування. [PERSON] помер [INFO]. Тобто, даними рішеннями органу місцевого самоврядування за 2000 роки вирішено питання про права особи, яка у зв'язку зі смертю не мала цивільної правоздатності і дієздатності, а саме надано та визнано право власності за померлим. Також міською радою не враховано, що у [PERSON] були відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння, оскільки вона не оформила спадщину після смерті чоловіка, а її частка у спільній сумісній власності не була виділена. З даних підстав ці рішення підлягають скасуванню, як незаконні. На основі вказаних рішень міської ради були видані свідоцтва про право власності на 45/100 часток та 55/100 часток будинковолодіння [ADDRESS] у м. Болехів, Івано-Франківської області за [PERSON] і [PERSON], та проведено їх державну реєстрацію права власності. Враховуючи, що вказані свідоцтва є похідними від рішень, які визнанні судом незаконними, а тому підлягають визнанню недійсними, а державна реєстрація права власності - скасуванню. Щодо позовних вимог [PERSON] про скасування рішення Болехівської міської ради № 215 від 06.09.2000року «Про протест прокурора Долинської міжрайонної прокуратури», яким вирішено відмінити рішення виконкому Болехівської міської ради № 367 від 18.08.1994р. та рішення №64 від 28.03.2000р. як незаконні, то вони підлягають до задоволення з наступних підстав. Конституційний Суд України у Рішенні від 16 квітня 2009 р. № 7-рп/2009 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції, ст. 25, ч. 14 ст. 46, частин 1, 10 ст. 59 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 10 ст. 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Крім того, у п. 5 Рішення № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Отже, рішення Болехівської міської ради № 367 від 18.08.1994року та №64 від 28.03.2000 року є ненормативними правовими актами одноразового застосування та вичерпали свою дію фактом його виконання, тому не можуть бути в подальшому скасовані міською радою. Тому, рішення Болехівської міської ради № 215 від 06.09.2000року про скасування рішень міської ради №367 та № 64, є незаконним та підлягає скасуванню. Щодо пропуску строку оскарження рішень Болехівської міської ради. Відповідно до ст. 71 ЦК України 1963 р. загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст. 76 ЦК 1963 року право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст.257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому згідно із ч.1 ст.261 кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд приймає до уваги посилання [PERSON] та [PERSON] про те, що їм стало відомо про оскаржувані рішення міської ради і їх скасування за протестом прокурора, тільки після звернення до нотаріуса в 2015 році, після смерті [PERSON] Так, як оскаржувані рішення стосувалися їхніх батьків, сторони не були обізнані про них, а тому не могли їх оскаржити. Тобто, сторони подали заяви про оскарження рішень в межах трирічного терміну від коли вони дізналася чи могли були дізнатися про дані рішення органу місцевого самоврядування. Також положеннями ст.268 ЦК передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється. Зокрема, у п.4 ч.1 цієї статті встановлено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється. Отже, строки позовної давності не поширюються на позовні вимоги щодо оскарження рішень сесії міської ради, яким порушено право власності сторін та інше речове право. А тому, в задоволенні клопотань представника Болехівської міської ради та представника [PERSON] - [PERSON] про застосування строків позовної давності слід відмовити. Позивачка за первинним позовом [PERSON] просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 85/100частин на домоволодінні по [ADDRESS], у м. Болехів, Івано-Франківської області, яке складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 151,6 кв. м., в тому числі житловою площею 85 кв. м, стайні літ. Б загальною площею 26,5 кв. м., стайні літера Б1 загальною площею 43,2 кв. м., вбиральні літ. В загальною площею 1,9кв.м., гаражу-літньої кухні літ. Г-Г1-Г2 загальною площею 33,1 кв. м., гаражу-літньої кухні літ. Д-Д1 загальною площею 27,4 кв.4., воріт №1 загальною площею 7,7 кв. м., огорожі №2. А, відповідачка за первинним позовом [PERSON] просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] на ? домоволодінні по [ADDRESS], у м. Болехів, Івано-Франківської області. З технічного паспорта від 26.02.2015року виданого [PERSON] із зазначенням самовільна будівля вбачається, що до складу домоволодіння входить: житловий будинок: літ. А, загальною площею 151,6 кв. м., в тому числі житловою площею 85 кв. м, прибудова (А2) і мезонін (А3) із зазначенням самовільні будівлі; стайні літ. Б загальною площею 26,5 кв. м., стайні літера Б1 загальною площею 43,2 кв. м., вбиральні літ. В загальною площею 1,9кв.м., гаражу-літньої кухні літ. Г-Г1-Г2 загальною площею 33,1 кв. м., гаражу-літньої кухні літ. Д-Д1 загальною площею 27,4 кв.4. - із зазначенням самовільні будівлі, воріт №1 загальною площею 7,7 кв. м., огорожі №2 (т.5,а.с.6-11). Тобто вказано, що прибудова (А2) і мезонін (А3) та гараж-літня кухня літ. Д-Д1 загальною площею 27,4 кв.4. є самовільними будівлями. Даний факт в судовому засіданні підтвердили допитані як свідки представники ОБТІ [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили суду, що будови під літерами Д-Д1- гараж, літня кухня, А2 - прибудова та А3- мезонін являються самовільними. На спростування самовільного будівництва і на підтвердження законність проведених добудов сторонами не надано суду документів на вказані будівлі. Відповідно до ч. 1 ст. 376 цього Кодексу житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За ч. 2 ст. 376 ЦК особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. З урахуванням наведеного, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Однак, сторонами як спадкоємцями не заявлялося позовних вимог на визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва, а тому суд відмовляє у задоволенні частини позовних вимог щодо визнання права власності на будівлі визнанні самовільними. Судом встановлено, що 13 серпня 2009 року [PERSON] склала заповіт, що все її майно де б воно не знаходилось із чого б воно не складалося, заповіла [PERSON] (т.1, а.с.115). Згідно свідоцтва про смерть від 10.12.2015 року вбачається, що [INFO] [PERSON] померла(т.1, а.с.108). Як зазначено в ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця) до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все її майно. Як встановлено судом 10/18 будинковолодіння (будинок (А) загальною площею 92,1 кв.м., житловою площею 46,6кв.м., надвірні забудови: сарай гараж (Б-Б2), туалет (В), огорожа та ворота (№1,2)) у м. Болехів, [ADDRESS], належали дружині [PERSON] після смерті (чоловіка) [PERSON] Спадкоємцями за законом були діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON] Після смерті [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини зверталися: 18 грудня 2014року - [PERSON], 17 лютого 2015року - [PERSON] та 22 травня 2015року - [PERSON](т.5, а.с.25-27). Постановою від 20.06.2015р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено [PERSON] для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: м. Болехів, [ADDRESS], який належав [PERSON], оскільки не подано правовстановлюючих документів, щодо належності майна спадкодавцеві (т.1, а.с.116). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Дочка [PERSON] - [PERSON] (11.12.1958р.н.) після смерті матері (09.12.2014 року) має право на обов'язкову частку в спадщині, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця. (пенсіонер). (10/18 поділити на 5 осіб = 2/18 - за законом, 2/18* 1/2 = 1/18 - обов'язкова частка [PERSON] після смерті матері [PERSON], 10/18 - 1/18 = 9/18 частин будинковолодіння за [PERSON] - спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON]). Враховуючи, те що судом визнані незаконними та скасовані рішення виконавчого комітету Болехівської міської ради № 367 від 18.08.1994р. «Про надання дозволу на будівництво кухні, ванни та кімнати», рішення № 64 від 28.03.2000р. «Про введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку» та рішення № 215 від 06.09.2000р. «Про протест прокурора Долинської міжрайонної прокуратури», а також визнано недійсними свідоцтва про право власності на 55/100 та часток будинковолодіння [ADDRESS] за [PERSON] та на 45/100 часток - за [PERSON], і скасовано їх державну реєстрацію; а також те, що прибудови (А2) і мезонін (А3) та гараж-літня кухня літ. Д-Д1 - являються самочинними, тому суд при визнані права власності в порядку спадкування за сторонами бере до уваги перелік будівель, їх площі станом на 1987 рік, згідно технічного паспорту 1985 року (зі змінами 1987 року). Даний технічний паспорт, і відображені у ньому будівлі та площі, не викликають сумніву у сторін. Суд критично оцінює технічні паспорти будинковолодіння [ADDRESS] оформлені після прийняття рішень Болехівською міською радою 1994 та 2000 роках, які визнані судом незаконними. Суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на 8/18 частин домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], та 1/18 частин домоволодіння, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], що знаходиться по [ADDRESS], у м. Болехів, Івано-Франківської області (житлового будинку (А) загальною площею 92,1 кв.м., житловою площею 46,6кв.м., надвірних забудов: сараю гаражу (Б-Б2), туалету (В), огорожі та воріт (№1,2)). А загалом 9/18 частин вказаного будинковолодіння. В решті позову відмовити. Позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності в порядку спадкування підлягають задоволенню, за нею слід визнати право власності на 9/18 частин домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], що знаходиться по [ADDRESS], у м. Болехів, Івано-Франківської області (житлового будинку (А) загальною площею 92,1 кв.м., житловою площею 46,6кв.м., надвірних забудов: сараю гаражу (Б-Б2), туалету (В), огорожі та воріт (№1,2)). Щодо визнання за [PERSON] права власності на будинковолодіння у м. Болехів, [ADDRESS], в порядку спадкування. Встановлено, що після смерті [PERSON] ([INFO]) відкрилася спадщина на все його майно - ? домоволодіння за адресою м. Болехів, [ADDRESS]. [PERSON] як спадкоємець у встановлений законом піврічний термін не звертався до державної нотаріальної контори, щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] Тому, його вимоги щодо визнання права власності після смерті [PERSON] не підлягають до задоволення. Також, [PERSON], [INFO], посилається на те, що він являється пенсіонером, а тому має право на обов'язкову частку у спадкуванні. З пенсійного посвідчення Російської Федерації № 537048 від 24.05.2012 року вбачається, що [PERSON] являється пенсіонером, довічно (т.1, а.с.211). Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлений Цивільним кодексом України (ст.1241), є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сім'ї чи найближчих родичів спадкодавця. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. Абзац 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (з наступними змінами), визначає: непраце\-здатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку (чоловіки - 60, жінки - 55) або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. (Рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року справа № 1-рп/2014). [PERSON] на день відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] перебував у віці 57 років, а тому згідно українського законодавства не відносився до непрацездатних повнолітніх осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Таким чином, зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на будинковолодіння у м. Болехів, [ADDRESS], в порядку спадкування не підлягають до задоволення. Інші доводи та докази сторін не спростовують вищезазначених висновків суду. Судові витрати [PERSON] та [PERSON] суд залишає за ними на підставі клопотання їх представників. Питання судових витрат [PERSON] суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст. 524, 529, 548-549, 550,553 ЦК 1963, ст. 1216-1217, 1241 ЦК України,

Outcome: dismissed