Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позову посилався на те, що зі всіма відповідачами шлюбно-сімейні відношення припинені. На всіх трьох дітей він згідно рішень суду сплачує аліменти. Оскільки відраховані аліменти складають більше половини його доходу, то просив суд зменшити розмір аліментів та стягувати з нього на утримання кожної дитини на користь кожної з трьох відповідачів по 1/6 частині його доходу. В ході розгляду справи позивач подав заяву про залишення без розгляду позовних вимог до [PERSON], [PERSON], про зміну розміру аліментів. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про зміну розміру аліментів в частині позовних вимог до [PERSON], [PERSON] про зміну розміру аліментів залишено без розгляду. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач остаточно просив суд зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються на утримання [PERSON] на користь [PERSON] до 1/6 частини доходу але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Також пояснив, що всі три рішення суду [PERSON] не оскаржувалися, оскільки останній мав можливість сплачували аліменти у встановленому розмірі. На теперішній час позивач сплачує аліменти на користь [PERSON] та [PERSON] З [PERSON] він спільно проживає та утримує спільну дитину. Крім того, на утриманні позивача перебуває його мати. Відповідач [PERSON], яка змінила прізвище на [PERSON], у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що фактично на теперішній час у позивача не відбулися зміни ані сімейного, ані матеріального стану. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За ч. 4 ст.223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України п. 23 постанови № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Розглядаючи справу, суд враховує, що матеріальне становище і сімейний стан особи, зобов'язаної надавати дитині утримання, та особи, яка одержує аліменти, не є незмінними чинниками. Оскільки матеріальне становище і сімейний стан, а також стан здоров?я зазначених у законі осіб можуть протягом часу існування аліментного зобов'язання змінюватися, закон передбачає, що особа, яка сплачує аліменти, може звернутися до суду з позовною вимогою про зменшення розміру аліментів, якщо істотно погіршилось її матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я або покращилось матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2010 року з [PERSON] проводиться стягнення аліментів на користь відповідача [PERSON], на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20 січня 2010 року до повноліття дитини. Під час розгляду справи відповідач позов визнав. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2014 року з [PERSON] також проводиться стягнення аліментів на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05 грудня 2013 року до повноліття дитини. Судом встановлено, що [PERSON] позов визнав, інших стягнень по аліментах не має. Під час розгляду справи судом встановлено, що стягнення за вищезазначеним рішенням суду від 17 березня 2014 року не проводяться, оскільки [PERSON] проживає разом з [PERSON] і остання не передавала виконавчий лист на виконання. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2014 року з [PERSON] стягнено аліменти на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 10 лютого 2014 року до повноліття дитини. Зазначені рішення суду не оскаржувалися та набрали чинності. Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Виходячи з принципу верховенства права, положень ст.ст. 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 10 зазначеного вище кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Утім, суд вважає, що під час розгляду справ за позовами [PERSON] та [PERSON], про стягнення аліментів 12 та 17 березня 2014 року, позивач [PERSON] не виконав обов'язок доказування, не скористався в повному обсязі процесуальними правами, та не зазначив про існування інших аліментних зобов'язань, не скористався правом на оскарження рішень судів в цій частині. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] зазначає, що його доходів не вистачає на утримання трьох його дітей. Розглядаючи справу, суд відзначає, що за Конвенцією про права дитини, ст. 52 Конституції України, усі діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Тому, середня дитина позивача - [PERSON], має право на рівне зі старшою дитиною позивача - [PERSON], та молодшою дитиною [PERSON], забезпечення та утримання. Таким чином, змінюючи свої позовні вимоги, позивач не врахував рівність своїх дітей на утримання, не довів та не надав докази чому саме слід зменшити розмір аліментів на користь [PERSON], а іншим - [PERSON] та [PERSON] залишити розмір стягнених аліментів без змін. Крім того, суд не може погодитися з посиланнями позивача та його представника щодо зміни розміру аліментів до 1/6 частини від доходів, оскільки як пояснив представник позивача, [PERSON] на теперішній час не працює, перебуває на обліку в Бабушкінському районному центрі зайнятості м.Дніпропетровська, а відтак і не отримує дохід, а тому відповідно до ч.1 ст.184 СК України розмір аліментів слід визначати в твердій грошовій сумі. Що стосується посилань позивача та його представника на утримання [PERSON] непрацездатної матері [PERSON], [INFO], яка має хронічні захворювання та отримує лише мінімальну пенсію, то доказів утримання або допомоги матері, позивачем суду не надано Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні його позову. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed