Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказав, що є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 08.09.2007 року №2335475 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.11.2007 року, номер витягу: 16678955, в якому зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON]. Відповідачі [PERSON], [PERSON] не проживають у житловому будинку [ADDRESS], понад п'ять років, не доглядають за будинком, не сплачують комунальні послуги, власні речі відповідачів у будинку відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі її тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання [PERSON], [PERSON] у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. З урахуванням наведеного, позивач просив визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS], та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 08.09.2007 року №2335475 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.11.2007 року, номер витягу: 16678955, в якому зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON]. Відповідачі [PERSON], [PERSON] не проживають у житловому будинку [ADDRESS], понад п'ять років, не доглядають за будинком, не сплачують комунальні послуги, власні речі відповідачів у будинку відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі її тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання [PERSON], [PERSON] у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Відповідно до ст.41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. [PERSON] не є членом сім'ї позивача і не може бути визнана такою, оскільки будинок, в якому вона зареєстрована не підтримує в належному для проживання стані, не сплачує за комунальні послуги, не веде спільного господарства із позивачем, а тому законних підстав користування майном у неї немає. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 163 ЖК УРСР передбачено, що у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Згідно ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов до висновку, що відповідачі [PERSON], [PERSON] втратили право на користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS], оскількине проживають в ньому без поважних причин понад п'ять років, та підлягають зняттю з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір необхідно стягнути порівну з відповідачів [PERSON], [PERSON] в дохід держави. Таким чином, суд вважає стягнути з відповідачів судовий збір по 352,40 грн. з кожного.

Outcome: approved