Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 16 березня 2020 року з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування позову вказав, що на його утриманні знаходиться його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] від попереднього шлюбу. На даний час син навчається в Миколаївському промисловому ліцеї №10, проживає разом з позивачем та знаходиться на повному його утриманні. Посилаючись на те, що на його утриманні є неповнолітній син [PERSON] просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання сина [PERSON] . В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Вказав, що в судовому засіданні про стягнення з нього аліментів він присутній не був та взагалі не знав, що з нього стягнуті аліменти, а дізнався лише через місяць, коли отримав копію заочного рішення суду. З заявою про скасування заочного рішення до суду не звертався, в апеляційному порядку рішення суду про стягнення з нього аліментів не оскаржував. Вважає несправедливим накладення державним виконавцем арешту на майно та нарахування заборгованості по аліментах за шість місяців без урахування інтересів іншої дитини. Зазначив, що на сина від першого шлюбу аліменти за рішенням суду не стягуються, але де б не проживала дитина, вона залишається дитиною. Вважає, що відповідач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів умисно не зазначила про наявність у нього іншої дитини. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Також вказала, що неповнолітній син позивача [PERSON] , [INFO] не проживає з позивачем та не зареєстрований за його адресою,а проживає у своєї бабусі та на утриманні позивача не перебуває. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року ( з наступними змінами), передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 Сімейного кодексу України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України , розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено статей 76, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Як встановлено в судовому засіданні, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року з позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( а.с. 5-7). Відповідно до статті 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Обставини, на які посилається позивач (платник аліментів), а саме - наявність у нього іншої дитини, існували і на час розгляду судом позову про стягнення аліментів та могла бути зазначена ним у заяві про скасування заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року, у разі незгоди з цим рішенням. Як слідує з пояснень позивача, отримавши заочне рішення суду та будучи обізнаним щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню, він з заявою про скасування заочного рішення не звертався, а звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів після проведення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду. Отже, заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року набрало законної сили та звернуте до виконання. Постановою головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.10.2020 року звернуте стягнення на доходи боржника та постановлено здійснювати відрахування з доходів боржника у розмірі 50 % до виплати загальної суми боргу в розмірі 19641,35грн., а далі - у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку ( а.с. 14). Обгрунтовуючи позов, позивач зазначив, що на його утриманні знаходиться його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , який проживає з ним. Також з позиції позивача вбачається, що він не згоден з заочним рішенням і сам факт наявності у нього другої дитини вважає достатнім для зменшення аліментів. Суд зазначає, що наявність у платника аліментів інших дітей, відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, враховується судом при призначенні розміру аліментів. При вирішенні ж питання про зміну розміру аліментів, що передбачено ст. 192 Сімейного кодексу України, позивач має довести не лише зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, а і те, що такі зміни унеможливлюють сплату аліментів у раніше визначеному розмірі. Крім того, такі обставини мають виникнути після прийняття судом рішення про стягнення аліментів у певному розмірі. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові від 18 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 Верховний Суд зазначив, що зміна сімейного стану позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, без доведеності при цьому погіршення матеріального стану платника аліментів. При зверненні з позовом до суду та під час судового розгляду справи позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту проживання та перебування на його утриманні дитини від першого шлюбу, якими можуть бути: акт про проживання, дані щодо реєстрації місця проживання, довідка навчального закладу, рішення суду про стягнення аліментів на іншу дитину, тощо. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про його неспроможність сплачувати аліменти в раніше визначеному розмірі, а також факт зміни сімейного чи фінансового стану платника аліментів. Незгода позивача з заочним рішенням суду не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеному таким рішенням, оскільки главою 11 ЦПК України передбачена можливість скасування та перегляду заочного рішення за заявою відповідача, а також можливість апеляційного оскарження заочного рішення у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Однак позивач указаним процесуальним правом не скористався. Таким чином, оскільки позивачем не доведено наявність обставин, які виникли після постановлення Ленінським районним судом м. Миколаєва рішення від 16 березня 2019 року про стягнення аліментів, що набрало законної сили, та які, відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed