Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

26.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей Калуської міської ради в Івано-Франківській області про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позову [PERSON] зазначила, що з відповідачем по справі перебула з зареєстрованому шлюбі з 13.09.2008 року. Від спільного проживання [INFO] народилася дочка [PERSON], що знаходиться на її утриманні. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.03.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Дочку залишено на вихованні позивача. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.03.2013 року вирішено стягувати із відповідача на користь позивача аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно на дитину відповідного віку на утримання дочки [PERSON] до досягнення нею повноліття. Позивачка стверджує, що відповідач сплачує аліменти, однак дана сума є мізерною, яка навіть не перевищує 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, окрім того вказала, що аліментів, які сплачує відповідач не вистачає на належне утримання дитини, оскільки збільшилися її потреби , а вона сама не має змоги утримувати дитину, тому просить суд змінити розмір аліментів з 500 грн. на 900 грн. щомісячно на утримання дочки до досягнення нею повноліття. Крім того, вважає за необхідне звернутись до суду з вимогою про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки , оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя. З цих підстав [PERSON] просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки [PERSON],[INFO]. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на задоволенні позову. Крім того позивачка пояснила, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жодного разу він не поцікавився дитиною, не приходив до неї у школу ,не займався її розвитком. Дочка хворіла , а батько нею не цікавився. Він їздить на сезонні роботи, а вона змушена була залишити дитину на своїх батьків і піти працювати , оскільки їй не вистачало коштів на проживання. Відповідач тільки з 2016 року почав з»являтися до дитини. Однак дитина з ним спілкуватися не бажає, вона його боїться і після побачень з батьком перебуває в агресивному стані. Тому, враховуючи факт ухилення відповідача протягом тривалого часу від виконання своїх обов'язків, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дочки [PERSON] - [INFO]. Представник позивача зазначив, у зв'язку із тим, що позов був пред'явлений до суду в 2017 році і вони просили змінити розмір призначених аліментів та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 900 грн. ,проте на даний час прожитковий мінімум на дитину відповідного віку змінився, то просить суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у судове засідання не з»явився, проте подав суду відзив на позовну заяву та пояснення , згідно яких позовні вимоги визнає частково. Відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання дочки у більшому розмірі , а щодо позовної вимоги про позбавлення його батьківських прав, то просив суд відмовити у задоволенні даної вимоги, оскільки він не порушував жодних норм сімейного законодавства, постійно піклується про свою доньку, переживає за неї, своєчасно сплачує аліменти, дуже хоче спілкуватися з дитиною , гуляти з нею, і тільки поведінка колишньої дружини та її співмешканця не дають йому можливості займатись нормальним вихованням дитини. У зв'язку з чим він був змушений звернутися в орган опіки та піклування виконавчого комітету Калуської міської ради з відповідною заявою , де було прийнято рішення про визначення порядку побачення з дочкою. І після цього , у вільний від роботи час, по скільки виїжджає на сезонні роботи в іншу область для того , щоб прокормити теперішню сім»ю та заробити кошти для сплати аліментів, постійно, як законно послушний громадянин, старається зустріти та побачити свою доньку. Хоча колишня дружина та її співмешканець погрожують йому та чинять перешкоди побачитись з дитиною. Поведінку своєї доньки у небажанні спілкуватись з ним як з батьком розцінює як вплив матері на психіку дитини методами примушування, залякування на спілкуванні з ним. Проте, він , як батько дитини, буде відстоювати свої права через опікунську раду та суд у разі вчинення позивачем повторних перешкод у спілкуванні з дитиною. Надалі , запевняє суд, що тепер йому відомо які позашкільні заклади відвідує його дитина, так як раніше він про них не міг знати, оскільки ніхто йому про це не повідомляв і дружина категорично відмовлялася надати інформацію, де може навчатися дочка, він буде відвідувати позашкільні виховні гуртки , в яких перебуває донька, а також і школу, не травмуючи при цьому дитину. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згідний на збільшення розміру аліментів, а щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, то заперечував проти її задоволення , оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а відповідач не нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо доньки [PERSON], він цікавиться її життям, піклується про неї, сплачує аліменти відповідно до рішення суду, а тому відсутні підстави для задоволення позову про позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заявила , що підстави для позбавлення батьківських прав відповідача відсутні , а тому органом опіки та піклування бло відмовлено у наданні висновку щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2008 р., який розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.03.2012 року (а.с.37) [INFO] у сторін народилася донька , що стверджується свідоцтвом про народження.(а.с.39). Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.03. 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 500 грн. на місяць до повноліття дитини.(а.с.38). Факт проживання дочки [PERSON] разом зі своєю матір'ю підтверджується довідкою про склад сім'ї від 17.08.2016 року, яка видана Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калуської міської ради (а.с.51). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 17.07.2016 року, складеного соціальним педагогом [PERSON], класним керівником [PERSON], класним керівником [PERSON], встановлено, що [PERSON], [INFO],проживає з мамою, бабусею [PERSON] , вітчимом [PERSON] та братиком [PERSON] у 2-х кімнатній приватизованій квартирі . В наявності є все необхідне для проживання, виховання та розвитку дитини. (а.с.53). Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16). Відповідно до п.18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З матеріалів справи, з пояснень сторін та їх представників вбачається, що участь батька у вихованні дочки дійсно була недостатньою. Крім того, відповідач визнав дану обставину. В даному випадку відсутність належної участі відповідача в зустрічах із дочкою та у її вихованні протягом останнього часу пов'язана із припиненням сімейних відносин з матір'ю дитини,погіршення відносин з нею, створення сторонами інших сімей, тривалого перебування відповідача на сезонних роботах. З довідки Жидачівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 25.08.2016 року № 646/09-48 (а.с.60) вбачається, що відповідач заборгованості по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] ,[INFO] - не має. Також суд враховує, що відповідач почав вживати заходи до налагоджування відносин із дочкою [PERSON]. Про це свідчить його звернення до органу опіки та піклування Калуської міської ради із заявою про визначення йому порядку участі у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] (а.с.145). Крім того, суд враховує той факт, що комісія з питань захисту прав дитини не дала висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дочки [PERSON]. До суду не було надано доказів того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дитиною, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання дочки. З огляду на вище викладене, проаналізувавши детально дійсні обставини справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою сімейно-правової відповідальності, яка застосовується у разі, коли захистити права та інтереси дітей іншим шляхом неможливо, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками стосовно дочки [PERSON] , а тому суд не знаходить законних підстав для задоволення позову в цій частині. Крім того, позивачем пред'явлено також вимоги про зміну розміру аліментів на утримання дитини [PERSON],[INFO] , які підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. Таким чином, суд дійшов висновків, що з моменту ухвалення рішення Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області від 19 червня 2013 року суттєво змінились обставини, за яких суд виходив при встановлені такого розміру аліментів і з врахуванням того, що визначений судовим рішенням розмір аліментів на дитину на даний час є незначний та зменшилась купівельна спроможність присудженої суми, суд приходить до висновку про погіршення майнового стану одержувача аліментів, що позбавляє можливості їй забезпечити належне утримання дитини і є підставою для зміни аліментів . Крім того, розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік". Таким чином 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини віком від 6 до 18 років становитиме 930 гривень. При цьому слід брати до уваги, що дитині має забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя та повноцінного розвитку. Батьки несуть основну та однакову відповідальність за виховання та розвиток своєї дитини. Також суд враховує, що відповідач є працездатним, на утриманні має інших осіб , позовні вимоги про збільшення розміру аліментів визнав повністю. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволеня позовних вимог в цій частині і визначає розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача в розмірів 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 визначені в порядку ст.192 СК України аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed