Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

06.10.2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з позовом, в якому після збільшення позовних вимог просило стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором № 11105331000 від 27.12.2006 року в розмірі 256\~269,82 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 02.03.2015 року становить 6\~882\~920 (шість мільйонів вісімсот вісімдесят дві тисячі девятсот двадцять) гривень 45 копійок; та стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 11214162000 від 12.09.2007 року в сумі 88\~561,98 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 02.03.2015 року становить 2\~378\~606 (два мільйона триста сімдесят вісім тисяч шістсот шість) гривень 51 копійка та витрати по сплаті судового зору. Свої позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» обґрунтовувало тим, що [PERSON] на підставі кредитних договорів від 26.12.2006 року № 11105331000 та від 12.09.2007 року № 11214162000 було отримано кредитні кошти від АТ «УкрСиббанк» в загальному розмірі 306\~000,00 дол. США. Свої зобовязання [PERSON] щодо повернення кредиту виконував неналежно. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON], а також з [PERSON] було укладено договори поруки, а тому [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність разом з боржником. 12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого права вимоги заборгованості за кредитними договорами відступлені ТОВ «Кей-Колект». 19.08.2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до [PERSON] з вимогами про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № 11105331000 від 27.12.2006 року в розмірі 318\~770 доларів США та за кредитним договором № 11214162000 від 12.09.2007 року в розмірі 100\~321 долар США 55 центів, які він отримав 28.08.2014 року. Не отримавши відповіді на свої заяви, ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з названим позовом. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, та подала до суду зустрічний позов про визнання поруки припиненою, який судом обєднано в одне провадження з первісним позовом. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. АТ «УкрСиббанк» заявою №1 від 29.10.2009 року використав своє право, передбачене кредитним договором, та заявив про зміну термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в сторону їх зменшення, встановив новий термін повернення всієї суми кредиту та процентів на 32 календарний день з дати одержання даної заяви. Враховуючи те, що боржником отримано зазначену заяву 29.10.2009 року термін повернення всієї суми кредиту настав 30.11.2009 року. Враховуючи те, що кредитор не звернувся з позовом до поручителя на протязі 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання порука припинилася 30.05.2010 року. Відповідач [PERSON], яка після шлюбу змінила прізвище на [PERSON], первісний позов не визнала, подала до суду зустрічний позов про визнання поруки припиненою з тих підстав, що порука припинилася 30.05.2010 року. У судовому засіданні представник ТОВ «Кей-Колект» позовні вимоги первісного позову підтримала повністю, просила їх задовольнити, вимоги за зустрічними позовами не визнала. В своїх запереченнях на зустрічні позови, зазначила, що заявами від 29.10.2009 року АТ «УкрСиббанк» не змінював терміни погашення кредитних договорів, а лише вимагав усунення порушень кредитного договору. 04.12.2009 року [PERSON] зазначені порушення були усунуті, а відтак вимога втратила силу, також заявила про застосування позовної давності до вимог щодо визнання поруки припиненою. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав, надав суду заперечення, в яких зазначав, що порука [PERSON] та [PERSON] є припиненою на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України. Вимоги, заявлені позивачем в первісній позовній заяві не можуть бути задоволені, оскільки ТОВ «Кей-Колект» пропустив строк позовної давності, не має генеральної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, а тому не має права отримувати борг у іноземній валюті, не має індивідуальної ліцензії НБУ на використання іноземної валюти як засобу платежу, а тому не вправі нараховувати та стягувати відсотки за кредитом, позивачем не доведено перехід до нього права вимоги за кредитними договорами та не доведено розміру заборгованості за кредитними договорами, яку просить стягнути позивач. Зустрічні позовні заяви просив задовольнити. Представник [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав, надав суду заперечення, в яких посилався на припинення поруки на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, звертав увагу на те, що ТОВ «Кей-Колект» не має генеральної та індивідуальної ліцензій Національного Банку України на здійснення валютних операцій, позивачем пропущено строк позовної давності та на недоведеність позовних вимог позивачем за первісним позовом. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила у задоволенні первісного позову відмовити, її позовні вимоги задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу та прийняти рішення по суті заявлених позовних вимог. Судом встановлено, що 27.12.2006 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11105331000, відповідно до якого, останній отримав кредит в розмірі 230\~000 доларів США строком до 27.12.2017 року зі сплатою 12,3% річних. В забезпечення виконання зобовязань за цим договором між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 83116 від 27.12.2006 року, яким остання взяла на себе обовязки відповідати перед АТ «УкрСиббанк» солідарно з боржником. Також, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №11105331000 від 27.12.2006 року між Мариняк (після шлюбу [PERSON]) [PERSON] і АТ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 83118 від 27.12.2006 року, за яким остання поручилася солідарно відповідати за виконання зобовязань [PERSON] 12.09.2007 року між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 11214162000, на підставі якого [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 76\~000,00 дол. США строком до 12.09.2017 року з відсотковою ставкою 12,4% річних. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №11214162000 від 12.09.2007 року між Мариняк (після шлюбу [PERSON]) [PERSON] і АТ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 140866 від 12.09.2007, за яким остання поручилася солідарно з боржником відповідати за виконання зобовязань [PERSON] Сторонами не заперечується факт укладання зазначених договорів та отримання кредитних коштів. 29.10.2009 року АТ «УкрСиббанк» звернувся до [PERSON] з заявою за вих. № 138-1/4/341 в якому вимагав дострокового виконання зобовязань за кредитним договором № 11105331000 від 27.12.2006 року та зазначив, що «станом на 29 жовтня 2009 року за Кредитним договором № 11105331000 обліковується прострочена заборгованість, яка складає 182\~765,14 доларів США… в звязку з вищевикладеним та тривалим невиконанням Вами своїх зобовязань, АКІБ «УкрСиббанк» використовує своє право, передбачене кредитним договором та заявляє про зміну термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в сторону їх зменшення». Зазначеною заявою банк встановив новий термін погашення всієї суми заборгованості на 32 календарний день з дати отримання листа боржником. Цього ж дня АТ «УкрСиббанк» звернувся до [PERSON] з заявою за вих. № 138-1/4/339 з аналогічною вимогою про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором № 11214162000 від 12.09.2007 року, за яким обліковується прострочена заборгованість, яка складає 63\~561,35 дол. США. Доказів виконання зазначених вимог в повному обсязі і у зазначений у заявах строк в матеріалах справи немає. 12.11.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір Факторингу №1, на підставі якого АТ «УкрСиббанк» зобовязався передати у власність ТОВ «Кей-Колект» , а ТОВ «Кей-Колект» - прийняти Права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження АТ «УкрСиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.2 Договору факторингу обсяг прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у додатку 1 до цього Договору. Згідно з п. 1.3 Договору факторингу винагорода Фактора за фінансування клієнта відповідно до цього договору полягає у дисконтуванні суми боргу, що складають предмет прав вимоги. Згідно із п. 3.2 Договору факторингу відступлення прав вимоги засвідчується складанням Сторонами акта приймання-передачі прав вимоги за формою згідно з додатком 2 до цього договору. Акт приймання передачі прав вимоги складається Сторонами виключно після одержання клієнтом суми фінансування. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» підлягають відхиленню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню з огляду на наступне. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~статті 1082 Цивільного кодексу України\~боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За приписами п. 2\~статті 517 Цивільного кодексу України\~боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Уклавши договір факторингу 11.12.2011 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до боржника з вимогами про сплату заборгованості лише 19.08.2014, які отримані боржником 28.08.2014 року, надавши строк для сплати всієї заборгованості на протязі 40 днів з моменту отримання зазначених листів. Зазначені листи відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення та згідно реєстру відправлень були направлені на адресу боржника [PERSON] з обмеженою відповідальністю «УКРБОРГ». Докази надання ТОВ «Укрборг» повноважень щодо направлення боржникам відповідних листів суду не надано. Незважаючи на те, що 40 днів з моменту отримання боржником вимоги про дострокове виконання своїх зобовязань за кредитними договорами спливало 07.10.2014 року, позивач звернувся до суду 26.09.2014 року. До зазначених листів від 19.08.2014 року новим кредитором не було долучено доказів переходу до ТОВ «Кей-Колект» прав вимоги за кредитними договорами, оскільки додатки у відповідних вимогах відсутні, а відтак боржник відповідно до ст. 517 ЦК України мав право не виконувати своїх обовязків новому кредиторові до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав за відступленими договорами. Крім того, зазначені листи ТОВ «Кей-Колект» не містили платіжних реквізитів ТОВ «Кей-Колект» на які необхідно було здійснювати повернення боргу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В розумінні зазначеної статті ТОВ «Кей-Колект» зобовязаний довести суду як наявність самого права вимоги за кредитними договорами і розмір заборгованості, так і належність цього права вимоги саме йому. Щодо наявності боргу за кредитними договорами, позивачем долучено до матеріалів справи копії відповідних кредитних договорів та копії договорів поруки, з яких вбачається солідарний обовязок поручителів відповідати перед кредитором за боржника. Факт укладання цих договорів сторонами не оспорюється, а тому зазначений факт суд вважає встановленим. Частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Позивач не надав належних і допустимих доказів приймання прав вимоги. На підтвердження переходу до позивача права вимоги, до матеріалів справи позивачем за первісним позовом було долучено копію витягу з договору Факторингу№1 від 12.12.2011 року, виписку з додатку №1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року, виписку з додатку №1 до Договору факторингу №2 від 13.02.2012 року, тобто взагалі іншого договору факторингу, ніж той на який позивач посилається у своєму позові. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЦПК письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Протокольною ухвалою суду від 05.03.2015 року (журнал судового засідання а.с. 89) було задоволено клопотання представника [PERSON] про надання суду для огляду оригіналу договору факторингу №1 від 12.12.2011 року та всіх додатків для нього, а також належним чином завірених копій повного тексту договору та всіх додатків для приєднання до матеріалів справи. Зазначену ухвалу представником ТОВ «Кей-Колект» не виконано належним чином, в судовому засіданні представником ТОВ «Кей-Колект» було долучено до матеріалів справи нотаріально-посвідчену копію додатку №2 до договору факторингу від 12.12.2011 року, в якій не міститься прізвище відповідачів, нотаріально-посвідчену виписку з договору факторингу, яка не містить прізвища відповідачів, в складі якої є сторінка з випискою з додатку №1 до договору факторингу №1 від 12.12.2011 року, в якій міститься прізвище [PERSON] та номери договорів, однак відсутні інші графи таблиці, в тому числі щодо обсягу заборгованості». Відповідно до п.5 Глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Мінюсту України №296/5 від 22.02.2012 року вірність виписки засвідчується згідно з пунктом 3 цієї глави. Вірність виписки може бути засвідчена у разі, коли її зроблено з документа, у якому міститься рішення кількох, не пов'язаних між собою питань. Виписка має відтворювати повний текст частини документа з певного питання. Надана до матеріалів справи нотаріально посвідчена виписка з Договору факторингу, не відповідає положенням Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки договір факторингу укладений сторонами з одного питання відступлення права вимоги за кредитними договорами відповідно з переліком, та виписка з додатку до цього договору не відтворює повного тексту частини документа з питання щодо відступлення вимог за договорами, боржником по яким є [PERSON], а тому суд, враховуючи також той факт, що позивач не надав для огляду оригінали повного тексту договору з додатками за наявності клопотання іншої сторони та ухвали суду про витребування їх для огляду - не приймає її як належний та допустимий доказ наявності у ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і через відсутність в зазначеній виписці обсягу прав вимог, переданих ТОВ «Кей-Колект» як фактору. Більше того, зазначена виписка суперечить поданим раніше позивачем документам, долучених до позовної заяви, а саме виписці з Додатку №1 до договору Факторингу №2 від 13.02.2012 року, в якій теж міститься інформація про кредитні договори з [PERSON] За викладених обставин, враховуючи ненадання позивачем суду оригіналів витребуваних договорів та засвідчених копій повного їх тексту, суд не може достойменно встановити, факт відступлення права вимоги саме за договором факторингу №1 від 12.12.2011 року та обсяг прав вимоги, відступлених банком. Також, позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості за кредитними договорами, яка підлягає стягненню з відповідачів. Так, відповідно до довідки розрахунку, наданого позивачем розмір заборгованості за кредитним договором №11105331000 від 27.12.2006 року, станом на 03.09.2014 року складає 256\~269,82 дол. США, з яких заборгованість за основним боргом 173\~479,30 дол. США, за відсотками 82\~790,52 дол. США, за комісіями 0 грн., розмір відсоткової ставки з якої розраховувались відсотки 12,3%. В той же час, згідно описаної вище виписки з Додатку №1 до договору факторингу №2 від 13.02.2012 року розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №11105331000 від 27.12.2006 року на 13.02.2012 року складає у гривневому еквіваленті 1\~798\~424,06 грн., за відсотками 47\~362,61 дол. США, заборгованість по нарахованим комісіям 177\~724,57 грн., відсоткова ставка 14,3%. Відповідно до Листа-Вимоги від 19.08.2014 року розмір поточної заборгованості за кредитним договором №11105331000 від 27.12.2006 року складає 318\~770,43 дол. США , з яких 177\~724,57 дол. США. за основним боргом, 141\~045,86 дол. США за відсотками. Представник ТОВ «Кей-Колект» в судовому засіданні пояснив, що ТОВ «Кей-Колект» не має валютної ліцензії НБУ, не нараховувало самостійно відсотки за користування кредитом та в своєму позові просить стягнути лише ті суми, які йому були відступлені АТ «УкрСиббанк» (журнал судового засідання, а.с. 89), що суперечить наданими до матеріалів справи документам, зокрема розрахункам заборгованості. Аналогічні суперечливості у наданих суду документах присутні і щодо іншого кредитного договору. За викладених обставин, враховуючи знову ж ненадання позивачем повного тексту договору факторингу з додатками, суд не вбачає можливості встановити точний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів, а тому вважає розмір позовних вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості в сумі 256\~269,82 дол. США за кредитним договором №№11105331000 від 27.12.2006 та в сумі 88\~561,98 дол. США за кредитним договором 11214162000 від 12.09.2007 року недоведеними. Крім того, суд погоджується з доводами відповідачів про те, що позивач не вправі вимагати сплати йому боргу, оскільки ТОВ «Кей-Колект» не має генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій та індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу. ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано як фінансову установу відповідно до розпорядження державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 732 від 08.12.2011 року. Згідно до вимог ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до прийняття за номінальною вартістю на території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у вигляді і в порядку, встановлених законом. Відповідно до Закону України «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання» від 18 листопада 1992 року N 2796-XII Верховна Рада України Делегувала Кабінету Міністрів України тимчасово, строком до 21 травня 1993 року, повноваження видавати декрети в сфері законодавчого регулювання з питань, передбачених пунктом 13 статті 97 Конституції України, щодо відносин власності, підприємницької діяльності, соціального і культурного розвитку, державної митної, науково-технічної політики, кредитно-фінансової системи, оподаткування, державної політики оплати праці і ціноутворення. 19.02.1993 року Кабінетом Міністрів України прийнято Декрет «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» N 15-93 (далі Декрет), який відповідно до вищезазначеного Закону має силу Закону. Зазначений Декрет є чинним і на час прийняття рішення. Відповідно до ст. 1 Декрету визначено, що валютні операції це операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України. Валютними цінностями відповідно до ст. 1 зазначеного Декрету є як іноземна валюта, так і платіжні документи та інші цінні папери (акції, облігації, купони до них, векселі (тратти), боргові розписки, акредитиви, чеки, банківські накази, депозитні сертифікати, інші фінансові та банківські документи), виражені в іноземній валюті або банківських металах. Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Згідно із п. 1.2 Договору Факторингу встановлено, що обсяг прав вимоги станом на дату укладання цього договору визначений у додатку №1 до цього договору (належної копії якого суду не надано). Згідно п.1.1 кредитних договорів, позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті - в доларах США.. Таким чином Фактор, отримавши право вимоги за валютним кредитним договором має вимагати його повернення теж в іноземній валюті. Повернення кредитних коштів в іноземній валюті передбачає перехід права власності на валютні цінності іноземну валюту від позичальника до кредитора, що є підтвердженням того, що ці операції є валютними операціями. Крім того, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України). Винагородою фактора відповідно до п. 1.3 договору Факторингу полягає у дисконтуванні суми боргу, що складають предмет прав вимоги. Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» отримало винагороду за договором факторингу у дисконтуванні прав вимоги за кредитними договорами в іноземній валюті, тобто відбувся перехід права на валютні цінності. Виходячи з системного аналізу зазначених норм законодавства обґрунтованим є висновок щодо того, що, як операції щодо повернення боргу в іноземній валюті, сплаті відсотків кредитору, так і власне операції з відступлення права вимоги боргу в іноземній валюті (факторинг) є валютними операціями. Відповідно до ч.2 ст. 5 Декрету, Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Відповідно до ст. 1.2 Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв'язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого Постановою НБУ N 297 від 09.08.2002 встановлено, що «Небанківська фінансова установа, національний оператор поштового зв'язку має право здійснювати операції, передбачені статтею 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", якщо вони є валютними операціями тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з пунктом 2 статті 5 Декрету № 15-93. Згідно п.п.7, п.4 ст.5 Декрету Індивідуальної ліцензії потребують такі операції як використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. За своєю правовою природою, проценти за кредитним договором є засобом платежу позичальника за надання йому кредитних коштів. Зокрема згідно наданих позивачем кредитних договорів в розділі «Терміни, що використовуються в Договорі» зазначено, що «проценти» - плата за користування кредитом. Відповідно до п. 1.5. Положення Про порядок видачі Національним Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу встановлено, що використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій) . У всіх інших випадках використання іноземної валюти як засобу платежу можливе лише за наявності ліцензії. Сторони в судовому засіданні визнали той факт, що у ТОВ «Кей-Колект» відсутня як генеральна ліцензія Національного Банку України на здійснення валютних операцій, так і індивідуальні ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу, а тому зазначена обставина судом приймається як встановлена. Таким чином, за змістом вказаних вище норм матеріального права, передбачено обовязковість наявності у фінансової установи дозволу чи ліцензії, на здійснення валютних операцій, які видаються Національним Банком України. Отримавши на підставі зазначеного договору факторингу право вимоги заборгованості за зазначеними кредитними договорами в іноземній валюті, позивач не надав суду доказів наявності ліцензії на здійснення валютних операцій щодо отримання заборгованості по кредиту нарахування відсотків в доларах США. За викладених вище обставин, суд вважає вимоги ТОВ «Кей-Колект» про стягнення боргу в іноземній валюті такими, що не підлягають задоволенню з огляду на заборону чинним законодавством вчинення валютних операцій без відповідних ліцензій. Відповідачами за первісним позовом у справі заявлено про застосування позовної давності. Встановлюючи питання щодо наявності пропуску строків позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно із ст.. 262 ЦК України Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. 29.10.2009 року АТ «УкрСиббанк» (первісний кредитор) звернувся до [PERSON] з заявою за вих. № 138-1/4/341 в якому вимагав дострокового виконання зобовязань за кредитним договором № 11105331000 від 27.12.2006 року та зазначив, що «станом на 29 жовтня 2009 року за Кредитним договором № 11105331000 обліковується прострочена заборгованість, яка складає 182\~765,14 доларів США… в звязку з вищевикладеним та тривалим невиконанням Вами своїх зобовязань, АКІБ «УкрСиббанк» використовує своє право, передбачене кредитним договором та заявляє про зміну термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в сторону їх зменшення». Зазначеною заявою банк встановив новий термін погашення всієї суми заборгованості на 32 календарний день з дати отримання листа боржником. Цього ж дня АТ «УкрСиббанк» звернувся до [PERSON] з заявою за вих. № 138-1/4/339 з аналогічною вимогою про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором № 11214162000 від 12.09.2007 року, за яким обліковується прострочена заборгованість, яка складає 63\~561,35 дол. США. Представник [PERSON] пояснив суду, що його довіритель отримав зазначені заяви в день їх складання, що відповідно до ст. 57 ЦПК України є доказом. Зазначені заяви в оригіналах досліджувалися в судовому засіданні, на зворотних листах зазначених заяв є надпис [PERSON] про їх отримання 29.10.2009 року. Інших доказів, які б спростовували зазначений факт вручення їх [PERSON] в іншу дату в матеріалах справи відсутні. З огляду на зазначене, суд не погоджується з доводами представника ТОВ «Кей-Колект» про відсутність доказів на підтвердження факту отримання [PERSON] зазначених заяв саме 29.10.2009 року. Також, суд не погоджується з твердженням представника ТОВ «Кей-Колект» про те, що [PERSON] було повністю погашено вимоги АТ «УкрСиббанк» про погашення простроченої суми боргу 04.12.2009 року, оскільки, по-перше, 32 календарних дні з моменту отримання зазначених листів спливли 30.11.2009 року, боржником було лише частково сплачено зазначені у листі суми простроченої заборгованості (лише прострочені відсотки), в той час як прострочену основну заборгованість та штрафні санкції, про які йшлось у заявах сплачені не були. За викладених обставин, суд вважає, що строк позовної давності кредитора з вимогами про стягнення боргу за кредитними договорами пропущений, що є самостійною підставою для відмови у позові. Суд вважає доводи зустрічних позовних вимог такими, що підлягають задоволенню, оскільки, погоджується з тим, що заявами від 29.10.2009 року АТ «УкрСиббанк» було змінено остаточний термін погашення кредитів на 32 день з моменту отримання заяви, тобто строк виконання основного зобовязання за кредитними договорами настав 30.11.2009 року. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Враховуючи те, що строк виконання основного зобовязання за обома кредитними договорами настав 30.11.2009 року внаслідок використання кредитором свого права на дострокове стягнення боргу, порука обох поручителів припинилася 30.05.2010 року внаслідок неподання позову кредитором на протязі 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання. Аналогічну позицію викладено в п. 24 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Представником ТОВ «Кей-Колект» в запереченнях на позовні заяви заявлено про застосування строку позовної давності щодо вимог про визнання поруки припиненою. Однак, враховуючи те, що відповідно до відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, суд погоджується з тим, що поручителі дізналися про порушення свого права, вираженого у факті невизнання припинення зобовязань за договорами поруки, - з моменту подання ТОВ «Кей-Колект» позову до них, тобто з вересня 2014 року, та реалізували своє право на подання зустрічних позовних вимог в межах трирічного строку позовної давності. За викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги, викладені у зустрічних позовних заявах підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved