Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначає, що на підставі укладеного договору № б/н від 05.12.2006 р. відповідачка отримала кредит у сумі 17 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачці кредит у встановленому договором розмірі. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 26.05.2019 р. має перед Банком заборгованість у розмірі 46 872,74 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 6 928,43 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 14 774,10 грн., заборгованість за пенею, нарахованою за прострочене зобов`язання - 21 211,98 грн., заборгованість за пенею, нарахованою за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. - 1 250,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2 208,23 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 46 872,74 грн. за кредитним договором № б/н від 05.12.2006 р. та судові витрати в сумі 1 921,00 грн. Ухвалою від 30.07.2019 р. позов залишено без руху та надано позивачеві час для усунення недоліків. 28.08.2019 р. ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 13.09.2019 р. Представник позивача разом з позовом надав суду письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. 13.09.2019 р. сторони у судове засідання не з`явились. Відповідачка та її представник подали до суду відзив на позов разом з доказами направляння копії відзиву позивачу, а також заяву про проведення судового засідання за їх відсутності. В обґрунтування відзиву на позов відповідачка зазначила, що банком не доведено факту її ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, які додані до позову, а також вказала на сплив строку позовної давності до вимог банку, тому просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. З метою забезпечення права позивача подати до суду відповідь на відзив розгляд справи відкладено на 07.10.2019 р. 07.10.2019 р. сторони у судове засідання не з`явились, але від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив відкласти розгляд справи у зв`язку з необхідністю підготувати відповідь на відзив. Представник відповідачки надав заяву, в якій просив провести судове засідання за відсутності відповідачки та її представника. 07.10.2019 р. розгляд справи відкладено на 23.10.2019 р. 23.10.2019 р. сторони до суду не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надавали. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що 05.12.2006 р. відповідачка підписала анкету-заяву, чим підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на офіційному сайті Банку, а також Тарифами банку, які у своїй сукупності складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної анкети-заяви Банк відкрив [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] та 09.01.2009 р. видав платіжну картку зі строком дії до 12.2012 р., а згодом неодноразово перевипускав картку. Також на підтвердження отримання відповідачкою платіжної картки та кредиту банк надав суду виписку про рух коштів за її рахунками, а на підтвердження чинності на час виникнення спірних відносин редакції Умов та правил надання банківських послуг, доданих до позову, - наказ про затвердження зазначеного документу. Крім того, позивач вважає, що строк позовної давності ним не пропущено, тому позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, доводи, викладені в позовній заяві та заявах по суті справи, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі з таких підстав. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За положеннями частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною 1 статті 1048 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу положень статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладеними нормами права встановлено обов`язкову письмову форму та істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредиту та відсотків за користування кредитом, прядок погашення кредитної заборгованості, які узгоджуються між сторонами при укладенні правочину шляхом підписання його примірників. Судом встановлено, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на підписану [PERSON] заяву № б/н від 05.12.2006 р., якою вона приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та підтвердила, що ознайомлена і згодна з цими Умовами, а також Тарифами банку, які у своїй сукупності складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. Між тим, на підтвердження вказаної обставини Банк додав до позову іншу заяву, підписану [PERSON] 09.01.2009 р. В ухвалі про залишення позову без руху від 30.07.2019 р. суд звернув увагу позивача на протиріччя у викладених в позові обставинах та наданих на їх підтвердження доказах і зобов`язав АТ КБ «ПриватБанк» усунути ці протиріччя, вказавши точну дату укладення договору з відповідачкою та зазначивши відповідні докази. Однак, усуваючи недоліки позову, Банк у письмовій заяві наголосив на тому, що договір між позивачем та [PERSON] укладено саме 05.12.2006 р. шляхом підписання позичальником анкети-заяви, а 27.12.2006 р. встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок відповідачки. При цьому, анкети-заяви від 05.12.2006 р. або будь-яких інших доказів на підтвердження підписання [PERSON] такого документа позивач суду не представив, а заяви про зміну підстав позову не подавав. Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги підписану [PERSON] анкету-заяву № б/н від 09.01.2009 р. як доказ на підтвердження укладення 05.12.2006 р. між банком та відповідачкою кредитного договору. Окрім того, за відсутності в матеріалах справи відповідної заяви від 05.12.2006 р. про надання банківських послуг, неможливо перевірити й твердження банку, що відповідачка під підпис ознайомилась та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Також на підтвердження чинності доданої до позову редакції Умов та правил надання банківських послуг на час виникнення спірних відносин АТ КБ «ПриватБанк» надав суду наказ «Про затвердження Умов та правил надання банківських послуг для ПриватБанку і всіх дочірніх банків» № 906 СП-2010-256 від 06.03.2010 року (а.с. 166). Однак, враховуючи те, що підставою позовних вимог є заява від 05.12.2006 р., суд відхиляє та вважає неспроможними аргументи Банку про ознайомлення [PERSON] під час підписання заяви від 05.12.2006 р. з Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом № 906 СП-2010-256 від 06.03.2010 року, як такі, що не можуть відповідати дійсності, оскільки наказ видано значно пізніше. Суд також не бере до уваги доданий до позову Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», так як зазначений документ не підписаний відповідачкою (а.с. 15). Більше того, Витяг з тарифів містить лише загальні умови кредитування для декількох видів платіжних карток «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», в той час як в матеріалах справи відсутні докази того, який саме вид платіжної картки отримала відповідачка на підставі заяви 05.12.2006 р. Так, з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 23.09.2019 р. № 30.1.0.0/2-20190726/897 виходить, що [PERSON] на підставі договору № б/н від 05.12.2006 р. отримала платіжну картку, яку в подальшому банк неодноразово перевипускав, проте, інформація про вид такої картки у цьому документі не зазначена. Відсутні такі відомості й у виписці про рух коштів за рахунком відповідачки (а.с. 158-165). Таким чином, позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що на підставі заяви від 05.12.2006 р. відповідачці видано платіжну картку «Універсальна», а також узгодження між сторонами конкретних тарифів, за якими здійснювалось обслуговування такої картки, зокрема, розміру відсотків за користування кредитними коштами, неустойки та порядку погашення кредитної заборгованості. Згідно з частинами 1,2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (частина 2 статті 11 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 526, частини 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно зі статтями 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Оскільки позивач не надав суду підписаних [PERSON] заяви від 05.12.2006 р., Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів у редакції станом на 05.12.2006р., тобто на дату, з якою банк пов`язує виникнення між сторонами спірних зобов`язальних правовідносин, а також доказів отримання відповідачкою кредитної картки «Універсальна» на підставі заяви від 05.12.2006 р., суд вважає недоведеним належними, допустимими, достовірними доказами факт укладення між сторонами договору про надання банківських послуг № б/н від 05.12.2006 р. та виникнення на його підставі у відповідачки кредитних зобов`язань. В той же час, сама по собі виписка за банківським рахунком [PERSON] за відсутності узгодження між сторонами у письмовому вигляді умов кредитування (розміру кредиту, відсотків, порядку погашення кредитної заборгованості та неустойки) не може слугувати підтвердженням виникнення з 05.12.2006 р. між сторонами кредитних правовідносин на тих умовах, що зазначені у позові. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 10.07.2019 р. в цивільній справі № 673/580/16-ц. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за недоведеністю позовних вимог. Щодо заяви відповідачки про застосування строків позовної давності суд зазначає таке. Позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення судом. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права, який застосовується лише за наявності порушення права особи. Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Оскільки позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведенням укладення між позивачем та відповідачкою у письмовому вигляді кредитного договору на підставі анкети-заяви від 05.12.2006 р., строк позовної давності до вимог банку, про який заявлено [PERSON] , застосуванню судом не підлягає.

Outcome: dismissed