Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 08 листопада 2013 року помер [PERSON], який на день смерті мешкав в м.Маріуполі по туп. Уральський, буд.9. Після його смерті відкрилась спадщина на зазначений житловий будинок №9 по туп. Уральський в м.Маріуполі, який належав померлому на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 19 липня 2013 року по справі №264/5194/13-ц про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності. Позивач є спадкоємцем за заповітом, складеним померлим 26 березня 2003 року. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 01 липня 2015 року позивачу визначено додатковий строк для прийняття спадщини, після чого вона звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено, оскільки за життя [PERSON] не зареєстрував своє право власності на житловий будинок у встановлено законом порядку. Просила визнати за нею право власності на домоволодіння №9, розташоване по тупику Уральському в м.Маріуполі в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 08 листопада 2013 року. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судове засідання не зявилась. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що вирішення справи залишає на розсуд суду. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання представника відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із заповітом, складеним 26 березня 2003 року [PERSON], посвідченого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2/465, останній заповідав [PERSON] все належне йому майно. 17 листопада 2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання (догляду), за яким [PERSON] зобовязалась довічно утримувати [PERSON], а останній, в свою чергу передати у власність житловий будинок №9 у тупику Уральському в м.Маріуполі. Відповідно до рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 19 липня 2013 року №264/5194/13-ц було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності та розірвано договір довічного утримання (догляду) укладений 17 листопада 2005 року між [PERSON] та [PERSON], а також за [PERSON] визнано право власності на будинок №9 з господарськими спорудами та побудовами у тупику Уральському в м.Маріуполі. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 09 листопада 2013 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер - 08 листопада 2013 року, актовий запис №1355. Так, відповідно до письмових матеріалів справи вбачається, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], померлого 08 листопада 2013 року, увійшло домоволодіння №9, розташоване по тупику Уральському в м.Маріуполі. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 01 липня 2015 року [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], померлого 08 листопада 2013 року. Згідно із інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №42437342 вбачається, що в справах нотаріальної контори мається спадкова справа №69/2015 до майна померлого 08 листопада 2013 року [PERSON]. З заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] Відповідно до постанови приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 15.10.2015 року №574/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки після смерті [PERSON] неможливо зареєструвати належним чином право власності на житловий будинок та видати свідоцтво на житловий будинок, право власності на який не зареєстроване у відповідності до законодавства України. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та визнати за нею право власності на домоволодіння №9, розташоване по тупику Уральському в м.Маріуполі в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 08 листопада 2013 року.

Outcome: approved