Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять визначити порядок користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], виділивши їм у користування кімнати площею 7,2 м2 та 17,6 м2, а відповідачам [PERSON] та [PERSON] кімнати площею 9,9 м2 та 10,6 м2, в загальному користуванні залишити кухню, коридор, вбиральню та ванну кімнату. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачі вказували, що на підставі ордеру від 24.11.2006 на сім'ю з п'яти осіб було надано ізольоване житлове приміщення - квартира [ADDRESS], а саме [PERSON], його матері [PERSON], його дружині [PERSON] та їх спільним дітям - [PERSON] та [PERSON]; особовий рахунок відкритий саме на ім'я позивача [PERSON], він є основним наймачем. Вказана квартира є чотирьохкімнатною, житлові кімнати маю такі площі: 17,6 м2, 7,2 м2, 10,6 м2, 9,9 м2. У 2007 році шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. При цьому між ним та його колишньою дружиною та донькою виникають спори щодо користування квартирою, який вирішувався у судовому порядку та 22.12.2015 при примусовому виконанні судового рішення його разом із матір'ю та донькою від іншого шлюбу було вселено до квартири [ADDRESS]. Однак і після вселення відповідачі продовжують вести себе недоброзичливо, продовжують виникати спори щодо користування житловим приміщенням, дійти порозуміння щодо врегулювання цього питання у досудовому порядку не має можливості. [PERSON] та [PERSON], яка також діє в інтересах [PERSON], подали до суду зустрічний позов, в якому просять визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої зустрічні вимоги [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що з 2006 року вони постійно проживають в [ADDRESS] Також із ними проживає чоловік [PERSON] - [PERSON], а у 2016 році в них народився [PERSON], який також мешкає та зареєстрований за вказаною адресою. Відповідачі [PERSON], його мати [PERSON] та донька [PERSON] хоча і зареєстровані у спірній квартирі, однак за місцем реєстрації не проживають. [PERSON] та [PERSON] до спірної квартири не вселялись, мешкають за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] з 1995 року та по теперішній час мешкає на території іншої держави, має реєстрацію, є громадянкою Російської Федерації, там же отримує пенсію. Саме позивач [PERSON] проводила ремонті роботи з метою доведення квартири до придатного для проживання стану, за власні кошти здійснювала капітальний ремонт, сплачує комунальні платежі, питання щодо квартири завжди вирішувались лише між [PERSON] та її донькою [PERSON] [PERSON] [PERSON], ані його мати [PERSON] не приймали жодної участі в утриманні житлового приміщення, через їх реєстрацію позивачі не мають змоги оформити субсидію від держави на сплату комунальних послуг. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мають наміру реально проживати в спірній квартирі, однак вирішити питання щодо визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в судовому порядку не видається можливим, оскільки за судовими рішеннями вони вселялись формально, без наміру проживати в ньому. Судовим рішенням від 29.10.2014 було вселено [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до квартири, однак лише 22.12.2015 [PERSON] було примусового вселено до квартири, після вселення відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі не з'являлись. Враховуючи, що відповідачі обрали інше місце проживання, відповідно до положень ст. 107 ЖК УРСР вони втратили право користування цим жилим приміщенням. Третя особа [PERSON] звернувся до суду із самостійними вимогами до [PERSON], [PERSON], яка також діє в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просить визнати за ним право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] В обґрунтування свої вимог [PERSON] зазначає, що з 2010 року він постійно проживає за адресою: [ADDRESS], формально зареєстрований за адресою: [ADDRESS] До 2015 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], а у жовтні 2015 року вони зареєстрували шлюб, у березні 2016 року в них народився син, який з моменту народження зареєстрований та мешкає у спірному житловому приміщенні. Відповідачі [PERSON], його донька [PERSON] та його мати [PERSON] хоча і зареєстровані за даною адресою, однак фактично ніколи не проживали. Із [PERSON] та [PERSON] він не знайомий, не бачив їх, хоча в квартирі мешкає з 2010 року. Відповідач [PERSON] мешкає разом із його родиною за адресою: [ADDRESS]. З метою збереження та зміцнення своєї родини, збереження нормального середовища для фізичного , духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку його малолітньої дитини, його матеріального забезпечення, [PERSON] має намір і в подальшому проживати в спірній квартирі та зареєструвати своє місце проживання відповідно до чинного законодавства за місцем його фактичного мешкання - у спірній квартирі, однак отримати письмову згоду [PERSON], [PERSON] та [PERSON] він не має можливості через їх фактичну відсутність за місцем реєстрації. У судовому засіданні позивач [PERSON], який також представляє інтереси позивача [PERSON], та його представник - адвокат [PERSON] підтримали заявлені первісні позовні вимоги, в задоволенні зустрічних вимог [PERSON] та третьої особи [PERSON] просили відмовити. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про підтримання первісних вимог та слухання справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], їх представники [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти первісних позовних вимог, вважали їх безпідставними. Просили задовольнити їх зустрічні вимоги та вимоги третьої особи [PERSON] Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити його вимоги, а також зустрічні вимоги [PERSON] та [PERSON] Первісні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] просив залишити без задоволення. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Харківської міської ради, виконкому Харківської міської ради у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ордеру № 082068 від 24.11.2006, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної в м. Харкові ради від 23.11.1999 року [PERSON] на склад сім'ї 5-ть осіб (він -наймач та члени його сім'ї: дружину -[PERSON], доньку - [PERSON], сина - [PERSON] та його мати - [PERSON].) було надано чотирьохкімнатну ізольовану квартиру за адресою: [ADDRESS] житловою площею 45,52 м2. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30.01.2007 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.01.2007. 17.10.2015 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]». З довідки дільниці № 24 КП «Жилкомсервіс» Харківської міської ради від 23.08.2016 за № 2314 року вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] - наймач, [PERSON] - колишня дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - мати, [PERSON] - донька, [PERSON] - онук; загальна площа квартири складає 72,40 м2, житлова - 45,3 м2, квартира не приватизована. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29.10.2014 у справі № 641/2992/13-ц вселено [PERSON], неповнолітню [PERSON] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Згідно акту державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ від 22.12.2015, рішення апеляційного суду Харківської області від 29.10.2014 у справі № 641/2992/13-ц виконано у примусовому порядку та вселено [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 2 ст. 107 ЖК України передбачено, що в разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. З урахуванням зазначеної норми член сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це, і встановленню в такому випадку підлягають лише обставини й факти, що свідчать про обрання такою особою іншого постійного місця проживання. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК УРСР. Підставою для визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], позивачі [PERSON] та [PERSON] вказуються лише норми ст. 107 ЖК УРСР. [PERSON] та [PERSON] вказуються, що [PERSON] та [PERSON] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] є громадянкою РФ, отримує пенсію у РФ та зареєстрована з 1995 року на території РФ. При цьому, позивачі лише посилаються на ці факти, не наводячи та не надаючи належних та допустимих доказів на підтвердження цих вимог. [PERSON] стверджує, і цей факт не спростовують інші учасники процесу, що [PERSON] та [PERSON] є членами його сім'ї, докази вибуття [PERSON] із спірного житлового приміщення та набуття ним права користування іншим житловим приміщенням не надано та судом не встановлено. Враховуючи, що суду не надано доказів на підтвердження того, що наймач [PERSON] вибув на постійне проживання в інше житлове приміщення, останній заперечує проти визнання членів його сім'ї - [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Що стосується первісним вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 6 (шість) осіб, частка житлової площі на одну зареєстровану особу складає 7,55 м2, а розмір житлових кімнат становить 9,9 м2, 10,6 м2, 7, 2 м2, 17,6 м2. Статтею 47 ЖК УРСР визначено норму жилої площі. Так, норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно складається з однієї кімнати (однокімнатна квартира) або призначається для осіб різної статі (частина друга статті 50) (ст. 48 ЖК України). Статтею 50 ЖК УРСР визначено вимоги, що ставляться до жилих приміщень. А саме, жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 54 цього Кодексу. Особам похилого віку, а за висновком лікувально-профілактичного закладу також відповідним категоріям осіб з інвалідністю і хворих на їх прохання жилі приміщення надаються на нижніх поверхах або в будинках з ліфтами. Відповідно до ст. 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). За таких обставин позовні вимоги щодо визначення порядку користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] та виділу у користування [PERSON], його доньки [PERSON] та матері [PERSON] житлових кімнат площею 17,7 м2 та 7,2 м2, не можуть бути задоволені, оскільки у користуванні інших зареєстрованих осіб, а саме [PERSON], її доньки [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON], [INFO], залишаються житлові кімнати площею 9,9 м2 та 10,6 м2. При такому виділі на долю кожного зареєстрованого припадає 6,8 м2, що суперечить вимогам чинного Житлового законодавства, зокрема ст.ст. 63, 104 ЖК України та порушує житлові права усіх осіб, які мешкають у спірній квартирі. Позов третьої особи [PERSON] також не підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON] посилається на те, що він є членом сім'ї у складі [PERSON] (тещі), [PERSON] (дружини) та [PERSON] (сина), останні зареєстровані та фактично мешкають у квартирі [ADDRESS]. Він також фактичного мешкає з 2010 року в даному приміщенні, відповідно до положень ст. 64 ЖК УРСР він є членом сім'ї наймача, постійно проживав разом із наймачем, вони із спільне господарство. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Порядок реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації громадян, які на законних підставах перебувають в Україні, визначено ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003. Відповідно до ст. 3 цього закону, реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Матеріалами справи підтверджується, що єдиним зареєстрованим місцем проживання [PERSON] з 12.04.2002 та по теперішній час є житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], а тому відсутні будь-які підстави надавати йому право користування іншим житловим приміщенням без згоди власника цього приміщення та інших зареєстрованих у цьому жилому приміщенні осіб. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). За таких обставин суду вважає, що первісні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також зустрічні вимоги [PERSON] та [PERSON] та вимоги третьої особи [PERSON] заявлені необґрунтовано та задоволенню не підлягають. Допитані у судовому засіданні свідки за клопотанням позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON], а також за клопотанням позивачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] дали пояснення, які не стосуються ані позову щодо визначення порядку користування житловим приміщенням, ані щодо втрати права користування житловим приміщенням з підстав виїзду особи до іншого житлового приміщення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed