Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач, з урахуванням уточнень звернувся з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 10 листопада 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сама вона не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач ніякої матеріальної допомоги їй та дитині не надає. Тому вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/6 частини від заробітку щомісячно на її утримання та на її користь аліменти в розмірі ? частини від заробітку щомісячно на утримання дитини. Вказує, що дитина є хворою та витрати на її утримання є значними. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, підстав неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. До суду надійшли заперечення відповідача проти позову, згідно яких останній посилається на надання матеріальної допомоги позивачу, прийняття участі у вихованні дитини, перерахування на банківську картку позивача по 1000 грн. щомісячно. Вказує, що суму, яку він може надавати позивачу в якості аліментів становить 309,6 грн. щомісячно. Просив не визнавати в якості належного доказу довідку про стан здоров`я дитини, чеки, що підтверджують затрати на виховання дитини. Вказує, що поданням уточнюючої заяви позивач фактично змінив позовні вимоги. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем, яка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вказані обставини не заперечувались сторонами, є визнаними ними і відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком неповнолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі, не досягнуто, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на дружину та утримання дитини підлягають задоволенню. Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що відповідач є працездатним, оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять, не надав суду доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб, тому суд приходить до висновку про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині та дитині. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду доказів того, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років. Дитина сторін - [PERSON] не досягла трирічного віку, проживає разом з позивачем, тому суд вважає, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача. При визначенні розміру аліментів як на утримання дружини так і на утримання дитини, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина мешкає разом із позивачем та потребує утримання. Позивач не працює, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною Також суд враховує, що відповідач є працездатним, не надав доказів неможливості сплачувати аліменти, не надав суду доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб. Суд не може прийняти до уваги, як неналежний доказ, довідку про захворювання дитини на атопічний дерматит, оскільки означена хвороба не свідчить про необхідність призначення аліментів в розмірі, більшому за визначений позивачем, окрім того, не позбавляє позивача права на звернення до суду із позовом в порядку ст.185 СК України. Також не є належними для розгляду даної справи і докази про сплату комунальних послуг. Згідно зі ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача у розмірі 1/6 частини його заробітку до досягнення дитиною трирічного віку та на користь позивача на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. При цьому суд враховує, що матеріали справи не містять доказів перерахування відповідачем позивачу грошових коштів в сумі 1000 грн. з дня звернення з позовом, а тому, враховуючи положення ст. 191 СК України, згідно якого аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі. Інші доводи відповідача, викладені в запереченнях як-то зміна позивачем позовних вимог, юридична необізнаність не можуть бути підставою для визначення меншого розміру аліментів чи відмови в задоволенні позову. Крім того, згідно самих-же заперечень вбачається неузгодженість сторонами порядку та розміру участі відповідача у витратах на дитину. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 243,60 грн. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved