Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за договором купівлі-продажу, посвідченим 26 березня 1968 року в Синельниківській державній нотаріальній конторі, його тітка [PERSON] придбала жилий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями. Право власності на зазначений жилий будинок зареєстровано 5 квітня 1968 року в Синельниківському бюро технічної ін\-вентаризації в реєстровій книзі за реєстровим № 82/25. 08 вересня 2004 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, згідно якого вона заповіла позивачеві [PERSON] усе належне їй майно, де б воно не знахо\-дилось та з чого б воно не складалось. [INFO] року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 20 травня 2005 року, актовий запис № 88). Позивач на той час був зареєстрований та проживав за іншою адресою, а саме: [ADDRESS]. Разом з [PERSON] на час її смерті проживала її рідна сестра - [PERSON] ( мати позивача). Після сорока днів після смерті тітки [PERSON] позивач поселився в її будинку, де про\-живає без реєстрації до даного часу. Рідна сестра [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року. Під час свого життя вона із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї рідної сестри до нотаріальної контори не зверталася. Позивачеві було відомо про те, що його тітка [PERSON] склала на нього заповіт, але після її смерті він не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, ос\-кільки вважав, що якщо фактично проживає в її будинку і на нього складений заповіт, то мені немає необхідності звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тім більш, що у нього не було фінансової можливості для оформлення спадщини. З того часу пройшло більш ніж десять років і зараз у позивача немає поважних причин звернення до суду із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини. З [INFO] року до даного часу позивач безперервно проживає в спірному будинку, підтримує його в належному технічному стані, здійснює необхідні поточні та капітальні ремонтні роботи, сплачує всі комунальні послуги. Вважає, що він добросовісно заволодів цим будинком, оскільки на нього був складений заповіт і [PERSON] була його тіткою. Також вважає, що оскільки право власності [PERSON] припинено на підставі п. 11 ч. ст. 346 ЦК України у зв'язку з її смертю, а після її смерті спадщину прийняла її рідна сестра- [PERSON] (мати позивача), але своє право на спадщину вона оформити не встигла, то на підставі ст..1276 ЦК України право на прийняття спадщини перехо\-дить до її спадкоємців (спадкова трансмісія), тобто до відповідача [PERSON], яка прийняла спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент відкриття спадщини вона постійно проживала разом зі спадкодавцем. Разом з тим, з 5 червня 2006 року до даного часу відповідач [PERSON] із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не зверталась, оскільки вона фактично не бажає приймати спадщину після смерті її рідної матері - [PERSON] в порядку спадкової трансмісії. Таким чином, відповідач [PERSON] є правонаступником попереднього власника спірного будинку. Вважає, що маються всі законні підстави для визнання за ним в судовому порядку права власності на жилий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечувала. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами позивача, знають що [PERSON] постійно проживав разом з тіткою та матір'ю в будинку за адресою: [ADDRESS], та доглядав їх. Хто прийняв спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] вони не знають. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб згідно зі ст1 ЦПК України, приходить до наступного. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 26 березня 1968 року Синельниківською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в Синельниківському БТІ 5 квітня 1968 року за реєстровим № 82/25, [PERSON] є власником жилого будинку з господарським будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно заповіту, складеного [PERSON] 08.09.2004 року та посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, усе належне їй майно, де б воно не знахо\-дилось та з чого б воно не складалось, вона заповідала [PERSON], [INFO]. Згідно довідки голови квартального комітету №12 від 04.12.2015 року та витягу з домової книги реєстрації громадян, [PERSON] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] з 28.10.1997 року по день смерті - [INFO] року. Разом з нею проживала та була зареєстрована її рідна сестра - [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] року ( свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 20 травня 2005 року, актовий запис № 88) [PERSON] померла [INFO] року ( свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 06 червня 2006 року, актовий запис № 262). Постановою державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори від 16 грудня 2015 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до роз'яснень, наданих в п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За змістом наведеної норми права позивач має довести, окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно. Таким чином, зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, власником спірного житлового будинку [ADDRESS] була [PERSON], разом з нею проживала та була зареєстрована її сестра [PERSON]. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті тітки [PERSON], а після смерті матері- [PERSON] позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, хоча фактично поставив питання, яке відноситься до інституту спадкового права, що передбачає інші правовідносини і повинно вирішуватись в іншому судовому порядку. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed