Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить визнати недійсним заповіт [PERSON] від 03 січня 2012 року, посвідченого Даценко Мариною Миколаївною, секретарем виконавчого комітету Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, зареєстровано в реєстрі за №1. Посилається на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . 18.04.2019 позивач звернувся до Переяслав - Хмельницької державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини. Від нотаріуса Денисенко Г.О. дізнався про наявність заповіту від 03.01.2012 складеного померлим, посвідченого секретарем виконавчого комітету Помоклівської сільської ради Переяслав - Хмельницького району Київської області, зареєстрованим в реєстрі за №1, яким [PERSON] , на випадок своєї смерті заповів земельну ділянку площею 3,6009 га. (державний акт на право власності ІІІ-КВ №028977), земельну ділянку № [NUMBER] , земельну ділянку площею 0,2670га (кадастровий №3223386000:03:019:0026), які знаходяться на території Помоклівської сільської ради [PERSON] . Вважає, що підпис його батька у вказаному вище заповіті підроблений. Заповіт вважає не дійсним. Просить визнати недійсність заповіту в судовому порядку та скасувати його. Відповідачем подано відзив на позов, в якому представник відповідача вказала на надуманість та необґрунтованість вимог. Просить відмовити в позові. 06.08.2019 ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі №373/1219/19. 03.09.2019 та 26.09.2019 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача. 28.11.2019 та 27.12.2019 засідання відкладено за клопотанням представника відповідача. 24.02.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Стороною позивача заявлялись клопотання про відкладення судових засідань 24.03.2020 та 27.04.2020 в зв`язку із карантинними обмеженнями введеними на території України, з метою запобігання пандемії та 02.06.2020 в зв`язку із участю в іншому судовому засіданні. Судом були в даному провадженні були витребувані документи, які містять вільні зразки підпису [PERSON] , спадкова справа та оригінал заповіту. Ухвалою від 04.02.2020 з метою забезпечення позову, накладено заборону на вчинення нотаріальних та реєстраційних дій щодо нерухомого майна: земельних ділянок площею 3,6009 Га (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-КВ №028977 від 25.10.2002) та 0,2670 Га (державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ №648423 від 10.12.2010), для ведення сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Помоклівської сільської ради Переяслав - Хмельницького району Київської області. Ухвалою від 18.11.2020 призначено по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним судово-почеркознавчу експертизу. Провадження в цивільній справі зупинене. 11 січня 2021 на адресу канцелярії суду надійшло клопотання експерта про надання йому додаткових матеріалів. Провадження відновлено. Учасники викликані в судове засідання. Позивач та представник позивача до суду не з`явились 29.01.2021. Причин неявки суду не повідомили. 09.02.2021 року директором КНДІСЕ направлено повідомлення про залишення ухвали суду без виконання, з причин не сплати послуг за проведення судової - почеркознавчої експертизи. Матеріали, які надавались експерту, повернуті до суду. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Позивач та представник позивача до суду не з`явились 29.01.2021 та 18.02.2021. Повідомлені належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи та матеріалів, які б підтверджували поважність неявки до суду з боку сторони позивача, до суду не надходило. Частиною 5 ст 223 та п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. В даному випадку, представник відповідача [PERSON] , наполягала на розгляді справи по суті, на підставі наявних у ній доказів. Свою позицію [PERSON] обґрунтувала тим, що судові засідання в даній цивільній справі неодноразово відкладались судом в зв`язку із неявкою позивача та його представника. Зокрема 29.01.2021, 27.04.2020, 24.03.2020, 02.06.2020, 23.06.2020 та 29.07.2020. Сторони по справі подали всі наявні у них докази на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Призначена в цивільній справі судово-почеркознавча експертиза не була проведена в зв`язку з відсутністю оплати її вартості. В той же час, проведення експертного дослідження було ініційовано стороною позивача. Враховуючи ці обставини, просила суд вирішити спір на підставі наявних в справі доказів. Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). У постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18, викладена правова позиція, згідно якої, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Заслухавши представника позивача та дослідивши наявні в справі письмові докази, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 9, 69). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з із земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6009га. та 0,2670га. (а.с.81). Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №648423 від 19.04.2011 [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,2670 га., яка розташована на території с. Помоклі, Переяслав - Хмельницького району, Київської області (а.с. 14). Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-КВ №028977 від 14.05.2004 року, [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 3,6009 га., яка розташована на території с. Помоклі, Переяслав - Хмельницького району, Київської області (а.с. 15). Цільове призначення вказаних вище ділянок, є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , (а.с. 16, 67). 03.01.2012 [PERSON] склав заповіт, яким заповів земельну ділянку площею 0,2670 га., яка розташована на території с. Помоклі, Переяслав - Хмельницького району, Київської області та земельну ділянку площею 3,6009 га., яка розташована на території с. Помоклі, Переяслав - Хмельницького району, Київської області [PERSON] (а.с.77). Заповіт підписаний заповідачем у присутності секретаря сільської ради, на ньому міститься напис про те, що зміст заповіту заповідачем прочитаний вголос, відповідає волі [PERSON] та власноручно підписаний. Заповіт посвідчено секретарем Помоклівської сільської ради Переяслав - Хмельницького району, Київської області, М.М. Даценко, зареєстровано в реєстрі за №1 (а.с. 77). Вказаний правочин оскаржує позивач. Вирішуючи спір, в даній ситуації суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно із ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). [PERSON] в позові зазначає, що заповіт складений не його батьком, оскільки підпис на заповіті не належить померлому, а в разі, якщо [PERSON] його і підписав, то під впливом обману або помилки, або ж неможливості усвідомлення своїх дій та керування ними. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення ст. 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 523/14606/13-ц, від 20.06.2018 у справі № 161/17119/16-ц, від 05.06.2018 у справі № 278/4583/13-ц та від 02.03.2020 у справі № 221/1008/16-ц. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним заповіту [PERSON] від 03 січня 2012 року, посвідченого Даценко Мариною Миколаївною, секретарем виконавчого комітету Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, зареєстровано в реєстрі за №1, оскільки позивачем не доведено, що під час його укладення спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець дійсно вчинив оспорюваний правочин під впливом обману або помилки. Судом встановлено, що оспорюваний заповіт повністю відповідає всім вимогам статті 203 ЦК України, які його стосуються та, додержання яких є необхідним для чинності правочину. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи, матеріальних норм закону, які регулюють спірні правовідносини, правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову задоволенні позову . Вирішуючи питання розподілу судових витрат, то суд залишає їх за позивачем, виходячи з наступного. За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України). На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed