Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту[PERSON] , складеного 25 листопада 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №1456. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що [INFO] у віці 86 років померла [PERSON] . За життя нею був складений заповіт на ім`я [PERSON] , який посвідчений 06.11.2017 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Добриновою Ларисою Анатоліївною. Після відкриття спадщини позивач звернувся до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав на майно померлої, однак його направили до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Зідрашко Оксани Іванівни, оскільки спадкову справу після померлої [PERSON] було заведено саме у неї. Під час розмови з приватним нотаріусом позивач дізнався про існування нібито нового заповіту, який був складений [PERSON] на користь [PERSON] , яка і подала заяву про прийняття спадщини. Вказує, що вказаний заповіт було складено та посвідчено у період часу перебування [PERSON] у хірургічному відділенні Бобринецької центральної районної лікарні Кіровоградської області. Із заповітом, складеним і посвідченим на користь [PERSON] позивач не погоджується по причині того, що 86 річний вік [PERSON] та оперативне лікарське втручання із фактичною відсутністю часу для відновлення й покращення стану здоров`я, його середня тяжкість і заплутана свідомість при повторній госпіталізації, ексудативний плеврит, вказує на клініку нарощування токсичної енцефалопатії, які підтверджуються й наявними антибіотиками при лікуванні. Вказані обставини в цілому свідчать, що [PERSON] не розуміла значення своїх дій у такому стані, не могла керувати ними та не розуміла наслідків в результаті таких дій, а саме не могла адекватно мислити та не була в стані для прийняття критичних рішень. А тому позивач вважає, що заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] в період часу з 20.11.2017 року по 28.11.2017 року на користь [PERSON] є недійсним у зв`язку з чим звернувся до суду даним позовом. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Зідрашко О.І. завірену копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] . (Т-1 а.с.27) Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 05.07.2018 року справу за позовною заяву [PERSON] постановлено передати за підсудністю до Бобринецького районного суду Кіровоградської області, оскільки зареєстроване місце проживання відповідача за адресою [ADDRESS] .(Т-1 а.с.90) Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22.08.2018 року справу за позовом [PERSON] про визнання заповіту недійсним було прийняти до провадження.(Т-1 а.с.101-102) 06.09.2018 року до суду від представника відповідача - адвоката Вдовиченко Ірини Сергіївни надійшов відзив на позов. У відзиві представник відповідача виклала заперечення проти позову. Так, у наданих запереченнях вказала, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Вказує, що перший заповіт на ім`я [PERSON] [PERSON] склала ще 19 листопада 2010 року, який було посвідчено державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Бут Т.В. Відповідачка та [PERSON] хоча і не були кровними родичами, проте інших близьких людей у неї не було, окрім [PERSON] . Вказує, що [PERSON] самостійно виявила бажання щодо складання заповіту на ім`я відповідачки. Під час вказаної дії вона перебувала при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлювала значення своїх дій, діяла добровільно, без будь-якого примусу, не страждаючи на захворювання, які б перешкоджали усвідомленню суті даного правочину, попередньо була ознайомлена нотаріусом з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів. У зв`язку з хворобою та похилим віком [PERSON] не могла сама прочитати та підписати текст заповіту, у зв`язку з чим, згідно вимог ст. 1253 ЦК України заповіт було посвідчено в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , які ні є членами сім`ї та близькими родичами спадкоємця за заповітом. На особисте прохання [PERSON] та за її дорученням після прочитання заповіту нотаріусом, а також свідками вголос, цей заповіт у присутності заповідача було підписано [PERSON] о 9 год. 45 хв. за місцем перебування заповідача в Бобринецькій центральній лікарні за адресою місто Бобринець, вул. 16 Березня, будинок 82. Згідно довідки лікаря хірургічного відділення Бобринецької центральної районної лікарні від 25 листопада 2017 року [PERSON] перебувала в свідомому стані, наркотичних препаратів не приймала. Враховуючи, що під час складання заповіту були дотриманні вимоги чинного законодавства, Інструкції про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року №296/5 в редакції чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, просить в задоволені позову [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмовити в повному обсязі. 08.11.2018 року до суду від представника позивача адвоката Кваші Сергія Сергійовича надійшла заява про уточнення позовних вимог на підставі ст. 43,49 ЦПК України. У заяві представник уточнив текст в частині позовної вимоги, та просить вважати її привальною, а саме: «Визнати недійсним заповіт [PERSON] , складений та посвідчений приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С.А. від 25.11.2017 року за реєстровим номером 1456, на користь [PERSON] » (Т-1 а.с.184). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17.01.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. (Т-3 а.с.54-57) В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач та представник відповідача позов не визнали. Представник позивача - адвокат Кваша С.С. 08 грудня 2021 року до суду надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі. Окремо просив суд звернути увагу, що висновок судово-психіатричного експерта №122 від 05.04.2019 року, який надійшов до суду 24.04.2019 року, не містить чіткої відповіді щодо ступеню заплутаності свідомості [PERSON] . Окрім цього, стороною відповідача не надавалась до суду довідка від лікаря померлої [PERSON] про стан її здоров`я в день складання заповіту. (Т-4 а.с.161-162) Відповідач у заяві від 08.12.2021 року просила розгляд справи провести за відсутності сторони відповідача та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (Т-4 а.с.163) Суд, дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в місті Бобринець Бобринецького району Кіровоградської області померла [PERSON] про що 29 листопада 2017 року складено актовий запис №157, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29 листопада 2017 року (Т-1 а.с.50) Згідно заповіту від 25.11.2017 року [PERSON] , перебуваючи про здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно, без будь-якого примусу, не страждаючи на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього правочину, попередньо ознайомлена нотаріусом з вимогами чинного законодавства щодо недійсності на випадок своєї смерті, зробила розпорядження у якому всі права та обов`язки, які належать заповідачу на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому та усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті заповіла [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з хворобою та похилим віком [PERSON] , вона не може сама причитати і підписати текст заповіту, згідно зі ст. 1253 ЦК України заповіт посвідчений в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] . Заповіт записаний зі слів [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С.А. та зареєстрований в реєстрі за №1456. (Т-1 а.с.51) Звертаючись до суду з позовом про визнання вказаного заповіту недійсним, позивач [PERSON] посилався на те, що на момент складання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до 1. ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ч.3 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України призначення експертизи є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22.11.2018 року за клопотанням сторони позивача по справі призначено комплексну посмертну судову медико-психіатричну експертизу з метою встановлення чи страждала [PERSON] на час складання заповіту, а саме станом на 25.11.2017 року психічними захворюваннями, чи віддавала вона звіт свої діям та чи керувала ними. (Т-1 а.с.216-219) 24.04.2019 року до суду з Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» надано висновок судово-психіатричного експерта №122, в якому експертом надані обґрунтування та пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені та виявлені при досліджені об`єктів дослідження. Експерт зазначає, що на підставі медичної документації, наданої на дослідження встановлено, що [PERSON] страждала ІХС, дифузний кардіосклероз, ГХ, ексудативний плевріт. Наявність будь-яких інших хвороб у [PERSON] протягом життя невідомо за відсутності серед об`єктів дослідження медичної карти амбулаторного хворого з місця проживання. В день оформлення заповіту стан здоров`я [PERSON] , лікарями визначається як - «станом на 25.11.2017 року, 8.00 - «состояние удовлетворительное», 14.30 - «состояние средней тяжести, нечитаемо», 20.00 «общее состояние тяжелое. Уровень сознания глубокое оглушение». Відомо, що кожний соматичний розлад впливає в тій чи іншій мірі на діяльність вищих відділів ЦНС і може викликати, в залежності від тяжкості страждань різні хворобливі зміни психіки, але вданому випадку в щоденниках спостереження за станом здоров`я [PERSON] під час її знаходження в лікарні відсутня описова частина функціональної діяльності ЦНС. Обидва рази при госпіталізації зазначено - «стан середньої важкості, свідомість заплутана», надалі інформація, щодо стану свідомості при збереженості «стану середньої важкості» та будь-яких інших розладів функцій ЦНС в описовій частині відсутня. Тому на підставі вищевикладеного комісія доходить висновку, що відповісти на питання, викладенні в ухвалі, не представляється можливим. Щодо споживання медичних препаратів - медичні препарати [PERSON] призначені у суворій відповідності до її соматичного стану, в терапевтичних дозах, без перевищення дозування, будь-яких побічних дій внаслідок їх вживання лікарями не зазначено. На підставі вищевикладеного дати відповідь, чи страждала [PERSON] на час складання заповіту, а саме станом на 25.11.2017 року психічними захворюваннями, чи віддавала вона звіт своїм діям та чи керувала ними не представляється можливим. (Т-2 а.с.6-8). Представник позивача - адвокат Кваша С.С. під час судового розгляду вказував на неповноту експертного висновку за результатами експертного дослідження, у зв`язку з чим в судове засідання для надання пояснень судом були викликані лікар, який проводив лікування [PERSON] та експерт. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] надав пояснення, що він лікував [PERSON] в період її находження в Бобринецькій лікарні, здійснював її огляд. Записи в медичній карті хворого були зроблені ним відповідно до стану, який встановлювався на час огляду. Запис про сплутану свідомість хворого означав, що свідомість [PERSON] була в деякій мірі "заторможена", її поведінка не була активною, що було обумовлено тяжкістю захворювання. Хвора більше мовчала. Щодо оцінки ступеня тяжкості стану хворої, ним робилася оцінки виключно фізичного стану. 25.11.2017 року при огляді не було зауважень щодо свідомості хворої не було, в противному разі він мав повідомити про це та замовити консультацію відповідного спеціаліста. Діагнозів з приводу свідомості хворої не ставилося. Допитана як свідок експерт [PERSON] пояснила, що висновок судово-психіатричної експертизи 05.04.2019 року був складений на підставі наявних записів у медичній документації. Оскільки відомостей про психічний стан хворого не було зазначено у записах лікаря, то експерт не мав можливості встановити такий стан на певний період часу, який зазначено в ухвалі про проведення експертизи. Експертом було констатовано, що під час знаходження у лікарні відсутня описова частина функціональної діяльності центральної нервової системи [PERSON] , тому робити припущення щодо психічного стану особи експерт не має права. З аналізу показань вказаних свідків встановлено, що висновок експерта був складений виключно з конкретних обставин, фактів та даних, які були викладені в медичній документації. Неповноти та не конкретизації висновку під час судового розгляду не встановлено, додаткових даних для можливого проведення повторної експертизи після допиту лікаря та експерта також не встановлено. Як вбачається зі змісту оспорюваного заповіту, він записаний нотаріусом зі слів [PERSON] у зв`язку з хворобою за її дорученням, у присутності нотаріуса, текст заповіту підписано [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] через хворобу не може особисто прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням, та присутності нотаріуса, текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними свідками [PERSON] , [PERSON] , особу заповідача встановлено, її дієздатність перевірено; у зв`язку з хворобою [PERSON] заповіт складно та посвідчено за місцем перебування на лікуванні в Бобринецькій центральній районній лікарні за адресою Кіровоградська область, місто Бобринець, вул. 16 Березня, будинок, 82. Вказані обставини в суді підтвердили свідки, зокрема свідок [PERSON] зазначила, що з [PERSON] була знайома, оскільки проживали в одному будинку. Знає, що [PERSON] за нею доглядала. 25.11.2017 року її запросили бути присутньою при посвідченні заповіту. [PERSON] була при ясній свідомості та повідомила, що хоче переписати майно на [PERSON] . Аналогічні показання надала свідок [PERSON] , пояснивши, що 25.11.2017 року у лікарні була свідком при посвідченні заповіту. В її присутності нотаріус запитала у [PERSON] , чи впізнає вона її, задавала питання про розпорядження майном. [PERSON] була при ясній пам`яті, відповідала на питання нотаріуса та зазначила, що хоче заповісти належне їй майно [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначив, що він 25.11.2017 року на прохання [PERSON] підписав заповіт, який був складений нотаріусом на розпорядження волі [PERSON] у Бобринецькій лікарні. До цього він був знайомий з [PERSON] , у добрих стосунках. В день складення заповіту вона була при ясній свідомості, впізнавала його. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.1,2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вказаних вимог закону, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог [PERSON] , оскільки підставою для визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, що не було встановлено під час судового розгляду справи, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed