Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулось Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області посилаючись на те, що 30.09.2012 року о 15 год. 00 хв. [PERSON], перебуваючи на ставку в селі Попружна Ставищенського району Київської області, грубо порушив правила рибальства, а саме: ловив рибу забороненим знаряддям лову - риболовним капроновим неводом, при цьому виловив рибу цінних видів: карась - 307 шт. загальною вагою 11 кг. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги статей 52-1, 63 Закону України «Про тваринний світ», пункту 3.15 Правил рибальства та завдав збитків державі на суму 5219,00 грн. Постановою Ставищенського районного суду Київської області від 18.12.2012 року у справі №1024/1652/12 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП. Правопорушник свою вину визнав. Таким чином, вина [PERSON] є доведеною і, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 40 КУпАП на особу, винну у вчинені адміністративного правопорушення, покладається обов'язок відшкодувати майнову шкоду, заподіяну у результаті протиправного діяння. Згідно довідки-розрахунку сума шкоди, заподіяної [PERSON] внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів становить 5219,00 грн.. Адміністративним правопорушенням, вчиненим відповідачем, шкода нанесена рибному господарству держави, інтереси якої в питаннях охорони та використання водних біоресурсів тісно пов'язані з інтересами територіальної громади. Отже, держава як повноправний учасник цивільних відносин, відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦПК України має право звертатися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, в т. ч. і тих, які збігаються з інтересами інших осіб, тобто територіальної громади. Позивач просить суд стягнути з відповідача майнову шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів в розмірі 5219 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду направив письмові клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та додаткові пояснення до позовної заяви. В цих поясненнях представник позивача, зокрема зазначив, що відповідач порушив порядок здійснення загального використання водних біоресурсів та не є суб'єктом рибного господарства (а. с. 24-25). Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що він є фізичною особою-підприємцем. 01.01.2007 року він уклав договір оренди водного об'єкту та земель водного фонду з Ставищенською райдержадміністрацією строком на 30 років, відповідно до якого йому в оренду переданий став №4, що знаходиться в межах села Попружна Ставищенського району Київської області та належить територіальній громаді цього села в особі Попружнянської сільської ради Ставищенського району Київської області. Відповідно до накладної в 2012 році він за власні кошти зарибив орендований став рибою товстолобом та карасем і виловлював її як власну. Ніякої шкоди виловом риби він нікому не завдав. Більше того, Попружнянська сільська рада не має до нього жодних претензій. Вважає позовні вимоги позивача безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи - Попружнянської сільської ради Бердочник Т.І. проти задоволення позовних вимог заперечила, суду пояснила, що вона працює на посаді сільського голови с. Попружна Ставищенського району. В межах с. Попружна знаходяться чотири місцевих стави, один з яких за №4 переданий в оренду відповідачу на 30 років, про що укладено відповідний договір оренди між Ставищенською райдержадміністрацією та [PERSON]. Ніяких претензій до відповідача щодо оренди ставу у сільської ради не має, так як він вчасно сплачує орендну плату, податки та підтримує орендований став в належному стані, власним коштом зариблює став, а потім виловлює рибу. Суд розглянувши матеріали даної справи, заслухавши пояснення відповідача, представника третьої особи - Попружнянської сільської ради, дослідивши письмові докази, оглянувши в судовому засіданні матеріали справи №378/952/14-ц, провадження №2/378/289/14 року, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Ставищенського районного суду Київської області від 18.12.2012 року у справі №1024/1652/12 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП (а. с. 7-8). Розмір заподіяних збитків рибному господарству України становить, згідно довідки-розрахунку - 5219 грн. (а. с. 9). Відповідно до довідки Попружнянської сільської ради від 02 лютого 2015 року за №22 став №4, який орендує відповідач знаходиться в межах с. Попружна Ставищенського району та належить територіальній громаді с. Попружна, в особі Попружнянської сільської ради (а. с. 34). Із оглянутих в судовому засіданні матеріалів справи №378/952/14-ц, провадження №2/378/289/14 року встановлено, що 01.01.2007 року відповідачем укладено договір оренди водного об'єкту та земель водного фонду з Ставищенською райдержадміністрацією строком на 30 років, відповідно до якого йому в оренду переданий став №4, що знаходиться в межах села Попружна Ставищенського району Київської області (а. с. 33-36, 46-47). Відповідач є фізичною особою-підприємцем (а. с. 44-45). Ставищенською райдержадміністрацією відповідачу надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки водного фонду на території Попружнянської сільської ради (а. с. 47-48), погоджено режим рибогосподарської експлуатації (а. с. 37-43). Відповідно до накладної №15 від 10.04.2012 року відповідач зарибив орендований став рибою товстолоб та карась (а. с. 31). Згідно заяви представника Попружнянської сільської ради, відповідачем ніяких збитків орендою ставу не заподіяно (а. с. 27). Згідно із ст.41 Закону України „Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" визначений порядок штучного відтворення водних біоресурсів: штучне відтворення водних біоресурсів здійснюють суб'єкти рибного господарства шляхом розведення, вселення, переселення водних біоресурсів для здійснення рибогосподарської діяльності. Стаття 1 цього закону визначає, що суб'єкт рибного господарства - юридична чи фізична особа, яка провадить рибогосподарську діяльність відповідно до законодавства. За ст. 37 вищевказаного Закону право власності на водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об'єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об'єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Водні біоресурси можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. У власності суб'єктів господарювання та фізичних осіб, іноземців, осіб без громадянства, а також іноземних юридичних осіб можуть перебувати окремі види водних біоресурсів, які на законних підставах, з додержанням умов та правил добування вилучені з природного середовища або розведені у штучно створених умовах, що підтверджено документами, які засвідчують законність їх набуття. Відповідно до ст. 40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Суд враховує те, що загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і самі деліктні зобов'язання. Наявність шкоди і її розміри доводить потерпілий. Позивач, посилаючись на завдання шкоди в розмірі 5219 гривень, обґрунтовує її протоколом про адміністративне правопорушення від 30 вересня 2012 року та постановою Ставищенського районного суду Київської області від 18.12.2012 року у справі №1024/1652/12 року, але не враховує тих обставин, що саме правопорушник є власником біоресурсів, які виявлені при складанні протоколу. Суд виходить з того, що об'єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 85 КУпАП - є дія або бездіяльність, пов'язані з порушеннями правил рибальства, а правопорушення вважається закінченим з моменту порушення відповідних правил, настання наслідків для встановлення адміністративного правопорушення не вимагається. Тому посилання позивача, як на доказ заподіяння шкоди, на протокол про адміністративне правопорушення та постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності без встановлення інших обставин, які в даному випадку є необхідними для вирішення спору про відшкодування шкоди не відповідають передбаченим ст. 60 ЦПК України вимогам, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Таким чином, у даній справі не встановлено обставин, з якими закон пов'язує право позивача на відшкодування шкоди, оскільки позивачем не доведено наявність самої шкоди. Поряд з цим, необхідно зазначити, що позивач звертається з позовом до відповідача в інтересах держави, не вказуючи при цьому, в особі якого саме державного органу чи територіальної громади, тощо (а. с. 1). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для стягнення з відповідача майнової шкоди лише за порушення ним Закону України „Про тваринний світ", тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed