Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позивач посилається на те, що він є боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі №2-105/10 від 18.03.2010 виданого Чутівським районним судом Полтавської області про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Наразі у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Позивач стверджує, що проживає у зареєстрованому шлюбі із іншою жінкою [PERSON] . Від цього шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Крім того позивач стверджує, що виховує та утримує дочку теперішньої дружини від першого шлюбу, [PERSON] , [INFO] . Наразі позивач офіційно не працевлаштований, має на утриманні матір [PERSON] , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, має серйозні проблеми із здоров`ям та потребує постійного лікування. Враховуючи викладене, позивач, посилаючись на зміну свого матеріального та сімейного становища, просить суд зменшити розмір встановлених судом аліментів з 1/3 частини на 1/6 частину від його заробітку. Ухвалою судді від 19.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив суд винести рішення про зменшення розміру аліментів, що стягуються із нього на утримання сина [PERSON] . Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про доту, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 06.09.2021 надіслала до суду відзив на позовну заяву в якому заперечує проти задоволення позову, вважає його необґрунтованим та заявленим виключно з метою ухилення від виконання позивачем своїх батьківських обов`язків. Відповідач зазначає, що позивач протягом усього періоду протягом якого стягуються аліменти, допускав систематичне порушення покладеного на нього обов`язку, внаслідок чого має постійну велику заборгованість по аліментах. Вважає, що підстави на які посилається позивач, а саме народження дитини, перебування на його утриманні дочки його теперішньої дружини та непрацездатної матері, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів призначених на утримання їх спільного сина [PERSON] . Щодо погіршення матеріального становища позивача, відповідач зазначає, що наявними у матеріалах справи відомостями з Пенсійного фонду та податкового органу підтверджується, що майновий стан позивача не зазнав значних змін, порівняно з початковим періодом сплати аліментів. Крім того відповідач звернула увагу суду, що позивач має у власності житловий будинок, земельну ділянку та автомобіль, що підтверджується наданими нею витягами із реєстрів прав власності. Враховуючи викладене, відповідач [PERSON] вважає, що матеріальний стан позивача не зазнав змін, достатніх для порушення питання про зміну розміру аліментів в бік їх зменшення, вважає, що зміна сімейного стану, як і утримання дитини від першого шлюбу теперішньої дружини є власним вибором [PERSON] та не може бути підставою для порушення права рідного сина [PERSON] на достатнє утримання. Представник відповідача, адвокат Сидоренко І.О. заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненнянею повноліття. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІвід 27лютого 1991року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 3акону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8\~ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до\~ст.181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно\~ст. 182 Сімейного Кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів отримувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічні положення закріплені і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Тобто, звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів платник аліментів, відповідно до вимог ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, повинен довести те, що після визначення судом розміру аліментів, відбулись зміни в його матеріальному або сімейному стані, погіршився стан його здоров`я або існують інші обставини, визначені в Сімейному кодексі України, які перешкоджають йому сплачувати кошти на утримання дитини у визначеному розмірі. Судом встановлено, що згідно рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 18.03.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 24.02.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 08.06.2021, виданої заступником начальника МРВ ДВС по Валківському та Коломацькому районах СМУМЮ (м.Харків) Абрамовим Р.М., заборгованість [PERSON] за аліментами по виконавчому листу №2-105/2010 станом на 01.05.2021 становить 60896,33 грн (а.с.26-27). 10.10.2020 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] ( [PERSON] ). Від даного шлюбу мають дочку, [PERSON] , [INFO] (а.с.8, 12). Як вбачається з довідки Коломацької селищної ради №2 Богодухівського району Харківської області від 24.06.2021 [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: дружину [PERSON] , доньку [PERSON] та доньку дружини [PERSON] (а.с.14). [PERSON] не перебуває на обліку в Коломацькій районній філії Харківського обласного центру зайнятості, як безробітний (а.с.15). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, позивач [PERSON] у період 1 кварталу 2020 р по 4 квартал 2020 року жодних доходів не отримував (а.с.16). Відповідно до відомостей Пенсійного фонду (Форма ОК-7) від 06.07.2021 за період з 2012 -2016 роки відомості щодо заробітної плати позивача відсутні (а.с.17). Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, суд відхиляє доводи позивача про те, що існують підстави для зменшення розміру аліментів, у зв`язку зі зміною сімейного стану, а саме: народження дочки, оскільки дана обставина не є безумовною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів. В обґрунтування доводів позову до суду не надано доказів які б свідчили, що зміна сімейного стану, у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, погіршує його матеріальний стан. При цьому слід зазначити, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Та обставина, що позивач має на утриманні матір, яка є особою з інвалідністю та потребує значних витрат на лікування не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивач дійсно витрачав кошти на її лікування. З матеріалів справи вбачається, що позивач є працездатним. Обгрунтованими є доводи відповідача про те, що позивач має достатній дохід, оскільки у 2016 році придбав житловий будинок разом із земельною ділянкою, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.64-66). Позивач не надав суду належних доказів зміни свого матеріального становища після того, як було ухвалено рішення в 2010 році. Також суд зазначає, що наявність чи відсутність заборгованості по сплаті аліментів, на яку вказує позивач, не є підставою для зменшення розміру аліментів, розв`язання спору щодо незгоди із вказаною заборгованістю може бути предметом окремого судового розгляду. Таким чином, суд, встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши й оцінивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану. Посилання позивача на те, що на його утриманні перебуває мати, яка є особою з інвалідністю та потребує його матеріальної допомоги на лікування, самі по собі не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів без підтвердження погіршення майнового стану платника аліментів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] .

Outcome: dismissed