Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

В вересні 2018 року представник позивача [PERSON] товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якій просив стягнути з відповідача борг в сумі 5\~715,41 гривень та витрати понесені на сплату судового збору. В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що 10 квітня 2013 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних коштів [PERSON] підписала заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 6\~000,00 гривень у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. 23 грудня 2016 року позичальник [PERSON] померла. Станом на дату смерті у [PERSON] утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 5\~715,41 гривень, яка складається із: -3\~188,94 гривень - тіло кредиту; -2\~176,47 гривень - нараховано процентів за користування кредитом; -350,00 гривень - нараховано пені. 25 вересня 2017 року \~була направлена претензія кредитора до Другої Криворізької державної нотаріальної контори. 02 листопада 2017 року позивачем було отримано відповідь, що претензію кредитора переслано до приватного нотаріуса, за місцем заведення спадкової справи. 03 березня 2018 року позивачем було отримано відповідь приватного нотаріуса. Позивач зазначив, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 15 липня 2018 року позивачем був направлений лист-претензія до спадкоємця, [PERSON], згідно яких позивач предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. В зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 5\~715,41 гривень та судові витрати по праві. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року розгляд справи відкладено у звязку з неявкою у судове засідання належним чином повідомлених учасників по справі. Представник позивача 15 березня 2019 року до суду не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Згідно ст.158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2019 року постановлено проведення заочного розгляду справи. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено з матеріалів справи 10 квітня 2013 року з метою отримання кредитних коштів [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Заявник в цій анкеті зазначив, що бажає отримати кредит у розмірі 6\~000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 23 грудня 2016 року позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 716631 від 24.12.2016 року, копія свідоцтва долучена до матеріалів справи. Згідно розрахунку заборгованості за [PERSON] наявна заборгованість, яка станом на день смерті становила 5\~715,41 гривень, яка складається із: 3\~188,94 гривень - тіло кредиту; 2\~176,47 гривень - нараховано процентів за користування кредитом; 350,00 гривень - нараховано пені. 25 вересня 2017 року \~була направлена претензія кредитора до Другої Криворізької державної нотаріальної контори, копія претензії міститься у матеріалах справи. 02 листопада 2017 року позивачем було отримано відповідь, що претензію кредитора переслано до приватного нотаріуса, за місцем заведення спадкової справи. 03 березня 2018 року позивачем було отримано відповідь приватного нотаріуса, згідно якої спадкова справа вже закрита, копія відповіді у матеріалах справи. 15 липня 2018 року позивачем був направлений лист-претензія до спадкоємця, [PERSON], згідно яких позивач предявив свої вимоги, копія листа долучена до матеріалів справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(ст.1218,1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3,4 ст.1268 та в ст.1269 ЦК України. Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87\~ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89\~ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч.5 ст.1268 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Разом з тим, суд враховує наступне. Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Системне тлумачення ст.16 та ч.2 ст.1282 ЦК України, дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч.2 ст.1282\~ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов'язань, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі (пред'явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч.2 ст.1282 ЦК України, свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред'явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. Стаття 129 Конституції України, відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, позивачем не було надано суду належних доказів, що після смерті спадкодавця [PERSON] його спадкоємець [PERSON] отримав у натурі певне спадкове майно. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що відповідач взагалі не скористався своїм правом на спадкування за законом і не прийняв спадщину, оскільки інші спадкоємці у цій спадковій справі отримали право на спадщину за заповітом на все майно , яке належало спадкодавцю. Відповідно до наданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] макету нотаріальної справи, який вивчений судом, [PERSON], спадщину не приймав, копія спадкової справи № 4-2017 на 43 аркушах долучена до матеріалів справи. Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем не було доведено суду того факту, що спадкоємець [PERSON] всупив в свої права як спадкоємець, більше того, дослідження матеріалів справи призводить до протилежних висновків, - за таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч.2 ст.1282 ЦК України, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені. На підставі ст.129 Конституції України, ст. ст.1216,1219,1268,1268,1282,1296,1297 ЦК України, та

Outcome: dismissed