Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

06 квітня 2021 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Данилова М.О. звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФК «Маніту», в якому просила витребувати квартиру [ADDRESS] з незаконного володіння ТОВ «ФК «Маніту» на її користь, також просила визнати протиправними та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57184060 від 19 березня 2021 року, видане Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., номер запису про право власності 41074310, дата державної реєстрації 16.03.2021, судові витрати просить покласти на відповідача. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначила, що 03 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір №6/1/2007/978-К/181, згідно з п. 1.1 якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 20\~000 євро в порядку і на умовах, визначених цим Договором. 03 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений Договір поруки №6/1/2007/978-П/182/1. Відповідно до умов п. 1.1 вказаного договору поручитель поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] (позичальником) взятих на себе зобов`язань, що витікають зі вказаного вище кредитного договору. 03 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №6/1/2007/980-1/183,зігдно з умовами п. 1.1 якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання позичальника, що витікає з кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на житло № [NUMBER] , виданого 05.02.1996 Харківським міським центром приватизації житлового фонду, право власності зареєстровано у ДКП Харківського міського бюро технічної інвентаризації 05.02.1996, номер запису П-5-22810.05 червня 2015 року розпочато ліквідацію ВАТ КБ «Надра». 22 червня 2020 року відбувся аукціон за системою «Прозоро» №GL48N718070 з реалізації кредитного портфелю, що складається з права вимоги за кредитними договорами, що перебувають у іпотеці/заставі та відповідно до результатів якого право вимоги за кредитним договором №6/1/2007/978-К/181 перейшло до ТОВ «Дніпрофінансгруп». 16 жовтня 2020 року між ТОВ «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «ФК «Маніту» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги №16.10.2020/1, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «Маніту» перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором. Посилалася, що 30 березня 2021 року до її квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом псування дверних замків проникли невідомі особи, які представилися представниками ТОВ «ФК «Маніту», повідомили їй про те, що дана квартира належить їм та вимагали від неї покинути її єдине місце проживання. 31 березня 2021 року вона звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів, оскільки вважала власником даної квартири саме себе. Водночас, їй стало відомо, що відповідно до Державного реєстру на нерухоме майно та їх обтяжень новим власником вказаної квартири є саме ТОВ «ФК «Маніту», запис про державну реєстрацію прав власності на квартиру за ТОВ «ФК «Маніту» було здійснено 16.03.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. Зазначила, що будь-яких повідомлень про невиконання основного зобов`язання, інших листів від ТОВ «ФК «Маніту» не отримувала, для проведення оцінки квартири її огляд не здійснювався експертами ТОВ «Експертно-оціночна компанія «МЕТР», а відтак, на думку позивача, цей звіт, на підставі якого було здійснено запис про перехід права власності на квартиру, є підробним. Також посилалася, що їй, [PERSON] , взагалі не було повідомлено про відступлення права вимоги ані ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», ані ТОВ «ФК «Маніту». На думку позивача, відступлення права вимоги на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «ФК «Маніту» було проведено з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», оскільки всупереч вимог даного Закону їй не було пред`явлено вимогу усунення порушень за кредитним договором та договором іпотеки, а тому позбавлення її права власності та виселення з власного житла було незаконним. Серед іншого, зазначила, що на спірні правовідносини розповсюджуються вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки валютою кредитного договору №6/1/2007/978-К/181 від 03.04.2007 було визначено євро, а відтак, оскільки спірна квартира є її єдиним житлом та місцем постійного проживання, то перереєстрація права власності на вказану квартиру та скасування запису про її місце проживання в ній є протиправними. Зазначила, що позбавлена права користуватися належним їй майном квартирою [ADDRESS] , а відповідач не звертався ані до неї, ані до суду з вимогою про виселення, відповідачем не було надано їй іншого жилого приміщення для проживання. За вказаних обставин, позивач вважає, що її законні права та інтереси підлягають захисту шляхом витребування майна квартири [ADDRESS] з чужого незаконного володіння ТОВ «ФК «Маніту». \~ \~ \~ \~Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, позивачці надавався строк 10 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. \~ \~ \~ \~Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. 13 травня 2021 року від відповідача ТОВ «ФК «Маніту» надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування висловленої позиції зазначив, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту щодо застосування ст. 387 ЦК України, оскільки важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин. Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначив, що власник може вимагати повернення свого майна за цим позовом лише в тому випадку, якщо інша особа володіє його майном незаконно, якщо ж володілець володіє чужим майном на законних підставах, то власник не може витребувати свою річ з такого володіння шляхом пред`явлення віндикаційного позову. Посилався, що ТОВ «ФК «Маніту» набуло у встановленому законом порядку право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, а тому має статус сторони (правонаступника) у вказаних догворах, що підтверджує наявність факту зобов`язальних правовідносин між учасниками справи та невиконання боржником своїх вимог. Щодо вимог позивача про скасування державної реєстрації рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 57184060 від 21.03.2021 зазначив, що доказів щодо невідповідності наданих відповідачем державному реєстратору документів для проведення реєстраційних дій позивачем не доведено, натомість відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовану презумпцію права такої особи, про що неодноразово робив висновки у своїх рішеннях Верховний Суд. Посилався, що аргументи позивача стосовно ненаправлення ТОВ «ФК «Маніту» на її адресу повідомлення про заміну кредитора та вимоги про усунення порушень за кредитним договором спростовуються матеріалами справи, оскільки при матеріалах справи міститься повідомлення ТОВ «ФК «Маніту» від 20.10.2020 про заміну кредитора у зобов`язанні, направлене [PERSON] , яке було отримано нею особисто 31.10.2020 та про що свідчить її підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. В подальшому, 03 листопада 2020 року та 12 січня 2021 року ТОВ «ФК «Маніту» на адресу позивача направлялись повідомлення про необхідність виконати вимоги щодо погашення наявної заборгованості за кредитним договором із зазначенням про те, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання ТОВ «ФК «Маніту», як іпотекодержатель, має право та намір відповідно до положень іпотечного договору та ст. ст. 37, 38 ЗУ «Про іпотеку» задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки третім особам. Проте, за посиланням відповідача, після отримання позивачем повідомлення про заміну кредитора, вона в подальшому стала ухилятися від отримання вимог про усунення порушень основного зобов`язання, внаслідок чого обидві вимоги повернулися із закінченням терміну зберігання на адресу відповідача. З приводу посилань позивача на положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначив, що, згідно з усталеною практикою Верховного Суду такий мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. З приводу звіту про оцінку спірної квартири, який ставиться під сумнів позивачем, зауважив, що оцінювачем стан об`єкту оцінки визначався шляхом візуального огляду, вивченням представлених замовником даних технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна та іншої інформації, що була надана замовником, така оцінка здійснювалася порівняльним підходом, що передбачає збирання і проведення аналізу інформації про продажу або пропонування подібного нерухомого майна та визначення об`єктів порівняння, тобто такий вид оцінки передбачає вивчення ринку нерухомості у певному сегменті та надання відповідного розрахунку за наявними матеріалами технічних характеристик нерухомості та аналогічних ринкових цін. За вказаних обставин, вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню. 25 травня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що не погоджується з висновком відповідача щодо неправильно обраного способу захисту позивачем за ст. 387 ЦК України, оскільки, на думку позивача, між ТОВ «ФК «Маніту» та [PERSON] відсутні будь-які договірні відносини, ТОВ «ФК «Маніту» про перехід права вимоги від ТОВ «ФК Дніпррофінансгруп» до ТОВ «ФК «Маніту» Розен Л.В. не повідомляв. Також посилався, що 31.10.2020 року [PERSON] не отримувала повідомлення від ТОВ «ФК «Маніту» про заміну кредитора у зобов`язанні, а підпис у бланку рекомендованого повідомлення про отримання начебто [PERSON] такого повідомлення вважав підробленим. За вказаних обставин, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 01 червня 2021 року від представника відповідача ТОВ «ФК «Маніту» надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідач посилався на необґрунтованість та недоведеність обставин, на які посилається позивач, внаслідок чого, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, в обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, як вони зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача ТОВ «ФК «Маніту» у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив залишити їх без задоволення з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомила, у судовому засіданні був присутній повноважний представник позивача. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева О.О. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив. За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, беручи до уваги, що всі учасники справи належним чином та своєчасно сповіщені про дату, час і місце розгляду справи, вважає за можливе проводити розгляд заяви за відсутності позивача та третіх осіб, при цьому суд зважає на присутність в судовому засіданні представника позивача та відсутність заперечень від учасників справи щодо розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Як убачається з матеріалів справи, 03 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6/1/2007/978-К/181, відповідно до умов якого [PERSON] надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 20\~000 євро зі сплатою 12,99 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 02.04.2015 (а.с. 21). 03 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки № 6/1/2007/978-П/182/1, відповідно до умов якого поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 6/1/2007/978-К/181 від 03 квітня 2007 року (а.с. 23). 03 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 6/1/2007/978-К/181 від 03 квітня 2007 року укладено договір іпотеки № 6/1/2007/980-І/183, реєстр. № 950, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Ю.В., в якому предметом іпотеки виступає двокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 24). Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 25.03.2021 за адресою [ADDRESS] зареєстрованих осіб не значиться (а.с. 30). Відповідно до паспорту відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги ПАТ «КБ «Надра», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомляє про проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу активів, що обліковується на балансі ПАТ «КБ «Надра», серед активів, виставлених на торги, є право вимоги за кредитним договором №6/1/2007/840-К/181 від 03.04.2007 із забезпеченням, з мінімальною ціною реалізації лоту 307\~357,77 гривень (а.с. 157). 22.05.2020 відбувся аукціон за системою «Прозоро» № GL48N718070 з реалізації кредитного портфелю, що складається з права вимоги за кредитними договорами, що перебувають у іпотеці/заставі відповідно до результатів якого, право вимоги за Кредитним Договором №6/1/2007/840-К/181 перейшло від ПАТ КБ «Надра» до ТОВ «Дніпрофінансгруп». Вказана обставина не оспорюється сторонами по справі (а.с. 70). Як убачається з договору купівлі-продажу прав вимоги №16.10.2020/1 від 16 жовтня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «ФК «Маніту», умовами п. 1.1. договору визначено, що продавець ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зобов`язується передати покупцю ТОВ «ФК «Маніту» право вимоги до боржника за кредитними договорами, що зазначені в Додатку №1, а покупець зобов`язується прийняти зазначене вище право вимоги та сплатити продавцю грошові кошти в порядку та розмірі, передбачених статтею 4 цього договору. У свою чергу, з реєстру прав вимоги, що відчужуються продавцем покупцю згідно з Договором купівлі-продажу прав вимоги №16.10.2020/1 від 16 жовтня 2020 року, убачається, що від ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до ТОВ «ФК «Маніту» перейшло право вимоги за кредитним договором №6/1/2007/978-К/181 від 03,04.2007 (боржник [PERSON] ), договором поруки №6/1/2007/978-П/182/1 від 03.04.2007 (боржник [PERSON] ), договором поруки №6/1/2007/978-П/182 від 03.04.2007 (боржник [PERSON] ) (а.с. 75). Згідно з договором про відступлення прав за Договором іпотеки № 6/1/2007/980-І/183 від 16.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Іващенком М.М. за реєстровим №352, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як первісний іпотекодержатель, передає та відступає ТОВ «ФК «Маніту», новому іпотекодержателю, право вимоги за вказаним договором іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] (а.с. 76). Відповідно до платіжного доручення № 153 від 16.10.2020 ТОВ «ФК «Маніту» сплатило ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 315\~700,00 гривень за договором купівлі-продажу прав вимоги №16.10.2020/1 від 16.10.2020 (а.с. 168). 20 жовтня 2020 року ТОВ «ФК «Маніту» направило на адресу [PERSON] повідомлення про заміну кредитора в зобов`язанні за кредитним договором № 6/1/2007/978-К/181 від 03.04.2007, договором іпотеки № 6/1/2007/980-І/183 від 03.04.2007, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Ю.В. 03.04.2007, р№ 950, та договором поруки № 6/1/2007/978-П/182 від 03.04.2007, з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на ТОВ «ФК «Маніту» (а.с. 83). Як убачається з рекомендованого повідомлення з трекінговим номером 6100353374911, [PERSON] 31 жовтня 2020 року особисто отримала вказане вище повідомлення ТОВ «ФК «Маніту» про заміну кредитора у зобов`язанні з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на ТОВ «ФК «Маніту» (а.с. 85). 03 листопада 2020 року ТОВ «ФК «Маніту» направило на адресу [PERSON] вимогу про належне виконання зобов`язання за кредитним договором № 6/1/2007/978-К/181 від 03.04.2007 та щодо сплати заборгованості за вказаним кредитним договором, яка становить суму в розмірі 1\~690\~549,86 гривень, також повідомлено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, ТОВ «ФК «Маніту», як іпотекодержатель має право та намір у відповідності до положень іпотечного договору та ст. ст. 37, 38 ЗУ «Про іпотеку» задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки третім особам (а.с. 86). Зазначене повідомлення згідно з відміткою на поштовому конверті з відбитком канцелярського штемпеля пошти від 20.11.2020 та роздруківкою трекінгу з сайту Укрпошти за номером поштового відправлення повернулось відправнику неврученим у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 89). 12 січня 2021 року ТОВ «ФК «Маніту» вдруге направило на адресу [PERSON] вимогу про належне виконання зобов`язання за кредитним договором № 6/1/2007/978-К/181 від 03.04.2007 та щодо сплати заборгованості за вказаним кредитним договором, яка становить суму в розмірі 1\~690\~549,86 гривень, із повідомленням, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, ТОВ «ФК «Маніту», як іпотекодержатель має право та намір у відповідності до положень іпотечного договору та ст. ст. 37, 38 ЗУ «Про іпотеку» задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки третім особам (а.с. 94), яке як неотримане [PERSON] повернулося відправнику за закінченням терміну зберігання. Відповідно до витягу з держаного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 249294872 від 22.03.2021, 16 березня 2021 року приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] ) за ТОВ «ФК «Маніту» на підставі: договору іпотеки № 6/1/2007/980-І/183, серія та номер: 950, виданим 03.04.2007 приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Ю.В., договір про відступлення прав за Договором іпортеки №6/1/2007/980-І/183, серія та номер 352, виданий 16.10.2020, видавник: приватний нотаріус ХМНО Іващенко М.М.; рішення, серія та номер 10/03/2921-5, виданий 10.03.2021, видавник: ТОВ «ФК «Маніту», довідка про суму боргу за основним зобов`язанням, серія та номер: б/н, виданий 15.03.2021, видавник: ТОВ «ФК «Маніту», звіт про оцінку предмета іпотеки, серія та номер: б/н, виданий 10.03.2021, видавник ТОВ «Експертно-оціночна компанія «Метр», повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер: б.н., виданий 03.11.2020, видавник: ТОВ «ФК «Маніту», повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер: б.н., виданий 12.02.2021, видавник: ТОВ «ФК «Маніту», повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер: б.н., виданий 12.01.2021, видавник: ТОВ «ФК «Маніту»; повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер: б.н., виданий 12.01.2021, видавник: ТОВ «ФК «Маніту», кредитний договір, серія та номер: №6/1/2007/978-К/181, виданий 03.04.2007, видавник: ВАТ КБ «Надра» (а.с. 31-32). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1\~ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України). \~ \~ \~ \~У пред`явленому позові та у відповіді на відзив позивач посилається, що між нею та ТОВ «ФК «Маніту» немає жодних договірних відносин, оскільки ТОВ «ФК «Маніту» належним чином не повідомило [PERSON] про заміну кредитора у зобов`язанні з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на ТОВ «ФК «Маніту». Зазначає, що повідомлення про відступлення права вимоги від 20.10.2020 вона не отримувала, підпис у рекомендованому повідомленні за трекінговим номером 6100353374911 від 31.10.2020 не її та є підробленим, а на сайті «Укрпошта» дані про відправлення за номером 6100353374911 взагалі відсутні. З приводу таких посилань позивача суд зазначає, що позивачем на підтвердження обставин того, що у вказаному вище рекомендованому повідомленні №6100353374911 від 31.10.2020 міститься не її підпис, доказів не надано, клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи позивач та її представник не заявляли. З приводу відсутності на сайті «Укрпошта» даних про відправлення за трекінговим номером 6100353374911 суд зауважує, що на підтвердження таких обставин представник позивача надав суду роздруківку з сайту «Укрпошта», згідно з якою, дані про відправлення за номером 610035337491 відсутні, тому що не зареєстровані в системі. Водночас, суд звертає увагу, що відповідачем ТОВ «ФК «Маніту» на підтвердження обставин отримання 31.10.2020 року [PERSON] повідомлення про відступленням права вимоги від ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до ТОВ «ФК «Маніту» надав суду рекомендоване повідомлення з номером 6100353374911, а не 610035337491, як про це зазначає позивач, а відтак, такі посилання позивача спростовуються матеріалами справи та знаходить своє підтвердження та обставина, що [PERSON] була належним чином повідомлена про відступлення права вимоги за наведеними вище кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки від ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до ТОВ «ФК «Маніту». За ч. 1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1\~ст. 575 ЦК України). Згідно зі\~статтею 33 Закону України № 898-IV «Про іпотеку»\~(в редакції на момент прийняття спірного рішення у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ч. 1\~ст. 35 Закону України «Про іпотеку»). Згідно зі ст. 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. Відповідно до\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно з п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (п. 4 ч. 1\~ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Так, зокрема, до переліку обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відносяться: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя. Що стосується виконання ТОВ «ФК «Маніту» обов`язку направити [PERSON] повідомлення про наявність наміру задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки третім особам, суд звертає увагу, що хоча в матеріалах справи відсутні відомості про отримання іпотекодавцем [PERSON] письмової вимоги від іпотекодержателя ТОВ «ФК «Маніту», проте покладений на іпотекодержателя іпотечним застереженням та\~статтею 38 Закону України «Про іпотеку»\~обов`язок щодо письмового повідомлення за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу іпотекодавця про свій намір укласти цей договір ТОВ «ФК «Маніту» виконало, що підтверджується наявними у справі копіями повідомлень (вимог) від 03 листопада 2020 року та від 12 січня 2021 року, адресованих боржнику [PERSON] й іпотекодавцю [PERSON] (а. с. 86-97), та квитанціями про відправлення цих повідомлень вищевказаним особам. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. \~ \~ \~ \~Беручи до уваги, що 31 жовтня 2020 року позивачем [PERSON] особисто було отримано повідомлення від ТОВ «ФК «Маніту» про відступлення права вимоги від ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» до ТОВ «ФК «Маніту» за вказаним вище кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки, у яких вона є поручителем та іпотекодавцем, [PERSON] була обізнана про наявність до неї з боку ТОВ «ФК Маніту» права вимоги. Поряд з цим, наступну кореспонденцію, яка направлялась на її адресу від ТОВ «ФК «Маніту» (два повідомлення про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання) вона отримувати уникала, а відтак, суд доходить висновку, що такі повідомлення [PERSON] були не отримані внаслідок її недбалості або ухилення від отримання. \~ \~ \~ \~Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, провадження № 14-45цс20. Беручи до уваги наведене вище, суд доходить висновку, що ТОВ «ФК «Маніту» для здійснення дій з державної реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Маніту» на іпотечне майно квартиру [ADDRESS] , згідно із наявним в іпотечному договорі від 03.04.2007 застереженням, приватному нотаріусу ХМНО Вахрушевій О.О. надав усі документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК «Маніту», така реєстрація була проведена без порушення вимог\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у відповідній редакції. Таким чином, у державного реєстратора - приватного нотаріуса були наявні підстави для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК «Маніту», а відтак, підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання протиправним та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, виданого приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О., є такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується посилань позивача по справі щодо порушення при реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Маніту» вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд керується таким. Відповідно до п.п.1 п.1\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього\~Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~статтею 4\~Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із\~статтею 5\~Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Разом з тим, положеннями ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивач не довів суду тієї обставини, що вказана вище квартира, яка є предметом іпотеки, використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Так, позивачем не надано суду доказів, які б містили в собі відомості про те, що вказана вище квартира, яка є предметом іпотеки, використовується як місце постійного проживання позивача, а також інформації, що у позивача у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. А відтак, суд вважає, що позивач не довів тієї обставини, що вказана квартира не може бути примусово стягнута (відчужена без згоди власника). З приводу непогодження позивача з оцінкою спірного жилого приміщення квартири [ADDRESS] , з посиланнями на те, що для проведення такої оцінки експертами ТОВ «Експертно-оціночна компанія «Метр» не здійснювався огляд квартири, а тому, на думку позивача, такий звіт є підробленим, суд зважає на таке. Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені\~Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Згідно з частиною четвертою\~статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»\~процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до\~статті 12 цього Закону. Частиною першою\~статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»\~встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. За змістом\~статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»\~оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Надаючи оцінку звіту про оцінку майна, складеному ТОВ «Експертно-оціночна компанія «Метр», суд вважає, що він складений у повній, а не у стислій формі; містить опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації; посилання про дотримання оцінювачем національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, тощо. При цьому безпідставними є доводи позивача про те, що оцінка майна є підробленою, оскільки на підтвердження таких обставин позивач не надала належних та допустимих доказів, зазначивши лише про своє припущення, на якому не може базуватись процес доказування (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Більш того, суд звертає увагу, що в силу пункту 2 частини другої\~статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»\~однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»\~рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим. Тобто, вищезазначеним Законом передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна. Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який дозволяє швидко та ефективно захистити права боржника. Зазначене вище узгоджується із правовим висновком викладеним, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 29 квітня 2020 року у справі\~№ 826/6706/18, від 01 липня 2020 року у справі № 2-1160/11, від 27 серпня 2020 року у справі № 295/11078/14-ц. Позивач, ознайомившись зі звітом, не скористалась законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки - рецензуванням звіту з оцінки майна. Що стосується позовних вимог позивача про витребування квартири [ADDRESS] з чужого незаконного володіння на її користь, суд доходить такого висновку. \~ \~ \~ \~Як убачається з позовної заяви, в ній позивач зазначає, що 30 березня 2021 року до її квартири, розташованої за вказаною вище адресою, шляхом псування дверних замків проникли невідомі особи, які представилися представниками ТОВ «ФК «Маніту», повідомили її про те, що квартира тепер належить їм та вимагали її покинути її єдине місце проживання. Також зауважила, що 31 березня 2021 року вона звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів. \~ \~ \~ \~Поряд з цим, як убачається з матеріалів справи, до позовної заяви [PERSON] додано заяву про вчинення злочину щодо незаконного заволодіння нерухомим майном - двокімнатною квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , яка датована 31 березня 2021 року та підписана представником позивача [PERSON] . \~ \~ \~ \~Водночас, надана суду копія заяви не містить жодних доказів на підтвердження того, що така заява дійсно подавалась до правоохоронних органів, позаяк заява не містить ані відмітки органу, якому вона була начебто ініційована, про отримання уповноваженою особою такого органу заяви від [PERSON] , ані доказів того, що вона була направлена або вручена Московському ВП ГУНП в Харківській області іншим чином (засобом поштового зв`язку, тощо). Також матеріали справи не містять відомостей про внесення або про відмову у внесенні у встановленому законом порядку та строки відомостей, повідомлених у такій заяві про вчинене кримінальне правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Крім того, на уточнююче запитання суду представник позивача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що долею такої заяви він не цікавився. Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про перехід спірної квартири від позивача у фактичне володіння ТОВ «ФК «Маніту», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про витребування вказаного жилого приміщення з володіння ТОВ «ФК «Маніту» задоволенню не підлягають. Крім того, що стосується посилань позивача на вимоги ст. 387 ЦК України, якими вона обґрунтовує вимоги про витребування спірної квартири з незаконного володіння ТОВ «ФК «Маніту» на свою користь, посилаючись при цьому на відсутність будь-яких договірних відносин між нею та ТОВ «ФК «Маніту», суд зазначає наступне. Як вже раніше зазначалось судом, 20 жовтня 2020 року ТОВ «ФК «Маніту» повідомило [PERSON] про заміну кредитора в зобов`язанні за кредитним договором № 6/1/2007/978-К/181 від 03.04.2007, договором іпотеки № 6/1/2007/980-І/183 від 03.04.2007, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Ю.В. 03.04.2007, р№ 950, та договором поруки № 6/1/2007/978-П/182 від 03.04.2007, з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на ТОВ «ФК «Маніту». Вказане повідомлення [PERSON] отримала 31.10.2020, а відтак, знаходять своє підтвердження ті обставини, що між ТОВ «ФК «Маніту» та [PERSON] мають місце договірні відносини. Згідно з правовою позицією, сформованою Верховним Судом України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Беручи до уваги, що на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги №16.10.2020/1 від 16.10.2020 та договору про відступлення прав за Договором іпотеки № 6/1/2007/980-І/183 від ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до ТОВ «ФК «Маніту» перейшло право вимоги за вказаними договорами до [PERSON] , та [PERSON] 31 жовтня 2020 року було отримано особисто повідомлення від ТОВ «ФК «Маніту» про заміну кредитора у зобов`язанні, що відбулась на підставі вказаних договорів про відступлення права вимоги, квартира [ADDRESS] вибула з власності [PERSON] на законних підставах, а тому посилання позивача на вимоги ст. 387 ЦК України, як на можливий спосіб захисту її прав, є безпідставними. За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як це визначено положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, як це закріплено положеннями ч. 1 ст. 78 ЦПК України. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Як це визначено вимогами ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. З огляду на викладене та, беручи до уваги, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати відповідно до положень ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~покладаються на позивача та відповідачем не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed