Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №00163 від 20.12.2014р., стягнути з відповідача сплачену суму у розмірі 73800 грн., індекс інфляції у розмірі 105755 грн. та 3% річних у розмірі 5018 грн. Мотивував свій позов наступним. 20 грудня 2014 року між ним та відповідачем було укладено у простій письмовій формі договір фінансового лізингу №00163, відповідно до якого відповідач за винагороду зобов'язався придбати для позивача автомобіль та передати його у власність позивача. Того ж дня позивач сплатив Адміністративний та Авансовий платежі у розмірі 73800 грн., після чого відповідач повинен був передати предмет лізингу не пізніше 120 робочих днів. Проте, відповідачем не було передано автомобіль, який передбачено додатком №2 по договору. Позивач вважає, що відповідач ввів його в оману. Підписаний договір є недійсним, оскільки його умови є несправедливими, так як встановлюють жорстку відповідальність за порушення його умов лише споживача та усувають відповідальність відповідача. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, згідно наданої заяви просить суд про розгляд справи без його участі. Згідно наданих заперечень просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність заявлених позивачем вимог. Договір відповідає нормам чинного законодавства, умови договору є справедливими, дотримано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», не вбачається істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позивача. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступного. 20 грудня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) укладено договір №00163, згідно з умовами якого лізингодавець взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором (п.1.3 договору). Згідно з п.1.7 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Згідно з додатком № 1 до договору фінансового лізингу вартість предмета лізингу становить 123000 грн. (6029,41 євро), сума авансового платежу - 3014,71 євро, адміністративний платіж 602,94 євро, комісія за передачу 180,88 євро. Згідно з п.1.1 договору фінансового лізингу та додатком № 2 до договору фінансового лізингу предметом лізингу є Daewoo Nexia NS Low Cost. Згідно з квитанцією від 20 грудня 2014 року № 0.0.329558514.2 [PERSON] сплатив ТОВ «Євролізинг Україна» 73800 грн./а.с.10/. Із необхідних трьох платежів - Авансового, Адміністративного та комісії за передачу предмета лізингу, сплата яких є передумовою виникнення у лізингодавця обов'язку передати предмет лізингу - позивачем сплачено лише два платежі -Авансовий та Адміністративний. Тому суд не приймає доводи позивача про те, що у відповідача виникло зобов'язання після спливу 120 робочих днів передати предмет лізингу. Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обовязків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого у лізинг майна. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, які виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві абсолютну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Відповідно до ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до п 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами передбачені у ч. 3 ст. 18 вказаного закону і є вичерпним. Проте представником позивача не доведено, що умови спірного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed