Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановити факт постійного проживання з [PERSON] однією сім'єю з 2008 року за адресою: м. Харків, пр-т. Косіора, 156, кв. 10. кім. 54. Зазначила, що 20.03.2015 померла [PERSON], в день смерті відкрилася спадщина на кімнату 54 квартири [ADDRESS], 24/100 частини комунальної квартири, яка належала померлій на праві приватної власності. На час відкриття спадщини спадкоємців за заповітом [PERSON] не мала. Вона проживала разом з померлою більше 5 років тому є особою яка має право на спадкування за законом у четверту чергу. З 27.11.2002 року вона є власником кімнати 50 квартири [ADDRESS]. Починаючи з 2008 року фактично проживала в кімнаті 54 разом з [PERSON]. Спільне проживання з [PERSON] зумовлене тим, що після переїзду до вказаної комунальної квартири, здружилися з [PERSON] і коли її фізичний та психічний стан здоровя почав погіршуватися, вона її доглядала, а згодом і взагалі переїхала до неї в кімнату . Після смерті [PERSON], особисто займалася організацією поховання та залагодженням повязаних з цим юридичних формальностей. 15.09.2015, вона як спадкоємиць четвертої черги за законом звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, однак в зв'язку з реєстрацією за іншою адресою, вимушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання однією сімєю з померлою. В судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити. Пояснила, що комунальна квартира складається з 6 кімнат. В кімнаті 50 проживає вона, її дочка чоловік та зять. З [PERSON] дружили, а з 2008 року стала проживати з [PERSON] в кв. 54. Пенсію витрачали разом, вона особисто купувала продукти, доглядала померлу, ходили разом гуляти до парку. Представник заінтересованої особи - Харківська міська рада проти задоволення заяви заперечував. Зазначив, що [PERSON] - [PERSON] не має зареєстроване місця проживання де проживав спадкодавець, не довела факту спільного проживання - наявності взаємних прав та обов'язків зі спадкодавцем та спіднього побуту, не надано доказів спільного бюджету, сумісного ведення господарства. Не надано обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Заслухавши сторони, перевіривши обставини справи, суд вважає необхідним у задоволенні заяви відмовити, виходячи з наступного: У відповідності зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні Частиною. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 своєї Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - суд повинен навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Судом встановлено, що 23.10.1995 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду видано свідоцтво про право власності на кімнату площею 24,3 кв.м, 24/100 частини комунальної квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON], реєстраційний № 7-95-60372. 27.11.2002 року відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради видано свідоцтво про право власності на кімнату площею 12,2 кв.м, 12/100 частини комунальної квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON], реєстраційний № 7-02-211212. 20 березня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно до довідки виданої 46-ю дільницею КП "Жилкомсервіс" 14.04.2015 р. з місця проживання та склад сім'ї в кімнаті 50 квартири [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її дочка [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи бо особа, щодо якої встановлено ці обставини. При розгляді заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю на її підтвердження [PERSON] посилалася на те, що вона та [PERSON] вважали себе подругами, були однією сім'єю, проживали разом в квартирі [PERSON] з 2008 року, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, що підтверджується її поясненнями, показаннями свідків та дозволом прокурора прокуратури Орджонікідзевського району від 24.03.2015 року на поховання [PERSON], договором-замовленням на організацію та проведення поховання [PERSON] 25.03.2015 р. на суму 5790 грн. та товарний чек на зазначену суму. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 03.02.2016 р. після смерті [PERSON] 15.09.2015 року з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] в зв'язку з чим заведено спадкову справу № 7/2015, інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися. З листа Четвертої Харківської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріусу ХМНО [PERSON] зверталась [PERSON] За повідомленням Адміністрації Орджонікідзевського району Харківської міської ради [PERSON], не перебувала на обліку як отримувач будь-яких видів соціальної допомоги. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] зазначила, що сусідка [PERSON] проживала сама, родичів не мала, страждала на шизофренію через що останню дуже ображав сусід, її матір [PERSON] дружила з [PERSON] захищала її, матір часто ночувала у померлої. Коли стан здоров'я [PERSON] погіршився в наслідок переламу ноги, то вона просила її матір про догляд. Матір підтримувала [PERSON] медичними препаратами, коли та входила в депресивний стан, з 2008-2009 року її матір стала жити у [PERSON], вони разом купували харчі. Чому матір не зареєструвалася в кімнаті [PERSON] їй не відомо, але коли сусідка просила матір залишалася ночувати в її кімнаті, а після переламу ноги матір дуже рідко ночувала вдома. Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили наявність дружніх стосунків між [PERSON] та [PERSON], а також надання догляду заявницею [PERSON] Із наданих суду доказів видно, що за час життя [PERSON] у встановленому законом порядку до кімнати 54 комунальної квартири [ADDRESS] [PERSON] не вселяла, не зверталася до державних органів з заявою про дозвіл на її реєстрацію. Таким чином, [PERSON] не набула право користування нею. Той факт, що [PERSON] проявляла турботу про [PERSON], допомагала їй у звязку зі станом здоров'я, залишалася ночувати в кімнаті померлої або тимчасово проживала, не свідчить про факт постійного проживання [PERSON] у спірній квартирі та факт набуття права користування спірною квартирою. [PERSON] пояснювала, що мешкала як в кімнаті 54 квартири [ADDRESS] однією сім'єю з померлою [PERSON] в той час зазначивши, що в кімнаті 50 квартири [ADDRESS], за місцем її реєстрації, проживає її чоловік. Кімнати [PERSON] та померлої [PERSON] розташовані в одній комунальній квартирі, а тому заявниця мала можливість мешкати в обох цих кімнатах. Із показань допитаних в суді свідків достовірно не можна встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] разом, однією сімєю. Свідки підтверджують обставини, надання допомоги та догляду, однак не підтверджують факт проживання однією сімєю. Про вказані обставини турботи і допомоги також свідчить те, що заявниця поховала [PERSON] Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про недоведеність факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] в кімнаті 54 квартири [ADDRESS], що є підставою для відмови у задоволенні заяви за її недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed