Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

У лютому 2016 року Військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону, діючи в інтересах Міністерства оборони України, Дніпропетровського 385 військового госпіталю (військова частина [NUMBER] ), пред`явив через суд зазначений позов до [PERSON] на предмет відшкодування витрат в розмірі 2582,10 грн., які понесла держава в результаті лікування в Дніпропетровському 385 госпіталі (військовій частині [NUMBER] ) тілесних ушкоджень [PERSON] , завданих йому [PERSON] , якого у зв?язку з цим визнано винним за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 406 КК України, вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на користь держави 2455,65 грн. та покласти на нього судові витрати. Прокурор, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Загальні правила відшкодування завданої матеріальної шкоди визначені ст. 1166 ЦК України відповідно частин\~ 1 та 2 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.\~\~ При цьому у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами), роз`яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Також суд приймає до уваги роз?яснення, надані в абз. 4 та 5 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», де судам роз?яснено, що якщо потерпілий на час розгляду справи продовжує стаціонарно лікуватися, витрачені на його лікування кошти стягуються з засудженого по день постановлення вироку. Витрати на подальше лікування потерпілого можуть бути стягнуті з засудженого в порядку цивільного судочинства. Відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Всі інші витрати (наприклад, пов`язані з наданням потерпілому швидкої або невідкладної медичної допомоги, на амбулаторне лікування тощо) не відшкодовуються. Встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2015 року, який набрав законної сили, затверджено, укладену 23 грудня 2015 року між потерпілим [PERSON] та підозрюваним [PERSON] , угоду про примирення; [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 406 КК України, та призначено йому покарання, узгоджене сторонами в угоді про примирення від 23 грудня 2015 року за ч.2 ст.406 КК України у виді 6 місяців тримання у дисциплінарному батальйоні (а.с.5-6). Даним вироком встановлено, що 20 листопада 2015 року приблизно о 12 год. 30 хв. солдат [PERSON] , грубо порушуючи статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності відносин підлеглості, знаходячись на території військової частини [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , під час словесної сварки, з метою продемонструвати свою вдавану перевагу, утвердити свій власний авторитет серед інших військовослужбовців, діючи в порушення статутних обов`язків, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя солдата [PERSON] , в результаті чого останній отримав травми у вигляді перелому спинки носа, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з незначними проявами, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю 6 діб, але не більше як 3 тижні (21 день). За правилами ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно, вказаний вирок суду має преюдиційне значення при розгляді даної справи про цивільно-правові наслідки дій [PERSON] . Судом встановлено, що потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у Дніпропетровському 385 військовому госпіталі (військова частина [NUMBER] ) з 20 листопада 2015 року по 27 листопада 2015 року, що підтверджується виписним епікризом, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.11). Також судом встановлено, що на лікування [PERSON] . Дніпропетровським 385 військовим госпіталем витрачена сума в розмірі 2582,10 грн., з яких 2 консультації невропатолога 100,00 грн., 1 консультація офтальмолога -50,00 грн., діагностичні призначення (аналіз крові, сечі, РМП, рентгенологічні дослідження) на загальну суму 384,00 грн., ліки та медичні матеріали на суму 294,74 грн., харчування на суму 1648,00 грн., що підтверджується листом діагностичних призначень та лікувальних призначень за карткою хворого [PERSON] №5287 (а.с.7-8). Доказів іншого відповідач згідно своїх процесуальних обов?язків за ст.ст. 10, 60 ЦПК України суду не надав. За наведених обставин, враховуючи доведеність вироком суду вини відповідача у вчиненні порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності відносин підлеглості з заподіянням потерпілому легких тілесних ушкоджень, приймаючи до уваги, що потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні, обсяг наданих послуг лікування підтверджений медичними документами, а так само підтверджена їх вартість, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача та необхідність захисту його майнових прав за ст. 16 ЦК України шляхом покладення на відповідача обов`язку відшкодувати державі в особі госпіталю витрачені закладом охорони здоров`я кошти на лікування потерпілого. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved