Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

[PERSON] 30.07.2013 року звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, покликаючись на те, що вона є власником будинковолодіння [ADDRESS], і поряд з нею проживає сусід [PERSON] - відповідач у справі. Вказує, що в 2003 році [PERSON] за адресою [ADDRESS], було проведено реконструкцію частини колишнього адмінбудинку ТзОВ «Долина» під житловий будинок. Тоді ж [PERSON] на земельній ділянці площею біля 0,07 га за цією ж адресою, поруч із своїм будинком, звів гараж на два автомобілі з надбудовою, в якій поселився його тесть [PERSON] з дружиною, та зареєстрував вказану споруду як житловий будинок, незважаючи на те, що вказана споруда була зведена прямо на межі трьох ділянок, дві з яких належать сусіднім землекористувачам, а саме [PERSON] та [PERSON], з істотними порушеннями державних будівельних норм, так як не були враховані відстані до господарських споруд, які на той час були розміщені на сусідніх ділянках. В подальшому, в 2009році [PERSON], без погодження із сусідами, без виготовлення будівельної документації, без дозволу на початок будівельних робіт, почав добудову зазначеного вище житлового будинку по лінії межі між їхніми земельними ділянками, та звів на межі ділянок будівлю висотою 10 метрів, дах якої на 0,6 м.виступає над її земельною ділянкою, чим спричинив їй додаткові незручності, оскільки вказана споруда повністю закрила простір з північно-західної частини її ділянки та кидає тінь на її будинок та прибудинкову територію. Зазначає, що вона у 2012 році, після виготовлення необхідних дозвільних документів, зокрема будівельного паспорту та повідомлення про початок будівельних робіт, розпочала роботи з реконструкції існуючих споруд - погребу під літню кухню з добудовою гаражу по [ADDRESS], проте відповідачем чиняться їй перешкоди у реалізації її законних прав у проведенні даної реконструкції. З огляду на наведене просить суд визнати недійсним право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою [ADDRESS], шляхом проведення відповідної перебудови свого самочинного будівництва та приведення його у відповідність до існуючих будівельних норм і правил з дотриманням встановлених відстаней до існуючих на ділянці за адресою [ADDRESS], господарських споруд. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з вищенаведених підстав. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили у повному обсязі з підстав наведених у письмових запереченнях на позовну заяву (т.2 а.с.24-32). Представники третіх осіб - Мостиської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області в судове засідання не з'явилися, проте подали до суду заяви (т.1 а.с.91, 196), в яких просять суд справу розглядати без їхньої участі. Прийняття рішення по даній справі покладають на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] - сторони у справі, проживають по сусідству та є власниками суміжних земельних ділянок в м. Мостиська Львівської області. Позивачу [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу за реєстровим №2698 від 26.12.2003року (т.2 а.с.84) укладеного між ТзОВ «Електрол» та [PERSON], належить двохквартирний житловий будинок в [ADDRESS], Львівської області, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2464977 від 29.12.2003року (т.1 а.с.135). За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №513047 від 07.11.2006року (т.1 а.с.6). Відповідач [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №545998 від 05.04.2004року (т.1 а.с.122), є власником житлового будинку в [ADDRESS], загальною площею 80,8 кв.м., житлова площа 22,7 кв.м. Згідно даного свідоцтва, будинок складається з однієї житлової кімнати, кухні, санвузла, комірки, коридору та 2-х гаражів. Житловий будинок А-2. Для обслуговування вказаного індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд, закріплена земельна ділянка, площею 0,0733 га, що належить [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №000058 від 11.04.2003року (т.1 а.с.123). Також, на даній земельній ділянці знаходиться квартира [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 23.09.2002року (т.1 а.с.105) укладеного між ПАФ «Теодор» та [PERSON]. Як слідує із пояснень представників сторін та матеріалів справи, зокрема із будівельного паспорта [PERSON] (т.1 а.с.93-106), та сторонами не оспорюється, що [PERSON] здійснив будівництво вищевказаного спірного житлового будинку [ADDRESS] на власній земельній ділянці у 2003році. При цьому, даний будинок був зведений шляхом реконструкції (надбудови) двох гаражів, які були розташовані на даній земельній ділянці на межі суміжних земельних ділянок гр. [PERSON] та гр. [PERSON] Між тим встановлено, що рішенням сесії Мостиської міської ради №20 від 10.07.2003року (т.1 а.с.94) [PERSON] надано дозвіл на підготовку матеріалів попереднього погодження по вибору земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку з гаражами по [ADDRESS]. Рішенням сесії Мостиської міської ради №2 від 12.09.2003року (т.1 а.с.101) [PERSON] затверджено матеріали попереднього погодження по вибору земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку з гаражами по [ADDRESS], та надано дозвіл на виготовлення будівельного паспорта та проекту відведення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку з гаражами по [ADDRESS]. На підставі даного рішення [PERSON] виготовлено будівельний паспорт під будівництво індивідуального житлового будинку. Рішенням сесії Мостиської міської ради №89 від 04.11.2003року (т.1 а.с.158) [PERSON] затверджено будівельний паспорт під будівництво індивідуального житлового будинку з двома гаражами по [ADDRESS]. (т.1 а.с.93-106). При цьому, згідно Проекту забудови земельної ділянки по [ADDRESS] (т.1 а.с.103), відстань від проектуючого житлового будинку до межі сусідньої земельної ділянки становить 1,0 м. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради №69 від 31.03.2004року (т.1 а.с.160) оформлено право власності на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] в цілому. Загальна площа - 80,8 кв.м., житлова площа - 22,7 кв.м., площа забудови - 53 кв.м. На підставі даного рішення Мостиським РБТІ проведено реєстрацію права власності на житловий будинок та видано [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА №545998 від 05.04.2004року (т.1 а.с.122). Із матеріалів справи також вбачається, що в подальшому, у 2009році, [PERSON] на своїй земельній ділянці площею 0,0733 га, в межах земельної ділянки, здійснив самовільну прибудову до зазначеного житлового будинку [ADDRESS], по межі земельної ділянки позивача [PERSON] За даними технічного паспорту виготовленого Мостиським РБТІ від 18.03.2013року №273 (т.1 а.с.119-121) прибудова до будинку двоповерхова будівля простої архітектурної форми, з внутрішніми приміщеннями загальною площею 89,5 кв.м., а саме: коридор зі сходами, житлова кімната 32,8 кв.м., житлова кімната 14,0 кв.м., житлова кімната 18,5 кв.м. В цілому загальна площа житлового будинку з прибудовою становить 168,5 кв.м. Згідно акту постійної депутатської комісії Мостиської міської ради від 23.05.2012року (т.1 а.с.28) в даний час житлова будівля [PERSON] [ADDRESS], не відповідає затвердженому будівельному паспорту. Вказаний житловий будинок збудований на межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] Згідно повідомлення ПП «Проектно-виробнича фірма «Земельно-Ресурсний центр» №109 від 18.07.2013року (т.1 а.с.32) межі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], відповідають зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №513047. Із копії листа Інспекції ДАБК у Львівській області №7/В-6-5075 від 22.08.2013року (т.1 а.с.81) відомо, що за результатами перевірки проведеної 21.08.2013року Інспекцією ДАБК у Львівській області складено акт перевірки від 21.08.2013року №19/11-ф, протокол про адміністративне правопорушення від 21.08.2013року №19/4-ф та припис від 21.08.2013року №19/4-ф, яким гр. [PERSON] зобов'язано у 90-денний термін провести перебудову реконструйованого житлового будинку з добудовою по [ADDRESS] у відповідність до поверхового плану будинку, зазначеного у технічному паспорті, виданого Мостиським РБТІ від 26.02.2004року (т.1 а.с.152,153). Із копії листа Інспекції ДАБК у Львівській області №7/13-6-8611 від 27.12.2013року (т.2 а.с.82) відомо, що вимоги вищевказаного припису [PERSON] не виконано. На даний час інспекцією вживаються заходи впливу згідно чинного законодавства щодо примусового виконання вимог припису від 21.08.2013року №19/4-ф у судовому порядку. В той же час, судом встановлено, що 22.07.2010року позивач [PERSON] звернулася в Мостиську міську раду із заявою про надання дозволу на проведення реконструкції гаражу та погребу на власній земельній ділянці по [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради № 192 від 23.07.2010р.(т.1 а.с.11) надано дозвіл позивачу [PERSON] на проведення реконструкції приміщення погребу під літню кухню з добудовою гаражу за цією адресою та зобов'язано виготовити та затвердити проект такої реконструкції. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради № 97 від 29.04.2011р.(т.1 а.с.22) [PERSON] затверджено проект реконструкції приміщення погребу з добудовою гаражу під літню кухню по [ADDRESS] Згідно з повідомленням про початок виконання будівельних робіт від 03.07.2012., яке зареєстроване в Інспекції ДАБК 04.07.2012р. за № ЛВ 06212110649 (т.1 а.с.23), позивачем розпочаті будівельні роботи по реконструкції приміщення погребу під літню кухню з добудовою гаражу по [ADDRESS]. Як відомо із копії листа Інспекції ДАБК у Львівській області №7/13-6-4565 від 01.08.2013року (т.1 а.с.118), на підставі звернення [PERSON] Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 05.07.2013року проведено перевірку дотримання [PERSON] вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил. Перевіркою встановлено, що позивачем [PERSON] розпочато виконання будівельних робіт з реконструкції приміщення погребу під літню кухню з добудовою гаражу з порушенням проекту забудови земельної ділянки вказаного у будівельному паспорті та вимог п.3.24, п. 3.25 та п. 3.25а ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та без врахування існуючого житлового будинку гр. [PERSON] Так, всупереч проекту реконструкції, орієнтовна відстань реконструйованого приміщення до межі земельної ділянки гр. [PERSON] становить від 0,19 м. до 0,90 м.. В той час як згідно будівельного паспорта така становить 1,0 м. За результатами перевірки складено акт № 19/6-ф від 05.07.2013р. (т.1 а.с.199,200) та винесено припис від 05.07.2013р. № 19/2-ф (т.1 а.с.201,202), яким позивача [PERSON] зобов'язано негайно зупинити, з моменту отримання припису, виконання будівельних робіт з реконструкції приміщення погребу під літню кухню з добудовою гаражу по [ADDRESS] до моменту підтвердження чи спростування рішення органу містобудування та архітектури Мостиської районної державної адміністрації та КП «Мостиське АПБ» щодо будівельного паспорта № б/н від 24.03.2011р. з врахуванням вимог п.3.24, п.3.25 та п.3.25а ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та з врахуванням існуючого житлового будинку гр. [PERSON] Із копії листа Інспекції ДАБК у Львівській області №7/13-6-4565 від 01.08.2013року (т.1 а.с.118), також відомо, що вимоги припису [PERSON] не виконано - виконання будівельних робіт з реконструкції не зупинено. Позивач [PERSON] стверджує, що внаслідок порушення відповідачем [PERSON] державних будівельних норм порушується її право у користуванні належною їй земельною ділянкою та житловим будинком, у зв'язку із чим вона звернулася до суду із даним позовом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи зі змісту положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу в спосіб, передбачений цією нормою Закону, або у спосіб передбачений договором чи законом. Положеннями статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Проте, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту його порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, у своїх позовних вимогах позивач [PERSON], з метою захисту своїх прав та інтересів, просить, зокрема, визнати недійсним право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою [ADDRESS]. При цьому, позивач в ході розгляду даної справи не уточнює ці вимоги та не ставить за належну вимогу визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №545998 від 05.04.2004року (т.1 а.с.122) та рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради №69 від 31.03.2004року (т.1 а.с.160), на підставі якого оформлено право власності на житловий будинок та видано дане свідоцтво, оскільки за загальним правилом визнання недійсним документа, що посвідчує право власності, без визнання недійсним у встановленому порядку рішення, на підставі якого видано цей правовстановлюючий документ, є порушенням норм закону. Крім того, позивач не уточнює на який саме житловий будинок по [ADDRESS], що належить [PERSON] вона просить визнати недійсним право власності, оскільки як було встановлено в судовому засіданні на земельній ділянці [PERSON] під [ADDRESS] розташовано два житлових будинки, що належать [PERSON] Згідно із положеннями ст..3 ЦПК України, кожна особа, має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних інтересів у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Відповідно, не можна визнавати за правилами недійсності правочинів документи, які за своїм змістом не є правочинами. До таких документів власне і належить право власності на майно. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦПК України, а також іншими законодавчими актами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини, в даному випадку главою 23 ЦК України, у яких таких спосіб захисту порушеного права, як визнання права власності на майно недійсним не передбачений. За таких умов, ухвалення рішення про визнання недійсним права власності на майно без визнання недійсним рішення, на підставі якого видано свідоцтво, та за відсутності позовних вимог до органу, який прийняв таке рішення є порушенням норм закону. Відтак, позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок відповідача задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою то слід зазначити наступне. Пунктом 3.24 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що у містах і селищах міського типу на присадибних ділянках при дотриманні санітарних протипожежних і будівельних норм можуть бути розміщені господарські будівлі та гаражі, вбудовані у житловий будинок, прибудовані до нього, або у вигляді окремої будівлі. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок (п. 3.25* ДБН 360-92). Доводи позивача, щодо порушення [PERSON] вимог ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» при проведенні будівництва житлового будинку на межі земельної ділянки позивача [PERSON], що підтверджується копією акту постійної депутатської комісії Мостиської міської ради від 23.05.2012року (т.1 а.с.28), а також листом Інспекції ДАБК у Львівській області №7/В-6-5075 від 22.08.2013року (т.1 а.с.81), суд приймає до уваги, однак зазначає, що такі не підтверджують факту порушення її прав [PERSON] внаслідок будівництва вказаного житлового будинку та оформлення права власності на такий. Крім того, такі доводи не спростовують також допущених позивачем [PERSON] порушень вимог законодавства, що визначають порядок забудови земельних ділянок, що підтверджується матеріалами справи. При цьому суд зазначає, що питання відхилення при виконанні будівельних робіт від будівельного паспорта та порушення в результаті цього вимог Державних будівельних норм та правил України, зокрема недотримання нормативної відстані забудови до сусідньої земельної ділянки, відноситься до компетенції Інспекції ДАБК у Львівській області. Щодо покликання позивача [PERSON] на те, що відповідачем [PERSON] здійснено прибудову до спірного житлового будинку самовільно, без отримання належних на це документів та дозволів, внаслідок чого таке будівництво є самочинним, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до роз'яснень у п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). Відповідно до положень статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI від 17.02.2011року право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Пунктом 22 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України роз'яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК).Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. У п. 23,24,25 цієї постанови вказано наступне. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК). Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості. В ході розгляду даної справи судом встановлено, що Інспекція ДАБК у Львівській області чи Мостиська міська рада не подавали позову до [PERSON] щодо самовільного будівництва. Також, суд бере до уваги те, що згідно висновку експертного дослідження №2606 від 15.07.2013року (т.1 а.с.62-68) прибудова до будинку [ADDRESS] відповідає вимогам державних будівельних норм, а саме ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Роботи з улаштування прибудови виконані з дотриманням державних будівельних норм та правил і будинок перебуває у стані, що дозволяє його нормальну експлуатацію. Згідно дослідницької частини даного експертного дослідження, експертом встановлено, що дах прибудови запроектовано та виконано з організованим водостоком, що відповідає вимогам п.2.17 ДБН В.2.2-15-2005. Відстань від прибудови до іншого житлового будинку, який розташовано на ділянці по [ADDRESS], складає 8 м., що задовольняє вимоги 3.25* ДБН 360-92**. Прибудова розміщена з відступом від червоної лінії вул. Промислова на відстані 9,40 м., що задовольняє вимоги п.3.32 ДБН 360-92** та інше. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Стаття 375 ЦК України надає право власникові земельної ділянки зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Також судом приймається до уваги і те, що в провадженні Мостиського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа ЄУН 448/1093/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], Мостиська міська рада Львівської області, орган державної реєстрації прав Мостиського РУЮ Львівської області, про визнання права власності на добудову до будинку за адресою [ADDRESS], тобто на майно, яким у даній цивільній справі чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивачкою. Провадження у цивільній справі ЄУН 448/1093/13-ц зупинено. Таким чином, правовий статус майна, яким чиняться перешкоди позивачці, станом на час постановлення рішення у даній цивільній справі не визначено, тобто чи це є - самовільна прибудова, чи законно зведена будівля невідомо, що у свою чергу унеможливлює задоволення позовних вимог в частині перебудови цієї будівлі чи приведення її у відповідність до ДБН України. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що наявними у справі матеріалами не підтверджено факту того, що внаслідок будівництва відповідачем [PERSON] спірного житлового будинку [ADDRESS], оформленням права власності на такий та будівництвом прибудови до вказаного житлового будинку порушується право позивача [PERSON] на користування належною їй земельною ділянкою та її житловим будинком. Таким чином, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що не має правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed