Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

16 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона будучи матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] за рішеннями Житомирського районного суду сплачує аліменти на її утримання. В зв'язку з тяжким матеріальним станом позивач не має можливості сплачувати аліменти, які становлять 619 гривень 45 копійок щомісячно, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала із підстав зазначених в ньому та просить зменшити розмір аліментів до суми 100 гривень щомісячно та звільнити від сплати заборгованості по аліментам, оскільки має скрутне матеріальне становище та на її утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей. Відповідач позов не визнав, оскільки теж має скрутний матеріальний стан та не може сам утримувати неповнолітню дітей. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішення справи по суті покладається на розсуд суду. Судом встановлено, що [PERSON], народилася [INFO] в свідоцтві про народження якої батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина [PERSON] залишилася на вихованні батька, на утримання якої відповідно за рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 червня 2014 року з [PERSON], [INFO] присуджено стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 квітня 2014 року і до повноліття дитини (а.с.5). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина 1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не подано суду доказів на підтвердження того, що вона не спроможна платити аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) на утримання неповнолітньої дочки [PERSON]. При цьому, судом враховано, що вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.12-13), не працює (а.с.8), з дня ухвалення рішення суду від 05 червня 2014 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки у матеріальному забезпеченні не приймає участь та має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 5575 гривень 05 копійок (а.с.6). Судом також враховано і матеріальне становище відповідача, та те, що на його утриманні знаходиться дитина, яка навчається та потребує належного матеріального забезпечення, яке [PERSON] не зможе надати враховуючи розмір його заробітної плати та аліменти в сумі 100 гривень, які згодна платити позивач.

Outcome: dismissed