Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №2919407294-027008 від 30.07.2018 року у сумі 13662 грн. 00 коп. Вимоги мотивовано тим, що між ТОВ «ФК є гроші» та [PERSON] укладено договір №2919407294-027008 від 30.07.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. ТОВ «ФК є гроші» перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 3000 грн. Дану суму перераховано на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №92.15.000104/2 від 19.02.2018. Дата повернення позики не пізніше 29.08.2018 включно. Розмір і порядок процентів встановлений даним Договором. Відповідно до умов Договору проценти за користування позикою, становлять 2,00% за кожен день користування позикою, починаючи з дня видачі позики до дати фактичного повернення позикик включно, що становить 730 процентів пічних. Сума процентів за користування позикою становить 1062, 00 грн. Таким чином, загальна сума позики, враховуючи проценти за користування позикою, яка підлягає сплаті позичальником, у період згідно з вищезазначеним договором складає 4062,00 грн. Станом на 01.11.2018 року відповідачем прострочено строки повернення позики, встановлені п.5.4 даного Договору, що призвело до виникнення заборгованості загальна сума якого складає 13662,00 грн. Зазначив, що 01.11.2018 року між позикодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 01111/2, відповідно до якого Клієнт відступив ТОВ «ФК «Преміум актив» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, а тому до них перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Тому, відповідно до ст.1077 ЦК України внаслідок укладання вищевказаного договору, відбулася заміна кредитора, а саме, ТОВ «ФК «Преміум актив» набуло статусу нового кредитора - стягувача за договором №2919407294-027008 від 30.07.2018. Оскільки, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, заборгованість останнього перед ТОВ «ФК «Преміум актив»» станом на 01.11.2018 року склала 13662 грн., тому просять позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача на їх користь суму заборгованості. У судовому засіданні під час розгляду справи представником відповідача повідомлено суд про смерть [PERSON] та надано копію відповідного свідоцтва. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Знам`янка Кіровоградської області помер [INFO] у [ADDRESS], про що 06.06.2019 складено відповідний актовий запис №242. У зв`язку з чим, ухвалою суду від 11.06.2019 провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 12.08.2020 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 25.03.2021 у справі залучено в якості відповідача правонаступника [PERSON] , померлого [INFO] - [PERSON] , [INFO] , яка на час смерті проживала з останнім. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором [PERSON] з його правонаступника - [PERSON] підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки невідомі. Відзив на позив не подала. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] укладено договір №2919407294-027008 від 30.07.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України). Відповідно до Розділу 1 Договору, заявка - анкета в особистому кабінеті Клієнта на веб-сайті Позикодавця, встановленої форми, яка виражає намір Клієнта/ отримати грошові кошти у позику та є невід`ємною частиною цього Договору та узгоджений Сторонами в Додатку 1 до цього договору. Договір №2919407294-027008 від 30.07.2018 року є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджує досягнення всіх істотних умов договору. Згідно п. 2.1. Договору Позикодавець на умовах цього Договору надає Позичальнику коштів у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього Договору, а Позичальник зобов`язується отримати (прийняти), повернути Позику та сплатити Суму процентів користування позикою в порядку і в строк визначений цим Договором. Платіжним дорученням №5186 від 30.07.2018 року та повідомленням за вих.№1366 від 14.12.2018 року підтверджується, що ТОВ "ФК Є ГРОШІ" перераховано на картковий рахунок Відповідача позику у розмірі 3000 грн. Відповідно до умов Договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути Позику та сплатити суму процентів за користування Позикою. Строк надання послуг за цим договором розпочинається з моменту отримання Позичальником коштів відповідно до умов Договору (п.5.1 Договору). Строк, на який надається Позика за цим Договором становить 31 днів (5.2. договору). Дата надання Позики 30.07.2018 року. Дата повернення Позики - не пізніше 29.08.2018 включно. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок процентів встановлений даним Договором. Відповідно до умов Договору сума процентів за користування позикою становить 1062 грн. за 31 днів. Проценти за користування Позикою становлять 2% за кожен день користування Позикою. Тип процентної ставки - фіксована. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% за кожен день, починаючи з дати видачі Позики, і закінчуючи Датою фактичного повернення Позики включно, протягом строку користування Позикою. Таким чином, загальна сума позики, враховуючи проценти за користування цією позикою, яка підлягала сплаті Позичальником, у період згідно з вищезазначеним договором складає 13662 грн. За змістом ст.ст.526, 527, 530, 610 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, дане зобов`язання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до п.3 ч.1ст.611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. [PERSON] не сплачував своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526 ЦК України зобов`язання за вказаним договором не виконував. Таким чином, станом на 01.11.2018 виникла заборгованість у сумі 113662 грн. 00 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 3000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 4902 грн., заборгованості за процентами за пенею - 5760 грн. 01.11.2018 року між Позикодавцем та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Преміум Актив», укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0111/2, відповідно до якого Клієнт відступив ТОВ «ФК «Преміум Актив» свої права. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, внаслідок укладання вищевказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «ФК «Преміум Актив» набуло статусу нового кредитора - стягувача за договором №2919407294-027008 від 30.07.2018. Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно п.3.4.2. Договору факторингу не пізніше тридцяти робочих днів після набуття чинності цим Договором Клієнт зобов`язаний сповістити Боржників про укладання цього Договору і повідомити, що платіж на користь фактора є належним. Дані умови договору виконанні, що підтверджується повідомленням про відступлення з підтвердженням відправлення, витягом з акту прийому-передачі прав Вимоги згідно Договору факторингу, а також оригіналом Договору, розрахунком заборгованості та документами, що підтверджують видачу кредиту. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.142). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Знам`янка Кіровоградської області помер [INFO] у [ADDRESS], про що 06.06.2019 складено актовий запис №242 (а.с.126). Згідно з інформацією наданою на запит суду виконавчим комітетом Знам`янської міської ради, станом на 22.05.2019 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.142). З копії спадкової справи №27/2020 заведеної державним нотаріусом Знам`янської міської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , вбачається, що останню заведено на вимогу АТ КБ «Приватбанк» за претензією до [PERSON] . З заявою про прийняття спадщини, спадкоємці [PERSON] , не зверталися (а.с.124-134). Вимоги до спадкоємців померлого [PERSON] позивачем не заявлено. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що позичальник скористався наданими йому позивачем кредитними коштами, однак свої зобов`язання по поверненню кредиту за життя не виконав. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові прави є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором спадкоємець несе відповідальність лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Із витребуваної та дослідженої судом копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що спадкову справу заведено на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». З заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , ніхто не звертався. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Обсяг спадкового майна не встановлено. Стаття 1282 ЦК України встановлює, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Водночас, законодавство пов`язує відповідальність спадкоємців перед кредитором не тільки лише із самим фактом прийняття спадщини, але і визначає, що такі вимоги мають бути задоволені за рахунок вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, якщо відповідно до закону спадкоємець не успадкував майно, яке має певну матеріальну цінність, є оборотоздатним та за його рахунок можливо задовольнити вимоги кредитора, то до такого спадкоємця кредитор не вправі пред`являти вимоги. Однак, у матеріалах справи відсутній перелік майна, яке увійшло до спадкової маси та його вартості, яке успадковано спадкоємицею та його грошова оцінка, позивачем таких доказів не надано, вимоги до спадкоємця не заявлено. Згідно із ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. За змістом наведеної норми процесуального права процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе шляхом залучення правонаступника, а не зміни відповідача, та лише у разі, коли фізична особа померла після відкриття провадження у справі. Однак, під час розгляду справи, клопотання про залучення правонаступників померлого відповідача, позивачем не заявлено. З огляду на положення ч.2 ст. 13, ч.7 ст. 81 ЦПК України суд позбавлений права з власної ініціативи збирати докази щодо наявності спадкового майна та визначення його вартості, а також можливості роз`яснити позивачу відповідно до п.п.3, 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України право подати клопотання про витребування доказів, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За викладених обставин, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог до спадкоємця померлого відповідача у справі, у задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку з відмовою у позові судові витрати слід віднести на рахунок позивача відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1218, 1281, 1282 ЦК України,

Outcome: dismissed