Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 28 травня 2009 року він є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. У вказаному житловому будинку також зареєстрований, але з моменту реєстрації, з 15 листопада 2012 року, фактично не проживає відповідач [PERSON], який не є родичем позивача. Посилаючись на вищевикладене, а саме на те, що відповідач до цього часу залишається зареєстрованим у будинку позивача, що перешкоджає позивачу у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, а також з огляду на те, що відповідач відмовляється знятися з реєстрації в добровільному порядку, позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, при цьому 21.08.2017 представник позивача [PERSON] подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала і просила задовольнити їх у повному обсязі, також просила розглядати справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду справи 21 серпня 2017 року був повідомлений у порядку ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), через оголошення у пресі, а саме: газеті "Южная правда" № 87 від 05 серпня 2017 року. Відповідно до положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке: Відповідно до п. п. 1.1. п. 1 копії Договору дарування житлового будинку серії ВМС № 783197 від 14 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 813, громадянка [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар цілий житловий будинок з усіма прилеглими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], (а.с. 6 - 8). Згідо з Витягом № 22866141 від 28 травня 2009 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON], на підставі Договору дарування житлового будинку від 14 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 813, є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] (а.с.5). У вказаному будинку, який належить позивачу [PERSON], зареєстрований відповідач - [PERSON], який не є членом сім'ї позивача, що підтверджується довідкою від 23.01.2017 про склад сім'ї, засвідченої Селищним головою та паспортистом Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області (а.с. 9). Згідно з Актом про проживання від 23 січня 2017 року, складеним та підписаним депутатом Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області Білим О.О, у присутності сусідів, відповідач - [PERSON], в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 2012 року (а.с.10). Стаття 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за відповідачем, який хоча і правомірно вселився у будинок позивача, при цьому на час розгляду справи не є членом сім'ї позивача. З огляду на те, що наявність реєстрації відповідача у будинку позивача, створює позивачу перешкоди у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За таких обставин, позовні вимоги позивача є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved