Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] в якому, просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити [PERSON] у користування житлову кімнату площею 18,3 кв.м.; у користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити житлову кімнату площею 11 кв.м.; у спільному користуванні залишити кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу та балкон. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира є двохкімнатною, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, кімнати розміщені таким чином, що у кожного із співвласників наявний безперешкодний доступ до будь-яких приміщень. На протязі останнього часу, у неї з відповідачами, зокрема [PERSON] склалися неприязні стосунки. Між ними часто виникають суперечки щодо порядку користування кімнатами у спірній квартирі. [PERSON] часто перебуває у стані алкогольного сп`яніння та створює штучні умови для виникнення різного роду непорозумінь, що підвищує емоційну напруженість та дискомфорт у квартирі. [PERSON] систематично принижує її честь та гідність, погрожує фізичною розправою. Дані погрози дають реальні підстави побоюватися за власне життя, оскільки 10.06.2017 р., мав місце факт побиття [PERSON] старшої доньки - [PERSON] , у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження. Всі зазначенні факти унеможливлюють нормальне спілкування і мирне проживання в спірному житлі. Таке життя та співіснування у спірній квартирі для неї є неприйнятним та суперечить власним інтересам й потребам, оскільки створює для неї емоційний, психологічний та фізичний дискомфорт. [PERSON] перебуває на обліку із 17.06.2010 р. з приводу діагнозу: с-r анального каналу прямої кишки. Згідно з цим діагнозом їй необхідний спеціальний медичний догляд, в зв`язку з вираженою важкістю функціональних порушень в організмі, які зумовлені вказаним захворюванням, що призводять до значного обмеження життєдіяльності та інтимних незручностей. Вважає, що їй у користування слід виділити кімнату площею 18,3 кв.м., всі інші приміщення залишити у спільному користуванні сторін. Крім цього, [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] , у якому просить встановити порядок користування квартирою, що знаходиться у [ADDRESS] , а саме: виділити [PERSON] у користування житлову кімнату площею 11 кв.м.; у користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити житлову кімнату площею 18,3 кв.м.; у спільному користуванні залишити кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу та балкон. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вона є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Протягом останніх декілька років у них склалися неприязні стосунки, нерідко виникають суперечки щодо порядку користування кімнатами у квартирі. Так, у зв`язку з протиправним діями [PERSON] , вона змушена була звернутися у правоохоронні органи для захисту своїх порушених прав. За фактом вчиненого діяння [PERSON] , відкрите кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №12016210010001987 від 12 червня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. У даному кримінальному провадженні [PERSON] знаходиться в статусі потерпілої. Співжиття у спірній квартирі із відповідачем є неприйнятним та суперечить власним інтересам й потребам, оскільки створює для неї емоційний, психологічний та фізичний дискомфорт. Згідно із планом оспорюваної квартири, кімнати розміщенні таким чином, що в кожного із співвласників буде безперешкодний доступ до інших приміщень. [PERSON] просить виділити їй у користування кімнату площею 11 кв.м., всі інші приміщення залишити у спільному користуванні сторін. [PERSON] та його представник [PERSON] подали суду відзиви на позовні заяви [PERSON] та [PERSON] у яких вказують на те, що саме [PERSON] видано ордер на спірну квартиру, у який були вписані його дружина [PERSON] та старша донька - [PERSON] . На даний час, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Квартира є двохкімнатною та складається із двох ізольованих кімнат площею 11 кв.м. та 18,3 кв.м. [PERSON] вважає, що [PERSON] та [PERSON] разом можуть користуватися житловою кімнатою площею 18,3 кв.м. [PERSON] та [PERSON] створюють умови, які унеможливлюють його проживання. Вони провокують сварки, створюють конфлікти, якими принижують його людську честь та гідність. [PERSON] не має вільного місця в квартирі, хоча б, для відпочинку. [PERSON] та [PERSON] самовільно займають будь-яку кімнату. Також, зазначили, що встановлений режим користування спірним майном, запропонованим позивачами буде порушувати його право спільної сумісної власності на спірну квартиру, оскільки вона є двохкімнатною, при виділення позивачем у користування окремих кімнат, він буде позбавлений можливості проживати у спірній квартирі та повноцінно користуватись нею. У позові просить відмовити. Представник [PERSON] - [PERSON] подав суду відповідь на відзив [PERSON] , у якому зазначає, що відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до постанови Верховного суду України № 6-і500цс15 І 17.02.2016 року, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. На підставі викладеного, вважають відзив [PERSON] необґрунтованим. [PERSON] подала суду відповідь на відзив [PERSON] , у якому зазначає, що встановлення такого порядку користування квартирою, який вона просить, не обмежить права будь-кого власників, тому що кімнати розміщенні таким чином, що у кожного буде доступ до інших приміщень. Також вказує, що обставини та підстави, які наведені нею у позовній заяві про встановлення певного порядку користування квартирою, що знаходиться у [ADDRESS] , продовжують існувати, а її позовні вимоги будуть враховувати баланс інтересів кожного зі співвласників. [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити. Щодо позову [PERSON] не заперечили. [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити. Щодо позову [PERSON] не заперечили. [PERSON] та його представник [PERSON] позовних вимог [PERSON] та [PERSON] не визнали, вважають їх безпідставними, у задоволенні зазначених позовів просять відмовити. Зазначили, що запропонований позивачами встановлений порядок користування спірним житлом буде погіршувати житлові права [PERSON] . Також зазначили, що [PERSON] перешкоджає йому у користуванні спірною квартирою, у якій він має намір проживати та користуватись нею, оскільки не має іншого житла. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, оскільки саме запропонований нею порядок користування квартирою найбільше буде враховувати баланс інтересів кожного із співвласників квартири по [ADDRESS] . Щодо позову [PERSON] вважає, що у його задоволенні слід відмовити, оскільки такий варіант встановлення порядку користування квартирою буде порушувати житлові права [PERSON] , яка там зареєстрована. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. 23 січня 1989 року, на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів №28 від 21.01.1989 р., [PERSON] видано ордер на житлове приміщення №89 серії МК, з сім`єю із трьох осіб (дружина - [PERSON] та донька - [PERSON] ) на право зайняття житлового приміщення житловою площею 29,7 кв.м., що складається із двох кімнат в квартирі по [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 серпня 1996 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації згідно з розпорядженням від 25 липня 1996 року №14474, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до технічної характеристики житлових і допоміжних приміщень квартири [ADDRESS] , загальна площа становить 50,7 кв.м., житлова - 29,3 кв.м., квартира складається з двох кімнат, площа однієї становить 11 кв.м., іншої - 18,3 кв.м., інші приміщення, зокрема кухня площею 8,7 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., вбиральня - 1 кв.м., коридор - 7,7 кв.м., вбудована шафа - 0,5 кв.м., балкон - 3 кв.м. Виходячи з цього, можна зробити висновок що кожна із сторін є власником житлової площі, яка становить 9,766 кв.м. Згідно витягу із кримінального провадження №12016210010001987 від 12 червня 2017 року, відносно [PERSON] відкрите кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з приводу спричинення тілесних ушкоджень гр. [PERSON] . Згідно довідки №348, виданої 15.02.2018 р. Тернопільською обласною комунальною психоневрологічною лікарнею, [PERSON] , перебуває на диспансерному обліку в лікаря-психіатра амбулаторно-поліклінічного відділення Тернопільської ОККПНЛ. Як вбачається із довідки №550/01, виданої 12.12.2017 р. Тернопільським обласним клінічним онкологічним диспансером, [PERSON] перебуває на обліку із 17.06.2010 року. [PERSON] є інвалідом другої групи загального захворювання. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серія [NUMBER] , виданого 24.02.2011 року, [PERSON] є інвалідом II групи, загальне захворювання. Згідно Витягу з протоколу засідання лікарсько-консультаційної комісії Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №210/3 від 07 березня 2018 року, [PERSON] постановлено діагноз: захворювання анального каналу прямої кишки T2N0M0 II ст. II кл. гр. Функціонуюча сигмостома. Згідно наказу №52,додаток №1 МОЗ УРСР від 08.02.1985 р., пункту VIII, підпункту 1, за станом здоров`я [PERSON] не може проживати в одній кімнаті із членами сім`ї, в тому числі ізольованій квартирі. Потребує спеціального медичного догляду. Зазначене заключення видане терміном на один рік. Як вбачається із довідки №442 про зареєстрованих у житловому приміщенні будинку, осіб, виданої 07 серпня 2019 року ОСББ «Оболоня 11», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1964 р.н., [PERSON] , 1965 р.н., [PERSON] , 1988 р.н., [PERSON] , 1999 р.н. 09 травня 2019 року комісією ОСББ «Оболоня 11» складено акт про фактичне проживання особи, згідно якого [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживають [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] за даною адресою зареєстрований, але не проживає. Сторони, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не можуть дійти добровільної згоди щодо порядку користування спірною квартирою, яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Також до зазначеної згоди із вказаними сторонами не може дійти й [PERSON] , яка там зареєстрована та проживає. Відповідно до вимог ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до вимог ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а тому зазначена норма закону передбачає усунення будь-яких порушень права власності, у тому числі й шляхом вселення. В силу вимог ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст.368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1,2 ст.369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. В силу вимог ст..8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані, вони регулюються тими правовими нормами, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія права). Відповідно до вимог ст..104 ЖК Української РСР, член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом із ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього кодексу. У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальну користуванні учасників спільної часткової власності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року за № 2, в силу ст. 104 Житлового кодексу України суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов і викличе необхідність постановки особи на облік, як такої, що потребує поліпшення житлових умов. Судом встановлено, що спірна квартира складається із двох окремих житлових кімнат, площею 11 кв.м. та 18,3 кв.м., кухня площею 8,7 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., вбиральня - 1 кв.м., коридор - 7,7 кв.м., вбудована шафа - 0,5 кв.м., балкон - 3 кв.м. Загальна площа становить зазначеної квартири 50,7 кв.м., житлова - 29,3 кв.м. На момент вирішення спору в квартирі зареєстровані четверо осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Проте, згідно акту про фактичне проживання особи від 09.05.2019 року, складеного ОСББ «Оболоня-11», у зазначеній квартирі фактично проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Тобто, на кожного із фактично проживаючих мешканців квартир буде припадати по 7,32 кв.м. житлової площі, не враховуючи [PERSON] , який у судовому засіданні зазначив, що має намір також проживати у спірній квартирі, оскільки йому чиняться перешкоди з боку [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, із врахуванням [PERSON] , на кожного із зазначених осіб буде припадати по 5,86 кв.м. житлової площі. Таким чином, при віділенні [PERSON] у користування кімнати площею 18, 3 кв.м., а в користування [PERSON] , [PERSON] кімнати площею 11 кв.м. значно погіршаться житлові умови останніх, а також [PERSON] , яка заперечує щодо встановлення такого порядку користування зазначеною квартирою. Також, щодо зазначеного порядку користування й заперечує інший співвласник спірного житла [PERSON] . Крім цього, у зазначеній квартирі проживає без реєстрації малолітня дитина [PERSON] - [PERSON] , що також буде погіршувати житлові умови малолітньої. У свою чергу, при виділенні [PERSON] у користування кімнати площею 11 кв.м., а [PERSON] , [PERSON] кімнати площею 18,3 кв.м. погіршаться житлові умови останніх, а також [PERSON] . Крім цього, щодо встановлення такого порядку користування квартирою заперечує [PERSON] . Крім цього, суд зазначає, що при зазначеному порядку користування житлом, які запропоновані позивачами [PERSON] , [PERSON] , не враховані житлові права [PERSON] , яка також там зареєстрована та проживає. При цьому, суд зазначає, що як вбачається із витягу з протоколу засідання лікарсько-консультаційної комісії Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №210/3 від 07 березня 2018 року, згідно якого [PERSON] за станом здоров`я не може проживати в одній кімнаті із членами сім`ї, в тому числі ізольованій квартирі та потребує спеціального медичного догляду, зазначене рішення діє терміном на один рік. Також, при вирішенні спору, суд враховує інтереси іншого співвласника спірного житла - [PERSON] , який є інвалідом 2 групи, не має іншого житла. Таким чином, суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою не підлягає до задоволення. Із наведених підстав, суд вважає, що не підлягає до задоволення й позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed