Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

08.09.2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем. Свої вимоги мотивував тим, що різні погляди на права та обов"язки подружжя, відсутність порозуміння призвело до поступового погіршення стосунків. Вказав, що останні 4 роки проживають окремо, тому їх шлюб остаточно припинив існування. Поновлення подружніх відносин та примирення неможливе, шлюб носить лише формальний характер. Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку розірвати шлюб, змушений звернутися до суду з даним позовом. 23.09.2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити позов. Від відповідача до суду надійшла письмова заява про визнання нею позовних вимог, в якій вона не заперечила проти розірвання шлюбу та розгляду справи без її участі. Також просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі за наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 13 березня 1981 року зареєстрували шлюб у бюро РАЦС м. Усть-Ілімська Іркутської області, актовий запис № 269, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу /а.с.3/. Дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] . Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві та письмовій заяві відповідача, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, поступово втратили зв`язки між собою, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для нього, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Прізвище відповідачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Вирішуючи питання судових витрат суд приходить до наступного. Так, при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. згідно квитанції №30 від 08.09.2020 року. Отже, взявши до уваги визнання відповідачем позову та вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, що становить 420,40 грн. Разом з цим, решту частину судового збору, а саме 50 відсотків, суд повертає позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved