Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

7 грудня 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,985 га, кадастровий номер якої [NUMBER], яка розташована на території Красненської сільської ради Згурівського району Київської області. Протягом 2005-2015 років позивач користувався цією ділянкою на умовах договору оренди від 17.09.2005 (далі - Договір). Оскільки земельна ділянка використовувалась для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке має замкнутий цикл виробництва, вони були задіяні у виробничій програмі позивача та на них проводились осінньо-польові роботи до моменту закінчення оренди у листопаді 2015, а саме, проводилась передпосівна обробка грунту, під посів культур урожаю 2016 року (дискування), на що позивач витратив 1065,19 грн, що підтверджується дорожніми листками механізатора від 05-06.10.2015. Після закінчення строку оренди відповідачу було передано її земельну ділянку із поліпшеннями та незавершеним виробництвом врожаю виробничого циклу 2015-2016 років, які неможливо відокремити від земельної ділянки, тому просить стягнути із відповідача на його користь понесені витрати та сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, відповідач позов не визнала повністю. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того, зазначив, що, на думку позивача, дія Договору закінчилась у листопаді 2015 року, тобто після закінчення десяти років з моменту його державної реєстрації. Земельну ділянку було повернуто відповідачу. В АТ «Калина» існує виробнича програма. Позивач провів передпосівну обробку грунту під посів зернових культур у 2016 році, як початковий етап виробничого циклу, в межах дії Договору. Зазначені роботи було виконано з метою збереженення вологості грунту та майбутнього врожаю, що є поліпшенням земельної ділянки та на що відповідач надала згоду відповідно до умов укладеного Договору. В судовому засіданні відповідач, заперечучи проти позову пояснила, що дійсно між сторонами у справі було укладено вищезазначений Договір від 17.09.2005, який було зареєстровано у встановленому порядку 01.11.2005. Тобто дія цього Договору закінчилась 17.09.2015 після спливу 10 років з моменту підписання Договору, а не його реєстрації. Проте позивач, незважаючи на закінчення дії Договору 17.09.2015, без належного повідомлення її впродовж 05-06.10.2015 провів дискування її земельної ділянки. Вона ж, заявою від 17.09.2014, вх. № 121 повідомила позивача про намір припинити дію Договору. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 11.04.2001 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,985 га, що розташована на території Красненської сільської ради Згурівського району Київської області, кадастровий номер якої [NUMBER], що підтверджується витягом із Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.15). 17 вересня 2005 року між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, який було зареєстровано у Згурівському відділенні Київської регіональної філії № 12 Центру ДЗК Державного комітету України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 1 листопада 2005 року за № 04:05:027:00127 (а.с.10-12, 18-25, 42-45 - копія Договору, документів на підтвердження зміни найменування позивача). Дискування грунту позивачем було проведено саме на земельній ділянці відповідача (а.с.46 - викопіювання зі Схеми поділу земель). Зазначені обставини визнаються та не оспорюються представниками сторін у справі. Дата укладення договору не збігається з датою його державної реєстрації. Оскільки договір оренди пройшов державну реєстрацію, він є укладеним. З дня його державної реєстрації у позивача виникло право на оренду землі, проте строк дії договору визначено сторонами з моменту досягнення згоди з усіх істотних умов, зокрема строку його дії. Державна реєстрація договору оренди землі вказує на його чинність і не може змінювати день укладення договору, строк його дії, так як зміни до договору, у тому числі щодо строку його дії, вносяться згідно зі статтями 651, 652 ЦК України. Статею 407 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( землекористувач). Відповідно до ст.ст. 13, 14, 15, 16, 18 Закону України "Про оренду землі" (у редакції на час виникнення правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. У ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. За таких обставин, договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення сторонами усіх істотних умов та його підписання, а не з дати державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору. Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 грудня 2013 року № 6-127цс13 та від 19 лютого 2014 року № 6-162ц13. Таким чином, Договором було визначено строк його дії з 17 вересня 2005 року по 17 вересня 2015 року. Відповідач як орендодавець до закінчення строку дії Договору повідомила позивача про намір припинити його дію, що підтверджується копією її заяви від 17.09.2014, яку позивач отримав (а.с.37). Як вбачається із матеріалів справи та визнається представниками сторін, було припинено переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі на новий строк та земельну ділянку повернуто відповідачу. Позивач не надав доказів того, що після 17.09.2015 він мав правові підстави користуватись належною відповідачеві земельною ділянкою та не надав угоди, яка додається до Договору, щодо відшкодування орендарю витрат на поліпшення земельної ділянки. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», зокрема п.п. 3, 4, визначено, що відшкодуванню підлягають вартість плодоягідних та інших багаторічних насаджень, понесені витрати на поліпшення якості земель за період використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка, внесення добрив, посів, інші види робіт), на розвідувальні та проектні роботи та інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості). Позивач при пред?явленні позову сплатив судовий збір в розмірі 1378,00 грн (а.с.1 - платіжне доручення). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити повністю, так як в судовому засіданні не доведено, що порушено законні права позивача, оскільки дія Договору закінчилась 17.09.2015 та він не був поновлений на новий строк, а відтак позивач у жовтні 2015 року не мав правової підстави користуватися земельною ділянкою відповідача без її згоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed