Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~У травні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 27 липня 2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в с. Колиндяни Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 5. Від спільного подружнього життя в них є дитина [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~З відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, відповідач проживає за іншою адресою. Причиною розірвання шлюбу є конфлікти, суперечки, що виникають між ними. Фактично їх сімя розпалася, існує лише формально, тому позивачка просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], дитину залишити проживати з нею. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на примирення не згідна. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позов позивачки він визнає. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 27 липня 2007 року сторони перебувають в шлюбі, який було зареєструвано в с. Колиндяни Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 5. Від спільного подружнього життя в них народився син [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, відповідач проживає за іншою адресою. Причиною розірвання шлюбу стали конфлікти та суперечки, що виникали між сторонами. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітню дитину сторін суд залишає проживати з матірю. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як в даній справі відповідач визнає позов, то враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок згідно квитанції ПАТ КБ "Приватбанк" № 0.0.1028497814.1, код квитанції 1220-3333-70895080 від 5 травня 2018 року, що становить 352 гривні 40 копійок.

Outcome: approved