Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

07 листопада 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача тергромади в особі Дніпровської міськради, третя особа Перша дніпровська держнотконтора про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року було витребувано докази шляхом витребування у Першої дніпровської держнотконтори та у Другої дніпровської держнотконтори копій спадкових справ, які було відкрито після смерті [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; у Ноовокодацького ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області копію актового запису про народження [PERSON] та ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області копію актового запису про шлюб, який було зареєстровано між [PERSON] та [PERSON] 10 грудня 2018 року від Другої дніпровської держнотконтори надійшла відповідь на ухвалу суду від 12 листопада 2018 року. 11 грудня 2018 року відповідачем тергромадою в особі Дніпровської міськради подано відзив на позовну заяву. 14 грудня 2018 року від Новокодацького ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області надійшла копія актового запису про смерть [PERSON] , померлого [INFO] . 04 грудня 2018 року поштою ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області направив до суду копію актового запису про шлюб, який надійшов до суду 17 грудня 2018 року. 14 січня 2019 року з Першої дніпровської держнотконтори до суду надійшла копія спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2019 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2019 року заяву представника [PERSON] та [PERSON] про виклик та допит свідків повернуто заявникові. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року у задоволенні заяви представника [PERSON] та [PERSON] про виклик та допит свідків відмовлено. Позивачі у своєму позові посилаються на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 листопада 1994 року, виданого виконкомом Ленінської районної ради, їх дідові [PERSON] , та бабі [PERSON] належало право власності по 36/100 частин будинку [ADDRESS] кожному, а їх батькові [PERSON] належало 28/100 зазначеного будинку, право власності у встановленому законом порядку було зареєстровано в КП «ДМБТІ». [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 36/100 частин зазначеного будинку, яку фактично прийняла його дружина [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала з померлим [PERSON] на час відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщину у вигляді 72/100 частин будинку [ADDRESS] , прийняв її син [PERSON] , проте із заявою до нотконтори про видачу свідоцтва про право на спадщину не звернувся. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті спадкоємцями першої черги за законом є позивачі, які зареєстровані та проживали на час відкриття спадщини із спадкодавцем. 09 жовтня 2018 року позивачі звернулися до Першої дніпровської держнотконтори із заявами про видачу свідоцтва про спадщину за законом, нотаріусом було відмовлено у вчинення нотаріальної дії через розбіжність написання прізвища померлих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також у свідоцтві про одруження [PERSON] і [PERSON] невірно зазначено по батькові [PERSON] - « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Також у позивачів відсутні оригінали правовстановлюючих документів на будинок, а дублікат вони позбавлені можливості отримати через смерть співвласників. Таким чином, позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтва про спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] у поза судовому порядку. Просили суд встановити факт, що [PERSON] є сином [PERSON] і [PERSON] , та визнати за [PERSON] і [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] по Ѕ частині за кожною в порядку спадкування за законом після смерті їх батька [PERSON] , померлого [INFO] . Представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач територіальна громада в особі Дніпровської міськради у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечувала. Зазначила, що сам по собі факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем в одному житловому приміщенні був недостатнім фактом для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу. Позивачами не надано доказів про утримання будинку у належному стані, здійснення поточного ремонту, сплати комунальних послуг, отримання кореспонденції. Також, 36/100 частин будинку не ввійшла до складу спадщини [PERSON] , оскільки за життя він не зареєстрував своє право власності на спірну частину домоволодіння, яку він успадкував після смерті матері [PERSON] , а за наявності умов отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку розгляду не підлягають. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа Перша дніпровська держнотконтора у судове засідання свого представника не направила, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у відсутність її представника, ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13 жовтня 1963 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 10). Від шлюбу мали сина [PERSON] , [INFO] . (а.с. 9). [PERSON] був батьком [PERSON] (а.с. 15), яка 18 квітня 2008 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 17), та [PERSON] (а.с. 14), яка 14 червня 2013 року зареєструвала шлюб зі [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 16). На підставі свідоцтв про право власності на житловий будинок, виданих 16 листопада 1994 року виконкомом Ленінської Ради народних депутатів, [PERSON] належить право власності на 36/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (раніше Дніпропетровську), [PERSON] належить право 36/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (раніше Дніпропетровську), [PERSON] - 28/100 частин вказаного житлового будинку (а.с. 35-37). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в КП «ДМБТІ». [INFO] помер [PERSON] (а.с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина на 36/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (раніше Дніпропетровську). Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті була дружина [PERSON] , яка проживала і була зареєстрована з померлим. [PERSON] після смерті батька спадщину не прийняв, оскільки відомості стосовно його проживання та фактичного прийняття спадщини після смерті батька відсутні, також згідно з листом Департаменту адмінпослуг та дозвільних процедур від 16 серпня 2018 року [PERSON] , згідно з даними його паспорта, на час смерті батька у спірному домоволодінні зареєстрований не був. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом нею за життя отримано не було, вона фактично прийняла спадщину та їй належало 72/100 частин спірного житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла (а.с. 12). Після її смерті відкрилася спадщина на 72/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (раніше Дніпропетровську). Спадкоємцем першої черги за законом був її син [PERSON] , який проживав і був зареєстрований з померлим спадкодавцем та фактично прийняв спадщину, проте свідоцтво про право на спадщину не отримував. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 13). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] (раніше Дніпропетровську). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його доньки - позивачі [PERSON] і [PERSON] (а.с. 14, 15, 16, 17). Згідно з відомостями КП «ДМБТІ» від 19 вересня 2018 року, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] - 36/100 частин; за [PERSON] - 36/100 частин; за [PERSON] - 28/100 частин (а.с. 18). Відповідно до даних Другої дніпровської держнотконтори після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] , померлої [INFO] , із заявами про прийняття спадщини або про її відмову ніхто не звертався, спадкові справи не заводилися (а.с. 62). Відповідно до даних Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, станом на 15 серпня 2018 року за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані наступні особи: [PERSON] - зареєстрований з 22 червня 1981 року, знятий з реєстраційного обліку 10 листопада 1983 року, зареєстрований з 03 січня 1986 року (за паспортом з 02 вересня 1996 року); [PERSON] зареєстрована 07 червня 1964 року; [PERSON] зареєстрований 18 червня 1962 року; а також зареєстровані на теперішній час: малолітня [PERSON] , [INFO] , - донька [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (а.с. 38). 12 вересня 2018 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до Першої дніпровської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 96). Постановою нотаріуса Першої дніпровської держнотконтори Водолазської Н.В. від 09 жовтня 2018 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 8). Причиною відмови у вчиненні нотаріальної дії вказано, що у свідоцтві про шлюб зазначено, що шлюб укладено між [PERSON] і [PERSON] , а у свідоцтві про смерть [PERSON] , померлого [INFO] , зазначено [PERSON] . Свідоцтво про народження [PERSON] має відомості, що його батьками є [PERSON] і [PERSON] , а у свідоцтві про смерть зазначено [PERSON] . У свідоцтві про смерть [PERSON] , померлої [INFO] , зазначено [PERSON] . Тому у нотаріуса відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не може бути видано, так у спадкоємців і померлих осіб, не можливо встановити факт родинних відносин. Відповідно до актового запису про одруження № 15 від 13 жовтня 1963 року шлюб було укладено між [PERSON] і [PERSON] (а.с. 84). Згідно з актовим записом про народження № 461 від 18 лютого 1965 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 92). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з актових записів про одруження і народження (а.с. 84, 92) та свідоцтв про смерть і свідоцтв про право особистої власності на житловий будинок (а.с. 11-13, 35-37), усі інші дані, крім написання прізвищ у [PERSON] та [PERSON] і прізвища та по батькові [PERSON] , співпадають, а тому суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] , є сином [PERSON] , померлого [INFO] , і [PERSON] , померлої [INFO] . Щодо позовних вимог про визнання права власності у розмірі по Ѕ частини будинку за позивачами в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , суд зазначає наступне. На підставі ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Частиною 1 ст. 548 ЦК України 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачами протягом строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, було у встановленому порядку подано заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з Листом ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, за результатами узагальнення судової практики щодо розгляду спорів щодо прийняття спадщини, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Таким чином, суд приходить до висновку, що отримати спадщину на спірне майно, окрім, як в судовому порядку позивачі не мають можливості, оскільки [PERSON] , померла [INFO] , хоча проживала і була зареєстрована із [PERSON] , померлим [INFO] , фактично на виконання вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто прийняла спадщину після його смерті у вигляді 36/100 частин будинку [ADDRESS] (раніше Дніпропетровську), проте, до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва не зверталась. [PERSON] спадщину після смерті батька не приймав. Після смерті [PERSON] спадщину у вигляді 72/100 частин спірного будинку фактично прийняв спадкоємець першої черги - син [PERSON] , померлий [INFO] , який проживав та був зареєстрований із померлим спадкодавцем на день відкриття спадщини. Із заявою про прийняття спадщини не звертався, та свідоцтво про спадщину не отримував, проте він мав право на отримання такого свідоцтва. Після його смерті відкрилася спадщина на вказаний будинок, спадкоємцями першої черги є його доньки - позивачі [PERSON] і [PERSON] . У встановлений законом строк вони звернулися до нотконтори із заявою про прийняття спадщини, проте через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів позбавлені можливості реалізувати своє право та отримати свідоцтва про спадщину за законом та зареєструвати за собою право власності на спадкове майно. Тому позовні вимоги про визнання за [PERSON] і [PERSON] права власності по Ѕ частині будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , підлягають задоволенню. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, не заслуговують на увагу, виходячи з наступних підстав. Заперечення відповідача, що сам по собі факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем в одному житловому приміщенні був недостатньою підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та нормами ЦК України 1963 року та ЦК України 2004 року, зокрема, що [PERSON] , померла [INFO] , не тільки перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , померлим [INFO] , проживала з ним, також було зареєстровано її місце проживання з померлим, а після його смерті вона фактично почала володіти належними померлому 36/100 частинами спірного будинку. Так само і [PERSON] , померлий [INFO] , після смерті свої матері [PERSON] , померлої [INFO] , прийняв спадщину фактично, оскільки на день смерті проживав та мав зареєстроване місце проживання з померлим спадкодавцем. З приводу тверджень, що 72/100 частини будинку не увійшли до складу спадщини, оскільки спадкоємець не зареєстрував своє право власності на майно, яке він успадкував після смерті матері, тому визнання за позивачами права власності у порядку спадкування за законом є неможливим, не відповідає положенням ст.ст. 1296, 1297, 1299 ЦК України та п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, які прямо зазначають, що виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачами при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 3 936 гривень 62 коп. Враховуючи, що відповідач по справі територіальна громада в особі Дніпровської міської ради є бюджетною організацією, яка не передбачає відшкодування позивачам витрат зі сплати судового збору, тому суд вважає понесені позивачами судові витрати у справі віднести за їх рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved