Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання своїх зобов`язань по забезпеченню її житлом та зобов`язати відповідача негайно надати житлове приміщення для проживання її та членів її сім`ї згідно норм, встановлених законодавством України або виплатити належну грошову компенсацію. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач, [PERSON] , мотивувала тим, що Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету є власником гуртожитку на 84 місця з медико-санітарною частиною, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та власником курсантського гуртожитку на території навчального аеродрому, який знаходиться на території с.Велика Кохнівка. З 1993 року до 14 вересня 2017 року вона працювала на посаді завідуючого клубом Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету. В 1998 році їй була надана кімната №303 , яка розташована в курсантському гуртожитку на території навчального аеродрому. З 21.09.2017 вона була позбавлена можливості пройти до кімнати №303 , яка розташована в курсантському гуртожитку на території навчального аеродрому. Відповідач запевнив її, що в подальшому вона отримає житло. В позасудовому порядку їй не вдалось вирішити питання про забезпечення її житлом. Не забезпечення її житлом під час її роботи та не надання житла для постійного проживання або належної грошової компенсації після набуття 20-річної вислуги на роботі порушило її право на достатній життєвий рівень та нанесло матеріальні збитки. В судовому засіданні, позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач надіслав відзив на позов, в якому вказав, що проти задоволення позову заперечує в повному обсязі. Зазначив, що наказом від 16.08.2017 за згодою профкому [PERSON] була звільнена за прогул. Під час заселення до гуртожитку, який розташований на території аеродрому, ордер на вселення позивачу не надавався. Зазначив, що Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету не веде житлове будівництво і не приймає дольову участь в житловому будівництві. Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, також не веде. Правові підстави надати позивачу житло чи виплатити компенсацію відсутні. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Зіненко І.В. працювала в Кременчуцькому льотному коледжі Національного авіаційного університету, що не заперечувалось сторонами. З 01 грудня 2010 року [PERSON] зареєстрована в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] та довідкою(випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13.11.2018 по справі №524/5696/18 залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 08.05.2019 залишено без задоволення позов Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Під час розгляду вищевказаної справи судами було встановлено, що гуртожиток на 84 місця з медико-санітарною частиною Кременчуцького льотного коледжу по [ADDRESS] належить Державі Україна в особі Міністерства освіти та науки, молоді та спорту України, із зазначенням правового режиму майна: право оперативного управління, Національний авіаційний університет. Як було встановлено судом під час розгляду справи №524/5696/18 за вказаною адресою позивач не проживала. Також, судами було встановлено, що 10.05.2005 між [PERSON] та Кременчуцьким льотним коледжем НАУ в особі начальника коледжу Ткаченко В.П. було укладено Договір найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] НОРМИ ПРАВА Відповідно до ст..ст. 47, 48 Конституції України Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Право на житло передбачено в міжнародно-правових актах Організації Об`єднаних Націй та Ради Європи. У Загальній декларації прав людини 1948 року визначено, що кожна людина має право на житло (пункт 1 статті 25). У Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року держави-учасниці визнали право кожного на достатній життєвий рівень, у тому числі на житло (пункт 1 статті 11). Зазначене право наведено в пункті 31 частини I та конкретизовано у статті 31 частини II Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року (далі - Хартія), ратифікованої Законом України „Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" від 14 вересня 2006 року № 137-V. Відповідно до статті 31 частини II Хартії держави зобов`язуються вживати заходів, спрямованих на сприяння доступові до житла належного рівня; встановлювати на житло ціни, доступні для малозабезпечених осіб. Право на житло здійснюється громадянами в порядку, визначеному Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України. З метою забезпечення цього права в житловому законодавстві України передбачено надання службових жилих приміщень. Такі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього (частина перша статті 118 Кодексу). У статті 124 Кодексу визначено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Таких висновків дійшов Конституційний Суд України по справі № 1-2/2014 «за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення словосполучення „пенсіонерів по старості", яке міститься в абзаці шостому статті 125 Житлового кодексу Української РСР» від 11 червня 2014 року, № 6-рп/2014. В ч.3 ст.9 Житлового кодексу УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Згідно ст.34 Житлового кодексу УРСР потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни які, в тому числі, проживають у гуртожитках. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.36, 37 Житлового кодексу УРСР облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію. У випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, працівники медичних, культурно-освітніх, торговельних та інших установ і організацій, які безпосередньо обслуговують трудовий колектив підприємства, установи, організації, та інші особи за їх бажанням беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з робітниками і службовцями цього підприємства, установи, організації. Жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР(ч.1 ст.42 Житлового кодексу УРСР). Згідно ч.1 ст.127, ч.ч.1,2 ст.128 Житлового кодексу УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом(ст..130 Житлового кодексу УРСР) Відповідно до ч.2 ст.132 Житлового кодексу УРСР інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону регулюються Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»(далі - Закон 500-VI від 04.09.2008) В ст.1 Закону 500-VI від 04.09.2008 сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні … державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників)(ч.3 ст.1 Закону 500-VI від 04.09.2008) Враховуючи наведені положення, суд відзначає, що на правовідносини, які виникли між сторонами Закон 500-VI від 04.09.2008 не розповсюджує свою дію. ОЦІНКА СУДУ Отже, при вирішенні справи суд приймає до уваги правовий режим гуртожитків в якому [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала та підстави її заселення, а саме те, що гуртожитки знаходяться на балансі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету, який є державним навчальним закладом та те, що їм не надано статусу гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників Вищенаведене свідчить про те, що житлова площа у вказаних гуртожитках не підлягає приватизації відповідно до положень Закону 500-VI від 04.09.2008. Також, суд приймає до уваги те, що сторонами не заперечувалось те, що на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов в Кременчуцькому льотному коледжі Національного авіаційного університету позивач не перебувала, через те, що вказаний облік в навчальному закладі відсутній. Також, суд приймає до уваги те, що позивачем не заперечувалось, що її було звільнено через порушення трудової дисципліни, що відповідно до ч.2 ст.132 Житлового кодексу УРСР є підставою для виселення без надання іншого жилого приміщення. Викладені обставини, на переконання суду, свідчать про відсутність правових підстав для передання [PERSON] житлової площі для постійного проживання. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволенню не підлягає. Відповідно до ст..141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed