Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ "ПХ груп", який в процесі розгляду справи був уточнений. З урахуванням уточненого позову [PERSON] просила скасувати наказ про звільнення та протокол № 2 засідання комісії по трудових спорах, заяву члена колективу ТОВ «ПХ груп» [PERSON] про розірвання трудових відносин з працівником закладу [PERSON], поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що наказом від 01.03.2010 року № 30-кА вона була прийнята на посаду кухаря до одного з підрозділів ТОВ «ПХ груп», безстроково. Наказом від 16.03.2012 року № 24-зА позивача було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Вказане звільнення позивач вважає незаконним та безпідставним з наступних підстав. 27.11.2011 року в зв'язку з тим, що відповідач не створив позивачу належних та безпечних умов праці, вона подала заяву про звільнення за ст.39 КЗпП України. Оскільки вказана заява відповідачем не розглядалась, позивач продовжувала виходити на роботу з 27.11.2011 р. по 01.12.2011 р. 01.12.2011 р. відповідач не допустив позивача до роботи і тому 04.12.2011 р. вона була змушена звернутися до суду з позовом про допуск до роботи, зобов'язання підписати заяву про звільнення. Незважаючи на це, відповідачем, рішення по вказаній заяві не приймалось, до виконання своїх обов'язків позивач не допускалася, але їй продовжували виплачувати заробітну плату в період з 01.12.2011 р. по 16.03.2012 р. за вимушений прогул. При цьому питання про прогул без поважних причин в цей час не виникало. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2012 р. у задоволенні позову про зобов'язання ТОВ «ПХ груп» підписати заяву позивача про звільнення відмовлено. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2013 р. задоволено позов [PERSON] та зобов'язано ТОВ «ПХ груп» повернути позивачу трудову книжку. 19 липня 2013 року по пошті позивач отримала трудову книжку і копію наказу № 24-зА від 16.03.2012 р. про звільнення з роботи за прогул без поважних причин і лише тоді їй стало відомо, що вона була звільнена відповідачем 16 березня 2012 року за прогул. З наказом про звільнення з роботи позивача ознайомлено не було та його копія їй не видавалась, а лише була надіслана поштою 19.07.2013 року, тобто через 14 місяців після звільнення. Позивач вважає вказані дії відповідача такими, що порушують ст.47 КЗпП України, так як в день звільнення їй не було вручено копію наказу про звільнення та трудову книжку, а в наказі не вказано ким видано наказ та прізвище керівника, який його підписав. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивач вважає безпідставним і таким, що суперечить чинному трудовому законодавству. У зв'язку із зазначеним позивач просить скасувати наказ про звільнення та протокол № 2 засідання комісії по трудових спорах, поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.03.2012 р. в розмірі 26 294,40 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Також в позові [PERSON] вказала, що строк звернення до суду нею пропущено з поважних причин, так як рішення по справі № 332/660/13 нею було отримано 22 жовтня 2013 року, що підтверджується її особистим підписом у канцелярії суду. До цього ж часу їй не було відомо, чи набрало рішення законної сили чи воно оскаржено відповідачем. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд зазначеної справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує на підставі наданих заперечень. В свої запереченнях на позовну заяву представник відповідача вказує, що у день звільнення, тобто 16.03.2012 року, як того вимагають норми КЗпП, [PERSON] здійснено відповідний запис у трудову книжку та на її адресу направлено повідомлення про припинення трудових відносин з вказаної дати та необхідність з'явитися до відділу кадрів для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки. Однак [PERSON] не з'явилась. 17 квітня 2012 року відповідачем повторно направлено позивачу повідомлення про необхідність з'явитись за трудовою книжкою та розрахунком, та направлено копію наказу про звільнення, однак [PERSON] не з'явилась та ніякої відповіді на повідомлення не надала. Крім того, копія наказу надавалась відповідачем суду разом із запереченнями відповідача на позов [PERSON] до ТОВ «ПХ Груп», треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про допуск до роботи, зобов'язання підписати заяви про звільнення стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди та знаходяться в матеріалах зазначеної цивільної справи, на наказ також є посилання у рішенні Заводського районного суд м. Запоріжжя від 02.08.2012р. Таким чином, позивач отримала наказ про звільнення, ще в квітні 2012 року. 07 липня 2013р. відповідачем була отримана телеграма від [PERSON] про направлення їй оригіналу трудової книжки за адресою [ADDRESS]. На підставі цієї телеграми трудова книжка була надіслана [PERSON] поштою 09.07.2013р., що підтверджується описом вкладення до цінного листа. У зв'язку з викладеним, відповідач вважає, що [PERSON] весь час навмисно не зверталась до Товариства за трудовою книжкою та не давала згоду на її пересилання з метою безпідставного отримання середньомісячного заробітку. Просить відмовити у позові у зв'язку із пропуском позивачем місячного строку для звернення до суду за захистом своїх прав. Суд, вислухавши позицію представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Наказом від 01.03.2010 року № 30-кА позивач була прийнята на посаду кухаря до одного з підрозділів ТОВ «ПХ груп», безстроково. До комісії по трудовим спорам підприємства відповідача звернулася член трудового колективу [PERSON] щодо вирішення питання про розірвання трудових відносин з працівником закладу [PERSON] Під час засідання такої комісії, що оформлене протоколом № 2 від 12.03.2012 року, було розглянуто заяву [PERSON] та прийнято рішення про розірвання трудових відносин з працівником закладу [PERSON] з 16.03.2012 року. Дії та бездіяльність [PERSON] було розцінено як прогул без поважних причин та звільнено її за п. 4 ст. 40 КЗпП України, а саме, прогул без поважних причин. Наказом від 16.03.2012 року № 24-зА позивача було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Як вбачається із копії повідомлення від 14.03.2012 року, позивачу було повідомлено про необхідність з'явитися в закусочну «Пузата Хата» («Анголенко») для отримання розрахунку та трудової книжки у зв'язку із звільненням відповідно до протоколу № 2 засідання комісії по трудових спорах філії ТОВ «ПХ ГРУП» (а.с.24-25). 17.04.2012 року позивачу було повторно направлено аналогічне повідомлення. Разом із цим повідомленням позивачу було направлено копію наказу від 16.03.2012 року про звільнення, що підтверджується копією опису вкладення та квитанції. Зі змісту рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2012 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «ПХ Груп», треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про допуск до роботи, зобов'язання підписати заяви про звільнення стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, вбачається, що під час розгляду цієї справи судом досліджувався наказ про звільнення від 16.03.2012 року. Тобто вже у серпні 2012 року позивач знала про існування наказу про звільнення. Згідно до ч.1 ст. ст.233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як вказує позивач у своєму позові, трудова книжка була отримана нею 19.07.2013 року по пошті разом із копією наказу про звільнення. З даним позовом позивач звернулася до суду 30.10.2013 року, тобто після спливу місячного строку для звернення до суду. Посилання позивача на те, що вона не зверталася до суду з даним позовом у зв'язку із не набранням чинності рішенням суду від 09.07.2013 року у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «ПХ Груп» про витребування трудової книжки не є поважною причиною пропуску строку для звернення до суду, так як маючи на руках трудову книжку та копію наказу про звільнення, набрання чинності рішенням суду від 09.07.2013 року не перешкоджало її зверненню до суду. Так як відсутні підстави для скасування наказу про звільнення, то й відсутні підстави для задоволення вимог про поновлення на роботі, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Щодо вимог позивача про скасування заяви члена колективу ТОВ «ПХ груп» [PERSON] про розірвання трудових відносин з працівником закладу [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить право визначення предмета і підстав позову. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, який міститься в статті 16 ЦК України не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що передбачений законом за вибором позивача. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак ні ст. 16 ЦК України, ні іншим законом не передбачено як спосіб захисту права вимогу про скасування заяви особи, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed