Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

В липні 2016 р. позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачів, в якому просила визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини , яка відкрилася після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що після смерті матері відкрилася спадщина , але у встановлений законом шестимісячний строк вона не зверталася до нотаріальної контори для оформлення в правах спадкоємця, оскільки має тяжкі захворювання, їй важко пересуватися , отже в зв'язку з тривалим лікуванням не мала можливості звернутися до нотаріуса в м.Миколаєві за місцем відкриття спадщини, адже сама проживає в м.Веселинове. Крім того, в 2006 році в неї помер чоловік, а в 2008 році - син, що також вплинуло на стан її здоров'я. Відповідно до роз'яснення державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері за пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини. Посилаючись на те, що строк на прийняття спадщини пропустила з поважних причин і має право на обов'язкову частку у спадщині як непрацездатна особа - інвалід другої групи, а іншим чином спір вирішити неможливо, просила суд задовольнити позов і визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні позивачка та представник позивачки вимоги позову підтримали в повному обсязі, посилаючись на неможливість подати до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк. При цьому позивачка суду пояснила, що не знала про наявність заповіту, і сестра їй нічого не роз'яснила, що необхідно звертатися до нотаріуса у шестимісячний строк з дня смерті за прийняттям спадщини. І лише після того, як вона по приїзду до будинку матері приблизно в 2012 році дізналася, що сестра продала спадковий будинок , вона зрозуміла, що сестра [PERSON] одноособово прийняла спадщину і розпорядилася будинком, не віддавши їй вартість її частки у спадковому майні. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, оскільки з матір'ю проживала дише одна сестра [PERSON] і саме вона надавала матері допомогу, лікування, навіть поховала мати самостійно. Тому і заповіт матері лише на одну доньку є цілком справедливим. Зазначила, що позивачка була і на похованні матері, і потім на поминальних обідах, неодноразово приїзжала у гості до батьківської хати, знала і про заповіт. На теперішній час спадкове майно продане, про що також достовірно знала позивачка. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачка неодноразово після смерті матері приїзжала до Миколаєва, до того ж на день смерті матері мала лише третю групу інвалідності , а інвалідність другої групи оформила лише декілька років потому. Вона дійсно отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом і продала будинок матері ще в 2012 році, про що було одразу відомо позивачці. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , яка є рідною матір'ю позивачки та відповідачів. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до даних спадкової справи № 725\\07 , заведеної 27 серпня 2007 року після смерті [PERSON] , Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті останньої 06 грудня 2007 року видано її доньці [PERSON] на грошовий внесок у Ват " державний ощадний банк України" у сумі 1209 грн. 20 коп. Також у матеріалах спадкової справи міститься заповіт, складений [PERSON] 30 квітня 2002 року на імя [PERSON] на житловий будинок з усіма прилеглими господарськими спорудами по [ADDRESS]. За вказаною адресою на час смерті спадкодавиці з нею була зареєстрована [PERSON] Як вбачається з матеріалів зазначеної спадкової справи, з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса подавала лише відповідачка [PERSON] , зазначивши про наявність заповіту та про відсутність інших спадкоємців, передбачених ст. 1241 ЦК України. Також з матеріалів спадкової справи вбачається , що вперше позивачка подавала свої документи до нотаріальної контори в лютому 2012 року. Тоді ж позивачці була надана відповідь, кому належить житловий будинок по [ADDRESS]. Лише в 16 червня 2016 року позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері і отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2006 - 2016 років позивачка щорічно проходила лікування в Веселинівській ЦРБ , з 2006 року є інвалідом третьої групи, з 2013 року - їй надана друга група інвалідності за загальним захворюванням. Рекомендовано пересуватися за допомогою трості . Має низку кардіологічних та неврологічних хвороб. Проте надані медичні документи не містять даних про непреривність лікування та неможливість позивачки здійснювати самостійні дії щодо подання в нотаріальну контору певних заяв в періоди, коли вона не перебувала на стаціонарному лікуванні. Крім того, її неможливість здійснювати такі дії спростовується, насамперед, її поясненнями, що вона неодноразово за ці роки приїздила до Миколаєва в гості до сестер і залишалася проживати на цей час в спадковому будинку. Визнала позивачка і те, що достовірно знала про продаж будинку ще 08 березня 2013 року, проте до суду з вказаним позовом звернулася лише в липні 2016 року. Як вбачається з Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок по [ADDRESS] відчужений за договором купівлі-продажу 06.03.2013 року власником [PERSON], який належав їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 13.03.2011 року, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради. Як вбачається з даних державного реєстру та пояснень відповідачки [PERSON] , остання оформлювала право власності на цей будинок у виконкомі міської ради, оскільки він був самочинно збудований чи реконструйований. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269ЦК). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. У абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснено, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. За змістом вищевикладеного - поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації чи нерозяснення його прав з боку інших спадкоємці, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року (справа № 6-1486цс15). Так, позивачка в обґрунтування причин пропуску на подання заяви про прийняття спадщини посилається на стан здоров'я , отримання інвалідності та перебування нею на лікуванні. Проте, такі причини не можуть бути визнані поважними, оскільки не пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для неї для звернення до нотаріальної контори. Тим більше, як встановлено в судовому засіданні, вона неодноразово приїзжала до м.Миколаєва, була присутня на поминальних обідах після смерті матері, отже протягом останніх дев'яти років були періоди, коли вона мала можливість звернутися до нотаріальної контори. Тим більше, що вона вже зверталася до Першої державної нотаріальної контори у 2012 році. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 1272, 1268-1270 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed