Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що позивач є членом садівничо - дачного товариства «Писарівський» Вінницького району Вінницької області в якому позивачу виділена земельна ділянка [NUMBER] на якій позивачем за власні кошти в 1990 році був збудований будинок та інші будинкові приміщення. Згідно витягу з державного земельного кадастру площа виділеної позивачу земельної ділянки складає 0,0800га та їй присвоєно кадастровий № [NUMBER] В період з жовтня до 18.12.2015 року відповідачами була здійснена вирізка плодово - ягідних дерев, які росли на виділеній позивачу земельній ділянці, а саме: горіх - 1, груша - 2, слива - 1, вишня - 1, шовковиця - 1. Просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 79 232,89грн. майнової шкоди та 6400грн. - вартість операції та 5000грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові, просили позов задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, заперечували щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно довідки громадської організації садівничо - дачне товариство «Писарівський» №229 від 04.11.2015 року [PERSON] є членом садівничо - дачного товариства «Писарівський» Вінницького району Вінницької області с.т. кооператор земельна ділянка [NUMBER] За власні кошти в 1990 році побудував будинок та інші будинкові приміщення (а.с.3). Згідно витягу з державного земельного кадастру площа виділеної [PERSON] земельної ділянки складає 0,0800га та їй присвоєно кадастровий [NUMBER] (а.с.4, 5). Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно - правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача. Таким чином, за зобов'язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно - правової відповідальності можливе за одночасної наявності обов'язкових умов, якими є протиправна поведінка або бездіяльність, наявність дійсної шкоди, причинно - наслідковий зв'язок між діяннями та заподіянням такої шкоди, вина. Так, протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону, наслідком якої є порушення прав та інтересів іншої особи та заподіяння збитків (шкоди). Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням шкоди. При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкода, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Необхідним є доведення, що саме протиправна поведінка є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Наданий позивачем висновок начальника Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області від 30.12.2015 року, суд не бере до уваги як доказ наявності вини відповідачів, оскільки ним не доведено протиправних дій відповідачів. Так, у частині 1 статті 62 Конституції України закріплено принцип презумпції невинуватості: "Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду". Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначену забезпечення доведеності вини. Згідно статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (п. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України). Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України лише вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, належним і допустимим доказом, який би підтверджував вину відповідачів у вчиненні будь-яких протиправних дій, є вирок суду або ж постанова про накладення адміністративного стягнення. Зазначених доказів позивачем не додано до матеріалів справи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови «Про практику розгляду судом цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Крім того, суд не бере до уваги, як належний доказ, акт СДТ «Писарівський» від 16.07.2016 року, яким встановлено, що вирізка дерев відбулась 18.12.2015року, та який складений через вісім місяців після даної події, оскільки ним не аргументовано чим керувалась комісія коли встановлювала вік дерев та дату їх вирізки. Показання свідка [PERSON], суд не бере до уваги, оскільки остання не повідомила суд про факти вирізки дерев та хто вчинив дану вирізку. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів майнової шкоди, оскільки позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що згідно до вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнана у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При цьому, ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки відсутні будь-які обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, то відповідно не підлягають до задоволення й похідні від них вимоги про стягнення моральної шкоди. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, Конституції України,

Outcome: dismissed