Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позов мотивований тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 05.10.2010 р. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак в процесі користування кредитними коштами позичальник не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем є [PERSON] , та відповідно до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~є такими, що прийняв спадщину, оскільки у встановлений законом строк не подав заяву про відмову від спадщини. 08.05.2019 р. АТ КБ «Приватбанк» було отримано відповідь Тростянецької державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». 05.05.2021 р. до спадкоємців позичальника банком було направлено лист - претензію, в якому позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за кредитним договором №б/н від 05.10.2007 р. становить 9931,31 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 06.08.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано від Тростянецької державної нотаріальної контори копію спадкової справи до майна померлої [PERSON] та витребувано від Тростянецької селищної ради відомості про склад сім`ї та щодо зареєстрованих разом з нею осіб, станом на 06.07.2014 р. Ухвалою суду від 19.10.2021 р. позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. Зокрема, позивачу пропонувалося уточнити анкетні дані відповідача у справі та надати суду відповідні підтверджуючі документи, оскільки на виконання вимог ухвали суду від 16.08.2021 р. Тростянецькою селищною радою було надано відомості, що на день смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також, на підтвердження звернення до суду з позовом до відповідача надано копію паспорта на ім`я [PERSON] , особи яка не є відповідачем у справі. Окрім того в ухвалі суду зверталась увага на те, що до позовної заяви долучено виписку по рахунку та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відносно [PERSON] , тоді як заява на видачу кредиту було написано [PERSON] . На виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, 29.10.2021 р. від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшла позовна заява у новій редакції, зі змісту якої встановлено, що банк звертається з позовними вимогами до двох відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Просить стягнути з останніх солідарно, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину заборгованість у розмірі 9931,31 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 01.11.2021 р. відмовлено у прийнятті позовної заяви АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, у новій редакції та призначено судове засідання. В судове засідання представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Окрім того, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без участі представника банку. Також просить позов задовольнити у повному обсязі та зазначає, що у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] \~у судові засідання не з`явився,\~про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації. На адресу суду повернулися судові повістки без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.\~6 Конвенції про\~захист прав людини і\~основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено,\~що [PERSON] звернулась до ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 05.10.2007 р., згідно якої отримала кредит у розмірі 3750 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 20). [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. З наданої 25.08.2021 р. Тростянецькою ДНК копії спадкової справи №184/2017, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Вказана спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора, інформація про спадкоємців померлого відсутня (а.с. 65-80). Згідно розрахунку заборгованості позивача, станом на 06.07.2014 р. заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за кредитним договором №б/н від 05.10.2007 р. становила 9931,31 грн., та складається з наступного: 9457,75 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 473,56 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 7-10). Відповідно до виписки з карткового рахунку вбачається, що [PERSON] користувалася кредитними коштами наданими їй банком (а.с.11-20). 26 грудня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» було направлено до Тростянецької державної нотаріальної контори претензію кредитора. 23.01.2019 р. АТ КБ «Приватбанк» надано відповідь Тростянецькою державної нотаріальною конторою, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. претензія АТ КБ «Приватбанк» зареєстрована та заведено спадкову справу №184/2017 (а.с. 38, 39). 28.04.2021 р. АТ КБ «Приватбанк» направив лист-претензію на ім`я [PERSON] , як спадкоємця за законом, що постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, про повернення ним заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором б/н від 05.10.2007 р. в сумі 9931,31 грн. відповідно до\~ст. 1282 ЦК України\~(а.с. 40-43). Проте спадкоємцем вказані претензії банку залишилися без належного реагування. Померла [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 33). З інформації Тростянецької селищної ради від 25.08.2021 р. №02-17/2374, наданої на виконання ухвали суду від 16.08.2021 р., станом на 06.10.2014 р. за адресою [ADDRESS] , були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 81). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~ \~У статтях\~610, 611, 612 ЦК України\~передбачено правові наслідки порушення зобов`язання. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Як передбачено ч.1\~ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. \~ \~ \~ \~У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті\~1219, стаття\~1282 ЦК України). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга\~статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті\~1268, статті\~1269 ЦК України. Згідно\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга\~статті 1220 ЦК України). \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~\~ Згідно ч.3\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені\~статтею 1219 ЦК України, отже зобов`язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа на підставі заяв спадкоємців не заводилась. Як свідчать матеріали справи, спадкодавець [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою також зареєстровані станом на 06.07.2014 р. [PERSON] та [PERSON] . \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~За змістом\~статті 1281 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1\~ст. 1282 ЦК України). У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, визначеному\~ст. 1282 ЦК України. Разом з тим, за змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як визначено ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Відповідно до ч. 4\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з принципом диспозитивності, визначеним у\~ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Приймаючи до уваги положення наведених норм, суд зазначає, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи. За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення\~ст. 1282 ЦК України\~спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки позичальник [PERSON] померла, то відповідати перед позивачем на підставі ст. ст.\~1281,\~1282 ЦК України\~за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як було зазначено вище, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємця обов`язку сплатити заборгованість, не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця будь-якого спадкового майна, яке б входило до складу спадкової маси після померлої на час відкриття спадщини, його переліку та вартості, що унеможливлює стягнення, оскільки, як уже зазначалось, спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Будь-яких клопотань про витребування доказів щодо наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна, а також щодо вартості такого майна, одержаного відповідачем у спадщину після смерті позичальника, позивач суду не подавав. Крім того, позивач в своїй позовній заяві як на підставу для задоволення позову посилається на те, що відповідач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину і повинен нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. Як зазначалося вище, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак доказів фактичного проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було. На переконання суду, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме [PERSON] є спадкоємцем та прийняв після померлої спадщину. Оскільки, як вбачається з інформації Тростянецької селищної ради, за однією адресою станом на день смерті [PERSON] проживав [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, суд звертає увагу, що ухвалою від 19.10.2021 р. позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] було залишено без руху, а саме позивачу пропонувалося уточнити анкетні дані відповідача у справі. Оскільки до позову долучено копію паспорта на ім`я [PERSON] , а з позовом банк звернувся до [PERSON] . Окрім того, з наданої Тростянецькою селищною інформацією від від 25.08.2021 р. за №02-17/2374 (а.с.81) вбачається, що з [PERSON] був зареєстрований [PERSON] , а не [PERSON] , як це зазначено в позові. Даних обставин представником позивача не спростовано, а також не надано будь-яких доказів, на підставі яких можна ідентифікувати особу відповідача. Ураховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача, як спадкоємця померлої [PERSON] , на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. З огляду на викладене та, беручи до уваги, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати відповідно до положень ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~покладаються на позивача та відповідачем не відшкодовуються.

Outcome: dismissed