Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

у серпні 2017 р. представник позивача звернувся із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача відшкодування шкоди у розмірі 7136 грн 26 коп., витрати на проведення експертизи у розмірі 1100 грн 00 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн 00 коп. та судові витрати, посилаючись на ті підстави, що 03.03.2016 о 18 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Щербакова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], який керував автомобілем «Деу» д.н.з. [NUMBER] та [PERSON], який керував автомобілем «Рено» д.н.з. [NUMBER], що на праві власності належить [PERSON], внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів, що призвело до спричинення механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2016 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення. Станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність винної у скоєнні ДТП особи була застрахована в ПАТ «СК Еталон» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 16.12.2015. На вимогу позивача, ПАТ «СК Еталон» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 8531 грн. 70 коп. Вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження, згідно звіту від 16.03.20147, склала 15667 грн. 96 коп. Несплачений розмір збитку, понесений позивачем, складається з різниці вартості відновлювального ремонту в розмірі 7136 грн. 26 коп. та вартості автотоварознавчого дослідження в розмірі 1100 грн. 00 коп. Внаслідок значного пошкодження транспортного засобу, що не підлягав експлуатації за призначенням впродовж тривалого періоду, наявністю душевних страждань, позивачу завдано моральної шкоди. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила (а.с. 29, 36), пояснень щодо предмету позову до суду не надходило. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить автомобіль «Рено» д.н.з. [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13.07.2013 (а.с. 11). 03.06.2016 о 18 год. 20 хв. у м. Києві по вул. Щербакова міст м. Нивки, водій [PERSON], керуючи автомобілем «Деу» д.н.з. [NUMBER], по проспекту Перемоги, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Рено» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до пошкодження обох автомобілів (а.с. 12). Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2016 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, накладено адміністративне стягнення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винної у скоєнні ДТП особи [PERSON] щодо автомобіля «Деу» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПАТ «СК Еталон» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АЕ/6277876 від 16.12.2015. 06.06.2016 позивач повідомила ПАТ «СК Еталон» про настання страхового випадку, надала пошкоджений автомобіль для огляду та рахунок для ремонту на станції технічного обслуговування (а.с. 14-15). 06.07.2016, 07.02.2017 [PERSON] письмово звернулась до ПАТ «СК Еталон» про виплату страхового відшкодування в розмірі. Згідно звіту №35/03/17 від 16.03.2017, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження «Рено» д.н.з. [NUMBER] становить 15667 грн. 96 коп. (а.с. 20). 07.03.2017 позивач на підставі квитанції сплатила 1100 грн.00 коп. за складання звіту про оцінку (а.с. 21). Відповідно до акту виконаних робіт від 28.04.2017, ТОВ «Арма Моторс» здійснило ремонтні роботи щодо автомобіля «Рено» д.н.з [NUMBER] на загальну суму 15955 грн. 84 коп. (а.с. 17). ПАТ «СК Еталон» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 8531 грн. 70 коп. на підставі платіжного доручення №346 від 01.03.2017 (а.с. 19). 04.05.2017 позивач здійснила доплату за ремонт автомобіля на суму 7424 грн. 14 коп. (а.с. 18). Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 №4, постановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Позивач, звернувшись з позовом [PERSON], як винної особи в спричиненні матеріальної шкоди внаслідок пошкодження її автомобіля, посилається на звіт про оцінку вартості збитку нанесеного власнику внаслідок пошкодження автомобіля від 16.03.2017, відповідно до якого вартість збитку складає 15667 грн. 96 коп. Згідно ст. 115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта в галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань . При цьому, як роз'яснив Верховний Суд України в п. 17 своєї постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30.05.1997 №8, у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Судом при дослідженні матеріалів справи, в тому числі звіту про оцінку вартості автомобіля, встановлено відсутність у даному документі порядку розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Оцінювачем звіту зазначено суми, без проведення та застосовування витратного підходу і методу калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості (п. 1.6, 8.1, п. 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів), проте з наданого звіту неможливо встановити яким чином визначено вартість збитку. В даному документі не зазначено, що оцінка проводилась саме на пошкодження автомобіля, спричинених під час ДТП, а не всього автомобіля (тобто в цілому пошкоджень, недоліків автомобіля). Відсутні докази того, що відповідач повідомлявся, викликався для огляду, проведення експертної оцінки пошкодженого майна. Позивачем не надано суду доказів про зафіксовані ушкодження працівниками Патрульної Поліції внаслідок ДТП, яке мало місце 03.06.2016, причинно-наслідкові зв'язки між пошкодженнями у звіті та при ДТП судом не встановлені, а позивачем не доведені. Наданий суду звіт не є документом, якому повинна надаватись правова оцінка. Позивач не довела належними та достовірними доказами розмір завданого збитку, яких вона зазнала внаслідок ДТП та витрати, які позивач мала намір отримати для відновення свого порушеного права. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначає, що внаслідок ДТП, їй завдано моральної шкоди, яка полягає в пошкодженні транспортного засобу, що не підлягав експлуатації за призначенням впродовж тривалого періоду, наявністю душевних страждань, розмір моральної шкоди оцінює в сумі 5000 грн. 00 коп. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. В силу ст. 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди, остання не підтвердила та не надала належні та допустимі докази заподіяння їй такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні і даної частини вимог. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed