Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до акціонерного товариства «Харківгаз» про захист прав споживача, визнання неправомірними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в якому просить: - визнати протиправними дії акціонерного товариства «Харківгаз» по припиненню (відключенню) 10 вересня 2019 року газопостачання до належного йому житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] ; - визнати протиправною бездіяльність акціонерного товариства «Харківгаз» щодо відновлення газопостачання до житлового будинку позивача; - зобов`язати акціонерне товариство «Харківгаз» вчинити певні дії - підключити до газопостачання житловий будинок; - стягнути з АТ «Харківгаз» на користь позивача матеріальну шкоду, що виникла в результаті неправомірного припинення газопостачання у розмірі 15 250 грн 00 к.; - стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок протиправного припинення газопостачання та протиправної відмови від підключення до газопостачання у розмірі 100 000 грн 00 к. та судові витрати покласти на відповідача. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він є споживачем природного газу на підставі договору від 06 січня 2006 року укладеного між ним та ВАТ «Харківгаз». Газ постачався до житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На даний час вказаний договір є діючий. 10 вересня 2019 року за вищевказаною адресою представниками відповідача - майстром [PERSON] , слюсарями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без попереднього належного письмового повідомлення та без його присутності увійшли на територію його домоволодіння, де скрутили кран на газопроводі і замість нього встановили інвентарну заглушку, припинивши у такий спосіб газопостачання у житловий будинок про що склали акт. В акті зазначено, що причиною припинення газового постачання є проведення планово - профілактичного обслуговування та/або капітального ремонту систем газопостачання. Вид відключення - встановлення заглушки на ввідному газопроводі та встановлено пломбу № R27496643. 15 листопада 2019 року позивач звернувся з претензією до відповідача в якій вимагав поновити газопостачання до його житлового будинку, однак листом від 03 грудня 2019 року відповідач відмовив поновити газопостачання та виконати взяті на себе обов`язки щодо безперервного надання послуг з газопостачання. Відмова вмотивована тим, що газопостачання припинялось до його житлового будинку у зв`язку з проведенням працівниками Чугуївського відділення АТ «Харківгаз» запланованих ремонтних робіт. Газопостачання до житлового будинку позивача не було відновлено через незабезпечення власником технічного обслуговування газових приладів та газопроводу - вводу, що перебувають в експлуатації. Для вирішення питання про відновлення газопостачання домоволодіння йому необхідно забезпечити проведення технічного обслуговування газопроводу - вводу та газового обладнання, що перебуває в експлуатації після чого звернутись до центру обслуговування клієнтів АТ «Харківгаз» із письмовою заявою про підключення до газової мережі. Відповідач, виконавши заплановані ремонті роботи, відмовляється поновити газопостачання до приватного будинку позивача, а отже відповідач, відмовляючись від виконання своїх обов`язків за договором, порушує права позивача як споживача, чим завдає йому та його сім`ї шкоду здоров`ю. Щодо обґрунтування стягнення з відповідача матеріальної шкоди, що виникла в результаті неправомірного припинення газопостачання у розмірі 15 250 грн 00 к. та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн 00 к. позивач вказує, що протиправні дії відповідача призвели до необхідності застосування ним додаткових зусиль для пристосування та організації побуту у осінньо-зимовий період, тобто здійснити придбання електричних побутових приладів для приготування їжі, а саме: 17 вересня 209 року придбання електричної плити, вартістю 7 450 грн 00к. та 18 листопада 2019 року електричної духовки, вартістю 7 800 грн 00 к. без придбання яких він не мав змоги готувати їжу. Також [PERSON] посилається на порушення усталеного повсякденного порядку, тривалість невиконання відповідачем його законної претензії, що призвело до необхідності відстоювати правоту в суді, душевних страждань через неможливість належним чином користуватись природним газом для приготування їжі, опалення житлового будинку. За викладених обставин просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Не погоджуючись із позовною заявою представником АТ «Харківгаз» Мусєвіч Т.В., яка діє на підставі довіреності від 27 грудня 2019 року № Др-353-1219, подала відзив на позовну заяву в якій просить відмовити позивачу в задоволені позовних вимог у повному обсязі з таких підстав. Між АТ «Харківгаз» та [PERSON] було укладено типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання № 4864 від 11 липня 2012 року за адресою: [ADDRESS] . 09 вересня 2019 року в зв`язку з проведенням працівниками Чугуївського відділення АТ «Харківгаз» запланованих ремонтних робіт та проведенням контрольного опресування розподільчого газопроводу низького тиску в м. Вовчанськ, ШРП № 14 було припинено газопостачання по дільниці № 2, про що мешканці будинку приєднаних до відповідного газопроводу були повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства. 10 вересня 2019 року за адресою споживача було проведено відключення об`єкту споживача про що було складено акт про відключення від 10 вересня 2019 року. Причина відключення газопостачання: проведення планово-профілактичного обслуговування та/або капітального ремонту систем газопостачання. Відключення проведено шляхом від`єднання газопроводу з встановленням інвентарної заглушки на ввідному газопроводі. Згідно з проектною документацією та акту інвентаризації домоволодіння споживача № 7098 від 10.07.2019 р (а.с.57), за даною адресою вбачається заміна газового обладнання без оформлення документів, передбачених Кодексом ГРС. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди вказують на те, що позивачем не надано жодного належного доказу. АТ «Харківгаз» не мало на меті завдати позивачу будь-яких незручностей чи порушити його звичайний спосіб життя, а лише бажало провести договірні взаємовідносини з позивачем згідно з діючим законодавством, які б відповідали Правилам безпеки системи газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від № 285 від 15.05.2015 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 08.06.2015 року за 674/27119. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (т.1 а.с.147-148). 29 грудня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (т.1 а.с.123-125). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та відсутності його представника, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог (а.с.153). Представник відповідача Мусєвіч Т.В., яка діє на підставі довіреності від 28 грудня 2020 року (а.с.156), надала заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги не визнає повністю (а.с.155). Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 1 ст.4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав. Так, судом встановлено, та не заперечується сторонами в справі, що позивач [PERSON] є користувачем послуг по газопостачанню за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договорами про надання послуг з газопостачання від 06 січня 2006 року та типовим договором № 4864 про надання населенню послуг з газопостачання від 11 липня 2012 року (а.с.15,36,118-122). Також сторонами не заперечується, що 09 вересня 2019 року у зв`язку з проведенням працівниками Чугуївського відділення АТ «Харківгаз» запланованих ремонтних робіт та проведенням контрольного опресування розподільчого газопроводу низького тиску в м. Вовчанськ, ШРП № 14 було припинено газопостачання по дільниці № 2, про що мешканці будинку приєднаних до відповідного газопроводу були повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства. 10 вересня 2019 року представниками АТ «Харківгаз» проведено відключення об`єкту споживача. Як вбачається з акту № 650 про припинення газопостачання на об`єкт (газові прилади) споживача, припинення газового постачання є проведення планово - профілактичного обслуговування та/або капітального ремонту систем газопостачання. Вид відключення - встановлення заглушки на ввідному газопроводі та встановлено пломбу № R27496643 (а.с.123-124). Судом також встановлено, що 10 липня 2019 року представником Вовчанської дільниці Чугуївського відділення АТ «Харківгаз» у присутності власника [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проведено інвентаризацію домоволодіння та встановлено, що [PERSON] для опалення будинку використовується котел опалювальний марки «Данко 24» (а.с.132-135). Як вбачається із наданих суду письмових доказів, а саме: виконавчої технічної документації на внутрішньобудинковий газопровід в [ADDRESS], від 10 серпня 1993 року, не передбачено проектування та встановлення газового котла марки «Данко 24» (а.с.125-131). Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із споживачами природного газу, а також умови забезпечення надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості; комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природною газу; доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу); механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу визначено Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 №1379/27824 (далі Кодекс ГРМ), Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 р., Правилами безпеки системи газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від № 285 від 15.05.2015 року. Відповідно до глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) відсутність споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи ті за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; 5) розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або: ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання - передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) відмова представникам Оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проектній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання; 12) в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до Правил безпеки системи газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від № 285 від 15.05.2015 року зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 08.06.2015 року за 674/27119 (далі - ПБГС) правила поширюються на всіх суб`єктів господарювання незалежно від форм власності організаційно-правової форми, діяльність яких пов`язана з будівництвом, ремонтом розширенням, реконструкцією, технічним переоснащенням (далі - будівництво), експлуатацією систем газопостачання (далі - експлуатація), а також роздрібною торгівлею зрідженим вуглеводним газом у балонах. Відповідно до п.3.2 розділу III ПБСГ власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) повинен забезпечити утримання систем газопостачання відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до п.3.3 розділу III ПБСГ власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) відповідає за технічний стан і безпечне користування газопроводами, газовими приладами, димовими та вентиляційними каналами. Згідно з п.5.5 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року №285 (далі Правил), заміна газового обладнання виконується за заявою власника (орендаря (наймача)) до газорозподільного підприємства суб`єктом господарювання, який має дозвіл на виконання зазначених робіт, виданий центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Заміна обладнання оформлюється ескізом у разі заміни газового обладнання без зміни функціонального призначення, потужності та системи димовідведення. В інших випадках з оформленням виконавчо-технічної документації. Відключення газу перед заміною газового обладнання здійснюється газорозподільним підприємством за заявою власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача)). Пуск газу після заміни газового обладнання проводиться газорозподільним підприємством за зверненням власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача)) після проведення інструктажу із безпечної його експлуатації. Документи щодо заміни газового обладнання передаються до архіву газорозподільного підприємства. Відповідно до положень п.5.7 розділу V Правил, підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових громадських будинків із встановленням заглушки за умови, зокрема, самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання. У споживача послуг із розподілу природного газу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] згідно виконавчо - технічної документації встановлено котел «Мотор Січ», обладнаний газовою автоматикою (а.с.125-131), проте, під час огляду газового обладнання за вищевказаною адресою працівниками Вовчанської дільниці Чугуївського відділення АТ «Харківгаз»» було виявлено самовільно встановлений газовий котел «Данко 24» (а.с.132-135), який не відповідає виконавчо-технічній документації та підтверджується копією відповідного плану газифікації. Доказів того, що позивач звертався до відповідача з заявою про заміну газового обладнання, і відповідно до заяви оформлялася виконавчо-технічна документація, як це вимагають Правила безпеки систем газопостачання, суду не надано. На підставі п.п.12 пункту 1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ, пункту 5.7 розділу V Правил безпеки системи газопостачання AT «Харківгаз» було відключено від газової мережі самовільно установлений газовий котел «Данко 24» споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.6 розділу 7 глави VI Кодексу ГРМ відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу). Таким чином, при відключенні від системи газопостачання газового обладнання споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] AT «Харківгаз» діяло у порядку та у відповідності до вимог чинного законодавства. Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення з АТ «ХАРКІВГАЗ» матеріальної шкоди, що виникла в результаті неправомірного припинення газопостачання у розмірі 15 250 грн 00 к. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн 00 к., то суд в цій частині позову також відмовляє в його задоволенні. Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст.80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до вимог ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода у відповідності до ст.23 ЦК України, полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів. Згідно зі ст.1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї стати. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини. Презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано шкоди. Такий висновок підтверджується використанням словосполучення «особа, яка завдала шкоди». Тому тільки за умови встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Фактичною підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Крім того, позивачем не наведені обставини, якими обґрунтовується спричинення діями чи бездіяльністю певних посадових осіб відповідача моральної шкоди, проявів душевних страждань позивача чи іншого порушення його особистих прав. До того ж позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завданої йому моральної шкоди та визначення її розміру. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, дії відповідача відповідають нормам чинного законодавства, є законними, а тому у суду не має підстав для визнання дій відповідача незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, а відтак не порушують прав позивача, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача і в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди і в задоволенні позову в цілому. Судові витрати у справі відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed