Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвалами Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня та 21 серпня 2020 року встановлена бездіяльність Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення та нездійсненні розгляду клопотання у встановлений законом строк відповідно. Вказаною бездіяльністю позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у хвилюванні та переживаннях, що негативно відобразились на її психоемоційному стані, вона втрачає віру в законність, через не проведення слідчих дій та неповернення викраденого у неї майна залишилась без роботи та засобів для існування, порушення її прав змусило витрачати час для поновлення права у судовому порядку, звертатися кілька разів за правовою допомогою, докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на викладене та на підставі ст.ст. 32, 56 Конституції України; ст.ст. 16, 23, 1176 ЦК України, ст.19 ЗУ "Про Національну поліцію" позивачка просить стягнути з Державного казначейства України на її користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 2 000 000 грн за рахунок Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку. В поданому відзиві на позов представник відповідача Сумського відділу поліції просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки, посилаючись на надмірну тривалість досудового розслідування, нею на підтвердження своїх вимог не вказано номеру кримінального провадження, відомості щодо визнання її потерпілою. Посилання позивачки на порушення її прав через відмову розглянути заяву про кримінальний злочин та ігнорування клопотання про забезпечення доказів є необ`єктивними та упередженими з огляду на положення КПК України, якими визначені права останньої на оскарження дій органів досудового розслідування. Позивачкою не зазначено, в чому полягає понесена нею моральна шкода, визначений розмір шкоди необґрунтований та неспівмірний. Крім того, за заявою позивачки внесені відомості до ЄДРД і вона, як потерпіла, має ряд прав та обов`язків, визначених КПК України. В поданому відзиві на позов представник відповідача Державної казначейської служби України просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки позивачкою не надано доказів неправомірності дій працівників Сумського ВП, за змістом позовної заяви неможливо встановити обставини, за яких, на думку позивачки, їй було заподіяно моральну шкоду, не наведено розрахунків розміру такої шкоди. Зазначає про неможливість стягнення коштів на відшкодування шкоди безпосередньо з органу казначейства, оскільки такі кошти підлягають стягненню з Державного бюджету України. У відповіді на вказаний відзив (додаток до позовної заяви №2) позивачка вказує, що доказами заподіяної їй моральної шкоди внаслідок допущеної бездіяльності Сумського ВП є ухвали суду, які набрали законної сили. Методології розрахунку розміру заподіяної моральної шкоди українське законодавство не містить, згідно практики ЄСПЛ моральна шкода визнана презумпцією в разі порушення прав, розмір якої має визначити суд з врахуванням встановлених обставин справи, характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач внаслідок порушення його прав. В поясненні щодо позовної заяви представник третьої особи - Сумської обласної прокуратури просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] за відсутності підстав для стягнення на її користь моральної шкоди через не доведеність позивачкою протиправності дій або бездіяльності Сумського ВП ГУНП в Сумській області чи Сумської обласної прокуратури, їх посадових осіб, а також наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями (бездіяльністю). А зобов`язання ухвалами Ковпаківського районного суду м. Суми внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] про кримінальне правопорушення та розглянути клопотання останньої, надати відповідь в порядку ст.220 КПК України, не свідчить про завдання позивачці шкоди та про наявність підстав для її відшкодування. Ухвалою від 05 жовтня 2020 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою від 04 листопада 2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Сумську обласну прокуратуру; підготовче судове засідання відкладено на 09:00 год. 30 листопада 2020 року. Ухвалою від 30 листопада 2020 року було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 13:30 год. 04 січня 2021 року. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву, за змістом якої просила провести судовий розгляд у її відсутність. Представники відповідача Сумського ВП ГУНП в Сумській області та третьої особи Сумської обласної прокуратури в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували з мотивів, наведених у відзиві на позов та поясненні щодо позовної заяви, та просили відмовити в їх задоволені. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок. Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у ній докази, суд дійшов такого висновку. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2020 року у справі №592/3711/20 зобов`язано слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області, визначеного керівником слідчого підрозділу вказаного ОВС, внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 05 березня 2020 року про можливо вчинене кримінальне правопорушення (а.с.92). Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 серпня 2020 року у справі №592/9498/20 скаргу [PERSON] на бездіяльність СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області щодо нездійснення розгляду клопотання у встановлений законом строк задоволено частково, зобов`язано слідчого Сумського ВП ГУНП в Сумській області у кримінальному провадженні №12020200440001058 розглянути клопотання [PERSON] від 04 серпня 2020 року, надавши обґрунтовану відповідь в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 220 КПК України, в задоволенні інших вимог відмовлено за необґрунтованістю (а.с.90-91). Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] обґрунтувала його тим, що бездіяльністю Сумського ВП ГУНП в Сумській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за її заявою та не здійснення розгляду її клопотання у встановлений законом строк та забезпечення надання обґрунтованої відповіді в порядку, передбаченого ст.220 КПКК України, їй було завдано моральну шкоду. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ст. 23 цього Кодексу, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 9 від 24.10.2003). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт ( п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України). Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За змістом частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою в повному обсязі у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ч.2 ст.1167, ст.ст.1173,1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Реалізація механізму оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей до ЄДРД та не здійснення розгляду клопотання не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки задоволення вимог скарг позивачки на бездіяльність та зобов`язання уповноважених осіб відділу поліції виконати вимоги ст.ст. 214, 220 КПК України, є достатньою сатисфакцією. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 30 листопада 2020 року у справі № 336/3055/18, яку відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України має враховувати суд при застосуванні норм права до спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачка [PERSON] доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй моральної шкоди в розумінні частини другою статті 23 ЦК України суду не надала. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження глибини та тривалості душевних страждань, про які зазначає позивачка; наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач. Оскарження [PERSON] бездіяльності посадових осіб ВП ГУНП в Сумській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі її заяви про кримінальне правопорушення від 05 березня 2020 року та нездійснення розгляду клопотання від 04 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №12020200440001058 свідчить про реалізацію заявницею свого права на оспорювання процесуальної діяльності посадових осіб органу досудового розслідування і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України. Зобов`язання ухвалою слідчого судді посадових осіб органу досудового розслідування усунути допущене процесуальне порушення та внести відповідні відомості до ЄРДР та надати обґрунтовану відповідь на клопотання в порядку, передбаченому ч.2 ст.220 КПК України, не свідчить про протиправність дій посадових осіб по відношенню до заявниці та завдання їй моральної шкоди, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Факт винесення слідчими суддями процесуальних ухвал від 20 березня та 21 серпня 2020 року, якими за результатами розгляду скарг [PERSON] посадових осіб органу досудового розслідування зобов`язано усунути процесуальне порушення та внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та розглянути клопотання про надання матеріалів кримінального провадження №12020200440001058 для ознайомлення, не тягне наслідків цивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що бездіяльність відповідача заподіяла позивачці моральну шкоду. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачкою ухвали слідчих суддів, не є самостійною підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності. Посилання позивачки на правові висновки Верховного Суду, висловлені в постанові від 10 квітня 2019 року в справі №464/3789/17, не заслуговують на увагу суду, оскільки обставини у вказаній справі та обставини у зазначеній справі не є тотожними. За таких обставин, оскільки позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження заподіяння їй моральних страждань, а також достатніх доказів протиправності дій (бездіяльності) посадових осіб Сумського ВП ГУНП в Сумській області та, що саме їх дії призвели до моральних страждань, про які зазначає позивачка, в задоволенні позову [PERSON] належить відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Судові витрати віднести на рахунок держави, зважаючи на те, що позивачка при зверненні до суду із зазначеним позовом звільнена від сплати судового збору у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір», та з урахуванням відмови в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed