Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що йому на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, яка була попереднім власником квартири. Відповідач за зазначеною адресою не проживає, проте не виконує свій обов'язок знятися з реєстрації, обумовлений договором купівлі-продажу квартири. У звязку з тим, що відповідач зареєстрований у будинку, позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 21 травня 2015 року /а.с.6-8/. Крім позивача у будинку за вказаною адресою також зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], яка була попереднім власником квартири. У відповідності до п.4 договору купівлі-продажу квартири від 21 травня 2015 року, відповідач зобов'язалася протягом семи днів з моменту нотаріального посвідчення договору, знятися з реєстрації місця проживання. Як вбачається з акту, складеного 03 серпня 2015 року паспортистами КП "ПЖС" за участю сусідів, [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з травня 2015 року /а.с.10/. Зазначене свідчить про те, що відповідач вибула на інше постійне місце проживання з квартири, належної позивачу. Правилами ч.2 ст.167 ЖК України встановлено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. В звязку з тим, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, позивач не має можливості реалізувати своє право на розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача користь позивача.

Outcome: approved