Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

До суду звернувся позивач з вищевказаним позовом, який уточнив в ході судового засідання та яким просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з єдиного Казначейського рахунку Державного бюджету України у безспірному порядку 210тис.грн. матеріальних збитків та 100тис.грн. моральної шкоди, стверджуючи, що він є постраждалим від незаконних дій (бездіяльності) посадових осіб Болградського РВ ГУМВС України в Одеській області та прокуратури Болградського району Одеської області. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на Постанову слідчого прокуратури Болградського району Одеської області Станєва А.І. від 29.05.2013р. про закриття кримінального провадження №42012170270000001, внесеного до ЄРДР 29.11.2012р. за ознаками злочину, передбаченого ст.364ч.1 КК України та ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 13.12.2014р., стверджуючи, що вказаним рішенням суду встановлений факт неправомірних дій посадових осіб: слідчого СВ Болградського РВ ГУМВС України, прокурора Болградського району, прокурорів прокуратури Болградського району, в результаті дій (бездіяльності) яких, на думку позивача, протиправно та навмисно затягуються строки розслідування у кримінальному провадженні щодо викрадення в нього, позивача, 120 тон борошна, тому він не може у суді довести своє право на відшкодування шкоди, завданої йому викраденням вказаного борошна, з-за чого несе матеріальні збитки у виді індексації вартості борошна, а також цим йому спричинена моральна шкода, оскільки він страждає з-за несправедливості та неможливості захистити свої інтереси та права у судовому порядку, тобто, не закінченням розслідування у кримінальному провадженні порушене його право на звернення до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача - прокуратури Болградського району - позов не визнав, пояснивши суду, що відповідачем майнової та моральної шкоди позивачу не завдано, оскільки розслідування у кримінальному провадженні має певні труднощі і ще триває, і, крім того, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що позивач був власником певної партії борошна (120тон), яка вибула з законного володіння позивача в результаті неправомірних дій правоохоронних органів, тобто, позивачем не представлено жодного доказу на підтвердження доводів його позову. Відповідачі - Державна казначейська служба України та Болградського РВ ГУ УМВС України в Одеській області не надали суду письмових пояснень щодо предмету позову, та, будучи сповіщеними судом належним чином, не представили суду своїх представників для участі у судовому засіданні, не пояснивши причин відсутності у судовому засіданні та не надавши суду заяв про слухання справи за відсутністю їхніх представників. Суд, вислухавши у судовому засіданні сторони, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.61 цього ж Кодексу, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з вимог позову позивач просить стягнути матеріальну шкоду, що є відповідно до ст.16 ЦК України одним із видів способу захисту його цивільних прав та інтересів. У відповідності до частин першої ст.1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим не майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Однак з обставин, на які посилається позивач, вбачається, що кримінальне провадження за заявою [PERSON] від 29.11.2012року - не закінчене і ще триває, матеріали провадження не містять певних висновків щодо спричинення позивачу [PERSON] збитків злочинними діями, оскільки з мотивувальної частини постанови слідчого Болградської прокуратури від 29.05.2013р. вбачається, що [PERSON] в період з 1997 до 2002 рік займався підприємницькою діяльністю, отримував прибуток, проте документів, що підтверджують кількість і місце придбання вказаного [PERSON] 120т. борошна, слідством не встановлено. В даному судовому засіданні встановлено, що оскільки події, щодо яких проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №42012170270000001 від 29.11.2012р. за ст.364ч.1 КК України, - відбувалися у 2002 році, в органів досудового розслідування виникали деякі труднощі щодо встановлення істини, кримінальне провадження закривалося постановою слідчого з-за відсутності доказів винних осіб і не встановлення цих осіб, проте рішенням суду від 13.01.2014р. постанова слідчого скасована; на даний час у кримінальному провадженні постановлена ухвала про примусовий привід свідка на прізвище «Фролов», проте з вказаних позивачем постанови слідчого та ухвали суду не вбачається висновку у резолютивній частині, що встановлено факт спричинення позивачу майнових збитків внаслідок дій (бездіяльності) будь-яких посадових осіб правоохоронних органів або органів влади, а тому твердження позивача про спричинення йому моральної шкоди нічим не підтверджуються і не можуть бути стягнуті за позовною заявою позивача. З урахуванням досліджених доказів, та встановлених обставин суд дійшов висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на загальних положеннях про відшкодування шкоди. Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як зазначено в п.2 Постанові ПВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до положень ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок порушення її прав яка полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до положень п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05. 2001 року № 5 "Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 59, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05. 2001 року № 5 Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не довів, що діями відповідачів, йому завдано матеріальні збитки, а також не доведено протиправність дій (бездіяльності) відповідачів та наявність моральної шкоди від таких дій, тобто, суд не може не погодитися з прокурором, який у судовому засіданні звернув увагу суду на відсутність в матеріалах даної цивільної справи доказів на підтвердження доводів позивача. Таким чином, з урахуванням положення статті 214 ЦПК України, яке передбачає, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, а також положення ч. 1ст. 60 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог, що йому була заподіяна шкода протиправними діями відповідачів. За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого позову і вважає його таким, що задоволенню не підлягає. Інші документи, які містяться в матеріалах справи, суд до уваги не приймає, оскільки вони не містять інформації, що стосуються предмету позову і не спростовують висновків суду.

Outcome: dismissed