Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Варода Павло Борисович звернувся із позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] та просить визнати спільною сумісною власністю подружжя набуту під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] Ѕ частку будівлі диспетчерської, що знаходиться по [ADDRESS] , на підставі ухвали Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29.10.2012 року у справі №1904/2515/2012. Відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву [PERSON] про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не подано. 10.04.2019 року від представника [PERSON] адвоката Бітківського Володимира Михайловича надійшли пояснення щодо позову, в обгрунтування яких [PERSON] посилається на безпідставність позовних вимог [PERSON] про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також ним подано заяву про застосування строків позовної давності. (а.с.26-29). Представник позивача [PERSON] адвокат Варода П.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, представник відповідача [PERSON] адвокат Синюк А.С. позову не визнав. Представник третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] адвокат Бітківський В.М. вважав позов безпідставним, оскільки позивачем вибрано невірний спосіб захисту права. Вважає, що звернення із позовом про визнання спільної сумісної власності подружжя можливе при поділі майна подружжя, яке відбувається при розірванні шлюбу, а звертаючись із даним позовом, сторона позивача фактично хоче переглянути рішення Апеляційного суду Тернопільської області. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, їх представників, дослідивши докази, подані ними докази, а також письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно пунктами 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (v0011700-07) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69- 72 СК України та статтею 372 ЦК України. Судом встановлено, що 11 лютого 1995 року Самолусківською сільською радою Тернопільської області було зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 11 лютого 1995 року.(а.с.8). Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 26.11.2012 року, станом на 26.11.2012 року [PERSON] належала на праві приватної власності Ѕ частина будівлі диспечерської за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9). Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2013 року у справі № 596/911/13-ц затверджено мирову угоду, між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладену на таких умовах: «Відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнають суму боргу в розмірі 90 000 гривень і в рахунок повернення коштів згідно договору позики передають у власність позивачу [PERSON] 1/3 частину земельної ділянки площею 0,3739 га, яка Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії ЕАА №094554 , виданого 03.04.2013 року реєстраційною службою Гусятинського районного управління юстиції в Тернопільській області та 1/3 частину будівель диспетчерської на цій земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , які згідно Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого Гусятинським РК БТІ 26.11.2012 року належні [PERSON] та [PERSON] в рівних долях по 1/2 частині. Позивач [PERSON] приймає у власність 1/3 частину земельної ділянки площею 0,3739 га, яка Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії ЕАА №094554 , виданого 03.04.2013 року реєстраційною службою Гусятинського районного управління юстиції в Тернопільській області та 1/3 частину будівель диспетчерської на цій земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , які згідно Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого Гусятинським РК БТІ 26.11.2012 року належні [PERSON] та [PERSON] в рівних долях по 1/2 частині та відмовляється від стягнення коштів з відповідачів в сумі 90 000 гривень. Визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,3739 га та 1/3 частини будівель диспетчерської на цій земельній ділянці за адресою [ADDRESS] . Власниками земельної ділянки в розмірі 0,3739 га та будівель диспетчерської на цій земельній ділянці за адресою [ADDRESS] в рівних долях по 1/3 частині є: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, закрито». (а.с.10-11). Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 04 вересня 2018 року, за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] , ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2013 року про затвердження мирової угоди залишено без змін. (а.с.12-14). Відповідно до положень норм ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, звернення [PERSON] до суду із зазначеним позовом відбулося після залишення апеляційним судом Тернопільської області 04 вересня 2018 року без змін ухвали суду у справі у справі № 596/911/13-ц. Як встановлено на підставі ухвали суду, яка набрала законної сили, проведено розподіл часток та власниками будівлі диспетчерської за адресою [ADDRESS] в рівних долях по 1/3 частині є: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Таким чином, на момент розгляду справи, відповідач [PERSON] не володіє Ѕ частиною будівлі диспетчерської за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Синюк А.С. позову про визнання обєктом права спільної сумісної власності подружжя не визнав, проте визнав обставини придбання зазначеної будівлі диспетчерської (1/2 частини) за адресою [ADDRESS] під час шлюбу його довірителя [PERSON] та його дружини [PERSON] за спільні кошти подружжя. Таким чином, між подружжям - сторонами в справі відсутній спір про право. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для можливого перегляду рішення суду та позбавлення нового власника права власності на це майно. Суд приходить до висновку, що сторони в справі, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно третьої особи, оскільки визнання спірного майна об`єктом спільної сумісної власності порушує майнові інтереси третьої особи і направлені на порушення його права власності на це майно. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року). Враховуючи, що позивач [PERSON] не посилається на порушення, невизнання чи оспорювання її прав у спірних правовідносинах, а сторона відповідача [PERSON] фактично визнала заявлені до нього вимоги і учасники справи не бажали доводити обставини, які необхідно встановити при вирішенні спору про об`єкт спільної сумісної власності подружжя, тому відсутні підстави для захисту прав позивача в зазначений спосіб при відсутності між подружжям спору з цього приводу, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Аналогічний по суті висновок зроблено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17, від 06 березня 2019 року у справі справа № 317/3272/16-ц. Судові витрати по справі у сумі 768 грн. 40 коп. відшкодовуються за рахунок позивача, відповідно до статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed