Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, просить визнати свого брата [PERSON] (після зміни прізвища - [PERSON]) таким, що втратив право користування однокімнатною квартирою [ADDRESS] а також зобов'язати Оболонський районний відділ ДМС України в м. Києві зняти його з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі ордеру № [NUMBER] від 26 лютого 1981 року вона зареєстрована у вказаній квартирі, а після смерті батька з [INFO] року є її наймачем. Крім позивача у квартирі зареєстровані також її брат - [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], зять - [PERSON], [INFO], тобто разом 5 осіб. Відповідач [PERSON] втратив користування квартирою, оскільки понад три роки, починаючи з 2014 року, за місцем реєстрації не проживає, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні квартири не бере, його особистих речей та спального місця в квартирі немає. Перешкод [PERSON] у користуванні квартирою ані вона, ні її родичі ніколи не чинили, оскільки він добровільно визначив собі інше місце проживання та не звертався до обслуговуючої організації із заявою щодо тимчасової відсутності за місцем реєстрації. Відзивів на позов [PERSON] до суду не подавав. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позов підтримав. Додатково пояснив, що відповідач дійсно втратив право користування жилим приміщенням квартири, оскільки в середині 2014 року добровільно виїхав із квартири і не користується нею до цих пір. Факт відсутності відповідача у квартирі тривалий час можуть підтвердити дочки та зять позивача, а також сусіди. Крім того, позивачем надано листи дільничого про те, що відповідач не проживав у квартирі. Відповідач також не несе жодних витрат на оплату житлово-комунальних послуг, які сплачує позивач. [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснила, що на теперішній час квартира є державною власністю і її отримали батьки на сімю в складі 4 осіб. За життя батьків питання приватизації квартири вирішити не вдалось через накопичення великої суми боргу за житлово-комунальні послуги, оскільки батьки вели антисоціальний спосіб життя, зловживали алкоголем. Відповідач у 2014 році виїхав з квартири і з того часу проживає у своєї теперішньої дружини. Ще за життя матері вона пропонувала відповідачу проживати в квартирі, але він від цього відмовлявся, оскільки за таких обставин треба було постійно доглядати за матір'ю. Декілька разів позивач пропонувала відповідачу разом зробити ремонт у квартирі та погасити заборгованість за житлово-комунальні послуги, але він від цього відмовлявся та казав, що йому цього не потрібно. Через деякий час позивач уклала договір з ЖЕКом на реструктуризацію заборгованості, почала погашати борг та силами дочки й зятя робити ремонт. На теперішній час у квартирі проживає вагітна дочка та її чоловік. Не зважаючи на зроблений ремонт, замок у дверях ніхто не змінював і ключ від квартири у відповідача завжди був. Єдине, що сусідка нещодавно встановила двері в їх спільному тамбурі і [PERSON] міг потрапити в спірну квартиру, подзвонивши в двері до сусідки. Між сторонами були розмови щодо приватизації квартири, але коли за її кошт було виготовлено новий техпаспорт на квартиру, то брат зажадав собі 1/2 частину квартири, на що вона відповіла відмовою. Тоді він сказав, що дочекається народження своєї дитини, зареєструє дитину в цій квартирі і при приватизації зможе претендувати на більшу частку. Але це несправедливо, бо її дочка [PERSON], яка фактично проживає в квартирі зі своїм чоловіком після зробленого в квартирі ремонту та яка має право на приватизацію, також вагітна і може зареєструвати свою новонароджену дитину в цій квартирі. Позивач завжди сплачувала за житлово-комунальні послуги, і тільки коли відповідач дізнався про її намір звернутись до суду з цим позовом - то сплатив на рахунок ЖЕКу частину боргу. Вважає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, буде справедливим щодо брата. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Додатково пояснив, що спірну однокімнатну квартиру від держави отримав їх батько. В якийсь період у квартирі жило 8 осіб, двоє з яких (батьки) постійно пили й дебоширили. На думку відповідача, він не втратив право користування квартирою та проживав у ній, що підтверджується матеріалами перевірки його проживання в квартирі державною пенітенціарною службою. Крім того, в жовтні 2017 року він погасив частину боргу в розмірі 3 500 грн за житлово-комунальні послуги на рахунок ЖЕКу, а також сплатив 4 000 грн на банківську картку зятю позивача [PERSON] Із часу смерті матері він неодноразово піднімав питання приватизації і поділу квартири та пропонував позивачу різні варіанти, серед яких був варіант і з виплатою йому компенсації протягом декількох років у розмірі 7 000 доларів США, але через деякий час відповідач повідомила його, що подасть позов про визнання таким, що втратив право користування квартирою. Весною 2016 року він дійсно переїхав проживати у квартиру до своєї дружини, проте в спірній квартирі залишились його речі (зокрема диван). Крім того, йому чинять перешкоди у користуванні квартирою, оскільки вставивши ключ у дверний замок, він не зміг туди потрапити (що бачив свідок). Позивач також більше 7 років у цій квартирі не проживала і переїхала туди тільки під час розгляду цієї справи, з метою створити видимість проживання. Не вважає справедливим позбавляти його права користування спірною квартирою, а відтак і права на приватизацію, оскільки ця квартира все ж таки є спадщиною після батьків, хоча й належить зараз державі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її дядько не проживає у квартирі приблизно три роки. Вона та її чоловік у квартирі проживають приблизно 2 роки. Проживати у квартирі всім разом можливості немає, оскільки квартира однокімнатна. Третій особі відомо, що дядько з'їхав із квартири ще коли була жива бабуся. На її думку, це сталось тому, що треба було сплачувати за житлово-комунальні послуги та робити в квартирі ремонт. Третя особа з чоловіком в'їхали до квартири ще коли бабуся була жива. Перешкод дядьку у користуванні квартирою ніхто не чинить. Дійсно, сусідка встановила двері в спільному тамбурі, але ключ від самої квартири в нього є, він може подзвонити в двері до сусідки, зайти в тамбур і потрапити до квартири. Не вважає справедливим ділити квартиру лише між матір'ю та дядьком, оскільки приватизація має відбуватись на всіх зареєстрованих осіб. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дядько ближче до 2015 року виїхав з квартири, бо не хотів жити з бабою. Зимою чи весною 2018 року, коли [PERSON] була в квартирі, то закрила двері на ключ зсередини. У той самий день дядько потрапив у тамбур, підійшов до дверей квартири, вставив свій ключ, не зміг його провернути і зараз пов'язує це з тим, що йому чинять перешкоди в користуванні квартирою. Після цього випадку в той же день вона йому зателефонувала, але він сказав, що не має бажання заходити до квартири та почав дорікати за цей судовий позов. Третя особа [PERSON] пояснив, що проживає разом з дружиною в квартирі майже 2 роки і за весь цей час відповідач у квартирі точно не проживав. Своїми силами та з допомогою сестри й матері дружини вони потроху зробили ремонт та почали виплачувати борги за житлово-комунальні послуги. Дійсно був випадок, що відповідач переслав на його картковий рахунок 4 000 грн, але як пояснила теща, це борг відповідача не за житлово-комунальні послуги, а за золотий ланцюжок, який він колись викрав. Третя особа Оболонський районний відділ ДМС України в м. Києві свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши вступне слово позивача, її представника, відповідача та третіх осіб, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Частиною першою ст. 71 ЖК Української РСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Із системного аналізу положень ст. ст.71, 72 ЖК Української РСР можна зробити висновок про те, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність такої особи понад встановлені строки без поважних причин, що узгоджується із роз'ясненнями викладеними у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України". Судом установлено, що 26 лютого 1981 року [PERSON] на сімю з трьох осіб (він, дружина та дочка) видано ордер [NUMBER] на право зайняття квартири [ADDRESS] (а.с. 11). Розпорядженням № 17 Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації від [INFO] року визнано [PERSON] наймачем однокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 12). На теперішній час у квартирі зареєстровані: [PERSON], її брат [PERSON] (з 1 липня 1988 року), дочка [PERSON], зять [PERSON] (з березня 2017 року), дочка [PERSON] Цього факту сторони не заперечували. Відповідно до результатів перевірки проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] за час звільнення його з випробуванням від відбування покарання, призначеного вироком суду (особова справа № 114/2014 Оболонського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Києва, а також справа № 756/4743/17 за поданням органу пробації про звільнення [PERSON] після закінчення іспитового строку), за період із жовтня 2014 року по березень 2017 рік його проживання у квартирі [ADDRESS] перевірялось дільничими інспекторами поліції, а також відбирались пояснення в його матері (яка пояснювала, що син проживає з нею, але відсутній на місці у зв'язку з роботою) та сусідів (за адресою не проживає, почав знімати іншу квартиру та проживає в дівчини) (а.с. 61-94, 131-138). Свідок [PERSON] ([INFO]), яка з 1991 року проживає у [ADDRESS] суду пояснила, що проживає в будинку досить довгий час. Позивач та відповідач - це її сусіди, які певний час проживали в квартирі [ADDRESS] разом із батьками-алкоголіками. Після смерті батька мати сторін проживала у квартирі з бомбами. [PERSON] та [PERSON] у квартирі з тих пір постійно не проживали, але із скаргами на батьків свідок постійно зверталась до [PERSON] [PERSON] востаннє бачила у 2014 чи 2015 році, оскільки його тоді розшукувала міліція з метою перевірки проживання в квартирі. Наскільки свідку відомо з власних спостережень, відповідач постійно в квартирі не проживав, проте впевнено цього сказати не може. [PERSON] також у квартирі постійно не проживала. Приблизно в березні 2018 року у двері до свідка подзвонив [PERSON] і сказав, що його не пускають до квартири. Свідок пояснила, що це вона встановила тамбурні двері і дала [PERSON] ключ від них. Після цього він зайшов, вставив свій ключ у дверний замок квартири [ADDRESS], але ключ не провертався і [PERSON] пішов. Проте через деякий час із квартири [ADDRESS] вийшла дочка позивача, і очевидно, що [PERSON] не зміг відкрити вхідні двері, бо вони були замкнені зсередини. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що житлово-комунальні послуги оплачує тільки вона. Свідок [PERSON] ([INFO]), яка проживає у квартирі [ADDRESS] суду пояснила, що знає позивача та відповідача як сусідів по будинку. Вона живе на іншому поверсі будинку, тому не може бачити всіх обставин проживання сторін у квартирі [ADDRESS]. За спостереженнями свідка, відповідача вона в будинку давно не бачила, проте могло бути й таке, що вона просто не бачила, коли він приходить до квартири. Зараз у квартирі проживає дочка [PERSON] Свідок [PERSON] ([INFO]), який є товаришем відповідача, в судовому засідання пояснив, що [PERSON] спочатку проживав у квартирі з батьками. Проте вони вели не зовсім правильний спосіб життя, тому коли відповідач виріс, то якийсь час проживав на зйомних квартирах, потім повертався до батьків (точних дат не пам'ятає). Зараз у квартирі проживає [PERSON]. У 2015-2016 роках [PERSON] проживав у квартирі разом з матір'ю та її співмешканцем. Коли [PERSON] був умовно засудженим, то його проживання в квартирі постійно перевіряли. Свідок бачив, що [PERSON] бере участь в утриманні квартири, оскільки погасив частину боргу за житлово-комунальні послуги в розмірі 3 000 грн. Свідок був присутнім, коли [PERSON] намагався потрапити до квартири у 2018 році, проте до квартири вони не заходили; свідок не бачив, чи відкривав відповідач двері своїм ключем. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] ([INFO]), яка є дружиною відповідача, суду пояснила, що з часу її знайомства з відповідачем з 2006 року - він проживав у квартирі по вул. Прирічній. Він пропонував їй переїхати туди проживати, але у зв'язку з великою кількістю зареєстрованих там осіб, частими непорозуміннями та стресами - вона від цього відмовилась. В період вагітності цього також не можна було зробити, оскільки це були б постійні стреси для дитини. Коли чоловіку сказали про необхідність погасити частину боргу за житлово-комунальні послуги для приватизації квартири - він це зробив й перерахував кошти на рахунок ЖЕКу, а також зятю позивача. З березні 2016 року він постійно проживав у її квартирі, час від часу з'являвся на квартирі по вул. Прирічній, але там не ночував. У травні 2017 року вони одружились і він почав там з'являтись рідше, а в період вагітності завжди ночував з нею на її квартирі. В день смерті матері [INFO] року [PERSON] цілу ніч пробув там на квартирі, брав участь в організації похорону матері. Оцінюючи показання свідків, суд звертає увагу на те, що жоден з них не може точно підтвердити чи спростувати факт проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] та назвати конкретні дати. Водночас із показань свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] можна дійти висновку, що за життя батьків [PERSON] проживав у квартирі і час від часу його бачили в будинку. Із показань цих самих свідків випливає, що батьки [PERSON] та [PERSON] вели антисоціальний спосіб життя, і проживання з ними в однокімнатній квартирі дорослих дітей різної статі було нестерпним, тому ані дочка, ні син постійно з ними не проживали, але й не втрачали зв'язок із квартирою. Після смерті [INFO] року матері сторін, у квартирі постійно проживають дочка позивача - [PERSON] та її чоловік [PERSON] Цього факту сторони не заперечували. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала тієї обставини, що при переоформленні на себе особового рахунку на квартиру в січні 2017 року, вона отримувала письмову згоду на це у брата [PERSON] Таку ж саму письмову згоду брата [PERSON] позивач [PERSON] отримувала при реєстрації місця проживання свого зятя [PERSON] у спірній квартирі в березні 2017 року. Крім того, у квартирі зберігаються особисті речі [PERSON] - диван та декілька книжок. Ці обставини визнаються сторонами та не підлягають доведенню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до наданих [PERSON] квитанцій про оплату за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] за 2016-2018 роки, вона несе витрати на утримання квартири (а.с. 110-116). Водночас ще до звернення позивачем до суду з цим позовом, а саме 12 листопада 2017 року, [PERSON] перерахував на рахунок ЖЕКу 3 500 грн у рахунок оплати боргу за житлово-комунальні послуги по вказаній квартирі (а.с. 58). Таким чином, витрати на утримання квартири несли як позивач, так і відповідач. Судом, із урахуванням показань свідка [PERSON], не здобуто доказів про те, що відповідачу чинили перешкоди в користуванні квартирою. Проте оцінка наданих сторонами доказів в їх сукупності дає підстави для висновку, що [PERSON] не втрачав зв'язок із квартирою [ADDRESS] оскільки час від часу в ній з'являвся, надавав згоду на реєстрацію проживання інших осіб у квартирі, а також згоду на переоформлення особового рахунку, а в квартирі зберігаються його особисті речі. За таких обставин підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цією квартирою - відсутні.

Outcome: dismissed