Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення 3 сесії 7 скликання Ворошилівської сільської ради №38 від 23 грудня 2015року про надання [PERSON] дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу на території Ворошилівської сільської ради в межах населеного пункту в [ADDRESS], загальною площею 0,1250 га. Позов обґрунтовує тим, що рішенням 9 сесії 21 скликання Ворошилівської сільської ради народних депутатів від 03.04.1992 року їй було виділено земельну ділянку, розміром 0,25 га під будівництво житлового будинку. Проте, рішенням №36 4 сесії 6 скликання Ворошилівської сільської ради від 06.04.2011 року їй відмовлено в наданні дозволу на розробку та виготовлення техдокументації на земельну ділянку в [ADDRESS], мотивуючи тим, що рішенням 9 сесії 21 скликання Ворошилівської сільської ради народних депутатів від 03.04.1992 року їй, серед інших, було виділено земельну ділянку, розміром 0,25 га під будівництво індивідуального будинку в [ADDRESS] Крім того, на даній земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомого майна столової магазину, що перебуває в оренді СФГ «Десна» відповідно до договору оренди від 04.07.2001 року та цільове призначення ділянки є комерційне використання. Постановою Тиврівського районного суду від 02.11.2011 року за її позовом дане рішення Ворошилівської сільської ради визнано протиправним та скасовано та зобов'язано Ворошилівську сільську раду розглянути її заяву про надання дозволу на розробку та виготовлення техдокументації. Однак, Ворошилівська сільська рада ухиляється від вирішення даного питання. У червні - липні 2012 року вона повторно звернулась із заявою про отримання дозволу на розробку та виготовлення техдокументації на земельну ділянку по [ADDRESS]. Однак, рішенням №140 15 сесії 6 скликання від 12.07.2012 року їй знову було відмовлено у наданні дозволу. Крім того, дане питання було предметом розгляду 17 сесії 6 скликання Ворошилівської сільської ради від 13.12.2012 року, однак рішення з цього приводу прийнято не було. Рішенням 30 сесії 6 скликання від 26.12.2014 року їй знову було відмовлено у наданні дозволу на розробку та виготовлення техдокументації. Незважаючи на вищевикладене, рішенням 3 сесії 7 скликання Ворошилівської сільської ради №38 від 23.12.2015 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення та розробку технічної документації. Відмовляючи їй у наданні дозволу розробку техдокументації та, надаючи дозвіл [PERSON], сесією Ворошилівської сільської ради порушено принцип рівності права власності на землю рівності, що полягає у наданні йому перед нею переваг при прийняття рішення про надання дозволу та порушення забезпечення її гарантій прав на землю. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, просять його задоволити з підстав, викладених в заяві. Представник позивачки [PERSON] пояснив, що спірною земельною ділянкою [PERSON] користується з 1992 року, на ній вирощувала траву на сіно, садила дерева, однак вони не прийнялись. На час передання їй земельної ділянки у власність люди там не проживали. Він, як голова СФГ «Десна», звертався до Ворошилівської сільської ради із заявою про виділення земельної ділянки в с. Ворошилівка в оренду, однак лише тієї, на якій знаходилась нерухомість господарства - столова, яку, в подальшому викупила його дочка - [PERSON] Дана будівля будувалась в 1988 році як будинок побуту, в подальшому використовувалась як їдальня. Під її будівництво в 1988 р. було виділено 0,08 га, решта земельної ділянки вільна від забудови. Представник позивачки [PERSON] крім того, зазначив, що позивачка - також житель села Ворошилівка, як і [PERSON] і має право на отримання земельної ділянки у власність. Проте відповідач відмовив їй у наданні дозволу на виготовлення техдокументації на земельну ділянку, а [PERSON] з незрозумілих причин дав такий дозвіл на цю ж ділянку. Обставини, які стали підставою для відмови в наданні такого дозволу [PERSON], на час прийняття рішення [PERSON], не відпали. Будь-які документів про право власності у [PERSON] на земельну ділянку в с. Ворошилівка на «Забіжці» не надано. Земельна ділянка, яка їй передана в с. Ворошилівка, рішенням від 1992 року у неї не вилучалась і [PERSON] не передавалась. Техдокументація на дану земельну ділянку, що виготовлена на замовлення [PERSON], була погоджена Ворошилівським сільським головою, що свідчить про наявність у неї права на дану ділянку. Представник відповідача Ворошилівської сільської ради та третьої особи на стороні відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, мотивуючи тим, що [PERSON] зверталась до Ворошилівської сільської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, площею 0,25га, де знаходився об'єкт нерухомості, а [PERSON] претендує на земельну ділянку - 0,12 га. і вказана нерухомість знаходиться поруч із нею. Жодним документом не передбачено, що [PERSON] виділялась земельна ділянка по вул.. Леніна в с. Ворошилівка. Рішенням від 03.04.1992 року їй було виділено земельну ділянку в урочищі «Забіжка» села Ворошилівка. На даний час її земельною ділянкою користується її дочка -[PERSON] і дана земельна ділянка межує із земельними ділянками осіб, яким виділялись земельні ділянки з [PERSON] в 1992 року. Вона - четверта у списку вказаних осіб, яким було виділено земельні ділянки в даному урочищі в 1992 році. Крім того, про те, що спірна земельна ділянка не передавалась [PERSON] у власність свідчить і той факт, що її зять - [PERSON] також звертався до Ворошилівської сільської ради із заявою про передачу йому у приватну власність даної ділянки для будівництва, проте йому сільською радою було відмовлено. Рішення про вилучення земельної ділянки у [PERSON] не приймалось. Разом з тим, в архівах Ворошилівської сільської ради також відсутнє і рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки у приватну власність. Третя особа на стороні відповідача -[PERSON] пояснив, що [PERSON] земельна ділянка по вул.. Леніна в с. Ворошилівка не виділялась, а була виділена в урочищі «Забіжка», вона була четверта в списку осіб, яким було виділені там земельні ділянки. Земельною ділянкою по [ADDRESS] [PERSON] ніколи не користувалась, ніяких дерев там не садила. На земельну ділянку, яка була виділена [PERSON] на «Забіжці» в с. Ворошилівка видано Державний акт її дочці - [PERSON] Земельна ділянка, на яку [PERSON] виготовлена технічна документація, в Державному земельному кадастрі не зареєстрована. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Згідно роз'яснень, викладених у п.7 постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" №3 від 01.03.2013, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Крім того, згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою 16 грудня 2015 року в справі № 6 - 2510 цс 15, рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п. 10 частини другої статті 16 ЦК України та повинна пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства. Оскільки оскаржуване рішення не містить ознак нормативного акту і вичерпує свою дію після його реалізації, стороною у справі є фізична особа, дані позовні підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Рішенням 3 сесії 7 скликання Ворошилівської сільської ради №38 від 23 грудня 2015року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу на території Ворошилівської сільської ради в межах населеного пункту в [ADDRESS], загальною площею 0,1250 га. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений статтею 118 ЗК України. Згідно ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Доводи сторони позивача про те, що зазначена земельна ділянка була передана позивачу під забудову рішенням 9 сесії 21 скликання Ворошилівської сільської ради від 03.04.1992 року, а відтак оскаржуваним рішенням порушено права позивача, доказами не обґрунтовані. Так, даним рішенням Ворошилівська сільська рада затвердила розміри присадибних земельних ділянок під будівництво 14 особам, в тому числі і позивачці [PERSON] (а.с. 37-38). Заяву про виділення земельної ділянки позивачка подавала до Ворошилівської сільської ради 05.04.1992 року, що стверджується витягом з Журналу реєстрації заяв під будівництво жилих будинків (а.с.45). Проте, даним рішенням не вирішувалось питання про передачу земельних ділянок громадянам у власність чи в користування. Земельним Кодексом УРСР від 18 грудня 1990 року N 561-XII було передбачено право громадян на одержання у власність безплатно земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибних ділянок), у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу. Однак, рішень про передачу [PERSON] земельної ділянки у власність в [ADDRESS], суду не надано. В рішенні Ворошилівської сільської ради від 03.04.1992 року адреси земельних ділянок не вказані. Крім того, вказані посилання сторони позивача спростовуються наступним. Свідок [PERSON] показав, що в 1992-1995 р.р. він був депутатом Ворошилівської сільської ради. В 1992 році 14 особам, в т.ч. числі і [PERSON], яка була четвертою в списку, рішенням сесії Ворошилівської сільської ради було виділено земельні ділянки в [ADDRESS] їй земельна ділянка не виділялась. На вулиці Леніна с. Ворошилівка, де знаходиться земельна ділянка 0,31га, в 1992 р. було розпочато будівництво їдальні колгоспом ім.. Свердлова, яке в основному закінчене в 1993 році. В даному приміщенні мав знаходитись будинок побуту та сільська рада. Йому відомі дані обставини, так як він працював бригадиром будівельної бригади колгоспу. Крім того, в 1992 р. дана земельна ділянка знаходилась в користуванні жителів приватного будинку, який знаходився поряд. На початок будівництва в тому будинку люди ще проживали, під кінець будівництва звідти виїхав останній мешканець і будинок був зруйнований. Тому по вулиці Леніна земельна ділянка нікому не виділялась. [PERSON] земельна ділянка на «Забіжці» не виділялась. Свою земельну ділянка [PERSON] віддала дочці - [PERSON] Свідок [PERSON] - Ворошилівський сільський голова показав, що рішенням від 26.12.2014 року Ворошилівська сільська рада відмовляла у наданні [PERSON] дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку в [ADDRESS] так як [PERSON] земельна ділянка в 1992 році Ворошилівською сільською радою була виділена в урочищі «Забіжка». Даним рішенням земельні ділянки у вказаному урочищі були виділені 14 особам, в т.ч. і [PERSON] Вона - четверта по списку. На «Забіжці» у [PERSON] землі не має, її земельною ділянкою користується [PERSON] Рішення про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки сфальсифіковано. Згідно наданої суду копії рішенням Ворошилівської сільської ради від 14.10.1994 року [PERSON] було передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку, площею 0,55 га: для обслуговування та будівництва жилого будинку 0,25 га та 0,30 га - для ведення особистого селянського господарства. По [ADDRESS] - 0,30 га, по [ADDRESS] - 0,25 га (а.с.124). Земельна ділянка по [ADDRESS], площею 0,2475 га, яка передана для особистого селянського господарства [PERSON], межує, зокрема із земельною ділянкою [PERSON], що вбачається з Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 03.02.2009 року (а.с.89), абрису зовнішніх меж земельної ділянки (а.с.128). Згідно зі Списком громадян, яким виділено земельні ділянки рішенням Ворошилівської сільської ради від 03.04.1992 року, розміром по 0,25 га, [PERSON] рахується за №2; [PERSON] - за №4 (а.с.38). Відповідно до рішення виконкому Ворошилівської сільської ради від 15.02.2007 року №9 «Про присвоєння номерів господарським об'єктам» адресу [ADDRESS] присвоєно, зокрема, будівлі їдальні (а.с. 42). Слід також вказати, що згідно наданої суду копії заяви [PERSON] 06.11.2008 року, зареєстрованої 06.11.2008 року у Ворошилівській сільській раді, [PERSON] також претендував на дану земельну ділянку у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га. Рішенням Ворошилівської сільської ради від 07.11.2008 року йому було відмовлено у виділенні даної ділянки, мотивуючи тим, що на ній знаходиться об'єкт нерухомого майна. З даного рішення вбачається, що вказана земельна ділянка знаходиться в землях запасу Ворошилівської сільської ради (а.с. 233-235). Крім того, за зверненням СФГ «Десна» від 14.03.2009 року, головою якого є [PERSON], рішенням 17 сесії 5 скликання Ворошилівської сільської ради від 19.03.2009 року даному господарству було вирішено надати земельну ділянку по вул. Леніна, 24 а, в с. Ворошилівці в оренду, площею 0,3108 га в т.ч. під будівлями та спорудами -0,0248 га, під проїздами, проходами та площадками 0,2860 га та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка передавалась на умовах оренди, що був розроблений за замовленням СФГ «Десна» (а.с. 156-171). 20.11.2015 року рішенням №23 2 сесія 7 скликання Ворошилівської сільської ради в зв'язку невиконанням рішення сесії Ворошилівської сільської ради від 19.03.2009 року, відсутністю договору оренди та набуттям права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці по вул.. Леніна, 24а, [PERSON] вирішила визнати таким, що втратило чинність рішення Ворошилівської сільської ради від 14.05.2007 року №55; вищевказану земельну ділянку зараховано до земель запасу (а.с.172). Про відсутність підстав стверджувати про передачу [PERSON] спірної земельної ділянки по [ADDRESS] рішенням Ворошилівської сільської ради від 03.04.1992 року свідчить також і абрис земельної ділянки, який є частиною технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі, що розроблена за замовленням [PERSON], згідно якої, конфігурація земельної ділянки, площею 0,25 га, на місцевості визначена П-подібним чином та розташована навколо об'єктів нерухомого майна (а.с.97). Право власності на дані об'єкти нерухомого перейшло до [PERSON] на підставі рішення Третейського суду від 11.12.2007 року, зареєстровано в КП «ВООБТІ» 06.08.2008 року, що вбачається з постанови Тиврівського райсуду від 02.11.2011року (а.с.12). Як зазначив представник позивача [PERSON] дана нерухомість забудовувалась ще в 1988 році. Вищевказані об'єкти нерухомого майна не перебувають на земельній ділянці, на яку надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою [PERSON], що стверджується матеріалами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON], площа даної ділянки становить 0,1250 га (а.с. 188, 190). Рішенням №36 4 сесії 6 скликання Ворошилівської сільської ради від 06.04.2011року позивачці було відмовлено в наданні дозволу на розробку та виготовлення техдокументації на земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,25 га. Свою відмову сесія Ворошилівської сільської ради мотивувала тим, що рішенням 9 сесії 21 скликання Ворошилівської сільської ради народних депутатів від 03.04.1992року їй, серед інших, було виділено земельну ділянку, розміром 025га під будівництво індивідуального будинку в урочищі «Забіжка» за №4. Іншими причинами відмови їй в розробці та виготовленні техдокументації є те, що на даній земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомого майна столової магазину, що перебуває в оренді СФГ «Десна» відповідно до договору оренди від 04.07.2001 року та цільове призначення ділянки є комерційне використання (а.с.8). Постановою Тиврівського районного суду від 02.11.2011 року (а.с.11-12) дане рішення Ворошилівської сільської ради визнано протиправним та скасовано та зобов'язано Ворошилівську сільську раду розглянути заяву [PERSON] про надання їй дозволу на розробку та виготовлення техдокументації на вказану земельну ділянку. До такого висновку суд дійшов, мотивуючи тим, що відповідачем не було надано переконливих доказів того, що рішенням 9 сесії 21 скликання Ворошилівської міської ради від 03.04.1992 року [PERSON] виділено земельну ділянку не по [ADDRESS] Тобто, даним рішенням суду не встановлено, що спірна земельна ділянка була передана позивачці рішенням Ворошилівської сільської ради від 03.04.1992 року. Слід вказати, що дана справа розглядалась в порядку адміністративного судочинства. Згідно приписами ч.2 ст. 71 КАС України обов'язок доказування правомірності рішення покладався на суб'єкта владних повноважень, тобто на відповідача. У справі, що розглядається, обов'язок довести обставини, на які позивач посилається як на підставу позову, покладено на позивача (ч.1 ст.60 ЦПК України). Необхідно зазначити, що на момент прийняття оскаржуваного рішення - 23.12.2015 року спірна земельна ділянка рішенням Ворошилівської сільської ради від 20.11.2015 року була зарахована до земель запасу. Рішення №55 від14.05.2007 року «Про надання дозволу на розробку та виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки СФГ «Десна» та рішення від 19.03.2009 року №181 «Про надання земельної ділянки в оренду та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки СФГ»Десна» визнано такими, що втратили чинність (а.с.8, 172). Дане рішення від 20.11.2015року ніким не оскаржене та не скасоване. Рішенням №140 15 сесії 6 скликання Ворошилівської сільської ради від 12.07.2012 року (а.с.8) [PERSON] повторно відмовлено в наданні дозволу на розробку та виготовлення технічної документації на земельну ділянку по [ADDRESS]. Свою відмову Ворошилівська сільська рада мотивувала тим, що в 1986-1990р.р. дана земельна ділянка рахувалась під сільським забудовами жителів села (відмітка останнього датована 16.08.1991року); земельна ділянка на підставі рішення №181 надана на умовах оренди СФГ «Десна»; надання земельної ділянки у приватну власність суперечить містобудівній документації, а саме Генеральному плану с.Ворошилівка, розробленому в 1969 р. Свідок [PERSON], який є Ворошилівським сільським головою, в судовому засіданні показав, що Генеральний план с. Ворошилівка з часу винесення рішення Ворошилівською сільською радою від 12.07.2012 року, яким [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку по вул.. Леніна і на момент винесення рішення 23.12.2015 року, яким [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, не змінився. Разом з тим, доказів про невідповідність місця розташування земельної ділянки, на яку [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, Генеральному плану с. Ворошилівка, не надано. Рішеннями 17 сесії 6 скликання від 13.12.2012 року та 30 сесії 6 скликання від 26.12.2014 року Ворошилівська сільська рада (а.с. 9-10) заяви [PERSON] про надання дозволу на розробку техдокументації на земельну ділянку в [ADDRESS] задоволені не були. Проте, дані рішення Ворошилівської міської ради не є предметом даного позову. а згідно ст. 11 ЦПК України суд справу розглядає в межах позовних вимог. Доказів про фактичне користування позивачкою спірною земельною не надано. Сама по собі наявність у позивачки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по [ADDRESS], позову не доводить, оскільки дана технічна документація була розроблена ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за особистим звернення [PERSON], відповідного дозволу на її розробку сільська рада не приймала. Згідно листа Ворошилівської сільської ради від 11.11.2015 року відділу Держгеокадастру у Тиврівському районі Ворошилівська сільська рада просила призупинити видачу витягу з Державного земельного кадастру та подальшу реєстрацію земельної ділянки, а також відкликала акт погодження межі земельної ділянки, що підписаний сільським головою, який є складовою даної технічної документації. (а.с. 90-99, 153). Допитаний як свідок Ворошилівський сільський голова [PERSON] показав, що акт прийому -передачі межових знаків від 22.06.2015 року, що є частиною техдокументації на земельну ділянку по вул..Леніна, 24, що виготовлено [PERSON] підписав, так як не розібрався. Печатку сільської ради поставив на викопіюванні даної земельної ділянки, так як можливо даний документ був завірений під інший об'єкт. Дане викопіювання земельної ділянки з відділу Держгеокадастру у Тиврівському районі він відкликав листом та просив призупинити видачу витягу з Державного земельного кадастру та подальшу реєстрацію земельної ділянки [PERSON] Так само не доводять позову показання свідка [PERSON]- дочки [PERSON], яка показала, що за її заявою Ворошилівська сільська рада передала їй у приватну власність земельну ділянку. В 1994 році була проведена приватизація земельних ділянок. Чи передавалась земельна ділянка у власність її матері їй невідомо. Доводи сторони позивача про порушення відповідачем принципу рівності права власності на землю, що полягає у наданні [PERSON] переваг при прийняття оскаржуваного рішення, даного позову не обґрунтовують. Так, предметом даного позову не є визнання неправомірним рішення відповідача про відмову у наданні дозволу позивачці на виготовлення проекту землеустрою на спірну ділянку, а обраний позивачем спосіб захисту не може бути застосований до спірних правовідносин. Обставин, які б свідчили про незаконність рішення відповідача про надання [PERSON] дозволу на виготовлення проекту землеустрою, позивачем не доведено. За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позову або відмову у їх задоволенні. Системний аналіз положень ст.118 ЗК України, якою передбачено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання, дає підстави вважати, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. До даного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 10 грудня 2013 року (справа №21-358а13). З огляду на положення статті 118 Земельного кодексу України можлива ситуація, за якої відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування двом різним особам буде видано два дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення однієї земельної ділянки. Положення Земельного кодексу України не встановлюють жодних обмежень щодо надання таких дозволів, крім випадків визначених положенням пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України (невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку). Тобто, наявність інших заяв про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не є підставою для відмови іншій особи, яка звертається з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо цієї ж земельної ділянки на підставі того, що подібна заява вже розглядається або розглядалась. Таким чином, з огляду на вищевикладене, орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади має право видати двом різним особам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення однієї земельної ділянки. Отже, оскаржувальним рішенням права позивачки як громадянина України на отримання у власність земельної ділянки, не порушено.

Outcome: dismissed