Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

30.11.2020 року [PERSON] звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 12.08.2020 приблизно о 18 год. 35 хв. [PERSON] керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, номерний знак [NUMBER] , під час виїзду із паркувального місця заднім ходом транспортного засобу на проїжджу частину дороги по вул. Коновальця у м. Івано-Франківськ вчинив дорожньо-транспортну пригоду через порушення ПДР України, створивши аварійну ситуацію для інших учасників дорожнього руху без дотримання меж безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Зазначає, що даний автомобіль належить йому на праві розпорядження. В результаті ДТП автомобіль зазнав механічних ушкоджень, тому він провів ремонтні роботи та заміну складових частин на загальну суму 39\~754, 00 грн. Позивач вказує, що вина відповідача визнана ним самим та встановлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 12.08.2020. Вважає, що при таких обставинах відповідач зобов`язаний відшкодувати йому, як потерпілому від його незаконних дій, матеріальну шкоду, яка із врахуванням страхового відшкодування страховою компанією АТ «СГ «ТАС» в розмірі 6\~651, 00 грн., становить 33\~103, 00 грн. Також, просить стягнути з відповідача 20\~000, 00 грн. моральної шкоди, яка була завдана йому внаслідок пережитої ДТП, відсутності можливості використовувати автомобіль та душевних страждань, переживань і стресу через усвідомлення факту здешевлення його транспортного засобу. Ухвалою суду від 04.12.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Вказав, що ліміт страхового відшкодування АТ «СГ «ТАС» в даному випадку становив 50 000 грн. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за його відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. Вислухавши думку представника позивача, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). Судом встановлено, що 12.08.2020 о 18 год. 35 хв. по вул. Коновальця в м. Івано-Франківськ, [PERSON] керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, номерний знак [NUMBER] , під час виїзду із місця стоянки на проїжджу частину вчинив дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Цивільно - правова відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON] застрахована в АТ «СГ «ТАС», номер полісу АО/6093915 дійсний з 05.03.2019 до 04.09.2020. 17.09.2020 позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування, в якому погодився з тим, що розмір страхового відшкодування складає 6\~651, 00 грн. при ліміті страхової виплати у 50 000 грн. та не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна та не вказав про понесення інших витрат. Статтями\~28,\~29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до частини третьої\~статті 988 ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно з пунктом 22.1\~статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.36.2.\~Закон № 1961-IV, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених в\~ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше, як через 90 днів\~\~з дня отримання заяви про страхове відшкодування: зобов`язаний\~\~у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими-прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодження майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок\~\~потерпілої особи (її представника), сума що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Відповідно до статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Судом не встановлено, а позивачем не доведено, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика та, що у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди. Одночасно, згідно з довідкою АТ «СГ «ТАС» від 20.11.2020 по договору АО №6093918 здійснено страхове відшкодування позивачу в розмірі 6\~651, 00 грн., при ліміті страхового відшкодування у 50 000 грн., із яким позивач погодився та не оскаржував в судовому порядку. Крім того суду не надано розрахунку коефіцієнту фізичного зносу деталей, а відтак суд позбавлений можливості встановити різницю, яка може бути стягнена з винної особи, між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням. Більше того, як вбачається з заяви про страхове відшкодування жодна оцінка чи експертиза пошкодженого майна не проводилась. При цьому обгрунтовуючи фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, позивач надав акт виконаних робіт ТОВ «Альянс-ІФ» від 22.10.2020 №СЧ39143 на суму 39\~754, 00 грн. Проте суд не може прийняти даний доказ до уваги з огляду на наступне. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам\~Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»\~та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада\~\~2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Вказаний висновок викладено в постанові\~\~Верховного Суду в справі №753/21177/16-ц від 19 вересня 2018 року. Таким чином, позивачем на надано суду належних та допустимих доказів, які визначають розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку, а саме на суму, яку він просить стягнути в розмірі 33\~103, 00 грн. Одночасно суд враховує те, що відповідно до довіреності серії НОН 698962 від 26.06.2020 на яку посилається позивач як на правову підставу володіння транспортним засобом, власником пошкодженого транспортного засобу зазначено [PERSON] , а право користування і розпорядження надано 2 особам: позивачу та [PERSON] . В той же час позов заявлено виключно [PERSON] без жодного обгрунтування щодо порушення чи непорушення прав на даний автомобіль вищевказаних осіб. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~з ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 3\~ст. 23 Цивільного кодексу України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, в силу п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року\~розмір відшкодування моральної (немайнового) шкоди суд визначає залежно від характеру та об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості. Позивачем не\~надано докази\~на підтвердження\~того,\~що йому\~було завдано\~моральної шкоди\~і в\~чому вона\~полягає та\~з яких міркувань він виходив визначаючи розмір моральної шкоди, обґрунтувань з цього приводу не навів. Крім того, вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від основної, а відтак її вирішення повністю залежить від задоволення у даному випадку вимоги про стягнення коштів з відповідача. У зв`язку із вищевикладеним суд дійшов висновку, що позов не доведений та задоволенню не підлягає, у порядку\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача не підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати, пов`язані з розглядом справи.

Outcome: dismissed