Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

01 жовтня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , яка підписана її представником - адвокатом Куценко Ю.О., до [PERSON] , третя особа: Універсальна товарна біржа "Фенікс", в якому просить визнати договір купівлі-продажу №415, оформлений Універсальною товарною біржею "Фенікс" 10.05.2001 р. відповідно до якого [PERSON] купив належну [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , дійсним; скасувати чинність арешту на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , накладеного відповідно до ухвали №б/н Народного суду Заводського району від 17.03.1997 року, реєстраційний номер обтяження 3534079, здійснений 31.07.2006 р. реєстратором Першої миколаївської державної нотаріальної контори. Позов мотивований тим, що 10.05.2001 р. чоловік позивачки придбав у відповідача квартиру за адресою: [ADDRESS] . Дана угода зареєстрована в МБТІ за № 16185 від 21.05.2001 року. [INFO] чоловік позивачки помер, а вона є його спадкоємцем. У нотаріуса вона дізналась про недійсність біржової угоди. Крім того, в процесі підготовки документів для подання позову, позивач дізналась про існування арешту вказаної квартири. У зв`язку з цим вона змушена звернутись до суду. 07 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 08 лютого 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача до судового засідання подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримав. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились повторно, причину не повідомили. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 10 травня 2001 року на Біржі «Фенікс» між [PERSON] і [PERSON] укладено договір № 415 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстрований в Миколаївському МБТІ 21.05.2001 р. за реєстровим № 16185. [INFO] помер [PERSON] . Згідно відповіді приватного нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Димова О.С. та копії спадкової справи №10/2020, крім [PERSON] , інших спадкоємців, передбачених статтею 1261 Цивільного кодексу України, немає. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР, який втратив чинність з 01.01.2004 р. на підставі ЦК України N 435-IV ( 435-15 ) від 16.01.2003, який набрав чинності 01.01.2004 р. Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР , якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Як вбачається з матеріалів справи, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу. Проте, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення даного договору. З огляду на викладене, є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 415 від 10 травня 2001 року, дійсним. Окрім цього, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, індексний номер 218865863 від 04.08.2020, за адресою: [ADDRESS] наявне обтяження: арешт (архівний запис), зареєстровано 31.07.2006 11:07:22 за № 3534079 реєстратором: Перша миколаївська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження: ухвала, б/н, 17.03.1997, Народний суд Заводського району. Згідно відповіді Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 10.12.2020 №1377/01-16, арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носії (алфавітних книг). Документи, які стали підставою для внесення записів про обтяження до Державного реєстру речових прав або не передавалися до Першої миколаївської державної нотаріальної контори або вже знищені (згідно номенклатури справ по 2000 рік включно - строк зберігання листування по накладенню та зняттю арештів (заборон) - три роки). Перша Миколаївська державна нотаріальна контора була тільки реєстратором обтяження за номером 3534079. Згідно відповіді Державного нотаріального архіву Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса), відповідно до номенклатури справ Першої Миколаївської державної нотаріальної контори за 1997 рік, строк зберігання документів, на підставі яких було накладено арешт, а саме - листування з судовими установами з питань вчинення нотаріальних дій становив 3 роки. Відповідно, такі документи на зберігання в Державний нотаріальний архів Миколаївської області не передавались та не можуть бути надані суду. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, арешт майна обмежує законні права позивача на оформлення спадкових прав після смерті її чоловіка. Враховуючи наявність арешту на кв. [ADDRESS] , неможливість скасування даного обтяження в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявності підстав для їх задоволення. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позов належить задовольнити.

Outcome: approved