Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд із позовом до [PERSON] про відібрання у неї малолітньої дитини, який мотивував тим, що він являється батьком двох малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] З 11.04.2012 р. за рішенням суду - розлучений з [PERSON] Діти за рішенням суду від 11.04.2012 р. проживають з матір'ю. [PERSON] звертався в Опікунську Раду Снятинського району з неодноразовим проханням, визначити місце проживання його дітей із ним. Однак, за висновком комісії від 02.02.2012 №15/5-2012 йому було дозволено тільки відвідування дітей за місцем проживання матері у суботу та неділю з 10.00 год. до 14.00 год. та в інші дні за попередньою домовленістю з матір'ю. Проте, [PERSON] неодноразово виганяла його коли він приходив до дітей, вчиняла скандали в присутності дітей, що унеможливлювало присутність батька біля дітей. Тому, позивач вдруге звернувся до Опікунської ради з проханням дозволити йому брати дітей до себе додому на вихідні. За висновком від 06.09.2012 року, [PERSON] має право забирати сина на вихідні до себе, а дочку відвідувати в присутності матері. Однак, коли [PERSON] почав забирати сина до додому, то з'ясував, що його діти дуже погано харчуються, син не знає, що таке м'ясо, пельмені, котлетка, вареник і багато інших продуктів, Також [PERSON] зауважує, що при тій матеріальній допомозі, яку отримує його колишня дружина на дітей, а також аліменти, що сплачує їй позивач можна купляти дітям м'ясо високої якості і забезпечити організм, що розвивається всім, необхідним. Крім того діти живуть в екологічно забрудненій зоні. Свої занепокоєння поганим харчуванням дітей та поганим ставленням матері до дітей [PERSON] пояснює тим, що у його колишньої дружини є син від першого шлюбу, якого вона не одразу взяла жити у спільну із позивачем сім'ю, хоча той висловив таке бажання, та й дитина також хотіла цього. Коли сторони вже прожили більше року [PERSON] надумала забрати свого старшого сина до них. Дитина була у занедбаному стані. Позивач одразу звернувся до лікарні, де в дитини виявили серйозні проблеми з печінкою, що було причиною поганого харчування дитини, а також дитина була дуже знервованою. Мати дуже погано ставилася до свого сина, що позивачеві стало відомо від її односельчан. Коли цій дитині був 1 місяць від народження мати залишила його на бабусю і поїхала за кордон. Даний факт [PERSON] дуже насторожив, оскільки він помітив серйозні зміни у поведінці свого сина [PERSON] не в позитивному напрямку. Також [PERSON] вказує на те, що у його сина [PERSON] виникли серйозні проблеми, що стосуються психічного здоров'я. Коли [PERSON] приходить до дітей - вони радіють, біжать на ручки. [PERSON], з нетерпінням чекає на тата і практично втікає з хати не оглядаючись за мамою. Кілька разів позивач забирав сина до себе та коли приходить час повертатися до матері в дитини починається паніка та істерика. Це перетворюється на страшну процедуру, де тато постає великим брехуном і катом, який вигадує всілякі способи, щоб відвести свою рідну дитину на страту до рідної матері. На підтвердження своїх слів [PERSON] записав цю процедуру на телефон. У тата серце кров'ю вмивається кожен раз, як він бачить, якого психологічного стресу зазнає його син, щоразу коли повертається до матері. За рік, що [PERSON] не мав змоги контролювати процес виховання своїх дітей він побачив зміни не в кращу сторону. Діти знервовані, особливо [PERSON], він навіть почав заїкатися підчас розмови. Одного разу на вихідні син знову пережив нервовий стрес. А мати сказала, що більше не дасть батькові забирати сина і вчинила черговий скандал перед дітьми. [PERSON] побачив, що біля хати робляться ремонти, ставляться нові паркани, також позивач вияснив, що його колишня дружина набрала кредитів по банках. Йому стало цікаво чим вона покриває кредити і за які гроші робить ремонти, в той час коли троє дітей не отримують належного харчування. [PERSON] в черговий раз забрав сина [PERSON] на вихідні до себе, і коли треба було його відвозити в дитини стався черговий приступ паніки, позивач зателефонував колишній дружині і сказав щоб приїхала і забрала сина сама. Може коли він побачить її то піде з нею. Вона приїхала в супроводі представників сектору кримінальної міліції у справах дітей Снятинського РВ УМВС - [PERSON], та [PERSON], сільського голови села Вовчківці [PERSON]. На всі прохання матері та вище вказаних осіб дитина заховалася за плечі батька, та плачучи просила його не віддавати, переконати дитину вони не могли і вирішили, що порушувати психіку йому не будуть і залишили дитину біля батька. Пізніше мати забрала дитину до себе, скориставшись відсутністю батька. Коли [PERSON] знову забрав сина, він його вже не повертав, бо не міг над ним знущатися. З 12 листопада 2012 року [PERSON] майже щодня водив дитину по лікарнях. Дитина занедбана, мати навіть поточного огляду не робила в педіатра. Після здачі деяких аналізів та обстежень було виявлено, що в дитини глисти, хворі нирки в яких вже сформувався пісок, логопед зі Снятинського інтернату сказала, що в дитини серйозні проблеми з мовленням спричинені нервовим розладом, та якщо не припинити тиск на дитину це призведе до епілепсії. Також сказала, що дитину вилікувати можна, якщо він не буде переживати і перестане так сильно боятися, що йому мама нашкодить, в його присутності навіть не можна голосно розмовляти. [PERSON] занепокоєний психологічним станом дитини звернувся до кваліфікованого психіатра. Також під контролем лікаря проводить лікування нирок. В опікунській раді нікого не цікавить здоров'я дитини, при винесенні свого чергового рішення Опікунська Рада Снятинського району не врахувала законних прав та інтересів дитини залишивши його проживати із матір'ю. [PERSON] просить суд визначити місцем постійного проживання малолітніх дітей сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO] біля батька [PERSON] за адресою їх народження та реєстрації, а саме - [ADDRESS]. [PERSON] подала до суду зустрічний позов про відібрання і повернення дитини матері, який мотивувала тим, що вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, безпідставними та незаконними. 14 червня 2008 року вона уклала шлюб з [PERSON], від якого у них є двоє малолітніх дітей, [PERSON][INFO] та [PERSON] [INFO], цей шлюб пізніше було розірвано, дітей, сина [PERSON] і дочку [PERSON] цим рішенням суд залишив проживати біля матері. До кінця березня 2011 року [PERSON] з дітьми проживала в господарстві відповідача в с. Вовчківці, але в зв'язку з тим, що він постійно вчиняв сварки в присутності дітей, також дозволяв собі бити колишню дружину, вона пішла з дітьми жити до своєї матері [PERSON] в с. Підвисоке, де проживає по даний час та знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох річного віку. З того часу її колишній чоловік створював і створює для неї нестерпні фізично і психологічно умови життя. Постійно погрожував, що її знищить, а дітей коли підростуть забере любим шляхом. [PERSON] вважає, що її колишній чоловік жорстоко мстить їй за те, що вона від нього пішла з дітьми геть. 08 грудня 2012 року [PERSON] взяв на побачення сина [PERSON], через те що мати не погоджувалась на спілкування сина з батьком у її відсутності, оскільки переживала, що той вже не поверне їй дитину, тому [PERSON] написав розписку власноручно, що поверне сина до додому до матері, але по даний час [PERSON] сина не повернув і не хоче повернути, а навпаки вирішив відібрати сина через суд подавши позов. [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON], щоб той повернув сина, але він категорично відмовлявся і обзивав її нецензурними словами. 27 грудня 2012 року коли [PERSON] поїхала в с. Вовчківці додому до [PERSON] за сином [PERSON], то він її побив в присутності її старшого сина від першого шлюбу [PERSON] і вигнав на вулицю в зв'язку з чим вона викликала міліцію, але сина [PERSON] він їй не дав і працівники міліції на нього не вплинули. Після цього [PERSON] звернулась в різні державні органи з заявами про допомогу повернути їй сина від відповідача, але до цього часу ніяких дій не зроблено компетентними органами. Зараз син проживає у будинку відповідача в [ADDRESS]. Повернути матері сина [PERSON] [PERSON] категорично відмовляється і звернувся в суд про відібрання сина від матері мотивуючи тим, що вона за сином не доглядає, не годує, не лікує і порушила статтю 153 Сімейного кодексу України, тобто його право на спілкування з сином, так-як в її присутності з сином нормального спілкування не отримував. [PERSON] з цим не згідна, тому, що графік спілкування сина з батьком визначений органом опіки та піклування по місцю проживання матері, який вона не порушувала. На підставі усього наведеного вище [PERSON] просить суд про відібрання її сина [PERSON] [INFO] від [PERSON] з [ADDRESS] і повернення його [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] повністю підтримали свої позовні вимоги, просили їх задоволити, а проти зустрічного позову [PERSON] заперечили. [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали свої вимоги за зустрічним позовом, просили їх задоволити, а проти позову [PERSON] повністю заперечили. У судовому засіданні були присутні свідки, які дали наступні покази: [PERSON] мати [PERSON] показала, що [PERSON] сином [PERSON] не цікавиться, на день народження в 4 і 5 років не була, не спілкується з ним, матеріально не допомагає, а на відміну від неї [PERSON] із задоволенням займається вихованням сина [PERSON], водить його на прогулянки, відколи живе з батьком дитина є доглянутою та задоволеною, оскільки [PERSON] є люблячим батьком. [PERSON] сестра [PERSON] вказала на те, що дитина плаче, коли його відводять до матері і не хоче там бути, вона бачила, як [PERSON] била дитину, а відколи живе із батьком дитина ухожена і доглянута. Представник органу у справах дітей Омельченко Л.Р. та прокурор Якубовська Г.Ф. просили суд при постановленні рішення у першу чергу врахувати інтереси дитини. Також у судовому засіданні у присутності психолога [PERSON] було опитано дитину [PERSON], який сказав, що хоче жити із татом, так як мама його б'є. Суд заслухав думку сторін, їх представників, прокурора, представника Органу у справах дітей, свідків, встановив думку дитини, дослідив матеріали справи, зокрема: Висновок Служби у справах дітей Снятинської РДА №217/05-09/17 від 05.09.2012 р.; Витяг з протоколу Рішення комісії з питань захисту прав дитини №27/6-2012 від 06.09.2012 р.; Свідоцтво про народження [PERSON]; Свідоцтво про народження [PERSON]; Розпорядження Снятинської РДА №444 від 05.11.2012 року про визначення участі батька у вихованні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]; Акт комісії Підвисоцької сільської ради від 10.12.2012 року; Акт комісії Підвисоцької сільської ради від 17.12.2012 року; Акт комісії Підвисоцької сільської ради від 24.12.2012 року; Акт комісії Підвисоцької сільської ради від 10.01.2013 року; Акт складений 21.02.2013 року; Характеристику Підвисоцької сільської ради на [PERSON] від 21.02.2013 р.; Розписку від 08.12.2012 р. [PERSON]; Довідка Підвисоцької сільської ради №215 від 21.02.2013 р. про склад сім'ї [PERSON]; Заочне рішення Снятинського районного суду від 16.09.2011 року про розірвання шлюбу; Рішення Снятинського районного суду від 03.05.2012 року про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей; Ухвалу Колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12. 06.2012 року; Висновок Снятинської РДА №509/03-05 від 09.10.2013 р., про визначення місця проживання [PERSON], згідно якого Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] біля матері [PERSON]; Довідку Вовчківської сільської ради №532 від 09.10.2013 р.; Висновок Снятинської РДА №96/01-18/14 від 25.02.2014 р., згідно якого Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] біля матері [PERSON]. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задоволити частково, а саме місцем проживання малолітнього [PERSON] визначити біля батька [PERSON], у решті позовних вимог відмовити, а у зустрічному позові [PERSON] відмовити повністю. До такого висновку суд прийшов з наступних мотивів: Згідно ч.ч.1,2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Ст.171 СК України закріплює право дитини на врахування її думки при вирішенні питань, що стосуються її життя. Визнання за дитиною вказаного права на рівні закону є важливою гарантією дотримання її інтересів при вирішенні спорів про її виховання, питань влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування, а також важливою складовою її соціалізації. Крім того, право дитини на врахування її думки є свідченням утвердження у суспільстві поваги до дитини і відповідає світовим стандартам охорони прав дитини. Так, у ст.12 Конвенції про права дитини закріплюється, що дитина, здатна сформулювати власні погляди, має право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага, вона може бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами. На національному рівні зазначене право вперше було закріплене у ст.9 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до цієї статті кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів, розвиток власної суспільної активності, отримання інформації, що відповідає її віку. Дитина має право бути вислуханою як її батьками, так і іншими родичами, а також посадовими особами, до компетенції яких належить охорона немайнових та майнових прав дитини. До вказаних посадових осіб належать посадові особи всіх тих органів, до яких дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів відповідно до норм ст.152 СК України, зокрема судді, прокурори, посадові особи органів опіки та піклування, служб у справах дітей, органів внутрішніх справ тощо. Крім того, думка дитини має бути врахована і посадовими особами, які здійснюють діяльність, пов'язану з вихованням та навчанням, охороною здоров'я, культурно-масовою діяльністю щодо дітей тощо. Так судом встановлено думку малолітнього [PERSON], який повідомив, що хоче проживати з батьком, оскільки мама його б'є. Факт побиття дитини не заперечила і сама [PERSON], яка виправдовувала таку свою поведінку вихованням сина, оскільки він був нечемний і вона інколи сварила його і била. Також цей факт підтвердили і свідки [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні також було переглянуто відеозапис, з якого вбачається, що малолітній [PERSON] сильно плаче, кричить та категорично відмовляється повертатись до матері, хоча батько заспокоює його та просить повернутися до мами. Також судом на підставі актів складених комісією в складі сільського голови с. Підвисоке та Довідки Підвисоцької сільської ради встановлено, що [PERSON] 1980 р.н. ніде не працює та має на вихованні, крім двох спільних з [PERSON] малолітніх дітей, ще й сина [PERSON] 2000 р.н., а також має на утриманні матір [PERSON], яка хворіє і є пенсіонеркою. Також із ними разом проживає [PERSON] 1982 р.н., який являється братом [PERSON] і ніде не працює. Дана сім'я проживає в житловому будинку загальною площею 68 кв.м., який знаходиться у с. Підвисоке Снятинського району на території зони посиленого радіологічного контролю, віднесеної до четвертої категорії. Вказані обставини можуть негативно впливати на фізичний та психологічний розвиток дитини. В той же час судом встановлено, що згідно довідки Вовчківської сільської ради №532 [PERSON] 2005 р.н. та [PERSON] 2010 р.н. народились у [ADDRESS] в господарстві [PERSON] де проживали до 2012 року. З Розпоряджень Снятинської РДА вбачається, що [PERSON] створені належні умови для перебування дітей за місцем його проживання в с. Вовчківці Снятинського р-ну в особняку, де також проживають баба і дід малолітнього [PERSON], з 19.02.2014 р. [PERSON] працює в ТОВ "Терра-ПокуттяПлюс". З підстав наведених вище суд не може погодитись з висновком №96/01-18/14 органу опіки та піклування Снятинської РДА про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] біля матері. Та оскільки [PERSON] належним чином піклується про свого сина [PERSON], займається його лікуванням та вихованням, то визначення місця проживання [PERSON] біля матері перешкоджатиме нормальному розвитку дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально - побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Зважаючи на встановлені обставини справи, виходячи з інтересів малолітніх дітей, суд вважає, що слід визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] біля батька [PERSON], а у позовній вимозі про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] [INFO] біля батька [PERSON] відмовити. У позові [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини та повернення дитини матері відмовити.

Outcome: dismissed