Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до[PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позов мотивовано тим, що 07.05.2006 року між сторонами зареєстровано шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №745. У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа №127/22451/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась донька - [PERSON] . Позивач зазначає, що оскільки на протязі останніх років сімейне життя сторін поступово погіршилось, в кінцевому результаті це призвело до припинення шлюбних відносин. На даний час позивач проживає разом з донькою окремо, сторони не підтримують нормальні відносини, позивач повністю утримує доньку. Станом на сьогоднішній день, усі витрати, пов`язані з харчуванням, забезпеченням одягу, лікування та навчанням доньки займається позивач. Він любить свою доньку та намагається забезпечити її усім необхідним, однак самостійно не спроможний це зробити. У нього нормований робочий день, він отримує заробітну плату, якої не вистачає на утримання дитини. Донька відвідує школу іноземних мов "Flash", де навчається англійської мови, яку повністю оплачує позивач. Вартість одного місяця навчання складає 1400 грн. Доньці подобається вивчати англійську мову, тому позивач робить все можливе для забезпечення дитині належного виховання та навчання. Він постійно слідкує за станом здоров`я доньки, її розвитком, виховує та піклується про неї. Також, позивач зазначає, що йому важко самостійно задовольняти потреби доньки, оскільки постійно потрібні кошти для покупки одягу, шкільних предметів та предметів першої необхідності, які вона використовує в побуті, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить стягнути із відповідача на його користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. Ухвалою суду від 23.11.2020 року позовну заяву залишено без руху та позивачу визначено строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви. 30.11.2020 року до суду від представника позивача - адвоката Покоєвича А.О. до суду надійшла заява про виправлення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 01.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві, просили суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог. Відповідач пояснила, що із позивачем вони проживають окремо, їх будинки знаходяться неподалік і донька щодня, протягом дня, знаходиться у неї, навчається дистанційно та робить домашнє завдання, а ночувати йде до позивача. Крім того, позивач пояснила, що вона також здійснює виховання та забезпечення дитини усім належним та необхідним, купує все необхідне. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 12.10.2006 (а.с.18). Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цім кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до вимог ч.1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином право підлягає захисту лише у випадку встановлення що воно порушено, не визнається або оспорюється іншими особами. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В підтвердження заявлених вимог, позивачем надано до суду Акт від 28.10.2020 року с. Новоселиця, Літинського району, Вінницької області, затверджений підписом та печаткою Сільського голови Слободянюк Л.П., відповідно до якого позивач з липня 2020 року по день складання акту, проживає зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться на повному утриманні батька - [PERSON] (а.с.6), однак суд критично відноситься до наданого доказу та не приймає його до уваги, оскільки в судовому засціданні позивач спростував інформацію, яка зазначена в даному акті пояснивши, що починаючи з липня 2020 року, він винаймає квартиру в будинку, який знаходиться за 300 метрів від будинку відповідача і постіно в ньому проживає, а в с. Новоселицю, Літинського району, до своїх батьків, він їздить на вихідних і у святкові дні, та бере із собою доньку. Отже, виходячи із пояснень позивача, наданих в судовому засіданні суд приходить до висновку, що долучений до матеріалів позовної заяви Акт від 28.10.2020 року є неналежним доказом по справі. Суд звертає увагу, що позивачем не наданожодного належного та допустимого доказу в підтвердження заявлених позовних вимог, а саме про те, що донька проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні та забезпеченні, а платіжні документи на які посилається позивач (а.с.8-17), не є допустимими доказами по даній справі, оскільки являються додатковимит витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини) та можуть бути прийняті судом до уваги як доказ участі позивача у додаткових витратах на дитину, в разі звернення позивачем до суду із відповідним позовом. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed