Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

04 серпня 2015 року позивач звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, третя особа: служба у справах дітей Новоайдарської РВЦА. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04 жовтня 2005 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач жодного разу не відвідував своєї дитини - [PERSON], не спілкувався з ним, не виявляв інтерес до його виховання та освіти, не дбав про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток. 18 серпня 2012 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], який фактично виконує батьківські обов`язки відносно малолітнього [PERSON] З позовної заяви вбачається, що малолітній [PERSON] мешкає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. 27.07.2015 року Новоайдарська райдержадміністрація надала висновок № 03-13/253 про участь [PERSON] у вихованні його малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Зі змісту даного висновку встановлено, що [PERSON] життям своєї малолітньої дитини не цікавиться і за місцем проживання родини не з`являється, матеріальної допомоги не надає, тому може бути позбавлений батьківських прав щодо його малолітнього сина. Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 10.03.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 490,00 грн., щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина. За період з серпня 2014 року позивач аліменти на утримання дитини від позивача не отримувала, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 3 430 грн. На підставі вищенаведеного, позивач - [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у жодне судове засідання не з`явився, заяву про розгляд справи у його відсутності суду не надав, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про час та місце розгляду справи, про що свідчить виклик до суду, опублікований у ЗМІ «Урядовий кур`єр» № 154 (5528) від 22 серпня 2015 року (а.с.30-33). Представник третьої особи служби у справах дітей Новоайдарської РВЦА - Кригіна Т.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON], [INFO]. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON], [INFO]. У зв'язку з повторною неявкою відповідача [PERSON] не підтвердженою належним чином, суд визнає причини неявки неповажними. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 04 жовтня 2005 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с.6). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідач жодного разу не відвідував своєї дитини - [PERSON], не спілкувався з ним, не виявляв інтерес до його виховання та освіти, не дбав про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток. 18 cерпня 2012 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], який фактично виконує батьківські обов`язки відносно малолітнього [PERSON] (а.с.8). З позовної заяви вбачається, що малолітній [PERSON] мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні (а.с.7). 27.07.2015 року Новоайдарська райдержадміністрація надала висновок № 03-13/253 про участь [PERSON] у вихованні його малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.13). Зі змісту даного висновку встановлено, що [PERSON] життям своєї малолітньої дитини не цікавиться і за місцем проживання родини не з`являється, матеріальної допомоги не надає, тому може бути позбавлений батьківських прав щодо його малолітнього сина (а.с.13). Відповідно до акту депутата Новоайдарської селищної ради від 06.05.2015 року, [PERSON] дійсно виховує малолітнього [PERSON], [INFO], разом зі своїм чоловіком [PERSON] Батько малолітньої дитини - [PERSON] участі у житті та вихованні дитини не приймає (а.с.10). Позивачка - [PERSON] працює в Новоайдарській районній раді Луганської області, що підтверджено довідкою № 275 від 17.08.2015 року, у якій зазначена загальна сума доходу за період з січня 2015 року по липень 2015 року у сумі 16371, 72 грн. (а.с.39). З вищенаведеного можна зробити висновок про те, що відповідач - [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач - [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, де в графі «батько» зазначено «[PERSON]» (а.с. 5). Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям дитини, матеріально його не утримує, не дбає про його здоров'я, культурний та духовний розвиток. Малолітній [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні, відповідач проживає окремо, не займається вихованням дитини, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов'язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав, як це передбачено ст. 164 СК України. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі приписів ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до приписів ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 10.03.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 490,00 грн., щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина. За період з серпня 2014 року позивач аліменти на утримання дитини від позивача не отримувала, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 3 430 грн., що підтверджується довідкою ВДВС Попаснянського районного управління юстиції (а.с.11). Відповідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Відповідно до ст.196 СК України, пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем у якому виникла заборгованість. Станом на 01.06.2015 року заборгованість по аліментам складає 3430,00 грн. При визначенні розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню з відповідача суд виходить з наступного розрахунку: лютий, березень, квітень, травень, червень, липень - 3430, 00 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) *100 * 181 (кількість днів прострочення) = 6208,30 (розмір пені). Відповідач письмових заперечень заявленим позивачкою вимогам суду не надав, не підтвердив їх належними та допустимими доказами, а тому із вищезазначених підстав суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 150, 164, 166, 196 СК України, ст. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів",

Outcome: approved