Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

[PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ звернулися до суду з позовом до КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», Маріупольської міської ради про визнання права власності. В обгрунтування поданої позовної заяви посилаються на те, що багатоквартирний будинок, в якому знаходиться спірна квартира був побудований за кошти замовника КП «Гор УКС». Для будівництва будинку залучено кошти пайовика - Маріупольсього ТТУ і засоби пайовика 2 ТОВ «Степ». Після закінчення будівництва будинку свідоцтво про право власності було видано територіальній громаді Маріупольської міської ради (Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління) та юридичній особі - ТОВ «Степ». Маріупольська міська рада надала право балансоутримувачу будинку на житло працівникам МТТУ, які знаходилися у черзі на отримання квартир. Істотною умовою під час продажу квартир за балансовою (пільговою) вартістю була обов`язкова вимога щодо знаходження особи в черзі на отримання житла на поліпшення житлових умов, вимога щодо відсутності в приватній власності житла розміром понад 9 кв.м житлової площі на 1 людину. Крім того, квартири в будинку продавалися не тільки за пільговими цінами, а й у розстрочку. Так як, позивачка [PERSON] працювала в МТТУ і знаходилася в черзі на отримання житла, на підставі спільного рішення профкому та адміністрації МТТУ 27 червня 2008 року їй була продана квартира [ADDRESS] за 55761,31 гривень, які покупці були сплачувати таким чином. До підписання договору купівлі-продажу покупці повинні були сплатити 6240 гривень, а решту суми кожен місяць частками згідно графіку платежів. Також в данному договорі купівлі-продажу зазначена додаткова умова, яка полягає у тому, що право власності на квартиру покупців за цим договором виникає тільки з моменту державної реєстрації договору, але не раніше повного розрахунку за продану квартиру. Ця обставина створила для них деякі проблеми, бо зараз вони вже сплатили повну вартість квартири, тобто здійснили повний розрахунок, але при зверненні до нотаріуса і державного реєстратора, позивачу [PERSON] було відмовлено у реєстрації права власності, оскільки відсутній документ, який підтверджує їх право власності на квартиру. Просять визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 27 червня 2008 року укладеного між Територіальною громадою міста Маріуполя в особі Маріупольської міької ради (Маріупольське трамвайнотролейбусне управління). Заперечуючи проти позовної заяви представник відповідача С [PERSON] .Каргін надав суду відзив на заяву, посилаючись на те, що позивачі обґрунтовують позовні вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.06.2008 року, посвідченого державним нотаріусом, зареєстрованому в реєстрі за № 3-613, вони придбали у власність квартиру [ADDRESS] з розстрочкою платежу. На теперішній час ними повністю проведено розрахунок суми оплаті спірної квартири. Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно до ч. 3 ст. З Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. При дотриманні цих умов щодо належно проведеної реєстрації права власності на нерухоме майно, у разі відмови нотаріуса в оформленні державної реєстрації, особа може звернутися до суду шляхом оскарженні дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Як видно з довідки наданої з комунального підприємства «Маріупольське трамвайно - тролейбусне управління» від 24.12.2019 № 68.2- 80899-68.2.1 згідно з договором купівлі - продажу квартири б/н від 27.06.2008 р. КП «МТТУ» підтверджує повний розрахунок по квартирі [ADDRESS] та претензій до покупців не має. Отже в документах до даних до позовної заяви, а також в самій позовній заяві відсутні відомості про те, що позивачі звертались до органів державної реєстрації або нотаріусу з зазначеною заявою, та їм було відмовлено у проведенні державної реєстрації. Крім того, позивачі в своєму позові посилаються на ст. 392 ЦК України, вказуючи той факт, що власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Але жодним чином не обґрунтовують той факт, що право власності на спірну квартиру не визнається іншою особою. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 січня 2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 березня 2020 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до розгляду. Позивачі на розгляд справи до суду не з`явилися, надавши суду письмови заяви про розгляд справи в їх відсутність. Наполягали на задоволенні позовної заяви. Представник відповідача КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» в судове засідання не з`явився, наддав заяву про розгляд справи в її відсутність, протии задоволення позовних аимог не заперечує. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Маріупольської міської ради Каргін С.Є. в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступних підстав. З Витягу з державного реєстру правочинів, виданого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою 27 червня 2008 року, вбачається, що Територіальна громада м.Маріуполя в особі Маріупольської міської ради (Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління) відчужила, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули право на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 27.06.2008 року. З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Міським КП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 04 липня 2008 року, вбачається, що 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2008 року, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за№ 3-613, 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2008 року, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за№ 3-613, 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2008 року, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за№ 3-613. Як свідчить довідка КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», видана 24 грудня 2019 року за № 68-2-80899-68.2.1 повний розрахунок по квартирі [ADDRESS] проведено 19 грудня 2019 року в сумі 55761,31 гривень. Претензій до покупців КП «МТТУ» не має. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~ Позивачі як на підставу своїх позовних вимог посилаються на те, що на даний час вони не можуть оформити право власності на квартиру, оскільки нотаріусу і державному реєстратору потрібен документ, який встановлює повне право власності на квартиру. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи.\~ Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами;\~ висновками експертів; показаннями свідків. За ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення.\~ Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. \~ \~ \~ Відповідно\~ до\~ст.78\~ЦПК України\~ суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За \~ст.\~80\~ЦПК України\~ достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.392 ЦК України \~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст.392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом зазначеної норми судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача таке право, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст.392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду. Відсутність документу, який підтверджує право власності на спірне нерухоме майно свідчить про те, що у позивачів не виникло право власності на таке майно і порушення їх прав як власників майна не відбулося, що є підставою для відмови у задоволенні вимог, заявлених на підставі ст. 392 ЦК\~ України. Водночас суд зауважує, що наведене не спростовує виникнення у позивачів майнових прав на спірний об`єкт, які підлягають захисту у разі доведення факту їх порушення, оспорення або невизнання іншими особами. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, надану правову кваліфікацію поданим сторонами доказам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed