Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

До Коростишівського районного суду звернулась [PERSON] з даним позовом про стягнення з [PERSON] упущеної вигоди, завданої внаслідок порушення права користування приміщенням кафе, а також відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначила наступне. Згідно договору оренди відповідачем передано у строкове платне користування приміщення, розташованого в м.Коростишеві по вул.Ч.Партизан,31, загальною площею 300 кв.м., на період з 27.09.2014 р. до 27.08.2017 р., який на даний час є чинним. У вказаному приміщенні позивачем було відкрито кафе. Зазначає, що 22.01.2015 відповідач без внесення відповідних змін до договору оренди, зачинив та перекрив доступ до половини вказаного приміщення площею 150 кв.м., а крім того, 30.05.2015 відповідач, також в порушення умов договору, припинив водопостачання вказаного приміщення, Надалі ж взагалі зачинив приміщення. Позивач зазначає, що кафе працювало з 01.10.2014 по 30.09.2015 та принесло загального прибутку у розмірі 24326 грн., а отже визначає середньоденний дохід у розмірі 100,52 грн. Позивач також звертає увагу, що внаслідок неправомірних, як вважає остання, дій відповідача вона не отримала прибуток у розмірі 28648,20 грн., який, у відповідності до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України являється упущеною вигодою та який просить стягнути з відповідача. А крім того, зазначає, що їй неправомірними, як вона вважає, діями відповідача завдана моральна шкода, яка полягає у відчутті психологічного дискомфорта та яку вона оцінює у 25000 грн. та просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила суду, що вчинення відповідачем щодо неї неправомірних дій, а саме припинення водопостачання орендованого приміщення та порушення права користування зазначеним вище приміщенням у відповідності до умов договору оренду, а також чинного законодавства України, підтверджується відповідними актом обстеження кафе, складеним депутатом, листами Коростишівського відділу поліції, до якого вона неодноразово зверталась, а також відповідними податковими деклараціями платника єдиного податку ФОП за період, під час якого функціонувало її кафе, в яких зазначено отриманий нею прибуток. Моральну ж шкоду позивач в особистих поясненнях обґрунтувала тяжким психологічним шоком та дискомфортом, оскільки нею було докладено чимало зусиль, щоб відкрити кафе, з надією на отримання прибутку, а також переживаннями з приводу розуміння незаконності дій відповідача. В судовому засіданні відповідач та його представники позовні вимоги не визнали в повному обсязі, пояснивши, що на їх думку дану справу слід розглядати за положеннями господарського законодавства, проте, в будь-якому випадку, позивачем не доведено взагалі завдання шкоди, тим більше в розумінні ст.22 ЦК України, просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши сторін, їх представників, дослідивши надані по справі докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Так, між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON]І було укладено договір оренди на строк з 27.09.2014 по 27.08.2017 включно на приміщення кафе, розташованого за адресою: вул.Ч.Партизан,31 у м.Коростишеві. Між сторонами даного договору виникали непорозуміння та спору з приводу використання предмету договору (приміщення кафе, що підтверджується матеріалами справи, а саме: висновками за результатами перевірки по зверненню [PERSON] від 12.06.2015, 08.09.2015, відповідно до яких останній було рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання в порядку цивільного судочинства. Позивачем зазначено, що за період з 01.10.2014 по 30.09.2015 кафе принесло прибутку у розмірі 24326 грн., з яких 19484 грн. у 2014 та 4842 грн. у 2015. На підтвердження розміру отриманого прибутку позивачем надано податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за вказаний період. Виходячи з загальної суми отриманого прибутку позивачем було зроблено розрахунок середньоденного прибутку, який склав 100,52 грн. Як вбачається, з декларації, поданої 13.01.2015 за звітній період 2014 рік (вид підприємницької діяльності діяльність готелів і подібних засобів із тимчасового розміщування), загальна сума доходу за вказаний звітній період склала 77934 грн.; з декларації, поданої 08.05.2015 за звітній період 1 квартал 2015 (вид підприємницької діяльності діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування), загальна сума доходу за вказаний звітній період склала 1982 грн.; з декларації, поданої 15.07.2015 за звітній період І-е півріччя 2015 (вид підприємницької діяльності діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування), загальна сума доходу за вказаний звітній період склала 4842 грн.; з декларації, поданої 09.11.2015 за звітній період 3 квартали 2015 (вид підприємницької діяльності діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування), загальна сума доходу за вказаний звітній період склала 4842 грн. Отже, в цілому, предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів покладає на позивача обовязок довести, що ці доходи не є абстрактними, а реально були б ним отримані в разі використання вказаного приміщення. Позивач має довести, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.\~ Проте, із зазначеного вище не вбачається отриманий позивачем прибуток від кафе, який остання визначає у розмірі 24326 грн. та, відповідно з якого, робить розрахунок середньоденного прибутку. За змістом ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну шкоду згідно положень ст.1166 ЦК України, а також п.5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто протиправна винна поведінка заподіювача шкоди, який включає в себе наступні невід'ємні елементи: 1)безпосередньо наявність такої шкоди; 2)протиправність діяння її заподіювача; 3)наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача; 4)вині останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди, якщо остання була заподіяна не з її вини. Проте, позивач жодним чином не підтвердила факт заподіяння їй шкоди, а також не довела, за яких обставин або якими саме діями відповідача вона заподіяна, враховуючи посилання безпосередньо в позовній заяві на начебто припинення водопостачання кафе самовільно відповідачем. Відповідно до положень ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п.2 ч.2 зазначеної правової норми, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. У даній справі, збитки полягають не в реальних втратах особи, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що у позивача відсутня упущена вигода, оскільки встановлено, що вимоги позивача що стягнення упущеної вигоди базуються на укладеному між сторонами договорі оренди та розрахунку можливого прибутку, з огляду на отриманий прибуток за попередній певний період. Однак позивачем не доведено можливість реального отримання заявленої в позові суми, як прибутку, як і в певній мірі не доведено отримання прибутку за попередній певний період (01.10.2014-30.09.2015), про що вже зазначалось судом вище. За вказаних обставин наведені позивачем розрахунки упущеної вигоди є теоретичними, такими, що побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг бути отриманий. У відповідності до положень ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. \~\~\~\~За змістом ст.1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. \~\~\~\~Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. \~\~\~\~Відповідно п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З огляду на зазначене, позивачем не обґрунтовано та не надано беззаперечних доказів спричинення моральної шкоди відповідачем, яка оцінена у розмірі 25000 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed