Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, треті особи: Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Посилалася на те, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02.11.2015 року було частково задоволено її позов. У подальшому, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 05.01.2016 року рішення суду першої інстанції було частково скасовано та частково змінено. Її позов до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.02.2013 року було задоволено. Поновлено її на роботі в Управлінні відповідно до умов трудової угоди від 04.01.2011 року №2-2011. Стягнуто з Управління на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2013 року по 05.01.2016 року у сумі 38870 грн. 32 коп. та заробітну плату в сумі 4010 грн. 00 коп. Також стягнуто на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Зазначене рішення суду в частині поновлення її на роботі було виконано лише 29.05.2017 року, а тому підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 06.01.2016 року по 28.05.2017 року. На підставі ст.ст. 235, 236 КЗпП України просила стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області 33738 грн. 82 коп. середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 06.01.2016 року по 28.05.2017 року у розмірі 33738 грн. 82 коп. 18.10.2017 року відповідачем було подано до суду письмові заперечення, в яких Управління позов не визнало. Відповідач зазначив, що [PERSON] в період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям, що має істотне значення. 24.01.2018 року позивач звернулась до суду з клопотанням про зменшення позовних вимог. У поданій заяві [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь, з урахуванням того, що їй було виплачено суму у розмірі 26530 гривень, різницю у сумі 7208 грн. 82 коп. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила суду, що відповідачем рішення суду про її поновлення на роботі було виконано лише 29.05.2017 року, а тому вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки його виконання. Відповідачем фактично було виплачено їй 26530 грн. 00 коп., а тому залишок суми становить 7208 грн. 82 коп. Просила позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні також позов підтримала. Суду пояснила, що відповідач без поважних причин не виконав вчасно рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі, а тому виникла нова заборгованість. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив суду, що Управлінням фактично було виплачено [PERSON] середній заробіток за період з 06.01.2016 року по 30.05.2017 року у розмірі 26530 грн. 35 коп. При цьому із нарахованої суми було перераховано до бюджету суму утриманих податків у розмірі 6426 грн. 60 коп. На даний час у Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області відсутня заборгованість перед [PERSON] Просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вирішення спору відніс на розсуд суду. Представник третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] з 20.11.2009 року працювала в Управлінні Держкомзему України в м.Чернівці на умовах строкової трудової угоди, яка в подальшому декілька разів переукладалася. Наказом Головного управління Держкомзему у м.Чернівці №28-К від 19.02.2013 року з [PERSON] було припинено трудові відносини у зв'язку з проведенням державної реєстрації припинення юридичної особи управління Держкомзему у м.Чернівці на підставі ч.1 ст.104 ЦК України. Із зазначеним наказом [PERSON] не погодилась та оскаржила дії Управління в судовому порядку. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02.11.2015 року позов [PERSON] було частково задоволено Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 05.01.2016 року рішення суду першої інстанції було частково скасовано та частково змінено. Позов [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.02.2013 року було задоволено. Поновлено її на роботі в Управлінні відповідно до умов трудової угоди від 04.01.2011 року №2-2011. Стягнуто з Управління на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2013 року по 05.01.2016 року у сумі 38870 грн. 32 коп. та заробітну плату в сумі 4010 грн. 00 коп. Також стягнуто на користь позивача. моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Із змісту поданої до суду заяви вбачається, що позивач у якості підстави стягнення з відповідача грошових коштів посилається на затримку виконання рішення суду від 05.01.2016 року та вважає, що вона має право на виплату середнього заробітку за період з 05.01.2016 року по 28.05.2017 року. Проаналізувавши наведені доводи, суд зауважує наступне. Згідно п.2. ст.232, ст.233 КЗпП України, безпосередньо в районних у місті судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного в місті суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити неоспорювану ним суму. За змістом ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше, ніж за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання рішення про поновлення на роботі повинно забезпечувати швидкий і реальний захист прав та інтересів незаконно звільненого громадянина та полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Одночасно положеннями ст. 236 Кодексу визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Як було встановлено судом, рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05.01.2016 року було виконано Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області лише 29.05.2017 року. Зокрема, із дослідженої у судовому засіданні копії трудової книжки [PERSON] видно, що останню було поновлено на роботі на посаді архіваріуса загального відділу Управління наказом №220-к від 29.05.2017 року (а.с.6, 102). Таким чином, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 05.01.2016 року по 29.05.2017 року. З наданої суду довідки про доходи [PERSON], виданої ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області, судом встановлено, що за період з 06.01.2016 року по 30.05.2017 року загальна сума нарахованої заробітної плати позивача становить 32956 грн. 95 коп. (а.с.106). 02.11.2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області було виплачено [PERSON] суму коштів у розмірі 26530 грн. 35 коп. Зазначена обставина підтверджується платіжним дорученням №1145 від 02.11.2017 року, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с.81). Позивач зазначену обставину у судовому засіданні підтвердила та зменшила позовні вимоги до 7208 грн. 82 коп., оскільки вважає, що їй мала бути нарахована та виплачена уся сума в розмірі 33738 грн. 82 коп. Даючи оцінку аргументам позивача щодо існування перед нею у відповідача на даний заборгованості у розмірі 7208 грн. 82 коп., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 Кодексу). Так, як зазначалося судом вище, згідно довідки про доходи [PERSON], виданої головним бухгалтером Управління, за період з 06.01.2016 року по 30.05.2017 року загальна сума нарахованої заробітної плати позивача становить 32956 грн. 95 коп. (а.с.106). Зазначена бухгалтерська довідка позивачем будь-якими доказами спростована не була, а тому суд вважає необґрунтованими доводи щодо необхідності визначення розміру її середнього заробітку за період з 06.01.2016 року по 28.05.2017 року у сумі 33738 грн. 82 коп. Окрім того, суд враховує положення Законодавства України, зокрема: Згідно ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону; рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача. Відповідно до п.п. 162.1.1. та п. 162.1.3. ст. 162 Податкового кодексу України, платниками податку є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи та податковий агент. Згідно з п.п. 163.1.1, п.163.1 ст. 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний оподатковуваний доход. Як визначено у п.п. 164.2.1. та п.п. 164.2.2. п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору. Пунктом 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України встановлено вичерпний перелік доходів, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Відповідно до п.п.168.1.1. п.168.1. ст.168 Податкового кодексу України, податкова агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Таким чином, згідно з нормами Податкового кодексу України, оподаткуванню підлягають усі виплати, які за трудові законодавством підпадають під визначення заробітної плати, незалежно від того, яким чином вони виплачені - безпосередньо роботодавцем, чи на підставі рішення суду про стягнення середнього заробітку. Податковий агент (стаття 18 ), згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України, зобов'язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст.18 та розділом IV Податкового кодексу України. Як було встановлено судом, відповідачем із загальної суми нарахованої заробітної плати [PERSON] у розмірі 32956 грн. 95 коп. було утримано податки та збори на загальну суму 6426 грн. 60 коп., які перераховано до державного бюджету. Зазначена обставина підтверджується платіжним дорученням №1144 від 02.11.2017 року та платіжним дорученням №1146 від 02.11.2017 року, які наявні у матеріалах справи. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області було правомірно перераховано з нарахованої заробітної плати у розмірі 32956 грн. 95 коп. податки та збори до державного бюджету на загальну суму 6426 грн. 60 коп. За таких обставин суд, на підставі встановлених обставини справи, що підтверджені належними та допустимимми доказами у справі, приходить до висновку, що у відповідача на даний час відсутня заборгованість перед [PERSON], а тому вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed