Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» за участю третіх осіб : приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича та Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивований тим, що 06.05.2019 року позивачу стало відомо про те, що 25.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за № 1330, в якому пропонується звернути стягнення заборгованості на підставі цього виконавчого напису на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (правонаступник ПАТ «СВЕДБАНК») з [PERSON] не сплачену в строк за Кредитним договором № 0101/0608/88-157 від 26 червня 2008 року. У виконавчому написі зазначено, що строк за який провадиться стягнення - з 10.07.2013 року по 03.12.2015 року. Загальна сума, що підлягає стягненню, складає 51 034,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1 206 857 грн. Сума заборгованості складається з: заборгованості за кредитом - 37711,59 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 891792,37 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 13323,27 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 315064,69 грн. Позивач вважає, що вчинення виконавчого напису не відповідає вимогам закону та виконавчий напис не підлягає виконанню з наступних підстав. По-перше, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості та строку з дня виникнення права вимоги, чим порушив вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. 31.10.2012 р. ПАТ «СВЕДБАНК» було направлено лист [PERSON] з повідомленням про те, що умови Кредитного договору № 0101/0608/88-157 змінено та з вимогою достроково повернути кредит та сплатити нараховані проценти за користування ним протягом 30 днів з моменту надсилання даної вимоги Позичальнику, отже Банк в односторонньому порядку змінив дату повернення кредиту на 30.11.2012 р. Таким чином, строком повернення кредиту є 30.11.2012 року і після цієї дати кредитор не має права нараховувати проценти по договору (Постанова Верховного суду від 14.02.2018 року по справі № 564/2199/15-ц (провадження № 61 - 2404 св18). Отже, вимога щодо стягнення процентів нарахованих після закінчення строку кредитування, тобто за період з 30.11.2012 року по 03.12.2015 року, в сумі 13323,27 доларів США є незаконною та не підлягала стягненню за оскаржуваним виконавчим написом. По-друге, 26.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] (далі за текстом Позивач), з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року, було укладено іпотечний договір № 0101/0608/88-157-Z- 01, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру [ADDRESS] загальною площею 73,5 кв.м. 30.11.2018 року на підставі п. 12.3.1. іпотечного договору №0101/0608/88-157-Z-01 ТОВ «Кредитні ініціативи» в позасудовому порядку задовольнило свої вимоги за Кредитним договором №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року шляхом оформлення права власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою №167708979 від 23.05.2018 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Враховуючи, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, а отже після 30.11.2018 р. у Позивача відсутні будь-які зобов`язання за Кредитним договором №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року перед ТОВ «Кредитні ініціативи». По-третє, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Всупереч зазначеному, станом на дату вчинення оскаржуваного напису нотаріуса, строк кредитування сплив та пройшло більше трьох. Зокрема строк кредитування сплив 30.11.2012 року, а виконавчий напис вчинено 25.01.2016 року, що свідчить про порушення Закону України «Про нотаріат». Представник відповідача подав пояснення на позов, в якому зазначив про те, що щомісячний платіж по кредиту та процентах, починаючи із 10.04.2011р. становив 497,68 доларів США до 10-го числа кожного місяця. Кінцевою датою погашення кредиту та процентів є 25.06.2023 р. Пунктом 9.1. Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником будь-яких зобов`язань за Кредитним договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п. 2.1. цього Договору, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п. 3.1., 3.3. цього Договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку, передбаченому п. п. 9.2., 9.3. Кредитного договору. За пунктом 9.3. Кредитного договору у випадку невиконання позичальником зазначеної у п. 9.2. цього Договору письмової вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений в п. 9.2. цього Договору банк має право звернути стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1999 p. N 1172 передбачено, що виконавчий напис може вчинятися на кредитному договорі, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Отже, за п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому Постановою КМУ №1172 від 29.06.99. (далі - Перелік) кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями належать до переліку документів на яких вчиняються виконавчі напис нотаріусів. ТОВ «Кредитні ініціативи» скористалося своїм правом у порядку ст. ст. 33-37 Закону України «Про іпотеку» та задовольнило свої вимоги кредитора/іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором в позасудовому порядку через звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності. Право власності на Предмет іпотеки за ТОВ «Кредитні ініціативи» було зареєстровано 30.11.2018 p., а Виконавчий напис вчинений 25.01.2016 p., відповідно дана обставина не може бути підставою для ставлення під сумнів Виконавчого напису. Крім того позивач не визнає погашення заборгованості за Кредитним договором шляхом реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на Предмет іпотеки та оскаржує це в судовому порядку (справа №127/16339/19 за позовом [PERSON] до ТОВ Кредитні ініціативи» та державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського М. С. про визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень). Згідно із ст. 50 Закону України "Про нотаріат", в редакції на час вирішення спору, нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вказаними нормами матеріального права визначені способи захисту прав та інтересів осіб у вигляді визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності або визнання недійсними актів нотаріуса, проте на час вирішення даного спору не передбачено такого способу захисту прав, як визнання виконавчих написів (актів чи дій) нотаріуса такими, що не підлягають виконанню. Представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності, мотивовану тим, що позовна заява датується 08.07.2019 р., виконавчий напис датується 25.01.2016 р. Виконавче провадження ВП №50439107 на виконання виконавчого напису було відкрите 14.03.2016 р., також цією датою було накладено арешт на все майно боржника, отже позивач знав і міг знати про існування виконавчого напису. Про відкриття виконавчого провадження в Автоматизовану систему виконавчого провадження, про арешт майна внесена інформація в державні реєстри внесена інформація, яка є загальнодоступною. Для позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, застосовується загальний строк позовної давності у три роки. Представник позивача подала клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечує, про що подав письмові пояснення та заяву про застосування строку позовної давності. Дослідивши письмові пояснення сторін в заявах по суті справи, письмові докази, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи (далі - Відповідач) пред`явило до виконання виконавчий напис до Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції. 14.03.2016 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції Наконечним С.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50439107, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] , заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Суд визнає обгрунтованими твердження Позивача про те, що вчинення виконавчого напису не відповідає вимогам закону з наступних підстав. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості та строку з дня виникнення права вимоги, чим порушив вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У виконавчому написі від 25.01.2016 р. нотаріус зазначає про те, що строк платежу за Кредитним договором № 0101/0608/88-157 від 26 червня 2008 року настав, при цьому нотаріус не вказав конкретну дату настання строку платежу, чим порушив ст. 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що від з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. 31.10.2012 р. ПАТ «СВЕДБАНК» було направлено лист [PERSON] з повідомленням про те, що умови Кредитного договору № 0101/0608/88-157 змінено та з вимогою достроково повернути кредит та сплатити нараховані проценти за користування ним протягом 30 днів з моменту надсилання даної вимоги Позичальнику, отже Банк в односторонньому порядку змінив дату повернення кредиту на 30.11.2012 р. Таким чином, строком повернення кредиту є 30.11.2012 року і після цієї дати кредитор не має права нараховувати проценти по договору (Постанова Верховного суду від 14.02.2018 року по справі № 564/2199/15-ц (провадження № 61 - 2404 св18). 15.08.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 761/13715/13-ц провадження № 61-11145св18 (ЄДРСРУ № 75970017) підтвердив позицію, викладену у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц, в якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Відтак, вимога про стягнення процентів нарахованих після закінчення строку кредитування, тобто за період з 30.11.2012 року по 03.12.2015 року, в сумі 13323,27 доларів США є незаконною та не підлягала стягненню за оскаржуваним виконавчим написом. 26.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 45000 доларів США, було укладено іпотечний договір № 0101/0608/88-157-Z- 01, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру [ADDRESS] загальною площею 73,5 кв.м. 30.11.2018 року на підставі п. 12.3.1. іпотечного договору №0101/0608/88-157-Z-01 ТОВ «Кредитні ініціативи» в позасудовому порядку задовольнило свої вимоги за Кредитним договором №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року шляхом оформлення права власності на предмет іпотеки : квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою №167708979 від 23.05.2018 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, а отже після 30.11.2018 р. у Позивача відсутні будь-які зобов`язання за Кредитним договором №0101/0608/88-157 від 26.06.2008 року перед ТОВ «Кредитні ініціативи». Позивачем оспорюється виконавчий напис як нотаріальний акт з моменту його вчинення. Виконавчий напис вчинено 25.01.2016 р., а оформлення права власності на предмет іпотеки : квартиру [ADDRESS] за іпотекодержателем ТОВ «Кредитні ініціативи» відбулось 30.11.2018 р., тобто після вчинення виконавчого напису. А відтак, твердження позивача про те, що виконавчий напис від 25.01.2016 року є таким, що не підлягає виконанню, у зв`зку з оформленням права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кредитні ініціативи», на переконання суду, безпідставні. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Положеннями підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Положеннями ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Але при розгляді справи встановлено, що станом на дату вчинення оскаржуваного напису нотаріуса, строк кредитування закінчився та минуло більше трьох років. На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не підтверджує відсутність спору щодо розміру заборгованості. Згідно із ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На виконання ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач довів ті обставини, з якими закон пов`язує визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Стосовно доводів відповідача щодо пропуску строків позовної давності, суд дійшов висновку про те, що Позивач дійсно пропустив строк звернення до суду з цією позовною заявою. В позовній заяві Позивач зазначає про те, що 06.05.2019 р. йому стало відомо про те, що 25.01.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі №1330. Доказів про таку обставину Позивачем не надано. Натомість виконавчий напис вчинено 25.01.2016 р. Позивач звернувся до суду з цим позовом 18.07.2019 р. Виконавче провадження ВП №50439107 на виконання виконавчого напису було відкрите 14.03.2016 р. Постановою від 14.03.2016 р. накладено арешт на все майно боржника. На переконання суду, Позивач знав і міг дізнатися про існування виконавчого напису. Про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна Позивача в Автоматизовану систему виконавчого провадження, в державні реєстри внесена інформація, яка є загальнодоступною. Для позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню застосовується загальний строк позовної давності у три роки. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І лише якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Відповідні правові висновки зроблені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 369/6892/15-ц від 22.05.2018 року. Позов [PERSON] суд знайшов доведеним, але відмовляє у його задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої подав заяву відповідач. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed