Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

до Харківського районного суду Харківської області подано зазначений позов, в якому позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» (код ЄДРПОУ - 33637321) на користь [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] : -47164,00 грн. (сорок сім тисяч сто шістдесят чотири гривні нуль копійок) відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника; -14616,00 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять гривень нуль копійок) відшкодування моральної шкоди; 14616,00 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять гривень нуль копійок) відшкодування шкоди, пов`язаної з витратами на спорудження надгробного пам`ятника. . Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 7 червня 2014 року приблизно о 17 год. 20 хв. по вулиці Кірова у м. Харкові відбулась дорожньо - транспортна пригода. Зазначене ДТП вiдбулося за участю водія [PERSON] , який керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем "DAEWOO", державний номерний знак [NUMBER] , рухався зі сторони пр. Гагаріна в напрямку Площі Повстання зі швидкістю приблизно 100 км/год. Під час руху [PERSON] діючи з злочинною недбалістю, порушивши вимоги Правил дорожнього руху України, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проiжджу частину направо відносно руху його автомобіля. Внаслідок вищезазначеного ДТП, пішохід [PERSON] отримавши несумісну з життям поєднану травму тіла, загинула на місці події. Вироком Комінтернівського районного суду в м. Харкові від 20 липня 2015 року у справі №641/5184/15-к, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2014 року вирок Комінтернівського районного суду в м. Харкові від 20 липня 2015 р. щодо [PERSON] залишено без змін. Станом на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , який здійснював керування транспортним засобом «DAEWOO», державний номер [NUMBER] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Здорово" відповідно до діючого полісу обов`язкового страхування АС №0949982. Внаслідок завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, а саме: транспортним засобом - автомобілем «DAEWOO», державний номер [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією якого була застрахована за полісом АС №0949982 (діючого на дату ДТП) у відповідача, позивач має права на відшкодування шкоди. Так, останнім днем, коли відповідач повинен був здійснити страхове відшкодування або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування по зазначеному страховому випадку є 18.07.2017 року. Однак, станом на момент подання позовної заяви до суду, відповідач не здійснив виплати страхового відшкодування, а також останнім не було прийняте та належним чином доведене до позивача або його представника вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 серпня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 20190 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи до судового розгляду. Справу розглянуто за відсутності сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, представником позивача надано заяву про слухання справи у відсутність позивача та представника, якою просить задовольнити позовні вимоги, у разі неявки представника відповідача ухвалити заочне рішення по справі. Представник відповідача- Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово», у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи неодноразову неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 25 листопада 2019 року на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами, Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так, судовим розглядом встановлено, що 7 червня 2014 року приблизно о 17 год. 20 хв. по вулиці Кірова у м. Харкові відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю водія [PERSON] , який керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем "DAEWOO", державний номерний знак [NUMBER] , рухався зі сторони пр. Гагаріна в напрямку Площі Повстання зі швидкістю приблизно 100 км/год. Під час руху [PERSON] діючи з злочинною недбалістю, порушивши вимоги Правил дорожнього руху України, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїжджу частину направо відносно руху його автомобіля. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області актовий запис №27. Внаслідок вищезазначеного ДТП, пішохід [PERSON] отримавши несумісну з життям поєднану травму тіла, загинула на місці події. Вироком Комінтернівського районного суду в м. Харкові від 20 липня 2015 у справі №641/5184/15-к, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2014 року вирок Комінтернівського районного суду в м. Харкові від 20 липня 2015 р. щодо [PERSON] залишено без змін. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. З огляду на викладене, встановлені у кримінальному провадженні обставини є обов`язковими для суду, що вирішує зазначений цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «DAEWOO», державний номер [NUMBER] , була застрахована за полісом АС №0949982 (діючого на дату ДТП) у Публічному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Здорово", яке виходячи з приписів ст.22 Закону №1961-IV, є особою відповідальною за відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого у зв`язку з настанням страхового випадку. Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування». Позивач, як особа, яка має право на отримання відшкодування, через свого представника надіслав поштою відповідачу, повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування (датовані 06.04.17) з додатками згідно вимог ст.35 Закону № 1961-IV. Згідно п. 34.1 ст. 34 Закону України № 1961-IV страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Приписами пункту 36.2. статті 36 Закону № 1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати)». Так, останнім днем, коли відповідач повинен був здійснити страхове відшкодування або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування по зазначеному страховому випадку є 18.07.2017 року. Однак, станом на момент подання позовної заяви до суду, відповідач не здійснив виплати страхового відшкодування, а також останнім не було прийняте та належним чином доведене до позивача або його представника вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Відповідно до преамбули Закону України № 1961-IV він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно п. п. 1.3. ст.1 Закону України № 1961-IV, потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Статтею б Закону України №1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону України №1961-IV від 01.07.2004: «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону України №1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої ним третім особам внаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Як зазначено у вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 липня 2015 р., смерть потерпілої є прямим причинним наслідком ДТП, яке сталось 07.06.2014 року. Відповідно до частини 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 ст. 187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 5 статті 1187 ЦК Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлене актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України №1961-IV. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України №1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України №1961-IV). Так як, цивільно-правова відповідальність володільців джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від наявності вини, а страхування цивільно-правової відповідальності спрямоване саме на страхування відповідальності законних володільців джерела підвищеної небезпеки, то з урахуванням фактичних обставин по справі, особою відповідальною за відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово». Вичерпний перелік випадків коли шкода не відшкодовується, наведено у ст.32 Закону України №1961-IV, аналіз якої у співставленні с фактичними обставинами по справі дозволяє стверджувати, що в Відповідача відсутні правові підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст.991 ЦК України, п.37.2 ст.37 Закону України №1961-IV, рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обгрунтуванням причин відмови. Однак, рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування, станом на момент подання позову, відсутнє. Згідно частини 2 статті 27 Закону №1961-ІУ від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди: страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманням одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Частиною 1 статті 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Абзацом 2 частини 1 вищевказаної статті ЦК України зазначено, що шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років): 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (уснновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років: 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. 1)Приписами частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003, в редакції чинній на момент пригоди, передбачено, які члени сім`ї вважаються непрацездатними. Зокрема такими є:чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. Частина 3 статті 36 Закону №1058-ІУ від 09.07.2003, в редакції чинній на момент пригоди, визначає, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника;одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України: особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він отримував. Сім`я померлої [PERSON] , станом на дату настання страхового випадку, складається із малолітнього сина - [PERSON] ( [INFO] ) та чоловіка [PERSON] Зі свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що на дату ДТП, у померлої [PERSON] був малолітній син, якому на дату смерті матері виповнилось повних 11 років 1 місяць 8 днів та який був на повному утриманні померлого годувальника Станом на дату настання страхового випадку, чоловік померлої - [PERSON] не працював, так як здійснював догляд за їх спільною з померлою - [PERSON] дитиною до досягнення нею чотирнадцяти років. Отже, у померлої, станом на дату смерті, був на утриманні малолітній син - [PERSON] та чоловік - [PERSON] . Оскільки на дату ДТП. відповідно то ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік", мінімальний розмір заробітної плати у 2014 році складав у місячному розмірі - 1218,00 гривень, то в такому випадку частка, яка припадає на одного утриманця становить 406.00 гри., яка визначається шляхом поділу середньомісячного заробітку померлого на кількість утриманців. Шкода пов`язана із втратою годувальника відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років або до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. На дату смерті [PERSON] її малолітньому сину було повних 11 років 1 місяць 8 днів. Дата повноліття [PERSON] : [INFO] . Отже, загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до повноліття сина, становить 82 місяці (6 років 10 місяців 23 дні). Таким чином, відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України, розмір шкоди завданої сину [PERSON] , у зв`язку із втратою годувальника, має становити 33292.00 гри. (408,00 грн.*82 місяці). Оскільки від дня ДТП до досягнення 14 річного віку сина - [PERSON] має сплинути 34 місяці (2 роки 10 місяців 23 дні), то сума у зв`язку із втратою годувальника, яка належить чоловіку померлої становить:13872,00 грн. (408.00 гри.* 34 місяці). Отже, загальна сума страхового відшкодування, яка повинна бути відшкодована Позивачу та його малолітньому сипу складає: 47464.00 грн. (133292,00+13872,00). Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Таким чином, розмір шкоди завданої сину та чоловіку або сину [PERSON] , у зв`язку із втратою годувальника, у будь - якому випадку, не може становити менше ніж 43'848,00 грн. (1218*36). Згідно п. 27.3. ст. 27 Закону України №1961-IV,страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно вищезазначеного положення, свідоцтв про народження та свідоцтва про шлюб слідує, що особами, які мають право на відшкодування моральної шкоди пов`язаної зі смертю [PERSON] є: маги загиблої - [PERSON] ; батько загиблої - [PERSON] ; чоловік загиблої - [PERSON] ; син загиблої - [PERSON] . Отже частка моральної шкоди, яка належить кожному із вищезазначених осіб становить 3654,00 грн. , яка визначається наступним чином: 1218,00 грн. *12/4, де 1218,00 гри. - мінімальна заробітна плата на момент настання страхового випадку; 12 - кількість заробітних плат у відповідності до закону; 14616 - розмір страхового відшкодування моральної шкоди на всіх членів сім`ї; 4 - кількість осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди. Розпискою про відмову від одержання частки моральної шкоди від 19.12.2016 року підписаною матір`ю загиблої [PERSON] , остання відмовилась від частки морального відшкодування, яке їй належить у зв`язку із загибеллю в ДТП [PERSON] на користь [PERSON] Розпискою про відмову від одержання частки моральної шкоди від 19.12.2016 року підписаною [PERSON] - батьком загиблої, останній відмовився від частки морального відшкодування, яке йому належить у зв`язку із загибеллю в ДТП [PERSON] на користь [PERSON] . Таким чином, розмір виплати страхового відшкодування моральної шкоди завданої позивачу та його малолітньому сину за страховим випадком від 07.06.2014 року., дорівнює 14616,00 грн. (1218.00 гри. * 12). Відповідно до пункту 27.4. статті 27 Закону №1961-ІУ від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Витратами на поховання є: копання могили, придбання труни, зберігання тіла в разі необхідності у холодильниках, спеціальна обробка тіла, перевезення тіла в разі необхідності, придбання одягу для покійного, оформлення документів, винос тіла, катафалка, автобус супроводження, траурний зал. поховальні обряди, цивільні, релігійні, кремація тіла, послуги розпорядника, вартість поминального обіду на день похорону. До спорудження надгробного пам`ятника відносять: виготовлення та встановлення пам`ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше. Як вбачається з товарного чеку від 29.09.2015 року позивачем було понесено витрати на спорудження надгробного пам`ятника своєї дружини у розмірі 25410,00 гри. З урахуванням ліміту страхового відшкодування по витратах на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника встановленого Законом №1961-ІУ від 01.07.2004, розмір страхового відшкодування належний позивачу внаслідок смерті дружини [PERSON] , становить 14616.00 грн., (1218,00 грн.*12). Суд, системно аналізуючи норми діючого цивільного законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням сплаченої відповідачем суми.

Outcome: approved