Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], 2007 року народження, такими, що втратили право користування на житлове приміщення в однокімнатній квартирі по [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2015 року він є став власником однокімнатної квартири по в [ADDRESS]. В червні 2015 року позивачу стало відомо, що спадкоємець - його брат [PERSON] дозволив реєстрацію сім'ї [PERSON] у складі трьох осіб, включаючи неповнолітнього [PERSON], 2007 року народження, в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності. На час смерті брата - [INFO] [PERSON] та його дружина [PERSON] в квартирі не проживали. Таким чином, відповідачі не проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] більше одного року. Добровільно [PERSON] зі своєю сім'єю виписатися з квартири відмовився, а тому позивач був змушений звернутися з позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Представник третьої особи - Служби по справам дітей Дзержинського району м. Харкова, в судове засідання не з'явився, надали до суду заперечення в якому проти задоволення позовних вимог заперечували та просили розглядати справу за їх відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2015р. [PERSON] став власником однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 38225330 від 28.05.2015 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на [PERSON]. Відповідно до довідки з Дільниці № 7 КП «Жилкомсервіс» від 09.06.2015 року № 1298 разом з [PERSON] в вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Положенням ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що кожен громадянин має право вільно володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому на праві власності майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Однак позивачем не надано суду доказів про те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають у вищезазначеній квартирі понад один рік. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що разом із відповідачами зареєстрований за адресою: [ADDRESS], малолітній [PERSON]., 2007 року народження. Згідно статті 11 Закону «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до статті 18 вказаного Закону діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. За статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Дані обставини свідчать, що у відповідності до статті 18 Закону «Про охорону дитинства» малолітній є членом родини власника жилого приміщення та отримав право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником. Згідно ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. В матеріалах справи відсутня будь-яка інформація, що малолітній [PERSON]., 2007 року народження має інше належне йому житло, або має право користування іншою житловою площею, крім тієї де він зареєстрований з батьками. Таким чином, виселення [PERSON]., 2007 року народження з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення є не законним, суперечить вимогам діючого законодавства України та порушує інтереси дитини. Таким чином, суд прийшов до висновку, що так як позивачем не надано до суду належних доказів, що відповідачі не мешкають в квартирі за адресою: [ADDRESS], а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed