Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України №85", третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Міністерство юстиції Українипро виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, зазначивши, що 01.04.2015 року був прийнятий на роботу до Державного підприємства «Підприємство Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№85)» та уклав із головою Державної пенітенціарної служби України №45-15 від 01.04.2015 року строком на 1 рік ( до 31.03.2016 року) з можливістю автоматичної пролонгації. В заяві про прийняття на роботу було вказано, що бажає працювати на посаді директора підприємства, приступив до роботи і виконував обов`язки директора. 04.05.2017 року його було звільнено з посади директора згідно ст.. 36 п. 1 КЗпП України за угодою сторін. При звільненні з роботи йому не видали трудової книжки без пояснення причин, при зверненні до відповідача, останній відмовлявся від розмов та відповідав, що не знає де знаходиться його трудова книжка. Беручи до уваги, що відповідач не видав йому належно оформлену трудову книжку у день звільнення, тому зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу днем звільнення вважатимуть день видачі трудової книжки. Також вказує, що відповідачем було проведено з ним розрахунок у день звільнення з грубим порушенням вимог чинного законодавства, що призвело до значного зменшення суми розрахунку. Так, відповідно до п. 3.1 контракту №45-15 від 01.04.2015 року, укладеного з ним, посадовий оклад виплачується в розмірі трьох мінімальних заробітних плат. У період з 01.01.2017 року по 04.05.2017 року його заробітна плата нараховувалась виходячи з посадового окладу у розмірі 4800 грн (тобто із розрахунку мінімальної заробітної плати 1600 грн), що не відповідає законодавству про оплату праці, а саме: ст. 8 Закону України від 21.12.2016 року №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01 січня 2017 року складає 3200 грн. Таким чином, його посадовий оклад мав би складати з 01 січня 2017 року - 9600 грн. Однак, як вбачається з довідки про доходи №8 від 19.06.2017 року, обчислення належної йому заробітної плати за період з січня 2017 року по травень 2017 року проводилось виходячи з посадового окладу у розмірі 4800,00 грн, за рахунок цього підприємством ДКВС України №85 не виплачена сума у розмірі 61327,32 грн. У зв`язку із наведеним, просить зобов`язати Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№85)» змінити дату звільнення в трудовій книжці на 21.06.2017 року, зобов`язати Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№85)» зробити перерахунок його заробітної плати та стягнути заборгованість в розмірі 61327,32 грн, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву в якій позов підтримує, просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення та розглядати справу в його відсутності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Міністерства юстиції України Сінько А.А. просив відмовити в задоволенні позовних вимог, підприємство виконало всі умови, трудову книжку позивач отримав у день його звільнення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.04.2015 року між Державною пенітенціарною службою України в особі Голови Державної пенітенціарної служби України Палагнюка Володимира Миколайовича (Орган управління) та [PERSON] (Керівник) укладено контракт №45/15, відповідно до якого керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а Орган управління зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника. Відповідно до п. 3.1 за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи з установлених керівнику: а) посадового окладу в розмірі трьох мінімальних заробітних плат і фактично відпрацьованого часу; б) премії в розмірі 100% нарахованої від посадового окладу, яка виплачується директору підприємства в поточному місяці за рішенням керівництва органу управління згідно з результатами його роботи у попередньому місяці. Згідно п. 7.1, 7.2 контракту, цей контракт діє один рік з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року. Якщо одна із сторін виявить бажання припинити дію контракту, вона зобов`язана письмово повідомити про це іншу сторону не пізніше, ніж за один місяць до дати припинення дії цього контракту. В протилежному випадку дія цього контракту продовжується на аналогічний строк. Згідно Наказу Державної пенітенціарної служби України №47/ОС-15 від 01.01.2015 року [PERSON] призначено директором підприємства установи - заступником начальника Бучанської виправної колонії управління ДПтС України в м. Києві та Київській області (№85) з виробництва, за контрактом, з іспитовим строком три місяці, звільнивши його з посади головного інженера підприємства цієї установи. Згідно витягу з Наказу Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області №40 о/с-пр від 24.04.2015 року установлено [PERSON] директору підприємства установи - заступнику начальника державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)» з виробництва, посадовий оклад в розмірі 2088 гривень, надбавку за високі досягнення в праці у розмірі 50 відсотків, а також відповідно до наказу ДДУПВП від 03.10.2004 року №190 «Про затвердження Порядку підвищення посадових окладів працівників установ кримінально-виконавчої системи, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, за особливі умови праці, пов`язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах і перебувають у лікувально-трудових профілакторіях» 30 відсотків підвищення посадового окладу за умови праці, з 01 квітня 2015 року. Згідно витягу з Наказу Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області №45 о/с-пр від 13.05.2015 року установлено [PERSON] директору підприємства установи - заступнику начальника державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)» з виробництва, відповідно до контракту №45-15 від 01.04.2015 року, укладеного між Державною пенітенціарною службою України та [PERSON] , згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», посадовий оклад у розмірі 3654 гривні. Згідно наказу Міністерства юстиції України №3576/5 від 06.12.2016 року перейменовано державне підприємство «Підприємство Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№85) (ідентифікаційний код 08680187) у державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№85)». Згідно наказу №406/к Міністерства юстиції України від 30.01.2017 року, вважати [PERSON] таким, що з 31 січня 2017 року обіймає посаду директора державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№85)»- заступника начальника державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)» з виробництва. Згідно наказу №1634/к Міністерства юстиції України від 04.05.2017 року звільнено [PERSON] з посади директора державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№85)»- заступника начальника державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)» з виробництва, 04 травня 2017 року за угодою сторін, пункт перший статті 36 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Обов`язок видати працівнику у день звільнення копію наказу про звільнення та трудову книжку покладено на власника або уповноважений ним орган, і саме з цього часу у працівника починається перебіг строку на звернення до суду за захистом порушеного права. Відповідно до абз. 5 п. п. 4.1. п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року (надалі - Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Вказані норм відповідачем при звільненні позивача було дотримано. Матеріали справи містять докази щодо того, що позивач отримав свою трудову книжку в день звільнення, а саме 04.05.2017 року, що підтверджується копією з Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них співробітників державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)», у якій міститься запис №703, відповідно до якого [PERSON] видана трудова книжка, про свідчить відповідний підпис. Суд не приймає до уваги відповідь на адвокатський запит від 22.06.2017 року №17/п-177, надану в.о. директора Колесник К.М. в якому зазначено, що трудова книжка видана [PERSON] 21.06.2017 року, тому що до справи долучено не засвідчену ксерокопію відповіді, яка спростовується належним чином засвідченою копією Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Вимоги в частині зобов`язання змінити дату звільнення в трудовій книжці на 21.06.2017 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 5 статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Оскільки, як встановлено в судовому засіданні, позивачу трудову книжку видано в день звільнення з роботи, підстав для виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу не вбачається. Щодо зобов`язання Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№85)» зробити перерахунок заробітної плати та стягнути заборгованість в розмірі 61327,32 грн, суд дійшов наступного висновку. Положення ч. 1 ст. 115 КЗпП України передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином, працівник має право на отримання заробітної плати, а зобов`язання щодо її нарахування та виплати покладені на роботодавця. Виплата заробітної плати має здійснюватися регулярно, а при звільненні розрахунки мають бути проведені в день звільнення. Позивач у позовній заяві посилається на те, що його посадовий оклад з 01.01.2017 року мав би складати 9600 грн, посилається на ст. 8 Закону України від 21.12.2016 року №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік», де мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01 січня 2017 року складає 3200 грн. Проте, дані твердження позивача не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, зокрема, у контракті №45/15 зазначено, що за виконання посадових обов`язків керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, посадового окладу в розмірі трьох мінімальних заробітних плат і фактично відпрацьованого часу. Розмір оплати праці, розмір надбавки, премії, винагороди за підсумками роботи може бути змінено. Як вбачається із витягів з наказів №40 о/с-пр від 24.04.2015 року та №45 о/с-пр від 13.05.2015 року [PERSON] встановлювався посадовий оклад у розмірі 2088 грн та 3654 грн відповідно, що не суперечить контракту №45/15. Також, у контракті №45/15 не зазначено про те, що посадовий оклад в розмірі трьох мінімальних заробітних плат і фактично відпрацьованого часу вираховуюється виходячи із мінімальної заробітної плати, яка встановлена відповідно до закону України про державний бюджет на відповідний рік. Таким чином встановлено, що позивачем не оскаржувались окремі положення контракту та накази щодо встановлення посадових окладів, а тому, суд не вбачає підстав для перерахунку його заробітної плати виходячи із мінімальної заробітної плати, яка встановлена станом на 2017 рік. Крім того, згідно довідки Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№85)» №201/06-20 від 23.07.2020 року виплата розрахункових коштів по [PERSON] відбулася 15 травня 2017 року в сумі 26413,94 грн. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed