Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач 17.07.2018 року звернулася до суду із позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку, винагороди за підсумками роботи за 2016 рік, середнього заробітку за час затримки розрахунку і компенсації у зв'язку із порушенням сплати заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з жовтня 1991 року перебувала у трудових відносинах з ДП « Донецька залізниця». Згідно з наказом правління ПАТ «Українська залізниця» №3033 від 15.04.2016 року Інформаційно-обчислювальний центр ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». У зв'язку із реорганізацією дію трудового договору між позивачем та відповідачем продовжено з 01.08.2016 року. 05.05.2017 року позивач звільнилася на підставі п.1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін. Зазначала, що в день звільнення відповідачем не було сплачено заборгованість по заробітній платі та за невикористані дні щорічної відпустки. До теперішнього часу відповідач із позивачем не розрахувався. За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача суму не виплаченої заробітної плати в розмірі 7147,38 грн., грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки за 12 календарних днів у розмірі 3605,40 грн., не виплачену винагороду за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 50% від окладу в сумі 2532,50 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 87130,50 грн., а також компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати у розмірі 2137,07 грн. відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159. Учасники справи в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, Представник відповідача надав суду відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач не скористалася своїм правом на подання відповіді на відзив відповідно до положень ст. 179 ЦПК України. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 31.08.2018 року дану цивільну праву прийнято до провадження і постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з жовтня 1991 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця». 22.10.2008 року позивача прийнято інженером - технологом 1 категорії відділу впровадження та експлуатації АСУ бухгалтерського обліку та звітності за переведенням з Донецької дистанції зв'язку ДП «Донецька залізниця» і з 16.04.2010 року переведена на посаду провідного інженера - технолога, що вбачається із трудової книжки [NUMBER], запис №12-14. На підставі Закону України від 23.02.2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200, ДП "Донецька залізниця" реорганізована шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а згідно з наказом правління ПАТ «Українська залізниця» №3033 від 15.04.2016 року Інформаційно-обчислювальний центр ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Суд звертає увагу, що позивачем у якості доказу продовження трудових відносин надано копію наказу №1/ок від 29.07.2016 року ВП «Інформаційно-обчислювальний центр» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Дана копія наказу належним чином не завірена. Разом з тим, учасники справи дані обставини не оспорюють. 05 травня 2017 року [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що свідчить запис №15 внесений на підставі наказу №85/ос від 05.05.2017 року. З копії наказу №85/ос, виданого ВП «Інформаційно-обчислювальним центром» структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 05.05.2017 року та доданої довідки-розрахунку, [PERSON] звільнено з 05.05.2017 року з виплатою компенсації за 12 днів невикористаної відпустки та вихідною допомогою без визначення її розміру. Дана копія наказу належним чином не завірена. Стаття 95 ЦПК України визначає поняття письмові докази, згідно з якою письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Зазначена стаття ЦПК України визначає, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до ст.. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 зазначеної статті визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач не скористалась своїм правом і не заявила суду відповідно до ст.. 84 ЦПК України клопотання про витребування доказів. Суд відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України позбавлений можливості роз'яснити учасникам судового процесу, зокрема позивачу, їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, оскільки розгляд справи здійснюється за наявними в матеріалах справи доказами без участі позивача. Також, позивач у позовній заяві не зазначала про наявність або відсутність у неї оригіналів доданих до позовної заяви доказів, або про наявність оригіналів письмових доказів у іншої особи. Як вбачається з наданих позивачем розрахункових листів, за липень 2016 року [PERSON] нарахована заробітна плата в розмірі 3776,51 грн., сума до сплати становить 3058,97 грн., за березень 2017 року нарахована заробітна плата в розмірі 5757,19 грн., сума до сплати становить 4578,01 грн., за квітень 2017 року нарахована заробітна плата в розмірі 2489,21 грн., сума до сплати становить 1979,37 грн., за травень 2017 року нарахована заробітна плата в розмірі 4242,51 грн., сума до сплати становить 3436,43 грн. В розрахунковому листі за травень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою. Надані позивачем розрахункові листки свідчать лише про нарахування заробітної плати, а не про наявність заборгованості заробітної плати. Надані позивачем копії табелів обліку робочого часу за липень 2016 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року і за травень 2017 року можуть свідчити лише про вихід позивача у вказаний період на роботу. Разом з тим, копії табелів робочого часу належним чином не завірені, а тому відповідно до ст.ст. 78,95 ЦПК судом не беруться до уваги. Інших належних та допустимих доказів нарахування та невиплати заробітної плати, зокрема довідки про заборгованість по заробітній платі або надання індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-7, позивачем суду не надано. Також, суд критично відноситься до відзиву відповідача проти позову в якому зазначається, що практично вся мережа регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО, що значно ускладнює сполучення у межах регіональної філії. Безпосередньо регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться у місті Лиман. Фактичне місце роботи позивача місто Донецьк, та що у зв'язку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема у м.Донецьк, Ясинувата у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої до комп'ютерних баз та втрачено контроль на господарською діяльністю), оскільки втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, які знаходиться на територіях міст, в тому числі і м. Донецьк починаючи з 20 березня 2017 року, що знівелювала можливість відповідача виконати зобов'язання перед працівниками згідно ст.ст. 47,83,115 і 116 КЗпП, не може бути підставою для не здійснення повного розрахунку з працівниками. З огляду на викладене, суд надавши оцінку зібраним у справі доказам, які не відповідають вимогам ст.ст. 77, 95 ЦПК України, дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо не виплаченої заробітної плати в розмірі 7147,38 грн., грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки за 12 календарних днів у розмірі 3605,40 грн., не виплаченої винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 50% від окладу в сумі 2532,50 грн., не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 87130,50 грн., а також компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати у розмірі 2137,07 грн., суд враховуюче те, що дані позовні вимоги є похідними від позовної вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, та оскільки в судовому засідання не встановлено порушення вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні щодо проведення остаточного розрахунку з позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. У відповідності вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed