Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вимогою про зобов'язання відповідачів усунути причини залиття квартири [NUMBER] у будинку [ADDRESS], стягнути з них в солідарному порядку матеріальну шкоду у розмірі 50 000,0 гривень та суму відшкодування моральну шкоду в розмірі 50 000,0 гривень, завдану їх протиправними діями. В обґрунтування позову позивач посилається на таке. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 грудня 2005 року [PERSON] є власником зазначеної квартири. Протягом кількох років квартиру позивача заливається відповідачами, що підтверджується актами ЧП «Шик» та КП «ЖКС «Порто-Франківський». На думку позивача, джерело залиття її помешкання знаходиться в квартирі [NUMBER] у будинку [ADDRESS], що розташована над квартирою позивачки. На звернення щодо усунення причин залиття сусіди, які мешкають у квартирі [NUMBER] у вказаному будинку, КП «ЖКС «Порто-Франківський» не реагують відповідним чином, причину залиття не усунуто, шкоду не відшкодовано. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та дату судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. В судове засідання з'явився представник відповідача КП ЖКС «Порто-Франківський», позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими належними чином, з огляду на що просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача вказував на те, що жоден документ, наявний у матеріалах справи, не свідчить про вину цього відповідача та факт завдання шкоди позивачу. В судове засідання з'явилась позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Суд вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, за наслідками чого вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. Позивачці [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради на підставі розпорядження № 193680 від 14 грудня 2005 року, належить квартира [NUMBER] у будинку [ADDRESS]. Позивачка стверджувала у засіданні, що її квартира періодично заливається сусідами з квартири, що розташована над її помешканням під [NUMBER] у тому самому будинку. На доведення цього факту нею надано акт Приватного підприємства «ШиК» від 30.06.2005 року, згідно з яким у ванній кімнаті позивача на стелі та стіні наявні старі сліди залиття площею 0,7 кв.м. та 1,0 кв.м., відповідно; залиття квартири відбувалося з розташованої вище квартири [NUMBER], де проживає [PERSON] внаслідок її халатності. При цьому, зазначений акт складено за результатами огляду лише квартири позивача під [NUMBER] у вказаному будинку. Актом від 15.01.2013 року, складеним щодо тих самих обставин майстрами дільниці №9 КП «ЖКС «Порто-Франківський» встановлені наступні обставини: в кімнаті на стелі праворуч від вхідної двері наявні сліди неодноразового залиття на площі приблизно в 4,5 кв.м. У ванній кімнаті, площею 2,1 кв.м. на стелі наявні сліди залиття на всій площі, на стіні від стелі до підлоги - на площі 1,0 кв.м.; на момент обстеження свіжих слідів залиття встановлено. Згідно з актом від 28.03.2013 року, складеним майстрами та сантехніком дільниці №9 КП «ЖКС «Порто-Франківський» встановлено, що в кімнаті в квартирі позивача на стелі праворуч від вхідної двері наявні плями маслянистого походження на площі приблизно в 4,5 кв.м.; у ванній кімнаті, площею 2,1 кв.м., на стелі - сліди залиття на свій площі, на стіні від стелі до підлоги на площі 1,0 кв.м. На момент обстеження свіжих слідів залиття встановлено. Вказаним актом також встановлено, що в ході перевірки кв.[NUMBER], що розташована поверхом вище над квартирою позивачки, було з'ясовано, що сантехнічні прилади в зазначеній квартирі знаходяться у задовільному стані. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження викладених обставин позивачкою не надано, судом їх наявність не встановлено. Усі наведені документи не містять доказів того, що шкоду позивачу завдано у зв'язку з винними, тобто навмисними або необережними, діями відповідачів, у цьому суд має враховувати, що цими документами не доведено, що витік вод відбувся з сантехнічних приладів з квартири, якою користувалися, володіли відповідачі, або з їх вини; не встановлено джерело залиття та обставини, за яких таке залиття мало місце. Зазначені документи, переважно, складено за результатами огляду квартири позивача, що позбавляє їх доказової сили у доведенні вини будь-яких інших осіб. При цьому, їх складено без участі осіб, які, вірогідно, є винуватцями завдання шкоди. Такою самою мірою наведені недоліки позбавляють право суду вважати наявною вину КП «ЖКС «Порто-Франківський» у настанні негативних наслідків для позивача та її майна. Додатково суд має врахувати, що Приватне підприємство «ШиК» не може вважатися житлово-експлуатаційною організацію, що уповноважена на складання таких документів. З метою з'ясування усіх істотних обставин, що мають значення для належного розгляду справу, ухвалою суду від « 08» серпня 2013 року за клопотанням позивача призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання: якими є причини залиття квартири [NUMBER] по [ADDRESS], що належить [PERSON]; які пошкодження майна - квартири [NUMBER] по [ADDRESS] - [PERSON] виникли в результаті залиття цієї квартири; яким є розмір майнової шкоди, завданої власнику квартири [NUMBER] у [ADDRESS], внаслідок її залиття, які витрати повинна здійснити [PERSON] з метою відновлення належного стану квартири [NUMBER] по [ADDRESS]. Втім, зазначену ухвалу суду не виконано, експертизу не проведено внаслідок невиконання заявником вимог експертної установи в частині оплати за її проведення. Повторного клопотання про проведення експертизи позивачем обґрунтовано та не заявлено взагалі. Таким чином, враховуючи положення ч.2 ст.11 ЦПК України, згідно із якою особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд вважає за необхідне та зобов'язаний розглянути справу на підставі представлених позивачкою доказів. За загальними принципами та правилами процесуального законодавства, збір та подання доказів не відносить до повноважень суду, який позбавлений права за власною ініціативою вчиняти подібні дії. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені правилами ст.1166 ЦК України, згідно із якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, обов'язковою умовою для виникнення деліктної відповідальності є наявність у сукупності таких складових - наявність у позивача шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Втім, позивачкою не доведено факту протиправної поведінки заподіювача шкоди та хто є її суб'єктом; не доведено причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, а також вину заподіювача шкоди. Жоден з поданих позивачкою доказів не доводить того факту, що право власності або користування на квартири [NUMBER] по [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], що унеможливлює покладання відповідальності на вказаних осіб навіть за доведенням факту наявності інших умов для виникнення відповідальності. При цьому, судом додатково враховано, що усі надані позивачем докази по справі, на які вона посилається на обґрунтування своїх вимог, - повною мірою не відповідають вимогам щодо форми та змісту, встановленим Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 року № 76. Так, згідно з п.2.3.6 зазначених Правил, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). Втім, жоден з поданих позивачкою актів не відповідає по формі та за змістом встановленому Правилами зразку. Таким чином, суд має констатувати, що зазначені докази не відповідають вимогам закону з огляду на їх неналежність, як таких, що не містять інформації щодо предмета доказування, та з огляду на їх недопустимість, як таких, що не відповідають вимогам закону. Суд також розцінює не на користь позивача його поведінку, що знайшла прояв в ухиленні від проведення призначеної судової будівельно-технічної експертизи. Вказаною експертизою підлягали доведенню ті обставини, на які посилається позивач, а саме: що залиття квартири відбулося з вини відповідачів, встановлено розмір завданої шкоди та причинний зв'язок між протиправними діями заподіювача шкоди та завданою шкодою. Згідно ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, у суду відсутні підстави визнавати встановленими ті обставини, на які посилається позивачка, оскільки своїми діями вона перешкоджала їх встановленню під час проведення експертизи. За наведених обставин суд вважає позовні вимоги позивачки необґрунтованими належним чином та такими, у задоволенні яких слід відмовити. При цьому, враховуючи, що вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, є похідними від первинної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, їхнє задоволення є також неможливим через недоведення позовних вимог про наявність спричиненої матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Резюмуючи, суд має констатувати, що, навіть допускаючи наявність шкоди майну позивача, суд не отримав об'єктивних доказів того, хто є винним у його настанні, доказів протиправної поведінки відповідачів, а також доказів наявності причинного зв'язку між подібними, можливо протиправними діями відповідачів та виникненням шкоди у позивача, у сфері її майнових інтересів. Усі наведені аргументи позбавляють правового сенсу дослідження питання про розмір завданої позивачу шкоди, втім, й це залишилося недовченими, оскільки оголошений в якості справедливої сатисфакції розмір відшкодування не ґрунтується не будь-яких зрозумілих доказах та залився не аргументованим. Суд не виявив доказів, які б надавали йому можливість вважати такий розмір відшкодування справедливим та адекватним тим втратам, яких зазнала позивачка. Отже, розмір такого відшкодування залишився недоведеним та голослівним. За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Жоден з випадків, передбачений положенням статті 61 ЦПК України судом не встановлений. За наведених обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки є такими, що не доведені належним чином позивачкою. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed