Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

06.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" про захист прав споживачів, визнання угоди недійсною. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.02.2012 року між ним та ТОВ «Авто Просто», в особі продавця-консультанта [PERSON], що діяла на підставі довіреності, було укладено Угоду № 379236, предметом якої є надання Учаснику послуг системи «Авто Так», спрямованих на придбання Автомобіля. Угода укладається шляхом підписання Сторонами Угоди, додатку № 1 та Додатку № 2, які є невід'ємними частинами Угоди. Згідно положень статей Угоди та Додатку №1 до неї, поточна ціна Автомобіля станом на дату її укладення складає 121 800 грн., яка була сплачена Платником в повному обсязі. Також вказав, що 27.04.2012 року між сторонами укладено Додаток № 3, який не являється невід'ємною частиною Угоди, оскільки про необхідність його підписання стало відомо вже коли були внесені всі Авансовані внески згідно Угоди. Так, у відповідності до Договору № 114028-Y02431 позивач отримав автомобіль, загальна вартість якого згідно п. 2.4. Договору становить з ПДВ - 118280,00 грн. Згідно Договору застави від 28.05.2012 року, предметом якого є автомобіль марки CHEVROLET LACETTI, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], загальна вартість предмета застави на момент укладення вказаного Договору складає 118 280, 00 грн. Пунктом 1.6. Договору застави передбачено, що забезпечене заставою зобов'язання Заставодавця вважається виконаним за умови своєчасної сплати всіх щомісячних внесків (періодичних платежів) в загальному розмірі 218 336,08 грн., в порядку та строки, передбачені с. 2 Додатку № 2 до Угоди. Водночас, згідно листа керівника відділу по роботі з клієнтами [PERSON] від 20.05.2015 року , станом на 29.04.2015 року заборгованість по сплаті автомобіляч складає 238 334,88 грн., тобто з незрозумілих причин відповідачем було збільшено заборгованість на 140 721, 88 грн., а отже, порушено умови Угоди, Договору № 114028-Y02431, а також Договору застави. На заяву про розірвання Угоди, позивач отримав відмову з посиланням на те, що Угоду за власним бажанням можна розірвати тільки тоді, коли Учасник не отримав автомобіль. Зважаючи на викладене, а також на те, що продавцем-консультантом [PERSON] було введено позивача в оману щодо наявності у відповідача ліцензії про надання фінансових послуг, позивач просив визнати Угоду № 379236 від 01.02.2012 року, укладену між ним та ТОВ «Авто Просто» недійсною. справедливості та розумності, вважає, що наявні підстави для визнання договору недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що при укладенні Угоди № 379236 продавцем-консультантом [PERSON] не було роз'яснено порядок погашення заборгованості, лише після підписання Додатку № 2 до Угоди позивачу стало зрозуміло, що основою для розрахунку розміру складових Повних внесків та інших платежів, передбачених Угодою є поточна ціна автомобіля, яка встановлюється в останній робочий день кожного місяця. Таким чином у сторони позивача наявні підстави вважати, що відповідач порушує умови зобов'язання, що виникли у останнього внаслідок укладення Угоди № 379236 від 01.02.2012 року. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Зазначила, що, підписавши Угоди № 379236 та Додатки до неї, позивач прийняв її умови. Позивачу до підписання Угоди було доведено до відома вичерпну інформацію про послуги, що надаються відповідачем. Підписавши Угоду позивач мав 7 днів на додаткове детальне ознайомлення з її умовами , а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі у системі Авто Так, разом з тим, позивач у визначений термін бажання розірвати Угоду не виявив та не відмовився від подальшої участі у системі Авто Так. Також вказав, що ТОВ «Авто Просто» у відповідності до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та Розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» № 1676 від 09.10.2012 року, 15.01.2013 року отримано Ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 01.02.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», в особі продавця-консультанта [PERSON], що діє на підставі Довіреності та [PERSON] було укладено Угоду № 379236, предметом якої згідно ст. 1 є надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання Автомобіля. Угода укладається шляхом підписання Сторонами Угоди, Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невід'ємними частинами Угоди. (а.с. 6) Відповідно до п. 8 вищевказаної Угоди, ця угода може бути змінена лише за згодою Сторін шляхом укладання Додаткової Угоди. Також сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, що до Угоди № 379236 було укладено Додаток № 1, Додаток № 2 та Додаток № 3. (а.с. 6-10) Судом не приймаються посилання сторони позивача на те, що Додаток № 3 до Угоди не є невід'ємною її частиною, з тих підстав, що при укладенні Угоди, відповідно до ст. 1, сторони домовилися про підписання виключно Угоди, Додатку № 1 та Додатку № 2, оскільки у відповідності до ст. 10 Угоди, її підписання та підписання Додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розумінні Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та Додатків до неї. З метою виконання Угоди, між ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» («Продавець»), з одного боку, ТОВ «Авто Просто» («Платник»), з другого боку, та фізичною особою [PERSON] («Отримувач»), було укладено Договір № 114028-Y02431 від 22.05.2012 року, згідно якого продавець зобов'язався передати у власність Отримувача, а Платник - оплатити Продавцеві вартість автомобіля, на умовах Договору. (а.с. 13-14) Також судом встановлено, що 28.05.2012 року між ТОВ «Авто Просто» (Заставодержатель) та [PERSON] (Заставодавець) було укладено Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим О.В. Відповідно до п.1.1. якого, для забезпечення вимог Заставодержателя до Заставодавця щодо виконання останнім своїх зобов'язань, передбачених Угодою № 379236 від 01.02.2012 року, Додатку № 1 від 01.02.2012 року, Додатку № 2 від 01.02.2012 року, Додатку № 3 від 27.04.2012 року, Заставодавець передає заставодержателю в заставу автомобіль (а.с. 11-12). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Своїм підписом на Угоді № 379236 від 01.02.2012 року, як вбачається зі ст. 10 Угоди, [PERSON] засвідчив, що отримав коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчує своїм підписом. (а.с. 6). Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Суд вважає, що у даному випадку відсутні обставини, які свідчать, що позивач при укладенні Угоди та Додатків до неї був введений в оману, оскільки при їх підписанні мав реальну можливість ознайомитись зі змістом Угоди та Додатків до неї, про що свідчить зокрема, особистий підпис позивача на Угоді № 379236 від 01.02.2012 року, Додатку № 1 від 01.02.2012 року, Додатку № 2 від 01.02.2012 року, Додатку № 3 від 27.04.2012 року. Крім того, суд звертає увагу, що потягом тривалого часу, більше 2 років, позивач виконував умови Угоди, зокрема сплачував відповідачу плату за послуги. Що стосується посилань сторони позивача на відсутність у ТОВ «Авто Просто» ліцензії про надання фінансових послуг, суд зазначає наступне. Згідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Як встановлено судом з доказів наданих стороною відповідача, у відповідності до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року, який набув чинності 09 січня 2012 року та Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» № 1676 від 09 жовтня 2012 року, ТОВ «Авто Просто» 25 грудня 2012 року отримало відповідну ліцензію, що свідчить про право здійснювати діяльність з адміністрування фінансованих активів для придбання товарів у групах (а.с. 32), а також Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Авто Просто», реєстраційний номер 13102689, серія та номер свідоцтва ФК № 313, дата видачі 19.01.2012 року (а.с. 31). Крім того, суд враховує положення ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не навів достатніх доказів на підтвердження правомірності заявлених в позові вимог, з огляду на що задоволенню не підлягає. Оскільки позивач від сплати судового збору звільнений як такий, що подав позов в зв'язку з можливим порушенням його прав як споживача, а в задоволенні позову було відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed