Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Просить суд визначити частку її померлого батька [PERSON] , який помер [INFO] у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0983 га в [ADDRESS] , оскільки державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірної земельної ділянки, у зв`язку з тим, що частки інших співвласників земельної ділянки не визначені. 22.01.2020 р. ухвалою суду відкрито провадження та справу призначено у підготовче засідання в загальному провадженні. Ухвалою суду 03.11.2020 закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 21.01.2020 року. Позивач та представник в судове засідання зявилися, вимоги позовної заяви підтримали та просять задовольнити позов в повному обсязі з підстав наведених у позові. Відповідач у судове засідання зявилася, визнала позовні вимоги та просить позов задоволити. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтведжується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 24 січня 2018 року Хмельницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Хмельницькій області 24.01.2020 року. Останній був співвласником земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:05:001:0162 площею 0,0983 га. в [ADDRESS] , що вбачається з даних витягу з рішення шостої сесії міської ради від 18.05.2016 року. Даними спадкової справи №2-2018 від 07.02.2018 року підтведжується, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину після смерті останнього. Проте, листом №171/02-14 від 23.09.2019 року приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим номером 6810100000:05:001:0162 після смерті батька у звязку з тим, що частка спадкодавця на вказану земельну ділянку є невизначеною. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Розглядаючи спір, суд повинен з`ясувати усі обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту. Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність) Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків установлених законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Крім того слід зазначити, що визначення судом частки співвласника у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку за померлим не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. Таким чином, задовольняючи позовні вимоги та визначаючи, що частка померлого у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку становить 1/2 ідеальної частки, вирішує питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. Таким чином, вирішуючи спірні правовідносини позивач та представник дійшли помилкового висновку заявляючи вимоги щодо визнання частки у спільній сумісній власності за померлим, оскільки такі позовні вимоги не узгоджуються з вимогами законодавства та не є належним способом захисту порушених прав відповідно до статті 16 ЦК України, тому задоволенню не підлягають. Проте, судом не встановлено порушення прав позивача, посилання позивача та представника на те, що позивач є спадкоємцем за законом яка прийняла спадщину після смерті батька має право на звернення до суду про визначення частки за померлим є формальними підставами, які не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог тому в їх задоволенні, слід відмовити.

Outcome: dismissed