Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду з позовними вимогами, які 08.04.2019 року збільшила та просить визнати нежитлове приміщення 501 в [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Панчевою MB., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 17.10.2012 року за реєстровим №1138, дачний будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на дачний будинок, виданого виконавчим комітетом Іллічівської міської ради 04 вересня 2006 року на підставі рішення виконкому Іллічівської міської Ради від 17 серпня 2006 року за №922 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 24 жовтня 2007 року відділом земельних ресурсів у місті Іллічівську Одеської області, які були видані на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2004 року спільною сумісною власності подружжя, набутого у шлюбі з [PERSON] , укладеним 23 січня 1988 року, відділом ЗАГС виконкому Київської районної ради народних депутатів Одеської області, актовий запис № 104, та визнати частки [PERSON] і [PERSON] рівними, тобто по Ѕ. Визнати недійсними договір про задоволення вимог №1696 від 28.07.2016 року, та іпотечний договір №1693 від 28.07.2016 року укладений між [PERSON] , та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., застосувавши до нього правові наслідки недійсності правочину. Визнати недійсним Рішення №34180251 від 07.03.2017 року, державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Антоненко Оксаною Сергіївною про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нежилі приміщення першого поверху, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які в цілому складаються з нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 88,9 кв.м., що вчинено на підставі договору про задоволення вимог № 1696 від 28.07. 2016 року, та іпотечного договору № 1693 від 28.07.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07.04.2017 року на Ѕ частину нежитлових приміщень об`єкту житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , серія та номер 334, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., застосувавши до нього правові наслідки недійсності правочину, рішення про державну реєстрацію прав та обов`язків № 34704685 від 10.04.2017, винесеного приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. Визнати недійсними договір купівлі-продажу від 07.04.2017 р., № 325 укладений між [PERSON] та [PERSON] , про продаж на Ѕ нежитлових приміщень [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко C.В., застосувавши до нього правові наслідки недійсності правочину, рішення про державну реєстрацію прав та обов`язків № 34704686 від 10.04.2017, винесеного приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. Визнати за [PERSON] у порядку спадкування після батька [PERSON] померлою [INFO] , право власності на 1/4 нежитлового приміщення [ADDRESS] , та на 1/4 дачного будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивачка на обґрунтування своїх вимог вказує, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . 14.07.2017 [INFO] [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті батько на автомобіль «Тойота», однак свідоцтво про право власності на інше спадкове майно, а саме: спірні приміщення за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення об`єкту житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку на території Вербської сільської ради, Крижопольському району, Вініцької області, дачний будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , позивачка не отримала, у зв`язку із від`їздом на навчання за кордоном. Під час продовження оформлення спадкових документів [PERSON] дізналася, що власником вищевказаних приміщень є зовсім незнайомі для неї люди, а саме [PERSON] та [PERSON] , також з`ясувала, що приміщення у [ADDRESS] , що відносилося до спадкового майна було передане у власність [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог №1696 від 28.07.2016 року та іпотечного договору № 1693 від 28.07.2016 року, що були заключні між [PERSON] та [PERSON] Окрім того, 07.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу на 1/2 нежитлових приміщень [ADDRESS] , серія та номер 325. У зв`язку з тим, що позивачка є спадкоємицею першої черги за законом, нерухоме майно: нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та нежитлове приміщення об`єкту житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] увійшло до спадщини, тобто [PERSON] була фактичним власником спірного приміщення, і оскільки прийняла спадщину та не давала згоди на укладення будь-яких договорів щодо вказаної нерухомості, тобто всі дії та договори, що були здійсненні з перереєстрацією приміщення в [ADDRESS] були незаконними та підлягають скасуванню, а тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи належним чином сповіщена, надала до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, також зазначила, що збільшені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не надавала, у судовому засіданні збільшені позовні вимоги [PERSON] визнала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Левіт В.С. просив у задоволенні позовних вимог відмовити, при цьому зазначив, що із заяви від 14.05.2015 року, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Науменко М .Г. вбачається, що [PERSON] , як спадкоємцю [PERSON] - ще 14.05.2015 року було достовірно відомо, що її мати, [PERSON] передає в іпотеку спірні приміщення, вважає спірні приміщення її ( [PERSON] ) особистою власністю, і сама [PERSON] не претендувала на виділ частки (1/2) з майна нежилі приміщення 1 поверху, за адресою: [ADDRESS] ). Крім того, спадкоємці [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] повідомили нотаріуса Іллічівської міської державної нотаріальної контори, який веде спадкову справу щодо майна після померлого [PERSON] лише про земельну ділянку на території Вербської сільської ради, Крижопольському району, Вініцької області та автомобіль «Тойота», які увійшли у спадкову масу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином 14.05.2018 року закінчився строк позовної давності. Відповідно до ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача [PERSON] адвокат Левіт В. С наголосив, що застосування наслідків спливу позовної давності є окремою підставою для відмови у позові та просив зі вказаної підстави в задоволені позову відмовити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відзив на позов не надавав, про причини неявки суд не сповістили. Треті особи: державний реєстратор прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Тулба Ольга Олександрівна, державний реєстратор прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Антоненко Оксана Сергіївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Савченко Світлана Володимирівна до судового засідання не з`явились, повідомлялись, пояснення на позов не надавали, про причини неявки суд не сповістили. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чужовська Н. Ю. до судового засідання не з`явилась, повідомлялась, надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що позивачка була обізнана про всі обставини по справі, також зазначила, що права позивачки не порушувались. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2018 року накладено арешт на нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 97,1 кв.м., що належить на праві спільної часткової власності відповідачам [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2018 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Левіт В.С та витребувано спадкової справи від 02.12.2013 року № 163/2014 щодо майна померлого [PERSON] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи, [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ) та після його смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] , яка є дружиною померлого та [PERSON] , яка є донькою померлого. Державним нотаріусом Жмиховою О. С. на підставі заяви [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину від 14 липня 2017 року, спадкова справа № 163/2014, зареєстровано в реєстрі № 1240 на Ѕ частку вказаного автомобіля: - Автомобіль типу легковий універсал, марки «TOYOTA», моделі «LANDCRUSER 200», реєстраційний номер [NUMBER] . Державним нотаріусом Жмиховою О . С . на підставі заяви [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину від 14 липня 2017 року, спадкова справа № 163/2014, зареєстровано в реєстрі № 1239 на Ѕ частку вказаного автомобіля: - Автомобіль типу легковий універсал, марки «TOYOTA», моделі «LANDCRUSER 200», реєстраційний номер [NUMBER] Станом на 08 червня 2018 року [PERSON] звернулася з заявами щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на наступні об`єкти: ј частки нежитлового приміщення [ADDRESS] ; ј частки дачного будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Однак, повідомленням від 07.08.2018 року № 1206/02-14 «щодо невидачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно» нотаріус вказав, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Слід зазначити, що вказані документи не були надані нотаріусу. 03.07.2018 року Державний реєстратор прав на нерухоме майно Жмихова О. С. , державний нотаріус Чорноморської міської нотаріальної контори Одеської області надіслала запит від 03.07.2018 року № 1348/02-14 до КП «Одеського міського бюро технічної інвентаризації» щодо надання дійсної інформації станом на 29 грудня 2012 року, яка зберігається в інвентарній справі КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про зареєстровані права на нежиле приміщення [ADDRESS]. Згідно довідки, наданої КП «БТ» Одеської міської ради від 05.07.2018 року право власності на нежиле приміщення першого поверху № 501, що розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2012 року, реєстровий № 1138. Водночас, суд враховує пояснення [PERSON] , які вона надала в судовому засіданні, а саме, що документи на дачний будинок справді знаходяться у неї та оригінали документів позивачка нотаріусу не надавала. Визнаючи позов своєї доньки, [PERSON] не вказує які перешкоди у неї були надати до нотаріуса оригінали правовстановлюючих документів на дачний будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та оформити спадщину у нотаріальному порядку. Щодо приміщення у [ADDRESS] 3 судом встановлено та враховується наступне. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до положень ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК, статей 27 - 31 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв`язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Окрім того, з пояснення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чужовської Н. Ю. вбачається наступне. В матеріалах нотаріуса міститься заява [PERSON] наступного змісту: «Я , [PERSON] , є спадкоємцем [PERSON] (спадкодавець), який помер [INFO] , цією заявою стверджую, що на виділ частки (1/2) з майна нежилі приміщення 1 поверху, за адресою: [ADDRESS] ), які знаходяться у спільній сумісній власності та титульним власником яких є [PERSON] (дружина спадкодавця), не претендую». Вказану заяву складено позивачкою 14.05.2015 року та посвідчено приватний нотаріусом Науменко М.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1560. Крім того, в матеріалах нотаріуса міститься заява [PERSON] наступного змісту: «Я , [PERSON] , що є спадкоємцем мого чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] , цією заявою стверджую, що не претендувала та не буду претендувати на виділ на ім`я мого померлого чоловіка Ѕ частки з нежилих приміщень першого поверху, за адресою: [ADDRESS] ), які були набуті нами у спільну сумісну власність подружжя та титульним власником яких я є». Вказану заяву складено [PERSON] . 14.05.2015 року та посвідчено приватним нотаріусом, зареєстровано в реєстрі за № 1188. Крім того, в матеріалах нотаріуса міститься заява [PERSON] наступного змісту: «Я , [PERSON] , цією заявою стверджую той факт, що станом на 28.07.2016 року я є вдовою та нежилі приміщення першого поверху, за адресою: [ADDRESS] ), які передані мною в іпотеку [PERSON] , згідно іпотечного договору є моєю особистою приватною власністю, особи які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вищевказані нежилі приміщення першого поверху відсутні». Вказану заяву складено [PERSON] 28.07.2016 року та посвідчено, приватним нотаріусом. Крім того, в матеріалах нотаріуса міститься лист завідувача Іллічівської міської державної нотаріальної контори від 14.05.2015 року за № 640/01-16 наступного змісту: «- коло заявлених спадкоємців на майно [PERSON] , який помер [INFO] : донька [PERSON] та дружина [PERSON] ; Спадкова маса складається з земельної ділянки, площею 2,5422 га, яка розташована на території Вербської сільської ради Крижопільського району Вінницької області; Спадкоємці із заявами про виділ права власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя не зверталися». Таким чином, спірне майно не увійшло до спадкової маси майна після [PERSON] , який помер [INFO] . Також не здійснювався виділ частки на ім`я мого померлого спадкоємцями. Тому права позивачки не порушені, оскільки вона була обізнана про зазначені обставини, особисто склала заяву щодо відсутності претензій на вказане майно. Згідно ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до стаття 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином судом враховуються пояснення третьої особи на стороні відповідачів приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чужовської Н. Ю., що [PERSON] було достовірно відомі факт відсутності спільної часткової власності на спірне майно між [PERSON] та [PERSON] , та факт особистої приватної власності на спірне майно за [PERSON] станом на 14.05.2015 року . Суд погоджується з позивачкою, що вона є спадкоємцем першої черги після [PERSON] , який помер [INFO] . Водночас, спірне майно, а саме нежилі приміщення № 501 за адресою: [ADDRESS] не увійшло до спадкової маси майна після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Поряд з тим, судом взято до уваги, що [PERSON] за погодженням з позивачкою, являючись титульним володільцем вказаного житлового приміщення виділ частки на ім`я померлого спадкодавця не здійснювала. Крім того, суд враховує фактичні обставини щодо відсутності спору між позивачкою та [PERSON] стосовно спадкування дачного будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також відсутності перешкод у спадкоємців оформити спадщину шляхом надання до нотаріуса оригіналів правовстановлюючих документів. Вирішуючи питання щодо застосування до даних правовідносин строків позовної давності, суд врахував позицію представника відповідача [PERSON] адвоката Левіт В. С., та виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак також, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Сторона відповідача звертаючись до суду із клопотанням про застосування строків давності наполягала на тому, що 14.05.2015 року позивачці було достовірно відомо, що її мати, [PERSON] передає в іпотеку спірні приміщення, вважає спірні приміщення її ( [PERSON] ) особистою власністю, а сама [PERSON] не претендує на виділ частки (1/2) з майна нежилі приміщення 1 поверху, за адресою: [ADDRESS] ), то позивачка звертаючись до суду з позовною заявою про розподіл майна подружжя у вересні 2018 року порушила визначений цивільним законодавством строк позовної давності. Суд погоджується з даним твердження представника відповідача та визнає його таким що не суперечить матеріалам цивільної справи та вимогам цивільного законодавства, що регламентують порядок та підстави застосування судами при розгляді спорів строків позовної давності виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачка була обізнана про зазначені обставини, оскільки особисто склала заяву від 14.05.2015 року посвідченої приватним нотаріусом Науменко М.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1560 щодо відсутності у неї претензій на вказане майно, а саме нежилі приміщення 1 поверху, за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовної заяви [PERSON] відсутні.

Outcome: dismissed