Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

У лютому 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.05.2008 року на підставі Заяви [PERSON] , між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого, позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Між тим, відповідач порушила умови договору кредиту, не повертала отриманий кредит своєчасно, не сплачувала кошти (відсотки) за користування ним. В зв`язку із порушенням умов договору, відповідач станом на 31.12.2013 року має заборгованість та повинна сплатити: заборгованість за кредитом - 8006,90 грн.; відсотки за користування кредитом - 20196,97 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 2985,49 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1559,47 грн., а всього у сумі 33248,83 грн. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір. Відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності. У вказаній заяві відповідач вказала, що Договір про надання споживчого кредиту б/н було укладено між сторонами 16.05.2008 року, яким встановлено кінцевий термін повернення кредиту 16.05.2009 року. Саме з цієї дати почав перебіг строк позовної давності в три роки, який сплинув 16.05.2012 року. Позивач звернувся до суду 31.12.2013 року. У зв`язку із пропущенням строку позовної давності та відсутністю поважних причин його пропуску, у задоволенні позові слід відмовити. У поясненнях на позовну заяву представник позивача вказала, що 05.06.2008 року позичальнику було видано кредитну карту, строк дії якої закінчувався в останній день червня місяця 2011 року. Позивач звернувся до суду у лютому 2014 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. У судове засіданні представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проси винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засіданні свого представника не направила, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.06.2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 16.05.2008 року в сумі 33 248,83 грн. та судовий збір у сумі 332,49 грн. У січні 2016 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, а ухвалою судді від 27.01.2016 року зазначену заяву залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.03.2016 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27.01.2016 року скасовано, а питання прийняття заяви про перегляд заочного рішення передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2016 року скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2014 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, а справу призначено для розгляду у загальному порядку. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою судді Малинникова О.Ф. від 06.02.2018 року розгляд даної справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 08.11.2018 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 09.11.2018 року призначено спрощене позовне провадження по даній справі для розгляду справи по суті без повідомлення (виклику) сторін. 22.11.2018 року на адресу суду надійшло клопотання від відповідача про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Осаулова А.А. від 23.11.2018 року призначено спрощене позовне провадження для розгляду справи по суті з повідомлення учасників справи. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.05.2008 року на підставі Заяви [PERSON] , між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг, який складається з заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 8-12). Так, відповідачу було надано кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Відповідно до п. 6.5. Умов надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 6.6. Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. В порушення своїх зобов`язань та правил, відповідач кредит не повертала у повному обсязі. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином. Однак, [PERSON] , скориставшись кредитними коштами, не виконала зобов`язань, визначених Договором, порушила умови щодо погашення кредиту. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Відповідно до п. 8.6. Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань перед банком, задоволенню підлягають вимоги про стягнення з неї заборгованості за кредитом - 8006,90 грн.; відсотків за користування кредитом - 20196,97 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 2985,49 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1559,47 грн., а всього у сумі 33248,83 грн. Разом із тим, щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності варто вказати, що згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як підтверджено матеріалами справи, 05.06.2008 року позичальнику було видано кредитну карту, строк дії якої закінчувався в останній день червня місяця 2011 року (а.с. 236). Позивач звернувся до суду 11.02.2014 року, що підтверджується штампом суду (а.с. 2) тобто в межах трирічного строку позовної давності. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, беручи до уваги те, що відповідач свої зобов`язання не виконувала належним чином, на користь банку підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 33248,83 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 332,49 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Outcome: approved