Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.06.2020 року звернулась до суду з зазначеним позовом до Баришівської районної державної адміністрації Київської області, Служби у справах дітей та сім`ї Баришівської районної державної адміністрації, третя особа: [PERSON] в якому просить суд визнати протиправним та скасувати Розпорядження Баришівської районної державної адміністрації Київської області №107 від 14.03.2018 «Про встановлення днів побачень [PERSON] з донькою», визнати протиправним та скасувати Розпорядження Баришівської районної державної адміністрації Київської області №358 від 20.08.2018 «Про внесення змін до Розпорядження Баришівської районної державної адміністрації Київської області №107», яким виправлено технічну помилку, а саме прізвище « [PERSON] » замінено на « [PERSON] », визнати протиправним дії, бездіяльність посадових осіб Баришівської районної державної адміністрації в частині прийняття Розпорядження №358 від 20.08.2018 «Про внесення змін до Розпорядження Баришівської районної державної адміністрації Київської області №107», яким виправлено технічну помилку, а саме прізвище « [PERSON] » замінено на « [PERSON] » без виклику. Без повідомлення зацікавлених осіб. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, про день час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, до суду надійшли клопотання позивача та її представника адвоката Горбового В.А. в яких вони позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Представники відповідачів Баришівської районної державної адміністрації Київської області та Служби у справах дітей Баришівської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з`явились про день час та місце судового розгляду повідомлені своєчасно та належним чином. Представник відповідачів начальник служби у справах дітей та сім`ї Майорова Т.І. до суду подала заяву про розгляд справи без їх участі. Третя особа [PERSON] судове засідання не з`явився про день час та місце судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, в заяві від 11.09.2020 року просив розглядати справу без його участі, проти позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що від сторін надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановити рішення). Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані суду докази суд вважає заявлений позов не мотивованим та таким, що не підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, 23.08.2014 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції в Київській області, актовий запис №429. Рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 27.12.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Сторони мають від шлюбу малолітню дитину [PERSON] [INFO] (копія свідоцтва про народження [NUMBER] від 08.07.2015 а.с.12). Донька, після припинення шлюбних відносин проживає разом із позивачем. [PERSON] не проживає разом з дитиною, зустрічі з донькою можливі лише з дозволу позивача. [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей при Баришівській районній державній адміністрації з заявою про визначення способу його участі у вихованні дитини. В подальшому Баришівською районною державною адміністрацією прийнятно Розпорядження №107 від 14.03.2018, на підставі рішення та матеріалів Комісії з питань захисту прав дитини при Баришівській районній державній адміністрації. Даним розпорядженням [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні дитини, шляхом систематичних зустрічей з 10:00 до 20:00 години щосуботи та всі державні свята, визначенні законодавством України, без присутності матері. У день народження та період хвороби дитини безперешкодне її відвідування за місцем фактичного перебування. Як вбачається з матеріалів справи, Баришівською районною державною адміністрацією Київської області у Розпорядженні №107 допущена технічна помилка у прізвищі [PERSON] , у зв`язку з цим, відповідачем-1 винесено розпорядження №358 від 20.08.2018, яким виправлено технічну помилку, а саме прізвище « [PERSON] » замінено на « [PERSON] ». Не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями, позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях - повазі до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Відповідно до ч. 2 , ч.3 та ч.4 ст. 150 СК України батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються, як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Як зазначено у ч.1 ст. 55 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками. Має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить її інтересам. У відповідності до ч.2 і 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні, систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Щодо твердження позивача, що Комісією у справах дітей та сім`ї Баришівської районної державної адміністрації не було належним чином та в повному обсязі встановлено та досліджено обставини, які необхідні для об`єктивного вирішення спору, не проведено бесіду з батьками, не здійснено перевірку стану здоров`я малолітньої дитини, психологічного стану батька, не здійснено дії щодо перевірки житлових умов батька дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» №866 від 24.09.2008 (далі - Постанова №866), органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей. Органи опіки та піклування провадять свою діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, з дотриманням таких принципів: забезпечення найкращих інтересів дитини; недопущення дискримінації дітей; конфіденційності інформації про дитину. Безпосереднє ведення справ і координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад (далі - служби у справах дітей). Відповідно до ст. 46 Закону України № 280/97-ВР від 21.05.1997 «Про місцеві державні адміністрації» (далі - Закон № 280/97-ВР) організаційно-процедурні питання внутрішньої діяльності місцевих державних адміністрацій регулюються їх регламентами, що затверджуються головами відповідних місцевих державних адміністрацій з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Типові регламенти місцевих державних адміністрацій затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 73 Постанови №866 у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. Відповідно до ст. 6 Закону України № 280/97-ВР на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Судом встановлено, що до заяви [PERSON] про вирішення спору щодо його участі у вихованні дитини, яка проживає окремо від нього було додано пакет документів, який передбачений п. 73 Постанови №866. Служба у справах дітей та сім`ї Баришівської районної державної адміністрації після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини складено відповідний висновок, який був врахований при винесенні Розпорядження №107. Також, суд зазначає, що після подачі вищезазначеної заяви [PERSON] працівниками Служби у справах дітей та сім`ї проведене обстеження житлових умов батька, про що складено Акт обстеження житлово-побутових умов громадянина [PERSON] від 05.12.2017 №80. В даному акті зазначено, що [PERSON] є співвласником квартири, яка розташована з адресою: [ADDRESS] . Квартира, в якій проживає батько, в доброму стані та виділена окрема кімната для доньки, де створенні належні умови для її перебування. Іншими співвласниками квартири є батьки та сестра третьої особи [PERSON] , тобто дід, баба та тітка (за даною адресою зареєстрована, фактично не проживає) малолітньої дитини [PERSON] . Тому, вищезазначене твердження позивача є безпідставним та спростовується доказами, які наявні в матеріалах справи. Щодо твердження позивача, щодо схильності [PERSON] до насильницьких дій та агресії по відношенню до позивача та їхньої малолітньої доньки, суд зазначає наступне. Згідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем до суду були поданні скріншоти переписки із програми-месенджер «Вайбер». Суд не може надавати оцінку даним доказам, оскільки з поданих скріншотів, не можливо ідентифікувати відправника та отримувача повідомлень, не можливо встановити загальний контекст розмови. Отже, на підставі поданих позивачем скріншотів переписки із програми-месенджер «Вайбер» (а.с.37),суд не можне встановити дійсні обставини справи. Посилання позивача на визнання даних обставин під час розгляду адміністративної справи №640/5339/19 у Київському адміністративному суді також не підтверджені жодними доказами. Як стверджує позивач, що під час зустрічей [PERSON] з дитиною, між позивачем та третьою особою відбуваються сварки та конфліктні ситуації у присутності малолітньої доньки. Це призводить до психологічного та морального стресу для дитини, негативно впливає на її стан здоров`я, стосовно вказаних тверджень суд зазначає наступне. Посилання позивача на Психологічне заключення нейропсихолого від 01.11.2018 року та диагноз невролога [PERSON] жодним чином не пов`язують наслідки хвороб дитини та спілкування дитини з третьою особою. Суд також критично ставиться до висновку ТОВ «Українскька експертна компанія» №149 від 19.10.2019 року оскільки експером у 3 пунктах висновку дана оцінка поведінки та індивідуально -психологічних особливостей третьої особи [PERSON] при цьому експерт навіть не спілкувався з даною особою, а висновок було зроблено на підставі відомостей наданих позивачкою, що свідчить про однобокість даного висновку. Разом з тим експерт визнав, що надати висновок чи перебувала малолітня [PERSON] на момент протиправних дій батька 28.07.2018 року, на чому наполягає позивач, не представляється можливим. Стосовно твердження позивача, що третя особа неналежним чином сплачує аліменти та безвідповідально відноситься до свого батьківського обов`язку, з цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено ч. 1, ч.2, ч. 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що позивач сама зазначає, що аліменти на утримання дитини систематично перераховуються із рахунку батька [PERSON] (тобто, дідуся дитини). Суд не вбачає, жодної протиправності в діях чи ухилення від обов`язків утримання дитини (сплати аліментів) третьої особи [PERSON] , оскільки законодавством України не визначено єдиного способу сплати аліментів та не встановлено зв`язку між способом сплати аліментів та способу участі батька у вихованні дитини. Твердження позивача, про неможливість зустрічей [PERSON] без присутності матері, суд вважає їх необгрунтованими, оскільки, позивач неодноразово зауважувала, що при зустрічі з [PERSON] між ними постійно виникають суперечки та конфліктні ситуації у присутності дитини. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Враховуючи рівність батьків у правах щодо виховання дитини, з метою забезпечення інтересів дитини, врахувавши данні обставини, органи опіки і піклування встановив можливість батька щодо зустрічі з донькою без присутності матері та надав можливість змінити дану умову в кожній конкретній ситуації за згодою сторін. Суд вважає, що імперативна норма щодо обов`язкової присутності матері під час спілкування батька з дитиною суперечить інтересам дитини та звужує права батька. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що [PERSON] приїжджає до доньки щосуботи, при зустрічі дарує їй подарунки. Тому, суд дійшов висновку щодо сумлінного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Щодо твердження позивача, стосовно протиправності прийняття Розпорядження № 358 від 20.08.2018 яким виправлено технічну помилку, а саме прізвище « [PERSON] » замінено на « [PERSON] » у Розпорядженні №107, суд зазначає наступне. Виправлення технічної помилки у прізвищі жодним чином не порушує права та законні інтереси сторін. Також суд зазначає, що відповідно до Регламенту роботи Баришівської районної державної адміністрації в частинні підготовки проектів розпоряджень голови адміністрації не передбачено отримання згоди фізичних осіб. Стосовно твердження позивача, щодо протиправних дій та бездіяльності Баришівської районної державної адміністрації при прийняті оскаржуваних рішень, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що органом опіки та піклування в особі Баришівської районної державної адміністрації Київської області, були вжиті всі необхідні заходи щодо всебічного, об`єктивного та неупередженого розгляду звернення [PERSON] , а саме: з метою залучення більшого кола осіб, які мають спеціалізовану фахову підготовку та досвід роботи, як дорадчий орган, було залучено комісію з питань прав дитини Баришівської райдержадміністрації до роботи якої залучені представники інших організацій та державних і комунальних установ. Як наслідок, при визначені порядку участі батька у вихованні доньки було враховано більшість пропозицій позивача, які на думку комісії та органу опіки та піклування максимально враховують інтереси дитини та забезпечують дотримання норм, встановлених СК України в частині рівності прав батьків щодо участі в житті дитини. За таких обставин, суд вважає, що Розпорядження №107 та Розпорядження №358 винесені правомірно, відповідно до норм чинного законодавства, в межах повноважень та немає підстав для їх скасування. Також, судом не встановлено протиправності дій чи бездіяльності відповідачів при прийняті оскаржуваних рішень.

Outcome: dismissed