Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

03.12.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначає, що її син [PERSON] є батьком її малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] померла [INFO] . У зв`язку з тим, що батько жодним чином не опікується та не цікавиться дитиною, її розвитком та станом здоров`я, не дбає про її інтереси, не приймає участі у її вихованні та утриманні, свідомо ухиляючись від своїх батьківських обов`язків, просить позбавити його батьківських прав відносно доньки, призначити її опікуном малолітньої онуки [PERSON] 2008 року народження та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. до її повноліття. В судове засідання сторони не з`явились, направили на адресу суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивач вказує, що підтримує позовні вимоги, відповідач зазначає, що визнає позов у повному обсязі. Представник третьої особи також просить про задоволення позову. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до представленої копії свідоцтва про народження виданого 16.05.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції (а.с. 8). З копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками відповідача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). 12.08.1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 11). 01.10.1999 року [PERSON] одружилась з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 12). Згідно копії свідоцтва про смерть від 17.01.2003 року, [PERSON] помер [INFO] , про що складено актовий запис за № 01 (а.с. 13). [PERSON] працює в ДНЗ №2 «Ромашка», має сталий дохід, характеризується позитивно, на обліку лікарів не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась, зареєстрована та проживає по [ADDRESS] та має право власності на частку в зазначеній квартирі, інші співвласники в квартирі не проживають, що вбачається з акту про непроживання (а.с. 21, 22, 26, 27, 28, 29, 31-34, 35. 37). За даними навчальних закладів та охорони здоров`я, [PERSON] , 2008 року народження з 2011 до 2014 року відвідувала ДНЗ «Ромашка». Вихованням дитини займалась бабуся [PERSON] .. З 2016 року [PERSON] відвідує Дитячу школу мистецтв, має ряд відзнак, характеризується, як дуже здібна та наполеглива учениця. Фізичний розвиток дитини задовільний, на обліку лікарів не перебуває, 3 2011 року до лікувального закладу з дитиною зверталась тільки бабуся [PERSON] .. За місцем навчання (ЗОШ №1) [PERSON] також характеризується виключно позитивно (а.с. 14-19, 20, 23, 36). Згідно висновку органу опіки та пілування Южноукраїнської міської Ради від 19.02.2020 року за №80, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав гр-на [PERSON] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Після з`ясування всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що батько малолітньої [PERSON] дійсно не виконує обов`язків відносно дитини, передбачених ст. 150 СК України, та порушує її право на належне батьківське виховання, що передбачено ст. 152 СК України. Згідно з ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На думку суду, у разі ухилення батьків від виконання обов`язків по вихованню дітей, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Чинним сімейним законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. На підставі п.2) ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.16) Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд вважає, що наявними письмовими доказами доведено ухилення відповідача від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до доньки Анни 2008 року народження, оскільки не спілкується з нею, не забезпечує її матеріально, ухиляється від виконання обов`язків по її вихованню, не проявляє батьківської турботи та інтересу до розвитку та внутрішнього світу дитини. На думку суду позбавлення [PERSON] його батьківських прав, буде насамперед захистом прав та інтересів дитини. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] , щодо малолітньої дитини [PERSON] 2008 року народження, підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про встановлення опіки над малолітньою [PERSON] та призначення позивача її опікуном, суд виходить з наступного. Статтею 243 Сімейного кодексу України визначено, що опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. У статті 58 Цивільного кодексу України зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. Згідно до ч.3 ст. 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 Цивільного кодексу України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Частиною 4 ст. 167 Сімейного кодексу України передбачено, якщо дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти. Згідно ст. 244 Сімейного Кодексу України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ст. 249 Сімейного Кодексу України, опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області звернувся з поданням від 19.02.2020 року, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 19.02.2020 року №81, відповідно до якого, у разі позбавлення [PERSON] батьківських прав, в інтересах дитини, вважає за доцільне позивача [PERSON] призначити опікуном над малолітньою [PERSON] , що буде відповідати інтересам дитини та реалізує її право на виховання у сім`ї. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків в повній мірі щодо дочки [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не турбується про харчування, медичний догляд, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею здібностей, що підтверджено зазначеними вище матеріалами справи та визнається відповідачем, тим самим позбавивши свою дитину батьківського піклування. Також, судом встановлено, що вихованням, піклуванням, утриманням [PERSON] , 2008 року народження займається її бабуся [PERSON] , яка забезпечує її харчуванням, лікуванням, піклується про її фізичний та духовний розвиток, саме вона створила умови для розвитку та росту дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має задовільний стан здоров`я, забезпечена житлом, має сталий дохід, до кримінальної відповідальності не притягувалася. Виходячи з того, що суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , вимоги позивача [PERSON] про встановлення опіки та призначення дитині опікуна ґрунтуються на вимогах діючого законодавства і також підлягають задоволенню. У відповідності до абз.7 п.16) Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Частиною 2 ст. 66 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частинами другою та третьою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. На підставі ч.2 ст. 182 ч. 2 Сімейного кодексу України, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач вказує, що малолітня онука повністю перебуває на її утриманні. Таким чином з відповідача, як батька дитини, на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з 03.12.2019 року і до її повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем заявлено вимоги: про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та про стягнення аліментів. У разі коли в позовній заяві об`єднано кілька позовних вимог, згідно ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується за кожну вимогу. При зверненні до суду судовий збір сплачено в сумі 768.40 грн., однак позивач зазначила в позовній заяві, що питання про стягнення судових витрат з відповідача на свою користь не ставить (а.с. 3), при цьому, за вимогою про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3) ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір за вимогою про стягнення аліменті, на користь держави підлягає стягненню з відповідача. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840.80 грн..

Outcome: approved