Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Єрмолов Є.М. звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. У позові вказував, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 28.08.2007 року уклали кредитний договір №CVІ0GК03450015, згідно умов якого АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 48150,00 доларів США на термін до 27.08.2037 року, а він зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Зазначав, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 48150,00 доларів США. Однак в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] свої зобов`язання не виконав - не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Тому відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 31.03.2020 року має заборгованість 81496,68 доларів США, яка складається з: 20990,85 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 15718,32 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5544,00 долари США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 39243,51 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Однак на розсуд банку, заборгованість до стягнення становить 21284,72 доларів США, яка складається з наступного: 20990,85 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 293,87 долари США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 10.02.2020 року по 31.03.2020 року. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №CVІ0GК03450015 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , а також [PERSON] було укладено договори поруки. Відповідно до умов п.5 договорів поруки, на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором №CVІ0GК03450015. Однак дана вимога залишена без задоволення. Просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 21284,72 доларів США, що за курсом 28,06 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.03.2020 року складає 597249,24 грн станом на 31.03.2020 року за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року, яка складається з наступного: 20990,85 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 293,87 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 10.02.2020 року по 31.03.2020 року та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання від представника позивача адвоката Бацей Т.М. в суд надійшло клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю. Надіслала відповідь на відзив на позов відповідачів, у якій зазначила, що заперечуючи проти позовних вимог представник відповідачів вказує, що в 2016 році позивач вже звертався в суд з позовом про стягнення заборгованості до відповідачів і позов банку задоволено частково. Заборгованість стягнуто з позичальника [PERSON] , в частині стягнення боргу з поручителів відмовлено у зв`язку з тим, що банк в односторонньому порядку збільшив обсяг відповідальності поручителів - підвищив відсоткову ставку за кредитним договором і при цьому змін в договори поруки внесено не було. З позовною заявою подано розрахунок заборгованості по кредитному договору №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року, в якому в колонці «Процентна ставка (поточна)» вказана в розмірі 10,08 % за увесь період дії кредитного договору. Тобто, збільшена відповідальність відсутня. Згідно розрахунку заборгованості передбачені кредитним договором зобов`язання не виконуються значний період часу. Пункти 3.2. і 7.4 кредитного договору визначають, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення заборгованості за кредитом він сплачує Банку відсотки за користування розмірі 2,12% в місяць. Тобто, сторони правочину визначилися із розміром процентів в договорі у разі прострочення виконання грошового зобов`язання позичальником. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування відсотків посилався на розрахунок заборгованості, що наявний в матеріалах справи. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами, заборгованість за пенею, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Оскільки саме суд повинен дати правильну юридичну кваліфікацію фактичним обставинам, навіть якщо сторона на цю норму права не посилається (висновок Верховного Суду в постанові від 21.10.2020 року по справі №331/4560/19), відповідно суд має підстави та повинен застосувати до даних правовідносин ч.2 ст.625 ЦК України. У судовому засіданні представник відповідачів адвокат Бабічук А.С. позов не визнала. Підтримала наданий відзив на позов, у якому зазначила, що 28.08.2007 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кошти в розмірі 48150,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 27.08.2037 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , а також [PERSON] було укладено договори поруки. У зв`язку з невиконанням вищевказаних договорів у 2016 році АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Вижницького районного суду із позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів. 31.10.2016 року Вижницьким районним судом винесено рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором в розмірі 38539,80 доларів США. У стягненні заборгованості з поручителів відмовлено. Зазначеним рішенням суду встановлено та не потребує доказуванню, що починаючи з 15.10.2008 року розмір процентної ставки було підвищено банком в односторонньому порядку з 10,08% до 13,20% річних. Доказів, що поручителі надали свою згоду на збільшення відсоткової ставки шляхом укладення додаткових угод банком надано не було, а тому судом було встановлено що поруки в силу ч.1 ст.559 ЦК України є припиненими. Отже, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з поручителів є безпідставними та не підлягають задоволенню. Також зазначила, що позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 21284,72 доларів США, яка складається з: 20990,85 доларів США - тіло кредиту; 293,87 доларів США - заборгованість по відсоткам за період з 10.02.2020 року по 31.03.2020 року. Але при цьому, тіло кредиту вже було стягнуто на користь банку з [PERSON] на підставі рішення суду від 31.10.2016 року. АТ КБ «ПриватБанк» скористався передбаченим п.2.3.3. правом та звернувся до Вижницького районного суду у 2016 році із позовною заявою про стягнення усієї суми заборгованості за договором. Цим самим змінив строк виконання зобов`язання за договором. Оскільки строк виконання зобов`язання за кредитним договором №CVІ0GК03450015 змінено у зв`язку із поданням позовної заяви до суду про дострокове стягнення заборгованості, то саме з моменту винесення рішення судом - 31.10.2016 року, повинен обчислюватися строк позовної давності. Вважає, що банк пропустив строки пред`явлення позову про стягнення відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 - право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Даний висновок також викладений і в постановах Верховного Суду від 01.07.2020 року по справі №61/1090/16-ц та від 01.07.2020 року по справі №128/83/16-ц. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог банку за безпідставністю та у зв`язку із пропуском строків позовної давності. Суд, заслухавши представника відповідачів адвоката Бабічук А.С., вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом установлено, що підставою для звернення АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до суду стало невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року, забезпечених договором поруки №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року, укладеним зі [PERSON] та договором поруки №CVІ0GК03450015/1 від 28.08.2007 року, укладеним з [PERSON] , внаслідок чого станом на 31.03.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 81496,68 доларів США. АТ КБ «ПриватБанк» заявлено до стягнення з відповідачів 21284,72 доларів США, з яких: 20990,85 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 293,87 долари США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 10.02.2020 року по 31.03.2020 року. На підтвердження позовних вимог представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» надано такі докази: - копію кредитного договору №CVІ0GК03450015, укладеного 28.08.2007 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] , який містить умови, зокрема: 1.1. Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.7.1. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 7 договору. 7.1. Банк зобов`язується надати "Позичальникові" кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 28.08.2007 року по 27.08.2037 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 48150,00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 20856,92 доларів США: у розмірі 36000,00 доларів США на наступні цілі: на купівлю житлового будинку, а також у розмірі 12150,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «10» по «14» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в Період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 393,79 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Щомісяця в Період сплати позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.4, винагороди розрахованої відповідно до п.п.1.1, 3.7 цього договору. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту. 7.2. Для виконання даного договору Банк відкриває Позичальникові: рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам. Кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. 7.3. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека квартири: житловий будинок, [ADDRESS] , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором. 7.4. Згідно ст.212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,12% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У пунктах 8.1 та 8.2 містяться реквізити сторін. Договір підписаний його сторонами. Наявна письмова згода [PERSON] ; - копію Договору поруки №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , за умовами якого (п.16) останній надав поруку перед Банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року; - копію Договору поруки №CVІ0GК03450015/1 від 28.08.2007 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , за умовами якого (п.16) остання надала поруку перед Банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року; - розрахунок заборгованості за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року, згідно якого відповідач [PERSON] починаючи з 10.11.2013 року не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 31.03.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 81496,68 доларів США, яка складається з: 20990,85 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), яка є незмінною з 02.09.2013 року; 15718,32 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5544,00 долари США - заборгованість по комісії (простроченої комісії); 39243,51 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Однак банк заявив вимогу про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом у розмірі 21284,72 доларів США, яка складається з: 20990,85 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), яка є незмінною з 02.09.2013 року; 293,87 долари США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 10.02.2020 року по 31.03.2020 року, що за курсом 28,06 відповідно до службового розпорядження НБУ станом на 31.03.2020 року складала 597249,24 грн; - офіційний курс гривні щодо іноземних валют на 31.03.2020 року, згідно якого курс долара США становив 28,06 грн.; - повідомлення №30.1.0.0/2-70828СVI0L287 від 07.04.2020 року, адресованого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» повідомляв відповідачів, що у зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року, прострочена заборгованість складала 59404,90 доларів США. Просив у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість. У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі умов кредитного договору №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року та Договорів поруки №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року, вимагали повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції; - копію Реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів №2104 з копією фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» від 23.04.2020 року, з яких вбачається, що на адреси відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] банком надіслано зазначені вище повідомлення; - копію паспорта відповідача [PERSON] серії [NUMBER] , з якого вбачається, що на копії проставлено його підпис; - копію паспорта відповідача [PERSON] серії [NUMBER] , з якого вбачається, що на копії проставлено його підпис; - копію паспорта відповідачки [PERSON] серії [NUMBER] , з якого вбачається, що на копії проставлено її підпис. На підтвердження заперечень проти позовних вимог представником відповідачів адвокатом Бабічук А.С. надано такі докази: - копію рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 31.10.2016 року по цивільній справі №713/1136/15-ц (провадження №2/713/571/16) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили 11.11.2016 року. Даним рішенням позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , зареєстрованого та жителя [ADDRESS] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, рах. № [NUMBER] , МФО 305299 заборгованість за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року в сумі 38539,80 доларів США, яка складається з: 24690,66 доларів США - заборгованість за кредитом; 8310,73 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1414,59 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4123,82 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що за курсом 22,92 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2015 року складає 883332,22 грн та судовий збір у сумі 3654,00 гривень. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості відмовлено. Даним рішенням встановлено та відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України не потребує доказуванню (воно набрало законної сили), що: - З положень кредитного договору та ст.ст.1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. - З огляду на відсутність доказів того, що поручителі [PERSON] та [PERSON] надавали свою згоду на збільшення відсоткової ставки з 10,08% до 13,20% річних шляхом укладення додаткової угоди, порука останніх є припиненою в силу ч.1 ст.559 ЦК України. - Станом на 15.04.2015 року сума загальної заборгованості [PERSON] за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року становила 38539,80 доларів США і складалася з: 24690,66 доларів США - заборгованості за кредитом; 8310,73 доларів США - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1414,59 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 4123,82 долари США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що за курсом 22,92 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2015 року складало 883332,22 грн., які підлягають стягненню з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Вирішуючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» суд враховує, що відповідачі визнають сам факт укладення кредитного договору та договорів поруки та застосовує такі норми права. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України). Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 638 ЦК України що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (ч.1 ст.546 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу. Частиною 4 ст.559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 року (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 року (провадження №14-318цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Питання правильного застосування ч.4 ст.559 ЦК України було також предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18) та у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 червня та 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Відповідно до чч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку наданим сторонами та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом установлено, що: - 28.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CVІ0GК03450015, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 48150,00 доларів США на купівлю житлового будинку зі сплатою 10,08% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 27.08.2037 року; - в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року, цього ж дня ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір поруки №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року; - в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року, цього ж дня ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір поруки №CVІ0GК03450015/1 від 28.08.2007 року; - відповідач [PERSON] починаючи з 10.11.2013 року не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року; - 15.05.2020 року (дата надіслання позову поштовим зв`язком) АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вимогу про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 21284,72 доларів США, яка складається з: 20990,85 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), яка є незмінною з 02.09.2013 року; 293,87 долари США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 10.02.2020 року по 31.03.2020 року, що за курсом 28,06 відповідно до службового розпорядження НБУ станом на 31.03.2020 року складала 597249,24 грн; - у 2015 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у Вижницький районний суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року, яка станом на 15.04.2015 року становила 40477,70 доларів США, з яких: 24690,66 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 8310,73 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1414,59 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4123,82 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 10,91 доларів США - штраф (фіксована частина), 1926,99 доларів США - штраф (процентна складова); - рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 31.10.2016 року по цивільній справі №713/1136/15-ц (провадження №2/713/571/16) стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року в сумі 38539,80 доларів США, яка складається з: 24690,66 доларів США - заборгованість за кредитом; 8310,73 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1414,59 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4123,82 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що за курсом 22,92 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2015 року складає 883332,22 грн та судовий збір у сумі 3654,00 грн; - доказів виконання вказаного рішення суду сторонами не надано; - даним рішенням суду встановлено, що порука [PERSON] та [PERSON] є припиненою в силу ч.1 ст.559 ЦК України, тому у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості суд відмовив; - тобто у 2015 році АТ КБ «ПриватБанк» використав передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язань - як основного, так і акцесорних - є таким, що настав; - тому враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), право АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати передбачені кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року проценти, комісію та пеню за кредитом припинилося у зв`язку з пред`явленням банком у 2015 році до позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON] та [PERSON] вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Враховуючи наведені вище вимоги закону, досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини, Суд дійшов висновку, що: позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до позичальника [PERSON] , про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року у розмірі 20990,85 доларів США, яка є заборгованістю за тілом кредиту станом на 31.03.2020 року - безпідставні та задоволенню не підлягають, оскільки наявність не виконаного рішення Вижницького районного суду від 31.10.2016 року по цивільній справі №713/1136/15-ц про стягнення з даного відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, в тому числі і заборгованості за тілом кредиту у розмірі 24690,66 доларів США станом на 15.04.2015 року, виключає повторне стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20990,85 доларів США станом на 31.03.2020 року, яка є незмінною з 02.09.2013 року, а отже існувала станом на 15.04.2015 року; позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до позичальника [PERSON] , про стягнення з нього заборгованості за передбаченими кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року відсотками за користування кредитом за період з 10.02.2020 року по 31.03.2020 року у розмірі 293,87 долари США - безпідставні та задоволенню не підлягають, оскільки право АТ КБ «ПриватБанк» їх нараховувати припинилося у зв`язку з пред`явленням банком у 2015 році до позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON] та [PERSON] вимог (позову про стягнення заборгованості) згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України; позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] , про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року - безпідставні та задоволенню не підлягають, оскільки заявлені на підставі договорів поруки №CVІ0GК03450015 та №CVІ0GК03450015/1 від 28.08.2007 року, які в силу ч.1 ст.559 ЦК України є припиненими. Враховуючи наведене, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року безпідставний та необґрунтовані і задоволенню не підлягають. Представником відповідачів адвокатом Бабічук А.С. у відзиві на позов заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитним коштами. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З досліджених у судовому засіданні доказів Судом установлено, що: - кредитний договір №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року було укладено на строк до 27.08.2037 року; - відповідач [PERSON] починаючи з 10.11.2013 року не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року; - у 2015 році АТ КБ «ПриватБанк» використав передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання, в тому числі щодо строку дії договору, а відтак строк виконання зобов`язань настав; - 31.10.2016 року Вижницьким районним судом винесено рішення по цивільній справі №713/1136/15-ц, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року; тому початком трирічного строку позовної давності, у межах якого АТ КБ «ПриватБанк» необхідно було звернутися до суду з даним позовом є 31.10.2016 року (винесення рішення судом), банк звернувся до суду з позовною заявою тільки 15.05.2020 року (дата надіслання позову поштовим зв`язком), що свідчить про пропуск строку позовної давності. Разом з тим, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» за безпідставністю та необґрунтованістю, то підстав для застосування позовної давності не вбачає. У відповіді на відзив на позов представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.05.2018 року по справі №686/21962/15-ц та від 21.10.2020 року по справі №331/4560/19, суд має підстави та повинен застосувати до даних правовідносин ч.2 ст.625 ЦК України. Однак такі доводи безпідставні, оскільки звертаючись з позовом до суду банк просив стягнути з відповідачів визначені умовами кредитного договору №CVІ0GК03450015 від 28.08.2007 року проценти, нарахування яких після пред`явлення банком у 2015 році до позичальника та поручителів вимог (позову про стягнення заборгованості) згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України суд визнав безпідставним. Позовних вимог про стягнення з відповідачів іншого розміру процентів, в тому числі на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, позивач не заявляв, а отже застосування даних норм судом суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному в ст.13 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed