Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

06 травня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] в якій позивачі просять усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], визнавши [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 03.03.2015р. Після оформлення права власності, вони стали проживати у цій квартирі без реєстрації місця проживання. Крім них у квартирі зареєстрований колишній власник - відповідач, який в порушення домовленостей, що закріплені в п. 10 договору купівлі-продажу квартири не знявся з реєстраційного обліку. Зазначають, що в добровільному порядку відповідач знятись не бажає, вони з ним жодного зв'язку не мають, а тому вимушені звернутись із даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала суд заяву (а.с. 25) в якій просить суд справу розглядати без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суд заяву (а.с. 26) в якій просить суд справу розглядати без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час та місце його слухання був повідомлений належним чином. З огляду на повторну неявку відповідача, а також зважаючи на згоду позивачів щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по ? частині квартири [ADDRESS] що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 03.03.2015р. (а.с. 9) та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10, 11). Довідкою КП "Служба єдиного замовника" від 23.04.2015р. (а.с. 12) стверджується, що відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивачів, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Так, зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Як визначено сторонами у п. 10 договору купівлі-продажу квартири від 03.03.2015р. продавець зобов'язаний звільнити квартиру від належних йому речей, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали, знятися з реєстрації і передати квартиру покупцям до 07.03.2015р. Враховуючи той факт, що відповідач відчужив позивачам квартиру [NUMBER], то він одночасно втратив право користування цим житловим приміщенням, як одну із складових права власності. Вирішуючи питання про задоволення позову, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги позивачів сформульовані таким чином, що вони просять суд усунути їм перешкоди в користуванні житловим будинком, визнавши відповідача таким, що втратив право користування ним. З огляду на те, що така вимога як усунення перешкод в користуванні власністю, є самостійним та окремим способом захисту цивільного права (негаторний позов), який передбачений у ст. 391 ЦК України, а судом не встановлено будь-яких існуючих перешкод у користуванні позивачами своїм майном, то у задоволенні такої вимоги слід відмовити. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, оскільки метою звернення позивачів до суду є саме зняття з реєстраційного обліку відповідача, то суд вважає, що достатнім та правильним для захисту їх права, є задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. Зазначене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України у Постанові №6-57цс11 від 16.01.2012р. На підставі ст. ст. 16, 391, 317, 346 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial