Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в обґрунтування якого вказали, що на підставі рішення виконкому Пирятинської міської ради від 17.10.1989 №359 їм була надана квартира [ADDRESS]. На підставі ордера №27, виданого виконкомом Пирятинської міської ради, позивачі вселилися до вищевказаної квартири у жовтні 1989 року. На початку 2015 року вони вирішили приватизувати надану їм квартиру, але у зв'язку з тим, що підприємство, яке було балансоутримувачем вказаного будинку, збанкрутувало і 06.03.2006 року було проведено державну реєстрацію припинення даної юридичної особи без визначення правонаступника, а також у зв'язку з тим, що вказаний будинок не був переданий у комунальну власність, позивачі не мають змоги оформити своє право власності на вищевказану квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного позивачі просять суд визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS] по 1/3 частині за кожним. Позивачі в судовому засіданні на позовних вимогах наполягали, суду надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS] по 1/3 частині за кожним. Представник відповідача Пирятинської міської ради у судовому засіданні з позовом погодився та пояснив, що дійсно вказаний позивачами будинок знаходився на утриманні підприємства, яке в 2006 році було ліквідоване без визначення правонаступника. При ліквідації підприємства ліквідатор не передав у встановленому законодавством порядку даний будинок у комунальну власність, тому будинок не перебуває у комунальній власності. Мешканці будинку зверталися до Пирятинської міської ради з проханням взяти їх будинок у комунальну власність, але міська рада не бажає приймати його у комунальну власність, оскільки будинок знаходиться в сильно занедбаному стані та потребує великих коштів на ремонт. У зв'язку з тим, що будинок не перебуває на балансі, мешканці будинку не можуть оформити субсидію, отримати довідки, а також приватизувати квартири. Позивачі також не можуть приватизувати свою квартиру, тому що орган приватизації при Пирятинській міській ради видає свідоцтва про право власності лише на ті квартири, що знаходяться в комунальній власності. Представник відповідача вважає, що оформити право власності на свою квартиру позивачі можуть лише в судовому порядку, тому їх позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, вислухавши доводи позивачів та представника відповідача, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] безпідставними, та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Пирятинської міської ради від 17.10.1989 року за №359, [PERSON], який має склад сім'ї: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - донька, виданий ордер №27 на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). [PERSON] 28 квітня 2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с.14). У вказаній квартирі на даний час зареєстровані позивачі, що підтверджено копіями їх паспортів (а.с.5-13). Згідно довідок виконкому Пирятинської міськради від 03.08.2015 року №990/02-33 та КП «Каштан» від 03.08.2015 року №241 будинок [ADDRESS] не перебуває у житловому фонді Пирятинської міської ради та не знаходиться на балансі КП «Каштан» (а.с.32, 33). У довідці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зазначено, що припинено юридичну особу Пирятинська міжколгоспна пересувна механізована шляхобудівельна колона №139 у зв'язку з визнанням її банкрутом (а.с.16-17). Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У статті 345 ЦК України зазначено, що фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Умови та порядок набуття фізичними особами у власність майна в результаті приватизації регулюється Законом України від 19 червня 1992 р. №2482-ХІІ "Про приватизацію державного житлового фонду" (надалі Закон №2482-ХІІ). Частиною 1 статті 2 Закону №2482-ХІІ передбачено, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. За нормами матеріального права передача квартир у власність є складним юридичним актом, що охоплює широке коло дій, потребує документального оформлення та супроводжується наявністю у суб'єктів правовідносин, які складаються, комплексу процедурних прав і обов'язків. Як пояснили позивачі в судовому засіданні вони не звертались до органу приватизації за оформленням приватизації квартирі, в якій вони мешкають, та відповідно документів ніяких не подавали. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Однак Законом №2482-ХІІ передбачений несудовий порядок набуття права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ Верховного Суду України, в якому роз'яснено, що судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Доводи позивачів в тій частині, що вони набули право власності на спірну квартиру за набувальною давністю в порядку ст.344 ЦК України не заслуговують на увагу виходячи з наступного. Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі є наймачами спірної квартири, що підтверджується ордером на квартиру (а.с.15). Відтак, підстав для визнання права власності на спірну квартиру за позивачами за набувальною давністю, відповідно до ст.344 ЦК України, немає. Посилання сторін на те, що за аналогічними справами вже існують рішення про задоволення позовних вимог (а.с.34-36), не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача, не можуть мати преюдиційного значення для вирішення даної справи. Підсумовуючи все вищевикладене суд зазначає, що вимоги позивачів про визнання за ними права власності на квартиру [ADDRESS] є безпідставними та суперечать вимогам закону, тому в їх задоволенні слід відмовити з зазначених підстав у повному обсязі.

Outcome: dismissed