Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

06 червня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, відповідно до вимог якого, просить ухвалити рішення про зменшення аліментів, які стягуються в користь відповідача на утримання синів: [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі з 800 гривень до 550 гривень та [PERSON], [INFO], з 800 гривень до 550 гривень. Також, просить відкликати виконавчий лист №451/665/16-ц від 29.11.2016 року з Радехівського районного ВДВС ГТУЮ у Львівській області. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 06.07.2016 року по справі №451/665/16-ц вирішено стягувати з нього в користь відповідачки аліменти в твердій грошовій сумі щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 гривень та на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 800 гривень, починаючи з 15.06.2016 року і до досягнення ними повноліття, з проведенням індексації відповідно до закону. Рішенням Апеляційного суду Львівської області вказане рішення було змінено в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача на утримання сина [PERSON]. Зокрема, апеляційний суд вирішив стягувати з позивача аліменти в користь відповідачки на утримання сина [PERSON] в розмірі 800 гривень. Відтак, позивач зазначає, що з нього щомісячно стягуються аліменти в користь відповідача на двох дітей в розмірі 1600 грн., що становить на сьогоднішній день 1/2 частину розміру мінімальної заробітної плати, в той час, коли згідно практики національних судів на двох дітей стягується 1/3 частина заробітку (доходу). Також, позивач зазначає, що на даний час його матеріальний та сімейний стан змінився. Так, він зареєстрував шлюб із [PERSON] та після укладення шлюбу проживає з дружиною тічленами її сім'ї. Дружина позивача є студенткою третього курсу Ківерцівського медичного коледжу та навчається за контрактом. Окрім цього, позивач вказує, що погіршився стан його здоров'я. У період з 18.02.2017 року по 28.03.2017 року він перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділені Радехівської ЦРЛ. Позивач є безробітним та не зареєстрований в центрі зайнятості як безробітний і виплати допомоги по безробіттю не отримує. Також, позивач зазначає, що на момент звернення до суду з позовом в нього наявна заборгованість по сплату аліментів, і така заборгованість буде зростати з часом, оскільки він не має змоги сплачувати такий розмір аліментів. Також, позивач стверджує, що він дітям допомагає та сплачує аліменти в тому розмірі, в якому має змогу. Проте вказує на те, що навіть ці кошти відповідачка використовує не за цільовим призначенням. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили такі задоволити, виходячи з обґрунтувань, наведених у позовній заяві (а.с.2-3). Відповідач в судовому засіданні позов заперечила та надала відповідні заперечення в письмовій формі (а.с.54-56). Зокрема, відповідачка зазначає, що з червня 2016 року і по 1 листопада 2017 року позивач сплатив аліменти на загальну суму 6200 гривень, а заборгованість становить - 21000 гривень. Щодо тверджень позивача відносно використання аліментів не за цільовим призначенням, відповідач зазначає, що даний факт перевірявся Радехівською РДА та згідно висновку - фактів нецільового використання коштів не виявлено. Також, відповідач стверджує, що позивач не цікавиться ні вихованням, ні навчанням, ні здоров'ям їхніх синів, не провідує їх, не телефонує до них. Крім того, сплата аліментів не звільняє платники від обов'язку участі в додаткових витратах на дітей. Тому, якщо необхідно оплачувати додаткові уроки для дітей, відвідування спеціальних шкіл (музичних, спортивних, танцювальних), оплачувати лікування (на будь-якій стадії прояву хвороби) можна звернутися до суду наперед або після фактично понесених витрат, хоча з такою вимогою відповідачка не зверталася. Крім цього, відповідач зазначає, що її матеріальний дохід нижче середнього, але їй допомагають її батьки. Вона ж навчається в Добротвірському професійному ліцеї, оскільки раніше не могла здобувати освіту через втрачені, за твердженням позивача, по вині позивача документи про освіту. Також, відповідач зазначає, що аліменти не можуть бути меншими 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а такий становить 1777 гривень на дитину віком від 6 до 18 років. Просить в задоволенні позову про зменшення аліментів відмовити. Вислухавши пояснення позивача та його представника, заперечення відповідача, дослідивши надані учасниками справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Також, відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Відповідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі у них [INFO] року народився син [PERSON] та [INFO] року - син [PERSON] (а.с.7,19-20), які проживають із відповідачкою. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також, аналогічні рекомендації з цих підстав, викладені у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Із змісту рішення суду від 06.07.2016 року констатується, що суд вирішив стягувати з [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS] аліменти щомісячно в твердій грошовій сумі на сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 гривень та на сина [PERSON], [INFO] в розмірі 800 гривень, починаючи із 15.06.2016 року і до досягнення повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону (а.с.19-20). Відповідно до рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 20.10.2016 року, рішення Радехівського районного суду Львівської області від 06.07.2016 року в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], змінено та вирішено стягувати з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі щомісячно на утримання сина [PERSON] у розмірі 800 гривень щомісячно. В решті рішення суду залишено без змін (а.с.5-6). У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому перелік обставин, які можуть слугувати підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів є вичерпним. Під зміною матеріального стану сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового стану платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. Також і у п.23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України презюмується необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін у його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров'я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов'язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Так, позивач зазначає, що в нього погіршився стан здоров'я та він перебував на лікуванні, проте, окрім виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) хворого (а.с.11), в якій вказаний лише діагноз, позивач не надав суду інших доказів та не клопотав про їх витребування чи долучення, з яких вбачалося б, що цей розлад стану здоров'я позивача є тривалим, а не тимчасовим. Також, суд зауважує, що позивачем не додано доказів того, що його захворювання потребує систематичного лікування та підтримуючої терапії, і саме це впливає на можливість сплати ним аліментів. Позивачем долучено до матеріалів справи фіскальні чеки, з яких вбачаються певний перелік медикаментів та їх вартість (а.с.84), які за твердженням представника позивача (а.с.79) є підтвердженням його витрат на лікування. Проте з даних чеків, а також доказів, наявних в матеріалах справи, не можливо встановити ким саме та для кого купувалися ліки, перелічені у наданих позивачем чеках. Також, обґрунтування позивача щодо наявності в нього значної суми заборгованості (а.с.15), жодним чином не може розглядатися судом як підстава для зменшення розміру аліментів. Як не може бути підставою для зменшення розміру аліментів і той факт, що позивач не працює та не отримує допомоги по безробіттю (а.с.13-14), а тому, за його твердженням, не може сплачувати аліменти в розмірі 800 гривень на кожну дитину. На думку суду, позивачем не доведено об'єктивну неможливість працевлаштування, зокрема, і за станом здоров'я. Критично суд оцінює і надані, представником докази (квитанції) на підтвердження перерахування позивачем коштів дітям, оскільки перерахунок коштів здійснено переказом по програмі «Швидка копійка», а не у відповідності до вимог виконавчого провадження (а.с.80-81). Стосовно твердження позивача щодо нецільового використання аліментів відповідачкою, то таке спростовується висновком за результатами перевірки цільового витрачання [PERSON] аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого судом констатовано, що Радехівською райдержадміністрацією, як органом опіки та піклування, не виявлено фактів нецільового витрачання коштів у сумі 4500 гривень, сплачених позивачем на утримання дітей в період з травня 2016 року до травня 2017 року. У той же час, з цього висновку вбачається, що відповідачка належним чином виконує свої батьківські обов'язки з виховання та утримання синів [PERSON] та [PERSON] (а.с.58-62). Не достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, з точки зору чинного сімейного законодавства, видається і одруження позивача, яке суд не вважає суттєвою зміною сімейного становища, що могло б вплинути на можливість позивача сплачувати аліменти. Позивачем хоча й подано суду документи на підтвердження факту навчання його дружини на платній формі навчання (а.с.9), проте з таких жодним чином не визначається, що саме позивач утримує свою дружину та оплачує вартість її навчання. Більше того, з цього приводу слід зазначити, що частину коштів на навчання [PERSON] здійснив її батько (а.с.10). Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік", прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з травня по листопад 2017 року становив 1777 гривень, а згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2018 рік" прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить вже 1860 гривень. Відповідно до принципу рівності прав обов'язків батьків щодо їхніх дітей, в тому числі щодо їх матеріального утримання, то виходячи із змісту частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, а також з розрахунку половини прожиткового мінімуму випливає, оскільки саме в такому розмірі батьки мають брати участь в утриманні дітей, що на момент звернення позивача до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, мінімальний розмір таких становив 888 гривень 50 копійок, а станом на час розгляду справи по суті - 930 гривень. Відтак, вважаю, що розмір аліментів є цілком співмірним віку дітей та можливостям батьків, від так зменшенню не підлягає. Суд не може вийти за межі закону та призначити аліменти, всупереч вимогам ч.2 ст.182 СК України, в розмірі, що є суттєво меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, без належних на те доказів. З довідки про розмір сплачених аліментів від 09.11.2017 року вбачається, розмір аліментів, який сплачується позивачем щомісячно у багатьох випадках є нижчим, ніж необхідно сплатити на дитину відповідно віку з урахуванням мінімального розміру, передбаченого законом, у зв'язку з чим станом на 09.11.2017 року позивач має заборгованість (а.с.64). Також, щодо перевищення частки, яка підлягає стягненню із платника на утримання двох дітей слід зазначити, що така норма дійсно визначена Сімейним кодексом України, щоправда при визначенні судом аліментів в частці від доходу (заробітку) платника аліментів і така прив'язка не визначається законом, як така, що обов'язкова до застосування судами в випадку визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Поряд з цим, слід зауважити, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Беручи до уваги обґрунтування позивача стосовно погіршення його стану здоров'я, а також його не працевлаштованість, які мають передувати вирішенню питання про зменшення розміру аліментів на підставі ст.192 СК України і, відповідно до правил процесуального закону про допустимість засобів доказування, суд зауважує, що наявність і вагомість цих обставин мають підтверджуватися письмовими доказами, показами свідків та іншими належними та допустимими засобами доказування. У супереч наведеному, ініціатор позову жодним чином не підтверджує своє бачення щодо зменшення розміру аліментів відповідними доказами. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів не підлягає зменшенню. Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи вищенаведене та зважаючи на вимоги ст.81 ЦПК України, суд переконаний, що позивачем не доведено підстави, відповідно до яких розмір аліментів підлягає зменшенню, відповідно у задоволенні вимог слід відмовити. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача та стягненню в його користь із відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed