Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Канівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Канівської міської ради Черкаської області, про визнання недійсним наказу та його скасування, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди. Свій позов мотивує тим, що вона з 1990 року до 30.10.2018 працювала вчителем молодших класів у Канівській загальноосвітньої школи I-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області. За період своєї роботи зарекомендувала себе досвідченим фаховим вчителем. За багаторічний період своєї педагогічної роботи вона постійно підвищувала свій фаховий рівень, за час роботи жодних дисциплінарних стягнень чи зауважень від керівництва освітнього закладу не мала та за результатами своєї праці неодноразово нагороджувалася грамотами та різними відзнаками. Протягом тривалого часу у неї з директором школи Верба І.А. виникли неприязні відносини, вона весь час відчувала зі сторони директора тиск та агресивну поведінку, налаштування колег, батьків та учнів проти неї. Враховуючи неприязне ставлення до неї з боку директора школи, Верба І.А. постійно погрожувала, що позбавить її класного керівництва, і що зробить все, щоб вона в школі більше не працювала. В постійному стресі, приниженні честі та гідності їй доводилося щоденно працювати. 01.10.2018 після перебування на лікуванні, вона вийшла на роботу. Про те, що вже не була викладачем першого класу не знала, так як її про це не проінформували, а тому у свій перший робочий день, після перебування на лікарняному, завітала до свого класу для проведення звичайного навчального процесу та здійснення своїх посадових обов'язків. Зайшовши в клас до початку уроку вона толерантно і чітко привіталася з вчителем [PERSON] та з дітьми. Однак, [PERSON] викликала директора школи Вербу І.А., яка вчинила скандал, викликала працівників поліції та повідомила, що її не призначено класним керівником цих дітей, а їх класним керівником є [PERSON] Пізніше вона дізналась про існування наказу про її звільнення, що виданий директором Канівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області 30.10.2018, з яким вона не згідна, так як ніякого аморального вчинку не здійснювала. Всі звинувачення, які висували їй при незаконному звільненні не відповідають дійсності і не властиві їй, оскільки вона любить школу та дітей. У наказі № 62-к директора школи Верби І.А. не зазначено належних та допустимих доказів, не надано допустимої кваліфікації її дій, як аморального проступку, а лише поверхнево, суб'єктивно, з викривленням реальних обставин справи вказано, що вона вчинила аморальний проступок та підлягає звільненню. Вважає, що наказ № 62-к директора школи Верби І.А. у своєму повному змісті не містить будь-яких вказівок та висновків щодо кваліфікації її дій як таких, що несумісні з продовженням роботи, яка має виховну функцію. У зазначеному наказі зроблений висновок про кваліфікацію її дій, як грубого порушення трудової дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку навчального закладу. Навіть якщо припустити, що вона вчинила грубе порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього розпорядку, то доцільно застосовувати не п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України, а норми глави X КЗпП України, яка регулює питання пов'язані із трудовою дисципліною. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, чого відповідачем зроблено не було. Її не повідомлено про розгляд подання роботодавця до виборного органу щодо надання висновку по питанню її звільнення. У оскаржуваному наказі вказано, що її потрібно звільнити з роботи 31.10.2018, але на цей час вона перебувала на лікарняному, і чинним законодавством не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Вважає, що жодних аморальних проступків не вчиняла, а оскаржуваний наказ про звільнення прийнятий з грубим порушенням чинного законодавства України і тому підлягає скасуванню з одночасним поновленням її на попередньому місці роботи з відповідною попередньою посадою. Після незаконного звільнення вона залишилася без джерела для існування, була позбавлена заробітку, змушена була затрачати додаткові зусилля для організації свого життя, звільнення її за аморальний проступок не сумісний з продовженням роботи принижує її честь і гідність як педагога з багаторічним стажем. Крім того, ситуація щодо її звільнення набрала розголосу у друкованих засобах масової інформації, а тому вважає, що такими діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 100000 грн. Просить суд визнати недійсним та скасувати наказ Канівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області № 62-к від 30.10.2018 «Про звільнення з роботи вчителя молодших класів школи № 4 [PERSON] за вчинення аморального проступку», поновити її на посаді вчителя молодших класів у Канівській загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області. Стягнути на її користь з відповідача грошові кошти за завдану моральну шкоду у розмірі 100000 грн., а також судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала до суду через свого представника заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.176), позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. На попередньому судовому засіданні пояснила, що вона є досвідченим викладачем зі стажем роботи вчителя молодших класів понад 40 років. Була відсутня на роботі 5 місяців, так як мала тяжку хворобу, внаслідок якої отримала інвалідність ІІІ групи. Після повернення на роботу відчула негативне ставлення до себе з боку директора школи. 01.10.218 вона після чергового перебування на лікарняному, вийшла на роботу до свого 1-В класу, оскільки готувала цих дітей до школи. Потім з'явилася директор школи Верба І.А. та завуч, які підняли галас, викликали батьків дітей, а сама вона в цей час намагалася працювати з дітьми. Вела себе спокійно та врівноважено, коли приїхала начальник відділу освіти [PERSON], вони порозумілися і вона пішла на інші уроки, але погрози в її сторону від дирекції шкоди продовжувалися, їй влаштовували булінг, змусили викладати інформатику, музичне мистецтво та працювати з дитиною з особливими потребами, що вона і робила. 31.10.2018 директор школи на нараді оголосила наказ про її звільнення у зв'язку з вчиненням аморального проступку, що мав місце 01.10.2018, після чого вона залишила нараду для консультації з юристом, пізніше в неї піднявся тиск та погіршився стан здоров'я. Вона не визнає, що втрутилася в навчальний процес, оскільки на уроки прийшла завчасно, та не переривала проведення уроку вчителем [PERSON] Останні чотири роки вона також не була членом профспілки. У зв'язку з непризначеним її класоводом на 2018 навчальний рік, вона зазнала істотних змін умов праці, оскільки розмір її заробітної плати зменшився вдвічі. Після звільнення вона працевлаштувалася до Крюківщинської ЗОШ І-ІІІ ступенів Києво-Святошинської РДА Київської області, де працює і на даний час. Вважає, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі ордеру серії ЧК №46644 від 113.12.2018 (а.с.115) позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з підстав зазначених у позові. Також просив суд не приймати до уваги докази надані відповідачем від 15.01.2019, а саме наказ про внесення змін до оскаржуваного наказу, та винести окрему ухвалу з приводу незаконного призначення класоводом 1-В класу ЗОШ №4 [PERSON] У судовому засіданні представники відповідача Канівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області - Гребенніков Ю.Г., який діє на підставі довіреності від 23.10.2018 (а.с.97) та директор Канівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Верба І.А. заперечували щодо позовних вимог. До суду надано відзив на позов (а.с.37-43) в якому зазначено, що на початку вересня 2018 року адміністрація школи видала наказ про тарифікацію та навантаження педагогічного персоналу школи, з яким було ознайомлено весь педагогічний колектив, а сам наказ було розміщено на дошці наказів та оголошень школи. Позивач [PERSON] на той час була на роботі, та їй достовірно було зрозуміло, що класоводом 1 «В» класу призначено іншого вчителя, але даний факт вона сприйняла негативно, зі скандалами та істериками, створивши в колективі школи конфліктну ситуацію. Дирекція школи окремими наказами про внесення змін в наказ про тарифікацію, намагалася залагодити вказаний конфлікт, забезпечивши позивача достатнім навантаженням, яке гарантувало заробітну плату на рівні інших вчителів школи. [PERSON] не погоджувалася з вказаними тарифікаційними наказами, відмовлялася від їх узгодження своїм підписом, демонстративно бойкотувала їх виконання, порушуючи трудову дисципліну не виходила на робоче місце в класи, згідно з розкладом навчання у школі. Впродовж 03-06 вересня 2018 року позивач неодноразово зривала навчальний процес в школі. На зауваження адміністрації школи [PERSON] не реагувала, а тому адміністрація школи, діючи в межах своїх законних повноважень, двічі притягнула позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. 01 жовтня 2018 року після початку занять у 1 «В» класі школи № 4, [PERSON] самовільно, без дозволу адміністрації школи і без дозволу класовода [PERSON] грубо порушуючи громадський порядок в школі, і проявляючи явну неповагу до суспільства, із хуліганських спонукань, протиправно проникла до приміщення 1 «В» класу, де знаходилися учні першого класу і класовод [PERSON], та своїми незаконними діями, переслідуючи мету примусово спонукати дирекцію школи призначити її на посаду вчителя класовода 1 «В» класу ЗОШ № 4. Протиправні дії [PERSON] вдалося припинити лише працівниками поліції, що по суті свідчить про аморальність таких дій, що є несумісним з подальшим продовженням роботи в якості вчителя школи. Вказані дії [PERSON] були вчинені, як працівником школи, вчителем, на території навчального закладу, у робочий час і були невід'ємно пов'язані з порушеннями трудової дисципліни, порушеннями правил внутрішнього трудового розпорядку, з огляду на що адміністрація школи мала право і обов'язок щодо проведення службової перевірки для правової оцінки дій позивача, на підставах та у відповідності до статті 147, 147-1 КЗпП України. Така перевірка відбулася у належні терміни. За наслідками перевірки, адміністрація школи №4 законно і обґрунтовано, відповідно до своїх повноважень роботодавця, звільнила вчителя [PERSON] з роботи по п. 3 ч. першої статті 41 КЗпП України 31.10.2018. Копія лікарняного листа, доданого позивачем до позовної заяви підтверджує намір позивача ввести суд в оману, так як 31.10.2018 [PERSON] перебувала на роботі, про що зафіксовано у журналі реєстрації робочого часу педагогічних працівників під час канікул. Час відведений [PERSON] для роботи під час канікул, відповідно до її навантаження, остання відпрацювала повністю. Крім того, 31.10.2018 була проведена нарада для педагогічних працівників школи №4, на якій [PERSON] була ознайомлена з текстом наказу про її звільнення; трудову книжку [PERSON] отримала 31.10.2018, але розписатись про її отримання відмовилась, також категорично відмовилась поставити підпис у наказі №62-к від 30.10.2018, що засвідчував би факт ознайомлення з ним, про що складені відповідні акти. Враховуючи той факт, що [PERSON] не є членом профспілкової організації школи, у адміністрації школи не було законного обов'язку узгоджувати питання звільнення з профспілковою організацією, а отже в діях адміністрації школи відсутні порушення статті 43 КЗпП України. З огляду на викладене, вважають позовні вимоги позивача безпідставними, просять у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи - відділу соціального захисту та охорони праці Черкаського обласного комітету Профспілки працівників освіти і науки України - Берестовий І.Ф., який діє на підставі довіреності від 02.01.2019 №1 (а.с.137) пояснив, що згідно діючого законодавства директор школи вправі не тільки призначати та звільняти працівників, але й визначати функціональні обов'язки працівників. Вважає, що позивач могла згідно тарифікації оскаржити своє право на класовода до відділу освіти, але цього не зробила. В усіх угодах, колективних договорах зазначено, що ніхто не може втручатися у навчальний процес (тарифікацію). Вважає управлінське рішення директора щодо звільнення позивача [PERSON] правильним, а позов безпідставним. У ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 23.11.2018 ухвалою судді було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06.12.2018. Ухвалою суду від 20.12.2018 (а.с.122,123) залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ соціального захисту та охорони праці Черкаського обласного комітету Профспілки працівників освіти і науки України. Заслухавши пояснення представників сторін, думку третьої особи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, взявши до уваги покази свідків, суд приходить до наступного висновку. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Статтею 43 Конституція України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В даній справі предметом позову є трудовий спір щодо визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, на який згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України розповсюджується місячний строк звернення до суду за захистом своїх прав з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Враховуючи, що про порушення свого трудового права позивач [PERSON] дізналася 31.10.2018, після отримання оскаржуваного наказу про звільнення та трудової книжки, а тому остання звернулася 20.11.2018 з позовом до суду в межах строків, визначених ч.1 ст. 233 КЗпП України. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є мамою учня 1-В класу ЗОШ №4 - [PERSON]. Так як її син мав іти до школи, то вона цікавилася вчителями школи, які мали бути класоводами у першому класі цієї школи. Вона особисто від інших батьків чула, що позивач, як вчитель, неналежним чином виховує дітей, а тому на батьківських зборах - 30.08.2018 батьки вирішили про недопущення [PERSON] до класовода, інакше батьки змушені будуть перевести своїх дітей до іншої школи, про що повідомили директора школи. 31.08.2018 батьки довідалися, що класоводом дітей буде [PERSON], що їх влаштувало. 01.10.2018 вона особисто прийшла до класу, де вже були директор школи та інші батьки. У класі також була [PERSON], яка намагалася провести урок дітям, які виявили незгоду з тим, щоб їх вчила позивач. На зауваження директора школи, [PERSON] не реагувала, вийшла з класу лише на пропозицію працівника поліції. Вважає, що такими діями позивач намагалася змусити директора школи призначити її класоводом 1-В класу. Діти були в стресі, усі події позивач фіксувала на телефон. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є начальником відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради. Відповідно до чинного законодавства директор школи визначає, хто буде класоводом серед вчителів початкових класів. Позивач неодноразово зверталася до обласного управління освіти, Міністерства освіти і науки України, та отримала роз'яснення, що це повноваження директора. Крім того, позивач отримала своє навантаження, як вчитель початкових класів та знала, про те, що вона не є класоводом у 2018-2019 навчальному році, повинна була викладати предмети: музичне мистецтво, трудове навчання, образотворче мистецтво, інформатику. Тарифікаційний список був підписаний на початку навчального року, позивач залишилася вчителем з повною ставкою за мінусом доплати за класовода, будь-яких змін умов та оплати праці не було. 01.10.2018 вона як представник відділу освіти також була викликана у приміщення садочку, де проводиться навчання учнів першого класу школи №4, під час того, як позивач [PERSON] намагалася захопити клас та такими своїми діями вчинила аморальний проступок, оскільки діти перебували у класі, зірвано урок, з метою отримати класовода. Вона особисто умовляла позивача [PERSON] повернутися до виконання своїх обов'язків. Свідок [PERSON], який є головою Канівської міської організації профспілки працівників освіти і науки України в судовому засіданні показав, що позивач не є членом профспілки. Він був запрошений на засідання педагогічної ради вкінці травня місяця 2018 року, де кожен працівник має підписати навантаження на наступний рік, і коли діло дійшло до позивача, то вона була не задоволена, хоча їй було забезпечено 18 годин, але без класовода. Йому не відомо чи ставила позивач свій підпис про ознайомлення з цим навантаженням. [PERSON] ображала молодих спеціалістів (вчителів), нею було висловлено критику в їх адресу. Також він був присутній 01.10.2018, коли позивач прийшла не до свого робочого місця в школу, а в інший корпус на урок до 1-В класу іншого вчителя, де мала намір неправомірно проводити урок, а тому було викликано поліцію, після чого всі вмовляли її піти до свого робочого місця з метою уникнення відповідальності за відсутність на робочому місці та звільнення за прогул. Також при цьому були присутні батьки дітей, які вели себе емоційно. На запитання працівника поліції, «Чого хоче позивач?» остання відповіла, «що хоче працювати у цьому класі», на що батьки повідомили, що заберуть своїх дітей зі школи у разі призначення її класоводом. Поведінка позивача 01.10.2018 була неправомірною та привела до того, що діти 1-В класу плакали, батьки просили позивача залишити клас. У попередні роки роботи позивача були випадки, коли в її сторону надходили скарги щодо її відношення до дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є вчителем початкових класів та класоводом 1-В класу Канівської ЗОШ №4. 01.10.2018 о 08 год. 30 хв. вона почала урок у 1-В класі у приміщенні дитячого садочку "Теремок", після чого до класу зайшла позивач, яка привіталася до дітей та сказала, що буде вести уроки, у зв'язку з чим вона запросила до класу директора школи та викликала батьків дітей, так як позивач не залишала кабінет класу, після чого вимушено вивела дітей на прогулянку. Коли повернулася, позивач була ще у класі і лише як приїхала поліція, то [PERSON] залишила клас. Увесь час позивач інцидент фіксувала на телефон. З 01.09.2018 вона особисто звикла до дітей, не хотіла, щоб вони отримали стрес, діти розгубилися, коли до класу увійшла позивач, одна дівчинка почала плакати, саме тому вимушена була викликати директора школи. Інцидент тривав 3 уроки, а це приблизно 1,5 години. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є заступником директора з навчально-виховної роботи ЗОШ №4. Коли почали набирати перші класи на 2018-2019 навчальний рік, батьки дітей почали висловлювати свою недовіру до позивача та не бажали віддавати своїх дітей до її класу, саме тому директор школи прийняла рішення надати [PERSON] 18 год. педагогічного навантаження, але без класовода, про що позивача було повідомлено на педагогічній раді. Оскільки [PERSON] не погоджувалася на дану пропозицію, вона особисто намагалася з нею говорити з метою розв'язання цього конфлікту. З 31.08.2018 класоводом було призначено [PERSON] 01.10.2018 мав місце інцидент, коли позивач намагалася провести урок у класі, класоводом якого її не призначено. Вона була присутня під час цього інциденту, крім того, там були діти, їх батьки, дирекція школи, представники відділу освіти та профспілки. Усі вмовляли [PERSON] залишити клас, але позивач погодилася на це лише після приїзду працівника поліції. Батьки дітей першого класу просили не призначати позивача класоводом. Вважає вчинок [PERSON], що мав місце 01.10.2018 в приміщенні 1-В класу, який розташований в дитячому садочку «Теремок» аморальним, оскільки відбувся вплив на дітей. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона працює методистом з кадрових питань відділу освіти, підтверджує, що 01.10.2018 вона отримала розпорядження з'явитися до школи №4. Коли вона прийшла до 1-В класу, то побачила позивача разом з дітьми та класоводом [PERSON], яка намагалася вмовити позивача вийти з класу до коридору та не зривати навчальний процес, але [PERSON] відмовилася. Конфлікт тривав приблизно годину. Було викликано, навіть, поліцію, щоб захистити дітей. На її думку поведінка позивача була некоректною, егоїстичною, порушено інтереси дітей, їх батьків та вчителя [PERSON] Конфлікт необхідно було вирішувати не в класі та не за участі дітей. Останній робочий день [PERSON] був у період канікул, вона відпрацювала 4 години, а тому її не було звільнено під час лікарняного. Свідок [PERSON], яка працює головним спеціалістом відділу освіти у судовому засіданні показала, що їй відомо, що позивач [PERSON] була забезпечена годинами вчителя молодших класів. 01.10.2018 після 09.00 год. вона приїхала до дитячої установи «Теремок», де знаходиться 1-В клас, там уже були батьки дітей, самі діти, їх класовод [PERSON], представники освіти та сама позивач [PERSON], яка вела себе некоректно, перебувала у цьому класі безпідставно, так як в цей час мала своє навантаження, яке вона не виконувала належним чином. Директор школи змушена була викликати поліцію, і лише після її приїзду, позивач залишила клас та вийшла до коридору, а потім на вулицю з начальником відділу освіти [PERSON]., яка переконала позивача повернутися до виконання своїх обов'язків. Акт про аморальний проступок був складений вірно, обґрунтовано та об'єктивно. Діти першого класу 01.10.2018 отримали психологічну травму, оскільки вони були налаштовані на вчителя [PERSON], [PERSON] вирішуючи конфлікт таким чином, зокрема, при малолітніх дітях порушувала трудову дисципліну, що є неприпустимо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є мамою [PERSON], яка є ученицею 1-В класу Канівської ЗОШ №4. Підтверджує, що більша частина батьків класу дійсно зверталася до директора школи з проханням не призначати позивача [PERSON] класоводом їх дітей, інакше вони пішли б в іншу школу. З 03.09.2018 класоводом було призначено вчительку [PERSON], але на святковій лінійці [PERSON] прийшла і стала поряд з класоводом біля дітей, хоча дітей та батьків було офіційно повідомлено про призначення [PERSON] 01.10.2018 їй зателефонувала класовод і повідомила, що прийшла позивач до класу, щоб викладати уроки, хоча в цей час мала бути в школі на інших уроках. Вона з'явилася до класу, діти були здивовані та схвильовані, усі присутні умовляли [PERSON] вийти з класу, викликати директора, представника відділу освіти, поліцію і лише після приїзду поліції [PERSON] вмовила її вийти з класу. Конфлікт тривав більше години. Вважає дії позивача неприпустимими для вчителя. Від батьків, діти яких навчалися у [PERSON] раніше, вона чула, що позивач не ставилася з повагою до дітей, тому батьки вирішили заперечувати проти призначення її класоводом у 2018 навчальному році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що він є працівником Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, у жовтні 2018 року до поліції надійшло повідомлення директора Канівської ЗОШ №4 про конфлікт з вчителем [PERSON], після чого група реагування виїздила на місце виклику до школи. Він особисто на виклик не виїздив, а лише здійснював розгляд матеріалів, шляхом складення висновку, в якому сторонам рекомендовано звернутися до суду в рамках КЗпП України, оскільки в діях позивача кримінального або адміністративного правопорушення не встановлено. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, з копії трудової книжки БТ-І №17637771 виданої 15.08.1977 (а.с.12,13), що [PERSON] призначено 30.08.1990 на посаду вчительки початкових класів Канівської середньої школи №4. Відповідно до прогнозованого навантаження педпрацівників Канівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області на 2018-2019 навальний рік, позивачу [PERSON] - вчителю початкової школи встановлено 18 годин педагогічного навантаження (а.с.94,95). 27.08.2018 на ім'я директора Канівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області Верби І.А. надійшло колективне звернення батьків, діти яких у 2018-2019 навчальному році навчатимуться у першому класі Канівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №4 (а.с.86), відповідно до якого вбачається, що батьки дітей висловили прохання щодо непризначення класоводом 1-го «В» класу [PERSON] З наказу директора школи №34 від 03.09.2018 про призначення класоводів і класних керівників (а.с.91) вбачається, що класоводом 1-В класу призначено [PERSON], серед учителів, призначених класоводами 1-4 класів прізвище позивача «[PERSON].» відсутнє. Згідно наказу директора школи №44 від 03.09.2018 про встановлення педагогічного навантаження [PERSON] (а.с.79) вбачається, що останній встановлено педагогічне навантаження на 2018-2019 навчальний рік 18 годин на тиждень: 8 годин індивідуального навчання; 5 годин інформатики; 2 години музичного мистецтва; 2 години трудового навчання; 1 година образотворчого мистецтва. З даним наказом позивач [PERSON] ознайомлена 04.09.2018, але не погодилася. Після чого наказом директора школи №45 від 03.09.2018 про встановлення педагогічного навантаження [PERSON] (а.с.80) останній встановлено педагогічне навантаження на 2018-2019 навчальний рік 18 годин на тиждень: 14 годин індивідуального навчання; 1 година музичного мистецтва; 2 години трудового навчання; 1 година образотворчого мистецтва. З даним наказом позивач [PERSON] ознайомлена 05.09.2018, але знову не погодилася. Відповідно до наказу директора школи №46 від 06.09.2018 (а.с.81) вчителю початкових класів [PERSON] встановлено педагогічне навантаження на 2018-2019 навчальний рік 18 годин на тиждень: 8 годин індивідуального навчання; 2 година музичного мистецтва; 2 години трудового навчання; 1 година образотворчого мистецтва; 5 годин інформатики. З копії наданого суду наказу вбачається відсутність підпису позивача [PERSON] про ознайомлення з ним. Факт відмови вчителя початкових класів - [PERSON] від прийняття пропозиції адміністрації школи про встановлення її навантаження у 2018-2019 ставкою годин у початковій школі (18 годин) підтверджується складеними актами, затвердженими директором Канівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області від 04.09.2018 (а.с.82,83) та від 07.09.2018 (а.с.84). Як вбачається із змісту позову та підтверджено у судових засіданнях, позивач та її представник оспорюють, як дотримання відповідачем процедури звільнення з підстав вчинення позивачем аморального проступку, без згоди з виборним органом (профспілкового представника), так і її звільнення у період тимчасової непрацездатності. Щодо звільнення з роботи [PERSON] під час її тимчасової непрацездатності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що наказом директора Канівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області №62-у від 30.10.2018 (а.с.14,15) звільнено з роботи 31.10.2018 [PERSON], вчителя молодших класів Канівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області за скоєння аморального проступку за п.3 ч.1 ст. 41 КЗпП України, що також підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.145). Згідно ч.3 ст. 41 КЗпП України розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом п'ятим цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. З копій листків непрацездатності Канівського некомерційного підприємства «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Канівської районної ради серії АДО №549356 та Канівської ЦЛР №АДО №610744 (а.с.16, 145 на звороті) вбачається, що [PERSON] з 31.10.2018 по 08.11.2018 включно перебувала на амбулаторному лікуванні, а з 09.11.2018 по 20.11.2018 включно перебувала на стаціонарному лікуванні. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2018 року, тобто у день звільнення [PERSON] знаходилася на лікарняному, а тому оскаржуваний наказ №62-к від 30.10.2018 видано з порушенням вимог частини 3 статті 40 КЗпП України. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2018 справа № 127/21890/16-ц (провадження №61-10837св18). З урахуванням наведених вище норм закону, доводи представників відповідача щодо перебування позивача в день звільнення - 31.10.2018 на роботі та відпрацювання повного робочого часу, що у канікулярний період складає 4 години, (про що надано виписку з журналу реєстрації робочого часу педагогічних працівників під час канікул (а.с.73,74)) та відкриття лікарняного листка після проголошення наказу на нараді та видачі трудової книжки, тобто вже після звільнення з місця роботи, не дає підстав вважати звільнення з роботи [PERSON] правомірним саме з «31.10.2018». В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що на підставі наказу директора Канівської ЗОШ №4 Верби І.А. від 10.01.2019 №1-к/тр (а.с.152) внесено зміни до оскаржуваного наказу від 30 жовтня 2018 року №62-к «Про звільнення з роботи вчителя молодших класів [PERSON] за вчинення аморального проступку» в частині дати звільнення. Зазначено, що днем звільнення з роботи [PERSON] вважати 21 листопада 2018 року. Наказ може бути скасовано (змінено, доповнено) лише новим розпорядчим документом. Після підписання наказу (розпорядження) зміни до нього вносяться тільки шляхом видання нового наказу (розпорядження) про внесення змін. Вносити зміни до наказу потрібно у разі виникнення обставин, які роблять розпорядчий документ або окремий його пункт фактично або юридично неточними. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач не повідомляла адміністрацію школи про перебування, починаючи з 31.10.2018 на лікарняному, про наявність листка непрацездатності серії АДО №549356, який підтверджує тимчасову непрацездатність позивача [PERSON] у період з 31.10.2018 по 08.11.2018 відповідач дізнався лише після подачі позивачем позову до суду, а саме після отримання від суду ухвали про відкриття провадження у справі №697/2520/18, судової повістки та копії позову з додатками - 27.11.2018, що підтверджується розпискою (а.с.35), у зв'язку з чим, відповідач був позбавлений можливості вказати правильну дату звільнення, дотримавшись вимог діючого законодавства України про працю. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з тривалою хворобою [PERSON], після 08.11.2018 останній було продовжено лікування та видано ще один листок тимчасової непрацездатності серії АДО №610744, відповідно до якого [PERSON] перебувала на лікарняному з 09.11.2018 по 20.11.2018 включно. Саме після отримання другого листка непрацездатності, позивач [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом, але до позовної заяви копію цього листка непрацездатності нею не додано. Судом встановлено, що лише під час розгляду справи у суді, а саме в судовому засіданні, що мало місце 08 січня 2019 року позивачем та її представником, на вимогу суду, пред'явлено оригінал листка непрацездатності серії АДО №610744 та надано його копію для приєднання до матеріалів справи. 15.01.2019 від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи наказу директора школи від 10.01.2019 №1-к/тр (а.с.152), яким внесено зміни до наказу від 30 жовтня 2018 року №62-к «Про звільнення з роботи вчителя молодших класів [PERSON] за вчинення аморального проступку». Листом директора школи ЗОШ №4 від 10.01.2019 №6 (а.с.153) позивача повідомлено про видачу наказу №1-к/тр від 10.01.2019, у зв'язку з чим просить її ([PERSON].) з'явитися до закладу загальної середньої освіти для внесення змін у запис про звільнення до її трудової книжки. Роз'яснено та проінформовано, що відповідач зможе провести нарахування усіх належних виплати тільки після подання позивачем оригіналів листків непрацездатності. Суд критично оцінює доводи представника позивача та заявлене клопотання від 22.01.2019 про визнання неподаними відповідачем доказів згідно листа від 15.01.2019 (а.с172) з підстав порушення вимог ч.8 ст. 83 ЦПК, оскільки самим позивачем та його представником порушено норми цієї статті, а саме ч.3 ст. 83 цього Кодексу, відповідно до якої позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Враховуючи вище викладене та те, що позивачем до суду надано листок тимчасової непрацездатності серії АДО№610744, в якому зазначено кінцевий термін лікування позивача та дату з якої [PERSON] може стати до роботи лише 08.01.2019, тому суд приходить до висновку, що відповідач був позбавлений надати ці докази разом з поданням відзиву. Після того, як відповідач зміг отримати копію вище зазначеного листка непрацездатності, з метою приведення розпорядчого документу або окремого його пункту до юридичної точності, відповідачем були внесені відповідні зміни в наказ про звільнення позивача [PERSON] з роботи, що, крім того, не заборонено чинним трудовим законодавством, а тому у суду відпали підстави для скасування та визнання недійсним наказу директора Канівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради №62-к від 30.10.2018 «Про звільнення з роботи вчителя молодших класів школи № 4 [PERSON] за вчинення аморального проступку» з підстав звільнення її під час тимчасової непрацездатності. Згідно із ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження позивача, викладене у позовній заяві, про те, що її звільнення відбулося без погодження з первинною профспілковою організацією, адже, оскільки [PERSON] не була членом профспілкової організації, що підтверджується листом Канівської міської організації профспілки працівників освіти і науки України №5 від 04.12.2018 (а.с.93) та поясненнями третьої особи Берестового І.Ф., то відповідно і такого погодження не потрібно. Щодо звільнення з роботи позивача [PERSON] за вчинення нею аморального проступку, суд зазначає наступне. Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і суб'єктів господарювання. Так, відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником. До суб'єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти. Отже, позивач у цій справі належить до категорії працівників, які можуть бути звільнені на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України. Термін «аморальний проступок» є оціночним поняттям, оскільки не конкретизований законодавцем, а тому суду, як правозастосовному органу, надано можливість на свій розсуд надавати оцінку на підставі встановлених обставин справи щодо того, чи є ті чи інші діяння аморальним проступком. Зокрема, аморальним проступком можна вважати діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції конкретного працівника. За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні працівники зобов'язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати у дітей повагу до батьків, жінки, старших за віком. Така підвищена відповідальність педагогічних працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливих відносинах та виконують специфічні функції, які не обмежуються лише формальним виконанням трудових обов'язків вчителя (педагога, вихователя), а й здійснюють виховну функцію, не властиву іншим категоріям працівників. Величезна суспільна значущість педагогічної праці зумовлює надвисокі вимоги як до особистості вчителя, так і до щоденної поведінки педагога, саме тому, вчитель, педагог, вихователь зобов'язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості дітей. Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Отже, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими учасниками навчально-виховного процесу, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як педагог, що унеможливлює досягнення мети навчально-виховного процесу, він підлягає звільненню з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України. Підставою для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП є не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням цієї роботи. Оскільки законодавцем не визначено критеріїв визначення межі між проступками, сумісними і не сумісними з продовженням роботи, тому суд зобов'язаний з метою виконання завдання цивільного судочинства самостійно надати оцінку і встановити чи є вчинений аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи. Як вже зазначалося вище, наказом директора Канівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області №62-к від 30.10.2018 (а.с.14,15) [PERSON], вчителя молодших класів Канівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області звільнено з роботи 31.10.2018 за скоєння аморального проступку за п.3 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст. 26 ЗУ «Про освіту» керівник закладу освіти в межах наданих йому повноважень: організовує діяльність закладу освіти; вирішує питання фінансово-господарської діяльності закладу освіти; призначає на посаду та звільняє з посади працівників, визначає їх функціональні обов'язки; забезпечує організацію освітнього процесу та здійснення контролю за виконанням освітніх програм; забезпечує функціонування внутрішньої системи забезпечення якості освіти; забезпечує умови для здійснення дієвого та відкритого громадського контролю за діяльністю закладу освіти; сприяє та створює умови для діяльності органів самоврядування закладу освіти; сприяє здоровому способу життя здобувачів освіти та працівників закладу освіти; забезпечує створення у закладі освіти безпечного освітнього середовища, вільного від насильства та булінгу (цькування); здійснює інші повноваження, передбачені законом та установчими документами закладу освіти. Відповідно до Акту затвердженого директором школи від 31.10.2018 о 10 год. 50 хв. (а.с.76) вбачається, що вчитель початкової школи [PERSON] підписати наказ №62-к від 30.10.2018 «Про звільнення з роботи вчителя молодших класів школи № 4 [PERSON] за вчинення аморального проступку» відмовилася. Зі змістом даного наказу [PERSON] була ознайомлена на нараді педагогічних працівників шляхом зачитування його змісту директором школи Вербою І.А. Копію наказу [PERSON] видано на руки. З копії Акту затвердженого директором школи від 31.10.2018 о 10 год. 45 хв. (а.с.75) вбачається факт вручення трудової книжки секретарем школи [PERSON], а також факт того, що 31.10.2018 [PERSON] відмовилася розписатися в книзі обліку трудових книжок та вкладок до них про отримання трудової книжки. Підставою для видання вище зазначеного наказу був конфлікт, що мав місце 01.10.2018, який дирекцією школи було визнано як аморальним проступком, несумісним з продовженням роботи позивача в школі. З матеріалів справи вбачається, що підтвердженням факту вчинення 01.10.2018 аморального проступку позивачем [PERSON] є: - наказ директора школи №255 від 01.10.2018 (а.с.55), відповідно до якого створено комісію для вивчення фактів втручання у освітній процес учнів 1-В класу вчителя початкової школи [PERSON]; - акт затверджений директором школи від 01.10.2018 (а.с.58), відповідно до якого вбачається, що [PERSON] була відсутня на уроках 01.10.2018 згідно тарифікації, після довгих умовлянь йти на уроки, остання з'явилася в приймальні директора школи близько 11:00 год. На урок інформатики у 4Б клас вона з'явилася з запізненням на 30 хв., даний урок проводив учитель, який був призначений на заміну [PERSON]; - акт затверджений директором школи 01.10.2018 (а.с.59), відповідно до якого [PERSON] відмовилася вийти 01.10.2018 з приміщення класу 1-В класу під час уроку, який проводила вчитель [PERSON]; - доповідна записка заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON] (а.с.64,65) про надання директором школи оцінки неправомірним діям вчителя початкових класів [PERSON], що відбулися 01.10.2018 в приміщенні класу 1-В класу, та винесення відповідного адміністративного рішення; - доповідна записка матері учениці 1-В класу - [PERSON] від 02.10.2018 (а.с.60,61), відповідно до якої остання просить директора школи уберегти дітей від подібних ситуацій, що відбулися 01.10.2018; - доповідна записка вчителя 1-В класу [PERSON] від 08.10.2018 (а.с.66) про втручання учителя [PERSON] 01.10.2018 о 08:30 год. в освітній процес 1-В класу та прийняття мір з метою захисту дітей; - доповідна записка батьків учнів 1-В класу (а.с.67) про зайняття учителем [PERSON] робочого місця, призначеного наказом директора школи класовода [PERSON] та категоричне небажання батьків, щодо участі у навчальному процесі їх дітей [PERSON] - акт затверджений директором школи від 10.10.2018 (а.с.56), відповідно до якого вбачається, що [PERSON] відмовилася надати письмові пояснення про причини, які спонукали її втрутитися у освітній процес учнів 1-В класу; - довідка дільничного офіцера Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП Степанця В.С. від 11.10.2018 (а.с.62), відповідно до якої зафіксовано факт виклику поліції з приводу конфлікту, що стався 01.10.2018 за участі вчительки [PERSON]; - лист начальника відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради №526 від 25.10.2018 (а.с.57), відповідно до якого працівниками відділу освіти актом від 01.10.2018 №415 зафіксовано дії, вчинені [PERSON] 01.10.2018, які порушують вимоги п.3.26 посадової інструкції учителя та вимоги ст. 54 Закону України «Про освіту», а саме: дотримуватися педагогічної етики, поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства; - висновок директора Канівської ЗОШ і-ІІІ ступенів №4 від 30.10.2018 за №190 за наслідками службової перевірки по факту грубого порушення трудової дисципліни та вчинення аморального проступку вчителем початкових класів школи №4 [PERSON] (а.с.68-72) вбачається, що адміністрація школи, з урахуванням усіх матеріалів службової перевірки, прийшла до висновку, що 01 жовтня 2018 року вчитель [PERSON] , яка за посадою виконує виховні функції, в період з 08 год. 30 хв. до 11 години дня, в приміщенні школи №4 вчинила протиправні дії, що мають ознаки грубого порушення трудової дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку навчального закладу, статті 54 Закону України «Про освіту» та які за своїм змістом є аморальним проступком не сумісним з подальшим продовження даної роботи в якості вчителя школи. Виховний процес - надзвичайно складне соціальне явище, у якому беруть участь сім'я, держава, навчально-виховні заклади, оточення дитини. Від успішного поєднання впливу названих суб'єктів та факторів залежать його результати, тобто формування свідомої, психологічно та морально підготовленої до дорослого життя особи. Важливою умовою становлення особи є навчально-виховні заклади. Їх функцією є не лише набуття дитиною знань, умінь і навиків, а й формування відповідних морально-психологічних установок і загальнокультурних цінностей. Однією із вимог до педагогічних, науково-педагогічних та наукових працівників є обов'язок настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства. Невиконання цього обов'язку передбачає негативні для педагогічних працівників наслідки. Згідно навчально-методичного посібника «Порадник для вчителя» Нової української школи, що розпочалася з 2018-2019 навчального року, вбачається, що учні, батьки та вчителі, об'єднані спільними цілями та прагненнями, є добровільними та зацікавленими спільниками, рівноправними учасниками освітнього процесу, відповідальними за результат. Відповідно до ч.2 ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов'язані: сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров'я; дотримуватися академічної доброчесності та забезпечувати її дотримання здобувачами освіти в освітньому процесі та науковій діяльності; дотримуватися педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема толерантності; додержуватися установчих документів та правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, виконувати свої посадові обов'язки. Відповідно до ч.ч.5,6 ст. 54 Закону України «Про освіту» відволікання педагогічних, науково-педагогічних і наукових працівників від виконання професійних обов'язків не допускається, крім випадків, передбачених законодавством. Особи, винні в порушенні цієї статті, несуть відповідальність згідно з законом. Відповідно до статті 55 Закону України «Про освіту» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини як особистості. Батьки мають рівні права та обов'язки щодо освіти і розвитку дитини. Батьки здобувачів освіти мають право: захищати відповідно до законодавства права та законні інтереси здобувачів освіти; звертатися до закладів освіти, органів управління освітою з питань освіти; обирати заклад освіти, освітню програму, вид і форму здобуття дітьми відповідної освіти. Батьки здобувачів освіти зобов'язані: виховувати у дітей повагу до гідності, прав, свобод і законних інтересів людини, законів та етичних норм, відповідальне ставлення до власного здоров'я, здоров'я оточуючих і довкілля; дбати про фізичне і психічне здоров'я дитини, сприяти розвитку її здібностей, формувати навички здорового способу життя. Враховуючи усе вище викладене, беручи до уваги норми чинного законодавства, письмові докази та покази свідків, судом встановлено факт вчинення позивачем [PERSON] 01.10.2018 дій, які для педагога є аморальними, так як полягали у недотриманні педагогічної етики, образливому та принизливому ставленні до учнів, їх батьків, іншого вчителя початкових класів [PERSON], дирекції школи та колег, позивач своєю поведінкою скомпрометувала себе перед учасниками освітнього процесу, втратила тим самим авторитет, дискредитувала себе як педагог, зневажливо поставилася до прав та законних інтересів всіх учасників освітнього процесу, що є підставою для звільнення позивача з роботи за вчинення аморального проступку, що за своїм характером несумісний із продовженням роботи вчителя початкових класів Канівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області. Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення позивача [PERSON] з ініціативи власника з підстав вчинення нею аморального проступку, відбулося з дотриманням процедури, визначеної для цього КЗпП України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним та скасування наказу директора Канівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області № 62-к від 30.10.2018 «Про звільнення з роботи вчителя молодших класів школи № 4 [PERSON] за вчинення аморального проступку» відсутні. У зв'язку із наведеним, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги про поновлення позивача на посаді вчителя початкових класів у Канівській ЗОШ І-ІІІ ступенів №4 Канівської міської ради Черкаської області та стягнення моральної шкоди, оскільки порушення відповідачем трудових прав позивача не мало місце. Щодо доводів представника позивача - адвоката [PERSON] про наявність порушень з боку відповідача при призначенні класоводом 1-В класу [PERSON] та винесення судом з цього приводу окремої ухвали, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Відповідно до п. 2.3 Положення про класного керівника навчального закладу системи загальної середньої освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №434 06.09.2000, у початкових класах класне керівництво здійснює вчитель початкових класів. П. 2.2. даного Положення передбачено, що обов'язки класного керівника покладаються директором навчального закладу на педагогічного працівника за його згодою і не можуть бути припинені до закінчення навчального року. У виняткових випадках з метою дотримання прав та інтересів учнів (вихованців) та їхніх батьків зміна класного керівника може бути здійснена протягом навчального року. За таких обставин, суд не знаходить підстав для винесення окремої ухвали, оскільки судом при вирішенні спору не виявлено порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи - відповідача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались позивач та її представник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач є особою звільненою від сплати судового збору, що підтверджується посвідченням серії А №300377 (а.с.30), а тому враховуючи, що суд не знайшов підстав для задоволення її позовних вимог, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави, що узгоджується з вимогами ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed