Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що він з 21.11.2003 року перебував з відповідачкою в шлюбі, який розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04.08.2014 року. За час шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з відповідачкою. На утримання цієї дитини рішенням вказаного суду від 06.06.2014 року присуджено з позивача на користь відповідачки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно. Позивач також зазначає, що станом на 08.06.2015 року заборгованість по аліментах відсутня, що підкреслює його сумлінне ставлення до виконання вказаного обов'язку. Зокрема, ним сплачено аліменти на загальну суму 7 800 грн. Однак, його матеріальний стан не дає можливості надалі сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, оскільки 20.01.2015 року він припинив свою підприємницьку діяльність. Крім того, він здійснює догляд за своєю перестарілою матір'ю, (мати досягла 80-ти річного віку), що обмежує позивача у можливості влаштуватись на роботу із заробітком, необхідним та достатнім для утримання навіть самого себе. Отже, близько шести місяців він не отримує заробітку чи будь-якого іншого стабільного доходу, а тому не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, на думку позивача, відповідачкою здійснено неправомірні дії щодо позбавлення його права власності на об'єкт незавершеного будівництва, що знаходиться в м. Коломия, по вул. О.Ольжича,1, (спір вирішується судом), що негативно вплинуло на його стан здоровя та викликало необхідність проходження лікування, що триває по даний час. Тому позивач просить зменшити розмір стягуваних аліментів з 600 до 400 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з вищевказаних підстав та просить їх задовольнити. Він зазначив, що однією з причин для звернення з даним позовом стало також перешкоджання відповідачкою бачитись йому з їх дочкою. Він підтвердив, що не оскаржував вищевказаного судового рішення від 06.06.2014 року, оскільки на час його прийняття він здійснював підприємницьку діяльність, що давало йому можливість сплачувати аліменти у вищевказаному розмірі. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, вказаних в поданих нею письмових запереченнях проти позову. Зокрема, вона зазначила, що позивач добровільно, з власної ініціативи припинив підприємницьку діяльність, а не втратив роботу та дохід з незалежних від нього причин. Крім того, ним не долучено документу, який підтверджує ту обставину, що його мати потребує стороннього догляду (відповідного висновку МСЕК). В довідці про склад сім'ї позивача вказано, що разом з матірю, крім позивача, проживають також його батько, старший та молодший брати, які теж могли б здійснювати вказаний догляд. При цьому позивачем не надано доказів щодо неможливості здійснення ними догляду за матір'ю. Відповідачка, посилаючись на ст.ст.150,180 Сімейного кодексу України, зазначає, що позивач повинен дбати не тільки про свою матір, а й про дочку, в тому числі матеріально її утримувати, займатись її вихованням. Відповідачка просить також взяти до уваги, що в провадженні Коломийського міськрайонного суду перебувають цивільні справи за позовом [PERSON] до неї про поділ майна подружжя та інші, які супроводжуються представництвом інтересів позивача адвокатом, що свідчить про те, що позивач має змогу оплачувати. послуги адвоката. Ця оплата є значно більшою, ніж розмір визначених аліментів. Крім того, позивач сплачував аліменти нерегулярно, а 10.06.2015 року ним сплачено їх двома грошовими переказами в загальному розмірі 6 000 грн. (2 400 грн. та 3 600 грн.), незважаючи на припинення підприємницької діяльності з 20.01.2015 року, що свідчить про наявність в позивача достатніх фактичних доходів. Відповідачка також звертає увагу, що при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження їй стало відомо про наявність у власності позивача двох автомобілів. Тому вона вважає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для зменшення розміру аліментів, не заслуговують на увагу. Відповідачка просить також врахувати, що вона на роботу влаштуватись не може, оскільки в неї на утриманні, крім вказаної дочки сторін, перебуває також син від першого шлюбу, який є інвалідом ІІІ групи з дитинства. Вказана дочка часто хворіє простудними захворюваннями, що вимагає значних витрат на її лікування. З 22.01.2014 року відповідачка перебуває на обліку в Коломийському центрі зайнятості, а з червня 2014 року вона не отримує жодної допомоги по безробіттю. У зв'язку із зростанням економічної кризи в державі матеріальне становище відповідачки ускладнилось, ріст цін призводить до необхідності витрачання на утримання дитини значних коштів, а сума, яка стягується з позивача, і так є порівняно мізерною та недостатньою. Тому в задоволенні позову відповідачка просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені наданими ними доказами, оцінюючи ці докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.08.2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано, а дочку сторін [PERSON], [INFO], залишено проживати з її матірю (а.с.5). Судом також встановлено, що рішенням вказаного суду від 06.06.2014 року, яке теж набрало законної сили, з позивача на користь відповідачки присуджено аліменти на утримання зазначеної дочки сторін в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття (а.с.6). Відповідно до повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 20.01.2015 року внесено запис №24140060003009916 про припинення позивачем підприємницької діяльності (а.с.7). Згідно із записом в трудовій книжці позивача (серії БТ №7730626, дата заповнення якої 18.04.1996 року) 21.01.2015 року призначено компенсаційну виплату по догляду за перестарілою особою, що досягла 80-ти річного віку (а.с.8). Із долученої до письмових заперечень проти позову копії довідки №184, виданої Вороблевицькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області, стверджується, що за адресою проживання позивача також зареєстровані його батько - [PERSON], [INFO], мати - [PERSON], [INFO], брати -[PERSON] та [PERSON], відповідно 1965 та 1971 років народження (а.с.24) Однак, позивачем не надано жодних доказів на ствердження того, чи потребує його мати постійного догляду, в якому обсязі він здійснює цей догляд. чому виключно він особисто повинен здійснювати догляд і що саме в звязку з цим він обєктивно не має можливості працевлаштуватись та надавати своїй дитини матеріальну допомогу в розмірі 600 грн. щомісячно. Суд також бере до уваги ту обставину, що 10.06.2015 року, тобто після припинення позивачем підприємницької діяльності, ним сплачено заборгованість по аліментах в загальному розмірі 6 000 грн., що стверджується довідкою №656 від 22.06.2015 року Центру поштового зв'язку №3 Івано-Франківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (а.с. 25). Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. Відповідно до положень ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що твердження позивача про погіршення його майнового стану, зумовленого припиненням в січні 2015 року підприємницької діяльності та здійсненням догляду за його перестарілою матірю, не підтверджені жодними доказами, оскільки 10.06.2015 року він мав можливість погасити заборгованість по аліментах, яка виникла раніше. Причин, з яких він не сплачував аліменти вчасно, позивач не вказав. Крім того, позивач сам собі суперечить, оскільки ним не зазначено яким чином, враховуючи вказані обставини, він матиме змогу сплачувати аліменти в розмірі 400 грн. Тому суд вважає вказані твердження надуманими і такими, що спрямовані на безпідставне зменшення обсягу обовязку позивача по утриманню його малолітньої дочки [PERSON]. Копією виписки №3233 із медичної карти стаціонарного хворого стверджується перебування позивача на стаціонарному лікуванні в Трускавецькій міській лікарні з діагнозом: дисциркуляторна енцефалопатія І ст. з вестибулярним синдромом, гіпертонічна хвороба ІІ ст. з 19.06.2014 року по 23.06.2014 року (а.с.10). Однак, суд враховує незначну тривалість цього лікування та неподання позивачем жодних доказів на ствердження погіршення стану його здоровя в 2015 році. Покликання позивача на неправомірне позбавлення відповідачкою його права власності на обєкт незавершеного будівництва та перешкоджання йому у побаченнях з їх дитиною суд вважає голослівними, оскільки вони також не підтверджені жодними доказами. Крім того, вказане перешкоджання взагалі не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки суперечить змісту ст.192 СК України. Крім того, даними журналу карток Дрогобицького МРЕВ підтверджено наявність зареєстрованих за позивачем транспортних засобів марок «ГАЗ 53 А» та «ВАЗ 211540-120», які відповідно придбано за договором купівлі - продажу та привезено з-за кордону (а.с.27). Суд також враховує ту обставину, що відповідно до довідки №1242, виданої 17.06.2015 року Коломийським МРЦЗ, відповідачка зареєстрована як безробітна, її дохід з 22.01.2014 року по 31.05.2015 року становив 2088,26 грн. При цьому в довідці вказано, що з червня 2014 року жодні виплати відповідачці не проводяться (а.с.23). Із наданої відповідачкою копії медичної довідки від 23.06.2015 року вбачається, що дочка сторін [PERSON] часто хворіє простудними захворюваннями (а.с.30). Відповідно до правил ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, позивачем вказаного обовязку не виконано. Тому суд вважає позовні вимоги необгрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити саме з цих підстав. На підставі ст.ст. 180-184, 192 СК України та,

Outcome: dismissed