Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

У грудні 2020 році АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що 10.04.2006 року [PERSON] була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі договору про надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок з кредитним лімітом, який у подальшому збільшено до 50000 грн. Таким чином, банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У свою чергу, відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 27.10.2020 року має заборгованість у загальному розмірі 84340,79 грн., з яких: 77921,77 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6419,02 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Вказані суми АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір у сумі 2102 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представники позивача Задорожний С.О., а у подальшому [PERSON] позов підтримали та наполягали на його задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що на погашення заборгованості з банківської картки утримувалися грошові кошти та всього сплачено понад 117 тис. грн. Отже, вважає, що заборгованість нею погашена, але банк продовжує нараховувати їй заборгованість. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованим та задоволенню не підлягає з огляду на наступне: Судом установлено, що 10.04.2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідної заяви про надання банківських послуг. На підставі заяви відповідача останній була надана банківська карта, валюта - гривня, та встановлено кредитний ліміт у розмірі 2700 грн. У вказаній заяві сторони погодили, що базова процентна ставка становить 3% на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Сторонами у заяві визначено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, яке може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту, так і списання банком коштів з дебетної карти. З матеріалів справи вбачається, що в подальшому відповідачу неодноразово збільшувався розмір кредитного ліміту та продовжувався строк дії кредитної картки. З 18.11.2017 року кредитний ліміт відповідачу був збільшений до 50000 грн., який був доступний до 05.01.2019 року. Звертаючись до суду з позовом про стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитним договором банк долучив виписку по рахунку та розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 27.10.2020 року заборгованість відповідача складає 84340,79 грн., з яких: 77921,77 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6419,02 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що за змістом статей 626, 628\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього\~Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638\~ЦК\~України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК\~України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 526, 530\~ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). За змістом статті 549\~ЦК\~України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК\~України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що, звернувшись із позовом про стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитним договором, позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості у сумі 84340,79 грн. Так, суд звертає увагу, що станом на 01.01.2018 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складала 49661 грн. 16 коп. Згідно з наявною у матеріалах справи випискою по рахунку в період з січня 2018 року по жовтень 2020 року шляхом автоматичного списання банком коштів із зарплатного рахунку відповідача та самостійного внесено коштів відповідачем було сплачено понад 110 тис. грн. При цьому згідно з розрахунком заборгованості та випискою по рахунку із вказаних коштів у період з січня 2018 року по жовтень 2020 року банком списано проценти за користування кредитом за ставкою 3,5 відсотка на місяць (42 відсотка річних), у той час як згідно з умовами кредитного договору сторони погодили відсоткову ставку за кредитом 3 відсотка на місяць із розрахунку 360 днів на рік, тобто 36 % річних від сум заборгованості. Крім того, суд звертає увагу, що у вказаний період банком неодноразово утримувалася з відповідача пеня за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн., що взагалі не було обумовлено кредитним договором, укладеним між сторонами. В підписаній відповідачем заявівідсутні умови договорупро сплату відсотків за користування кредитом за ставкою 3,5 % річних на місяць, а також умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Пред`являючи\~вимоги простягнення\~з відповідача заборгованості, банк долучив витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт як невідємні частини договору. Однак матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими умовами, правилами та тарифами була ознайомлена відповідач і погодилася з ними, в тому числі у разі їх зміни банком. Тож суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України,\~оскільки без\~надання підтверджень\~про конкретні\~запропоновані відповідачу\~Умови та\~правила банківських\~послуг,\~надані банком\~Умови та\~правила надання\~банківських послуг,а\~також тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. В даному випадку витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який міститься в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання відповідної заяви, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що банком не доведено розмір заборгованості відповідача за кредитним договором у загальній сумі 84340 грн. 79 коп., належні докази на підтвердження вказаної суми заборгованості суду не були надані, наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості, складений позивачем, не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору. Таким чином, позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості є необґрунтованим та в його задоволенні необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою в позові відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачем під час звернення до суду витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. покладаються на позивача та відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Outcome: dismissed