Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

06.04.2017 року до Дарницького районноного суду м. Києва звернувся з позовоною заявою про звільнення майна з-під арешту [PERSON] В своєму позові позивачем зазначено про те, що 17.07.2007 року на підставі постанови б/н від 16.07.2007 року винесеної слідчим прокуратури Дарницького району м. Києва Мироновим С.М було накладено аршет на належний йому будинок [ADDRESS] Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2007 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України із застосуванням ст. 69 КК Украни та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також стягнуто судові витрати за проведення хімічної експертизи в сумі 423,70 грн. Вказаний вироку суду виконано, сплачено штраф у визначеному судом розмірі та оплачено судові витрати. З метою вирішення питання щодо скасування вищевказаного аршету позивач звернувся до Київської місцевої прокуратури № 2 та Сьомої київської державної нотаріальної контори, проте отримав відмову, де було також роз"яснено необхідність звернутися до суду для вирішення питання. У зв"язку з тим, що на даний час підстав для арешту майна [PERSON] не має, а накладений арешт на будинок порушує його права, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач та його представник у судове засідання не прибули, подали до суду клопотання про проведення судового засідання у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник Київської місцевої прокуратури № 2 також до суду не прибув, про час та місце розляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про визнання позовних вимог. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомлений про час та місце розляду справи, у судове засідання не зв"явився, з будь-якими заявами до суду не звертався. Суд, враховуючи подані до суду заяви, ухвалив розлядати справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, Прокуратурою Дарницького району м. Києва здійснювалося досудове розслідування кримінальної справи № 52-1814, порушеної 10.07.2007 року відносно [PERSON] за фактом одержання ним хабара, тобто за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. 16.07.2007 року в межах даної кримінальної справи слідчим прокуратури Дарницького району м. Києва Мироновим С.М. з метою забезпечення можливого цивільного позову в даній кримінальній справі, а також враховуючи те, що санція ст. 368 КК України перебачає покарання у вигляді штрафу, винесено постанову про налкадення арешту на будинок [ADDRESS] Вказаний будинок згідно інформаційної довідки з Даржавного реєстру речових прав на нерухоме майно належить [PERSON]. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2007 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України із застосуванням ст. 69 КК Украни та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також стягнуто судові витрати за проведення хімічної експертизи в сумі 423,70 грн. Як вбачається з повідомлення Київської місцевої прокуратури № 2, вказаний штраф [PERSON] сплачений, тобто вироку суду виконаний. У зв"язку з зазначеними обставинами, суд вважає, що на даний час перестали існувати підстави для будь-яких обтяжень нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS], який належить [PERSON] Як роз'яснено в п. 11. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року №5, при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті 58, 59 ЦПК). Відповідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Відповідно до частини першої статті 126 Кримінально-процесуального кодексу України у редакції 1960 року, яка діяла на момент накладення арешту, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Аналізуючи вищенаведені обставини в даний час дія арешту на належний позивачеві будинок, порушує права позивача, як власника. З огляду на викладене вище та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved