Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування належним йому на праві власності жилим будинком [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач після реєстрації місця проживання 31 липня 2007 року за вказаною адресою з 2009 року у помешканні не проживає. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою у розпорядженні майном. В судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Заявник та його представник подали суду заяви про слухання справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю. У заяві позивач уточнив, що відповідач не є членом його сім'ї. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить жилий будинок [ADDRESS]. На підтвердження вказаного позивачем надано: копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 квітня 2006 року, виданого державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори Ігнатенко В.С. та зареєстрованого у реєстрі за №2-360; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10667236 від 18 травня 2006 року; технічний паспорт на житловий будинок, виготовлений станом на 15 березня 2006 року; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №103614176, сформований 14 листопада 2017 року (а.с.8-14). 31 липня 2007 року за вказаною адресою посвідчено реєстрацію місця проживання [PERSON], що підтверджується даними адресної довідки Виконавчого комітету Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївській області (а.с.16). Даних про те, що [PERSON] є членом сім"ї позивача не встановлено, позивач такий факт заперечує. Актом депутата виконавчого комітету Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області Братченко Н.М., датованого 01 лютого 2018 року, підтверджено, що [PERSON] за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає з 2009 року (а.с.15). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, суд дійшов висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно правової позиції ВСУ у справі №6-2931цс16, право особи на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, якщо така особа не являється членом сім"ї власника. В порядку ч.2 ст.406 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, погодження його на реєстрацію у вказаному житлі місця проживання відповідача, її відсутність за зареєстрованим місцем проживання понад один рік, а саме з 2009 року, не бере участі у витратах, пов»язаних з утриманням майна. Реєстрація відповідачки у будинку створює перешкоди і позбавляє позивача можливості в повній мірі використовувати об'єкт права власності. Доказів поважності причин відсутності відповідача за місцем реєстрації судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у будинку. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved