Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

У травні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 21 лютого 2015 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 37. За час спільного проживання вони не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали часті сварки. На даний час сторони проживають окремо, сімейні справи не обговорюють, шлюбні відносини мають формальний характер. В них зовсім різні погляди на життя та побут, вони намагались зберегти сім`ю, але це не дало результату. Позивачка просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала суду клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Квятковський Д. В. позов визнає. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 21 лютого 2015 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції в Тернопільській області, актовий запис № 37. За час спільного проживання належна сім`я в сторін не створилась, так як між ними виникали різні непорозуміння та сварки. На даний час вони проживають окремо, сімейні відносини не підтримують, шлюб носить формальний характер. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як в даній справі відповідач визнає позов, то враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок згідно квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 22 травня 2019 року № 0.0.1362070725.1, код квитанції 1602-4531-4816-0798, що становить 384 гривні 20 копійок.

Outcome: approved