Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач за основним та об'єднаним позовами звернулася до суду посилаючись на те, що вона та [PERSON] з 2010 року по кінець 2014 року проживали однією сім'єю в квартирі [ADDRESS], яку вони знімали разом, та були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу. Разом з ними, з кінця 2010 року проживала її неповнолітня донька - [PERSON], 2001 року народження, до якої у [PERSON] були справжні батьківські почуття. Він взяв на себе обов'язок виховувати її доньку. І донька також ставилася до [PERSON] з любов'ю та повагою. У їх (позивача) з [PERSON] житті був чіткий розподіл обов'язків, їх спільне життя було звичайним життям подружжя. Вони обидва працювали, обидва складали кошторис для покращення добробуту їх родини, спільно купували споживчі речі, виховували дитину, облаштовували квартиру, робили ремонт, проводили разом сімейні свята, виїздили на відпочинок, як у межах країни, так й за кордон разом з її донькою, часто відпочивали на березі Дніпра з їх друзями, адже [PERSON] дуже любив відпочинок на природі, на березі річки, разом подорожували Україною. У зв'язку із робочою необхідністю [PERSON] був переведений за контрактом на постійне місце роботи до філіалу його фірми ПрАТ «Природні ресурси» до м. Полтави, а вона залишилася працювати у м. Києві. Вони намагалися їздити однин до одного для спільного проведення вихідних та вирішення сімейних питань майже кожного тижня. Так, на час літніх місяців вона з донькою приїздили до м. Полтави, та разом, всією родиною виїжджали до Комсомольську на відпочинок, у решті місяців календарного року, [PERSON] постійно приїжджав додому, до м. Києва. У Полтаві він познайомив її зі своїми батьками, дітьми від першого шлюбу та друзями, з якими вони проводили разом вихідні, навідувалися у дім його батьків, приймали участь у святах. Часто вони всі разом, під час її приїздів до Полтави, виїжджали на берег річки Ворскла. З цією метою [PERSON] разом зі своїми друзями придбали вагон-дім на човновій базі у м. Комсомольськ на березі р. Дніпро. Для проведення спільного дозвілля ними було вирішено придбати човен з усіма приладами - моторний човен «GALAXY GALEN187D989», 1989 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. У свою чергу діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] відпочивали разом з ними, іноді приєднувалися до спільного відпочинку й батьки [PERSON] Під час їх сумісного життя у них виникли теплі та дружні стосунки з доньками [PERSON], які також іноді відвідували Київ, під час цих відвідувань вони часто зустрічалися, вона оплачувала їм, за необхідністю, квитки на потяг, мобільний зв'язок, бронювала готелі для поїздок країною. Вказаний графік сімейного життя з [PERSON] був складний та для вирішення питань, економії часу, ними було вирішено придбати два автомобілі для зручності відвідувань. Так, ними придбано: автомобіль «MAZDA», 2011 року випуску, державний номер [NUMBER], та автомобіль «HONDA», 2013 року випуску, державний номер [NUMBER]. У 2011 року вони вирішили побудувати спільне власне житло у м. Києві, де вони могли б проживати однією родиною та облаштувати далі свій побут, для чого у 2012 році ними було оформлено на [PERSON] договір купівлі-продажу майнових прав та кватиру по [ADDRESS]. Номінальним володільцем майна був [PERSON], але право розпорядження та користування надавалося і їй, оскільки на неї оформлювалися довіреності, багато документів підписувала саме вона, що вказувало на довіру, яка у них панувала. Наприкінці 2013 року [PERSON] захворів на важку хворобу. Не дочекавшись позитивних результатів лікування, вирішили лікуватися в клініці Ізраїлю. Проте, [INFO] [PERSON] помер. Для організації ритуальних обідів та поминок вона декілька разів приїжджала до Полтави, організовувала поминальний обід, виконувала прохання померлого щодо придбання подарунків його донькам та батькам, вирішувала з родичами питання щодо облаштування пам'ятника. За життя померлий склав заповіт на її ім'я щодо майнових прав на квартиру та нежитлове приміщення за договором майнових прав від 28.06.2012 року та від 18.05.2014 року. Як їй відомо, померлий мав рахунок в банку ПАТ «Банк Кредит-Дніпро». Крім того, померлому була нарахована, але не виплачена заробітна плата та відпускні. 12.02.2015 року вона подала заяву про прийняття спадщини в м. Полтава, однак отримала відмову через відсутність правовстановлюючих документів, технічної документації, наявність спадкоємців тощо. Оскільки, вона вважає, що вказане майно та кошти є спільним майном подружжя, звернулася до суду. Спадкоємцями першої черги є батьки та діти померлого [PERSON] Об'єктом спадщини за заповітом є майнові права на квартиру [ADDRESS] і [ADDRESS]. За дані об'єкти було сплачено 100 % вартості фінансування у розмірі 670 025,00 грн. Проте, після здійснення обміру об'єкту фінансування у 2014 році загальна площа збільшилася на 4,31 м-2, що дорівнює 30 666,25 грн., і на момент подачі позову не сплачена. Право на обов'язкову частку згідно з законодавством України мають батьки померлого - [PERSON] та [PERSON]. Як їй стало відомо, 17.09.2015 року Ленінським районним судом м. Полтави винесено рішення, яким визнано право [PERSON] та [PERSON] на обов'язкову частку у спадщині за заповітом. З урахуванням уточнень, доповнень та змін просила встановити факт її проживання з померлим однією сім'єю без реєстрації шлюбу; визнати спільним майном подружжя та відповідно право власності на 1/2 частину на автомобіль «HONDA», 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], та човен «GALAXY GALEN187D989», 1989 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; визнати спільним майном подружжя та відповідно право власності на 1/2 частину грошових сум, що знаходяться на депозитному рахунку; визнати процентну частку у спадковому майні за заповітом від 06.12.2014 року у розмірі 95,42 %, що дорівнює 670 025,99 грн.; визнати право на спадщину за заповітом у розмірі 3/4 частин майнових прав на квартиру [ADDRESS] і [ADDRESS]. В судовому засіданні позивача та її представник підтримали зміст позовних заяв, зазначені (уточнені) позовні вимоги, просили їх задовольнити. Просили врахувати надані в судових засіданнях пояснення, письмові доповнення пояснень, промову в судових дебатах, покази свідків та надані до справи документи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представники в судовому засіданні позовні вимоги як основного так і об'єднаного позовів не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, врахувати надані ними письмові заперечення та пояснення, надані в судових засіданнях. Відповідачі не заперечують знайомство їх, [PERSON] з позивачем. Однак, зазначили, що стосунки між позивачем і [PERSON] були просто дружні, між ними було тимчасове періодичне спілкування. Просили врахувати, що надані до справи документи не є доказами проживання позивача та [PERSON] разом, сім'єю. [PERSON] проживав в місті Полтава, де і працював, а позивач - в місті Києві. [PERSON] ніколи не говорив їм - дітям та батькам, що позивач його дружина, чи що має намір одружитися з нею. В судове засідання третя особа не з'явилася, надіслала лист про слухання справи за її відсутності. Вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідачів, їх представників, покази свідків зі сторони позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та зі сторони відповідачів - [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги як по основному позову, так і по об'єднаному, не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1997 року, їх шлюб було розірвано згідно рішення Подільського районного суду міста Києва від 26.08.2011 року, запис про розірвання шлюбу в паспорті датований 13.07.2012 року. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON] [INFO]. [PERSON] з 1983 року зареєстрована в [ADDRESS]. [PERSON], [INFO], перебував в шлюбі з [PERSON], з якою розлучився 17.12.2010 року, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [PERSON] (відповідачів по справі). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (відповідачі по справі). [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть. Відповідачі по справі є спадкоємцями першої черги - батьки та діти померлого. Встановлено та підтверджено наданими до справи документами, що за життя, а саме [INFO] (за дев'ять днів до смерті), [PERSON] в місті Полтава склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гура Л.Б., яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження - заповів [PERSON] майнові права на квартири під номером [ADDRESS], [ADDRESS] згідно договорів майнових прав №338/МЕ від 28.06.2012 року, №784/ЕМ від 18.05.2014 року. Позивач [PERSON] просить суд встановити факт проживання її та [PERSON] з кінця 2010 року по кінець 2014 року (день смерті) однією сім'єю без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS]. На підтвердження вказаної позовної вимоги просила врахувати її пояснення, покази свідків, надані до справи документи. Аналізуючи надані стороною позивача докази до даної позовної вимоги, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є союз жінки і чоловіка, зареєстрований в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтями 60, 70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановлення фактів проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу регулюється положеннями ЦПК України, а саме статтею 256. Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, - майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. По даній справі сторона позивача на підтвердження своїх позовних вимог надала ряд документів, фотознімків та просила допитати свідків. Так, долучені до справи копії договорів оренди квартири [ADDRESS], за 2010, 2011, 2012, 2013-2015 роки, укладені та підписані сторонами договірних відносин - орендодавцем [PERSON] та орендатором - [PERSON], свідчать про те, що [PERSON], який був зареєстрований та проживав в місті Полтаві, знімав в місті Києві квартиру. Вказані договори жодним чином не є підтвердженням як наявності стосунків, притаманних подружжю, між [PERSON] та [PERSON], так і факту їх спільного проживання в указаній квартирі. Враховується і те, що сторони не оспорювали факт роботи [PERSON] і в місті Полтава, і в місті Києві. Не є підтвердженням наявності стосунків, притаманних подружжю, і переписка, знайомство позивача з родичами [PERSON], переписка з медичними закладами в Ізраїлі, спільні фотознімки. Вказані документи та пояснення сторін, свідків свідчать про те, що позивач та [PERSON] були знайомі, і даний факт не оспорюється відповідачами і є встановленим в суді. Однак, саме знайомство чоловіка та жінки ([PERSON] та [PERSON].); їх періодичне спільне проведення часу; допустима наявність близьких стосунків; наявність спільних знайомих та спільного з ними проведення часу, свят; знайомство позивача з дітьми та батьками [PERSON]; надання [PERSON] довіреності на ім'я позивача - не можуть бути прийняті судом як належні, допустимі докази наявності між позивачем та [PERSON] стосунків, притаманних подружжю. При цьому враховується і те, що позивач та [PERSON] познайомилися на роботі; що [PERSON] працював на основній роботі і за сумісництвом на керівних посадах; місця його роботи в Полтаві, і в Києві; що все спірне майно було оформлено саме на [PERSON] Жодного документу, який би свідчив про участь [PERSON] в придбанні спірного майна, його оформленні, оплаті - суду не було надано. Крім цього, пояснення позивача, її відповіді на запитання не містили конкретної інформації щодо формування бюджету, сум їх щомісячних доходів, даних про продавців спірного майна та яким чином вони були знайдені, де та коли. Всі пояснення позивача, всі письмові обгрунтування позовних вимог дають лише інформацію про знайомство позивача з [PERSON], про їх спільні відпочинки, проведення дозвілля, вихідних, свят, але жодної інформації, пов'язаної з буденними, щоденними питаннями, що виникають у кожної сім'ї - позивачем не було надано. Не було надано будь-яких доказів чи навіть пояснень позивача, які б свідчили про наявність спільного побуту, про наявність взаємних прав та обов'язків, про ведення спільного господарства. Покази свідків суд також не приймає до уваги як доказ наявності між позивачем та [PERSON] стосунків, притаманних подружжю, оскільки допитані в суді свідки сторони позивача: [PERSON] (дружина орендодавця), [PERSON] (подруга), [PERSON] (подруга та кума позивача), [PERSON] (брат позивачки) не володіли даними, інформацією щодо наявності чи відсутності спільного бюджету, його формування, ким за які кошти придбавалося майно як спірне так і інше. Більшість інформації, яку вони повідомили в суді про стосунки позивача та [PERSON], їм відомі зі слів позивача. Крім вищезазначеного, судом враховується і те, що позивач та [PERSON] перебували раніше в шлюбах і розлучилися відповідно в 2011 та 2010 роках. Помер [PERSON] [INFO], а хвороба - пухлина (рак) виникла в грудні 2013 року. Все майно, яке є предметом спору - майнові права на квартири та нежиле приміщення, автомобіль, човен зареєстровані на [PERSON], який є одноособовим власником даного майна. В жодному документі, пов'язаному з придбанням спірного майна, отриманням кредиту - [PERSON] ніде не зазначав про наявність у нього дружини, в тому числі цивільної. [PERSON], будучи власником спірного майна, за життя розпорядився на власний розсуд частиною майна на випадок своєї смерті, а саме: склав заповіт на позивача на майнові права на квартири під номером [ADDRESS], [ADDRESS] згідно договорів майнових прав №338/МЕ від 28.06.2012 року, №784/ЕМ від 18.05.2014 року. Рішення про складання заповіту виникло у [PERSON] за дев'ять днів до смерті, і на той час [PERSON] знав про стан свого здоров'я, про наявні у нього хвороби. Тобто, складений ним заповіт на позивача лише на частину належного йому майна, був проявом його волевиявлення, його бажанням з причин, відомих лише йому. Щодо іншого майна [PERSON] ніяких розпоряджень не робив, тобто залишив його своїм спадкоємцям дітям та батькам. Суд звернув увагу і на той факт, що до нотаріуса для оформлення заповіту з [PERSON] їздила і позивач, знала про заповіт, читала його, і після його оформлення відразу поїхала до міста Київ, при тому, що це були останні дні життя [PERSON] Всі вищевикладені обставини, факти, свідчать про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання позивача з померлим [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу; визнання спільним майном подружжя та відповідно права власності на 1/2 частину на автомобіль «HONDA», 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], та човен «GALAXY GALEN187D989», 1989 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; визнання спільним майном подружжя та відповідно права власності на 1/2 частину грошових сум, що знаходяться на депозитному рахунку. Стосовно позовних вимог про визнання процентної частки у спадковому майні за заповітом від 06.12.2014 року у розмірі 95,42 %, що дорівнює 670 025,99 грн. (по основному позову) та про визнання права на спадщину за заповітом у розмірі 3/4 частин майнових прав на квартиру [ADDRESS] і [ADDRESS] (по об'єднаному позову), суд приходить до того, що дані позовні вимоги також не підлягають задоволенню. Статтями 1216, 1217 ЦК передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст.ст.1233, 1236, 1241 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; непрацездатні батьки спадкодавця спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. По даній справі встановлено, що [PERSON] заповів позивачу майнові права, тобто право в майбутньому на майно, яке було оплачено (суми) на час відкриття спадщини - [INFO]. Той факт, що спадкодавцем було сплачено за об'єкти нерухомого майна 670 025,99 грн. ніким не оспорюється. Виникнення необхідності (після смерті спадкодавця) здійснити доплату за спірні об'єкти нерухомості, про що зазначено в довідці ТОВ "Еверест Буд Інжиніринг" від 29.05.2015 року (доплата після обмірів - 30 666,25 грн.) - не може бути підставою для задоволення вказаних позовних вимог. Не є можливим і визнання суми, сплаченої спадкодавцем, як 100 відсоткову оплату об'єктів нерухомості. Вимога про визнання права на спадщину за заповітом за позивачем у розмірі ? частин майнових прав на спірні об'єкти є також безпідставною, оскільки факт належності позивачу ? частин ніким не оспорюється, дана частка відповідає вимогам закону, враховуючи обов'язкові частки батьків спадкодавця, що зазначено і в рішенні Ленінського районного суду міста Полтави від 17.09.2015 року. На вказані об'єкти нерухомості є три спадкоємці - позивач на ? частини (по заповіту) та відповідачі (батьки померлого) по обов'язковій частці, в загальному на ? частину. Успадкували всі вони той обсяг майнових прав, який був на час смерті [PERSON] Всі питання, які виникли або будуть виникати в подальшому з приводу спірного нерухомого майна, в тому числі і доплат, мають вирішувати всі спадкоємці, виходячи з успадкованих ними часток. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed