Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

19.01.2017 представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Сафір Ф.О. звернувся до Золочівського районного суду Харківської області із вказаним позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість у розмірі 79008,65 грн. за кредитним договором №б/н від 17.01.2012 року та 1600,00 грн. судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 17.01.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 9600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитування здійснюється відповідно до умов анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті: http:privatbank.ua/terms/pages/70/. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. В Умовах та правилах надання банківських послуг вказано, що власник зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. При порушенні строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду, сплативши судовий збір у розмірі 1600 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду письмові пояснення. У матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника ПАТ КБ «ПриватБанк», позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач, представник відповідача [PERSON] не з'явилися, подавши до суду письмові заперечення проти позову, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 17.01.2012 року заповнив бланк заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг без дати та номеру затвердження таких Правил та Умов у ПриватБанку, де повідомив про своє місце проживання, місце роботи, наявність майна, контактні телефони, розмір доходу. В наданій до суду анкеті-заяві не зазначено види банківських послуг, які мав намір отримати [PERSON], не зазначено бажаний кредитний ліміт. Памятка клієнта відповідачу [PERSON] вручена не була, про що не зроблено відмітку у вказаній заяві-анкеті. Судом встановлено, що до наданої до суду анкети-заяви про особисті відомості відповідача долучено Умови та правила представлення банківських послуг. Відповідно до наданих суду письмових пояснень позивач повідомив, що надана заява, Умови та правила представлення банківських послуг підписані з боку відповідача та від імені банку його представником, є Договором приєднання у розумінні ст.634 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Предметом кредитного договору є винятково грошові кошти, що надаються позичальнику на умовах, визначених договором. За цільовим призначенням договір б/н від 17.01.2012, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] - є споживчим. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.ст. 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочин між фізичною та юридичною особою, крім правочинів передбачених ч.1 ст. 206 ЦК України. Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено поняття споживача та споживчого кредиту. Так, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Статтею 2 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту, зокрема, зазначається сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом. Закони: п.7 ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст. 628 ЦК України розширюють визначення істотних умов не тільки законами, а й актами цивільного законодавства (підзаконними актами), що містять положення про захист прав споживачів (ст.2 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Це в першу чергу «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168, а також ЗУ «Про Національний банк України». Так, відповідно до ст.56 ЗУ «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Відповідно до «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» закріплені вимоги щодо детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача під час укладення кредитного договору. Так, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі). Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Якщо умовами кредитного договору передбачено або допускається використання кількох альтернативних варіантів надання банківських послуг, які є супутніми до кредитної операції (зокрема погашення заборгованості готівковими коштами до банку або шляхом безготівкового розрахунку), банк зобов'язаний надати клієнту вичерпну інформацію про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Судом встановлено, що позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог не надав суду належних та допустимих доказів щодо відкриття карткового рахунку на ім'я відповідача, договору про відкриття кредитної лінії, правила користування кредитною карткою, з якими ознайомлено відповідача, доказів про отримання відповідачем кредитної картки з зазначеною в позовній заяві сумою кредитного ліміту, доказів про ознайомлення відповідача саме з цим текстом Умов кредитування та Умов і Правил надання банківських послуг затвердження наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, оскільки в анкеті-заяві відповідача не йдеться саме про ці правила та умови. Так, під час укладання кредитного договору б/н від 17.01.2012 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] не було дотримано вимог законодавства щодо додержання змісту договору та його істотних умов, зокрема не визначено предмет кредитного договору. У анкеті-заяві відсутні дані про те, що позичальник отримав Памятку клієнта, яка містить основні умови обслуговування та кредитування, а також Тарифи. Відсутній підпис відповідача про отримання зазначеної пам'ятки. Відсутня в матеріалах, доданих позивачем до позовної заяви, і така копія Памятки клієнта та відсутні докази в підтвердження того, що, підписуючи анкету-заяву відповідач мав на увазі саме Умови і правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року та тарифи, на які посилається позивач та вони були надані відповідачу. В анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку позичальником не визначено яку саме він бажає оформити платіжну картку та не визначено бажаний кредитний ліміт - тобто предмет кредитного договору, у разі укладення саме його. Позивачем суду не надані докази про те, що позивачем був відкритий картковий рахунок відповідачу та видана йому відповідна картка і її отримання відповідачем, а також копія цієї картки. До суду позивач надав Довідку про умови кредитування з використання кредитки "Універсальна, 55 днів пільговий період", проте зазначена довідка не є підтвердженням укладення з відповідачем договору (без номера) та його умов, оскільки у довідці зазначено інший тип картки та інший розмір процентів за користування кредитом, ніж той, який вказує позивач. Посилання в позовній заяві на п.2.1.1.12.6 Витягу із Умов і правил надання банківських послуг, які затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, на підтвердження розміру 30 відсотків за користування кредитом, не можуть бути судом взято до уваги, оскільки в цьому пункті відсутній розмір відсотків за користування кредитом і є лише посилання на установлені Банком тарифи, при цьому позивачем суду не надано жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем Памятки, яка містить тарифи. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною картою» та «Тарифи Банку», на які посилається позивач у позовній заяві не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови, Правила та Тарифи не містять підпису позичальника, позивачем до суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови, Правила та Тарифи розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву. Аналогічний за містом висновок міститься у правовій позиції Судової палати у цивільних справах ВСУ у справі №6-16цс15. Окрім того, позивачем до суду на підтвердження факту отримання відповідачем кредитної карти надано фотокопію відповідача з карткою. Суд не вважає надане фото належним та допустимим доказом підтвердження отримання відповідачем зазначеного у позовній заяві кредиту та використання в подальшому зазначеної позивачем в позовній заяві суми кредитних коштів. Також в позовній заяві наявні суперечливі відомості щодо суми отриманих відповідачем кредитних коштів. Додана до позовної заяви анкета-заява (кредитний договір б/н від 17.01.2012) не містить основних умов правочину - предмета договору, сам зміст позовної заяви та додатків до неї суперечать відомостям щодо дійсної суми отриманих грошових коштів. В позовній заяві зазначено, що позивач [PERSON] отримав кредит у розмірі 9600,00 гривень, однак довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виданої відповідачу, як зазначає позивач, та доданої позивачем до позовної заяви, містить відомості щодо максимального кредитного ліміту за даною карткою в сумі 6900,00 гривень. Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовної заяви, зокрема ставить питання про визнання кредитного договору б/н від 17.01.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» недійсним правочином без подання суду відповідного позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до правової позиції Судової палати у цивільних справах ВСУ у справі №6-16цс15 відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем зазначеного в позовній заяві правочину із додержанням визначених законодавством України істотних умов, а саме, не надано доказів щодо предмету правочину, не надано належних та допустимих доказів щодо оформлення та відкриття кредитної картки відповідачу, не надано доказів про відкритий картковий рахунок у відповідача та номер карткового рахунку, доказів про отримання кредитної картки відповідачем, не надано доказів про ознайомлення саме з цими Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, про що не йдеться у анкеті-заяві, отже, позивачем позов не доведений, а тому суд відмовляє в його задоволенні в повному обсязі.. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed