Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 січня 2021 року він позичив відповідачу гроші в сумі 13 350 грн., які він зобов`язався повернути до 22 лютого 2021 року, що підтверджується розпискою, однак взяті на себе зобов`язання не виконав. Оскільки відповідач не повернув позичені ним кошти, позивач також просив стягнути з нього штраф у розмірі 1000 грн. за кожен день простроченого боргу, 3% річних та інфляційні збитки. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в заяві до суду позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та надіслав оригінал розписки. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про дату слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Правом подати відзив на позов не скористався, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 22 січня 2021 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 13 350 грн., які останній зобов`язався повернути до 22 лютого 2021 року. Факт отримання [PERSON] коштів за договором позики підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яку він надав суду. Отримання від позивача суми коштів, визначених у розписці від 22.01.2021, відповідачем оспорено не було. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Предметом позову [PERSON] є зобов`язання, що випливають з позикових правовідносин, а його підставами - фактичні обставини (юридичні факти) укладення договору позики, виконання його умов позикодавцем та неналежне виконання зобов`язань позичальником. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правовідносини, що випливають з договору позики, регулюються статтями 1046-1053 ЦК України. Змістом договору позики є передача однією стороною (позикодавцем) у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів (речей) та зобов`язання останнього повернути позикодавцю суму позики на певних умовах (стаття 1046 ЦК). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ст.1047 ЦК України). Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, наданий позивачем оригінал письмової розписки є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Позичальник, як передбачено ст.1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У вказаний в розписці строк відповідач борг не повернув. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, відповідач не виконав умов укладеного із позивачем договору позики, оформленого розпискою, факт власноручного написання якої та отримання спірної суми коштів не спростував, а тому суд приходить до висновку, що він зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу в розмірі 13 350 грн. Окрім того, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваної суми, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Умовами розписки передбачено застосування штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Оскільки відповідач у визначений розпискою строк своїх зобов`язань не виконав, а тому з нього на користь позивача підлягає також стягненню штраф, розмір якого зазначений у борговому документі в розмірі 1 000 грн. за кожен день прострочення та який складає 105 000 грн. (105 днів, з дати обов`язку повернути позику - 22.02.2021 до надіслання позову до суду, до 07.06.2021). Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать. Тому суд приходить до висновку, що між сторонами наявне саме грошове зобов`язання, воно стало прострочене і у позивача виникло право на застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції (добуток щомісячних індексів за відповідний період) за період прострочення виплати заборгованості. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання (ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"). Три проценти річних розраховуються за формулою: (сума простроченого боргу)х(процентна ставка %) /100х(кількість днів прострочення зобов`язання)/(кількість днів у календарному році). З урахуванням строку завершення виконання зобов`язання, до 22.02.2021, та формул, наведених вище, з відповідача на користь позивача також ще слід стягнути: 3% річних у розмірі 115,21 грн. та інфляційні втрати у розмірі 499,72 грн. Правильність проведеного розрахунку відповідачем не спростована, будь-яких клопотань на його спростування ним не заявлено, як і не було надано власного розрахунку. Враховуючи наявність у відповідача боргових зобов`язань перед позивачем, їх невиконання і не повернення отриманої суми позики за користування ними, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та задовольняє їх в повному обсязі. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved