Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, [INFO] помер її чоловік - [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно - збудований чоловіком у 1968 році житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вона отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії із посиланням на відсутність відомостей про державну реєстрацію права власності померлого. Разом з цим, приймаючи до уваги, що, вищевказаний житловий будинок був збудований спадкодавцем на відведеній для забудови земельній ділянці, і, на час його побудови у 1968 році не підлягав прийняттю в експлуатацію, вважає, що, вказаний будинок є спадковим майном і може бути отриманий нею у спадок у судовому порядку. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що, підтримує позов у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник відповідача - Територіальної громади міста в особі Дніпродзержинської міської ради не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд провести розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та провести розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що, згідно свідоцтва про смерть, виданого [INFO] Заводським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, [INFO] року помер [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження, виданого 24.09.1961р. Дніпровським РайЗАГСом м. Дніпродзержинська, позивач є дружиною померлого [INFO] року [PERSON]. Як вбачається з матеріалів наданої суду копії спадкової справи, заведеної нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 23.01.2015р. позивач отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії із посиланням на відсутність даних про реєстрацію права власності спадкодавця на спірний будинок. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.23 Постанови Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Як вбачається з постанови нотаріуса від 23.01.2015р., нотаріус відмовив позивачці у вчиненні нотаріальної дії через відсутність державної реєстрації прав спадкодавця на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], та рекомендував позивачу звернутися до суду. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, згідно відповіді, наданої 24.12.2014р. ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] - в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» відсутні. Як вбачається з Акту, складеного 04.04.1962р. представником Управління головного архітектора м. Дніпродзержинська, останній склав даний Акт про те, що, 04.04.1962р., згідно рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради народних депутатів трудящих м. Дніпродзержинська від 20.03.1962р. №279, здійснив в натурі відвід земельної ділянки під індивідуальну житлову забудову загальною площею 500 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 25.05.1962р. між Відділом комунального господарства виконкому Дніпродзержинської міської ради депутатів трудящих та [PERSON] було укладено Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с.23-24). Пунктом 3-м вищевказаного договору передбачено, що, будівництво на вищевказаній земельній ділянці споруд та будівель повинно бути виконано відповідно до проекту будівництва, затвердженим Управлінням головного архітектора м.Дніпродзержинська. Пунктом 4-м вищевказаного договору передбачено, що, до зведення будівель «забудовник» зобов'язаний приступити не пізніше одного року з дня підписання даного договору, та здійснити будівництво на протязі не більше 3-х років, тобто до 25.05.1965р. Пунктом 6-м вищевказаного договору на забудовника покладено обов'язок дотримуватись усіх чинних на час забудови будівельних, протипожежних, санітарних правил. Як зазначено у пункті 9-му вищевказаного Договору, після визнання приймальною комісією Ради депутатів трудящих повної готовності збудованих споруд, оформлених актом комісії, збудовані на земельній ділянці споруди після закінчення їх будівництва є прийнятими в експлуатацію та такими, що належать на праві власності «забудовнику». Як зазначено у пункті 10-му вищевказаного Договору, до повної забудови житлового будинку та визнання її комісією місцевою радою депутатів трудящих придатною до експлуатації, «забудовник» не має права продавати будинок або його частину іншим особам без дозволу Виконкому місцевої ради депутатів трудящих, або відділу комунального господарства. Як вбачається з «Відомості внутрішніх обмірів та підрахунків площі приміщень будівлі за адресою: [ADDRESS]» (а.с.21), станом на 22.08.1968р. спірний будинок був збудований, при цьому його загальна площа складала 61,2 кв.м., житлова площа - 35,5 кв.м. Як зазначено у виконаному ПП «Баглій-ІХ» Технічному паспорті житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-18), станом на 16.04.2015р. загальна площа будинку складає 61,8 кв.м; житлова площа - 37,2 кв.м. Посилаючись на те, що, спірний будинок не підлягає прийняттю в експлуатацію, позивач просить суд визнати за нею, як за спадкоємицею власника вказаного будинку, право власності на спірний будинок. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (чинної на момент побудови спірного будинку), реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Крім того, прийняття спірного будинку в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, передбачено і п.9 та п.10 Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с.23-24). Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, матеріали справи не містять передбаченого вищевказаною Інструкцією та п.9 та п.10 Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с.23-24) акту, затвердженого виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, про прийняття в експлуатацію спірного будинку, та відповідність його забудови будівельним, протипожежним, санітарним правилам. Згідно роз'яснень, наданих у п.6 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Як зазначено у п.7 Постанови Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. При цьому, пунктом 8 вказаної Постанови визначено, що, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. З вищенаведених обставин та досліджених судом доказів, суд вбачає, що, спірний об'єкт нерухомого майна є самочинно збудований - не прийнятий в експлуатацію будинок, право власності на який за спадкодавцем - померлим [PERSON] в порядку, встановленому законом, не зареєстровано. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, встановивши, що, за життя, померлий [INFO] [PERSON] не набув право власності на спірний об'єкт нерухомого майна; та, приймаючи до уваги, що, до складу спадщини входять лише права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed