Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

у червні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, з наступним уточненням та збільшенням позовних вимог (а.с.88-92) мотивуючи тим, що він є уродженцем та жителем [ADDRESS] все життя пропрацював в КСП асоціації ім. Гоголя, що в с. Селещина, натомість до списку громадян співвласників колективної власності на землю вказаної асоціації позивача не було включено, у зв'язку з чим сертифікат на право на земельну ділянку (пай) не отримав. У 1998 р. загальними зборами асоціації ім. Гоголя було затверджено проект передачі земель даної асоціації у тому числі у приватну власність у розмірі 5,32 кадастрових гектарів. В подальшому з метою усунення помилок щодо не включення до списку осіб, які мають право на землю (пай), 18.02.2000 р. було передано прохання позивача голові Селещинської сільської ради про виділення [PERSON] 5 га землі із земель запасу сільської ради. Було прийняте рішення про виділення позивачу в рахунок земельної частки (паю) 5 га землі із земель запасу сільської ради, що за своєю площею є меншою від уточненої площі землі визначеної проектом передачі земель у приватну власність в розмірі 5,32 кадастрових гектарів. Сертифікат про право власності на земельну частку (пай) позивачу видано не було та не заважаючи на набуття права земельна ділянка йому не виділяється. У зв'язку з наведеним позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку (пай) у землі колективної власності асоціації ім. Гоголя Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області розміром 5,32 умовних кадастрових гектари, зобов'язати Машівську РДА виділити йому із земель запасу Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області в рахунок земельної частки (паю) розміром 5,32 умовних кадастрових гектарів земельну ділянку площею 5 га. 09.08.2017 відповідач - Головне Управління Держгеокадастру у Полтавській області, надало заперечення на позовну заяву, у якому просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до норм чинного законодавства України, до повноважень Головного Управління Держгеокадастру у Полтавській області не належить прийняття рішення про виділення земельної частки (паю), управління не має повноважень щодо розпорядження землями колективної власності, а тому є неналежним відповідачем по справі. За змістом ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часто (паїв), суб'єктами виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) є сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації. Головне ж управління Держгеокадастру у Полтавській області, відповідно до вимог ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, розпоряджається тільки вільними землями сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів. Представник відповідача 1 - Селещинської сільської ради, в судове засідання не з'явився, направив повідомлення про те, що сільська рада не заперечує проти позову та покладається на розсуд суду, слухання справи просить провести без представника сільської ради (а.с.24). Представник відповідача 2 - Машівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, в заяві від 28.09.2017 р. (а.с.40) просить розглянути справу за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуду суду. Представник відповідача 3 - Головного Управління Держгеокадастру у Полтавській області, в судове засідання не з'явився, у запереченні проти позовної заяви від 02.08.2017 просив справу розглянути без їхньої участі (а.с.37). У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, при цьому представник позивача зазначила, що [PERSON] набув право на земельну частку (пай), оскільки на час розпаювання землі був членом КСП, травмувався на роботі, зборами КСП був включений в списки, про що повідомили свідки, райдержадміністрація не заперечує проти задоволення позову з тих підстав, що господарство допустило помилку при оформленні права на пай, державний акт не передано до архіву, не всі документи збережено, водночас вільні землі на території Селещинської сільської ради в наявності. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані докази, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що позивач [PERSON], згідно записів трудової книжки [NUMBER], 01.09.1988 року був прийнятий в асоціацію ім. Гоголя та направлений на навчання. 01.09.1990 року прийнятий на роботу в асоціацію ім. Гоголя монтером, 01.07.1990 року - звільнений з роботи за власним бажанням. У подальшому, 01.01.1996 року знову прийнятий на роботу в асоціацію ім. Гоголя фуражиром та 01.03.2000 року звільнений за власним бажанням (а.с.7). Як вбачається з архівної довідки № 01-35/125 від 11.12.2012, у книзі протоколів зборів уповноважених членів асоціації ім. Гоголя с. Селещина Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області за 2000 рік, протокол № 3 від 18 лютого 2000 року записано: слухали заяву [PERSON] про надання земельного паю в розмірі 5 га, ухвалили - передати прохання голові Селещинської с/р про виділення [PERSON] 5 га землі із земель запасу сільської ради в установленому прядку (а.с.8). За повідомленням Міжрайонного управління у Карлівському та Машівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № М-11/0-11/6-17 від 01.03.2017, згідно «Проекту передачі земель колективної власності у приватну власність членам асоціації ім. Гоголя, на території Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області» вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.2017 року становить 203 174,50 грн.(а.с.9). Згідно архівної довідки № 01-36/18 від 13.03.2017, рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Гоголя с. Селещина Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області за 1992 рік, протокол № 1 від 27 лютого 1992 року, реорганізовано колгосп ім. Гоголя в асоціацію ім. Гоголя с. Селещина Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області. Рішенням загальних зборів членів асоціації ім. Гоголя с. Селещина Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області, протокол № 2 від 18 лютого 2000 року, реорганізовано в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ім. Гоголя в асоціацію ім. Гоголя с. Селещина Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області (а.с.11). За повідомленням Міжрайонного управління у Карлівському та Машівському районах Головного управління Держегеокадастру у Полтавській області від 17.03.2017, 04.05.2018 (а.с.65,111), у місцевому фонді документації державний акт на право колективної власності на землю КСП асоціації ім.Гоголя відсутній. До списку громадян-членів асоціації ім.Гоголя Машівського району запис на ім'я [PERSON] не внесено та сертифікат на право на земельну частку (пай) на [PERSON] не видавався (а.с.111-117). У книзі протоколів сесій Селещинської сільської ради народних депутатів Машівського району Полтавської області за 2000 рік, рішення про виділення [PERSON] 5 га землі із земель запасу сільської ради немає, про що свідчать повідомлення Селещинської сільської ради від 25.01.2017 та 10.01.2017 року (а.с.67-69). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що право на одержання земельної частки (паю) у членів КСП виникає з моменту передачі членам КСП державного акту направо колективної власності на землю. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до п.1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року за № 720/95, паювання земель передбачає визначення розміру земельної ділянки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 3 Указу №720/95 передбачено, що розмір земельної частки (паю) визначається в умовних кадастрових гектарах. Згідно п. «ґ» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняте за їх заявою про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (па місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. За змістом ст.75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Сплив строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст.80 ЦК УРСР). За таких обставин, оскільки позивач [PERSON] набув право на земельну частку (пай), однак до списку громадян-членів асоціації ім.Гоголя Машівського району на отримання права на земельну частку (пай) не внесений та сертифікат на його ім'я не видавався, сесія Селещинської сільської ради не приймала рішення про надання позивачу земельної ділянки із земель запасу сільської ради, водночас з часу паювання земель переданих у колективну власність підприємствам і організаціям пройшло більше двадцяти років і позивач не міг не знати, що йому не видано сертифікату на право на земельну частку, а в послідуючому і державного акта на земельну ділянку, однак в межах строку позовної давності до суду не звертався та не зазначив жодної обставини, яка вказувала б на поважність причин пропуску встановленої загальної позовної давності тривалістю три роки, а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову . Суд не вважає за можливе прийняти до уваги на підтвердження включення позивача до списку на отримання земельної частки (паю) покази свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки такі обставини мають бути підтвердженні документально. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд відхиляє доводи позивача та його представника щодо того, що [PERSON] не пропустив строк позовної давності, оскільки набув право на частку (пай) та має право оформити таке право в будь який час, з огляду на те, що таких обставин в судовому засіданні не установлено, доказів отримання позивачем ушкодження здоров'я на виробництві суду не надано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed