Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

26.10.2015р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 17.11.1994 року перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому Галичанівською сільською радою Городоцького району Львівської області за актовим записом № 14. У даному шлюбі у них народилося двоє дітей - син [PERSON], [INFO], який уже досягнув повноліття, та син [PERSON], [INFO]. Після одруження вони з відповідачем проживали в своєму будинку в [ADDRESS]. Вказувала, що подружнє життя не склалося від самого початку, оскільки відповідач не бажав працювати та забезпечувати сім'ю. Вона надіялася, що після народження дитини це зміниться і відповідач стане відповідальнішим. Проте після народження першої дитини нічого не змінилося, відповідач міг підзаробити тимчасовими заробітками, проте витрачав їх не на сім'ю, а на власні потреби. Через таку поведінку відповідача між ними почали виникати сварки, вони дорікали один одному, відповідач нецензурно ображав її, що ображало її гідність. Терпіла таке ставлення чоловіка, бо заради дітей хотіла зберегти сім'ю. На її зауваження змінити свою поведінку відповідач не реагував, сварки між ними дедалі частіше почали переростати в скандали, свідками чого були їхні діти. Через скрутне матеріальне становище сім'ї вона змушена була виїхати на роботу в Польщу. Зароблені кошти вона надсилала чоловіку для забезпечення дітей та облаштування побуту. Відповідач і далі не працював, жив виключно на зароблені нею кошти, дозволяв собі приводити сторонніх жінок до будинку. Коли вона приїжджала додому, відчувала холодне ставлення до себе зі сторони чоловіка. Від знайомих довідалася, що чоловік зраджує їй у подружній вірності у її відсутності. Коли робила відповідачу зауваження з приводу цього, він влаштовував скандали, бив її, ображав тощо. Проаналізувавши своє подружнє життя, прийшла до висновку, що не бажає перебувати з відповідачем у шлюбі, втратила до нього почуття любові та поваги, примирення не бажає і вважає таке недоцільним, оскільки вони з відповідачем давно припинили підтримувати подружні стосунки, шлюб багато років існує лише формально, вони стали чужими людьми. Крім того їй достеменно відомо, що її чоловік на даний час підтримує фактичні шлюбні відносини з іншою жінкою, вдома не проживає, приходить лише час від часу додому забрати деякі свої особисті речі. За весь час, коли вона приїжджає додому, вони з відповідачем не робили жодних спроб для примирення, вона не бажає миритися, оскільки розуміє, що відповідач не змінить своє ставлення до неї і до сім'ї. Оскільки відповідач відмовляється спільно подати заяву про розірвання шлюбу, змушена звернутися до суду із даним позовом. Просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Галичанівською сільською радою Городоцького району Львівської області 17.11.1994 року за актовим записом № 14, та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на розірванні шлюбу, просить не давати строк для примирення. Не заперечує проти прийняття рішення в заочному порядку, якщо відповідач не з'явиться на розгляд справи. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, примирення не бажає, так як сам хотів також розірвати цей шлюб, проте не погоджується з мотивами розірвання такого. Йому достеменно відомо, що позивач проживає з іншим чоловіком і саме тому в неї холодне ставлення до нього. Він дбає про благополуччя сім'ї, робив ремонти в будинку тощо, проте позивач не бажає збереження шлюбу. Просить суд розірвати шлюб між ним та позивачем. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Судом встановлено, що сторони 17.11.1994р. уклали шлюб, який зареєстрували у Галичанівській сільській раді Городоцького району Львівської області за актовим записом № 14 (а.с.6). В даному шлюбі в сторін народилося двоє дітей - син [PERSON], [INFO] (а.с.7), який уже досягнув повноліття, та син [PERSON], [INFO] (а.с.7). Сімейне життя у сторін не склалося, різні погляди на сімейне життя та різні сімейні цінності призвели до того, що сторони не бажають збереження шлюбу. Між сторонами через тривале окреме проживання розірвалися сімейні відносини, вони втратили один до одного почуття любові і поваги. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаємопідтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб, втомилися від такого подружнього життя, а тому не вбачать підстав для збереження шлюбу. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожної із сторін та їхніх дітей, які були постійним свідками непорозумінь між батьками, що формує у них негативне ставлення до батьків та до інституту сім'ї загалом, а тому згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) є всі підстави для розірвання шлюбу. З приводу вимоги позивачки про відновлення їй дошлюбного прізвища [PERSON] слід відмити наступне. Відповідно до ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки захисту у судовому порядку згідно зі ст.3 ЦПК України підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси особи, а право позивачки на відновлення їй дошлюбного прізвища "[PERSON]" надано їй СК України і ніким не оспорюється, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Outcome: dismissed