Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Вказуючи на те, що вони з відповідачем є на праві спільної часткової власності співвласниками домоволодіння, яке розташоване по вул. Панаса Мирного, 10 в смт. Диканьці Диканського району Полтавської області, однак не можуть дійти згоди щодо користування ним, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків по утриманню будинковолодіння та припинення права відповідача на 1/6 частку у спільному майні з виплатою їй компенсації вартості цієї частки в сумі 16 942 грн. 17 коп. Відповідач [PERSON] подала суду зустрічну позовну заяву, у якій вказала, що постійно здійснювала догляд за своєю нині померлою матір'ю [PERSON], після смерті якої батько подарував їй будинок, який знаходиться по вул. Лазо, 1 в смт. Диканьці Диканського району Полтавської області, а її братові - позивачеві по справі - залишилось вказане вище спірне домоволодіння, вартість якого значно більша за подарований їй будинок. Через деякий час, після смерті матері відповідач не пускав її до спірного домоволодіння, внаслідок чого виникали постійні сварки. У липні 2008 року позивач наніс їй побої. Крім того 12 серпня 2014 року біля приіщення Диканського районного суду Полтавської області / далі - Диканський районний суд/ ображав її нецензурними словами, Внаслідок вказаних обставин вона зазнала значних нервових потрясінь та моральних страждань, тому зпросила стягти з [PERSON] на її користь моральну шкоду в сумі 28 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що після смерті їхнього батька [PERSON] він, як спадкоємець за заповітом успадкував 5/6 частин домоволодіння, розташованого по вул. Панаса Мирного, 10 в смт. Диканьці Диканського району Полтавської області, а власником 1/6 його частини є відповідач [PERSON] В даний час він постійно проживає у вказаному домоволодінні, користується ним, здійснив ремонт та повністю сплачує комунальні послуги. У 1993 році їхній нині померлий батькво [PERSON] подарував відповідачу [PERSON] домоволодіння, яке розташоване по вул. Лазо, 1 в смт. Диканьці Диканського району Полтавської області, у якому вона на даний час і проживає. На його неодноразові звернення до відповідача, щодо продажу останньою йому своєї 1/6 частини вказного домоволодіння не реагує, не бере участі у витратах, які йдуть на утриання спільної часткової власності. Позивач зазначив, що він самостійно за власний рахунок здійснив ремонт всього майна, яке знаходиться в спільній частковій власності, оскільки частка відповідача є не значною та не виділяється в натурі. Тому просив суд задоволити його позовні вимоги в повному обсязі, припинити право відповідача [PERSON] на 1/6 частку у спільному майні, визнавши за ним право власності на неї, та стягти понесені ним судові витрати. У задоволенні зутрісного позову [PERSON] просив відмовити, вказавши, що тілесних ушкоджень їй не спричиняв, а сварка 12 серпня 2014 року біля приміщення Диканського районного суду була взаємною, тому відсутні підстави для стягнення з нього моральної шкоди на її користь. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] визнала частково, не заперечувала проти визнання за ним права власності на 1/6 частину домоволодіння, розташованого в смт. Диканьці Диканського району Полтавької області по вул. Панаса Мирного, 10, вказавши, що багато років там не проживає, однак просила стягти з відповідача на її користь 34 200 грн. в рахунок відшкодування вартості належної їй частини. Свої зустрічні вимоги підтримала в повному обсязі та просила стягти з [PERSON] на її користь 28 000 грн. в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди. Вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмиовити з наступних підстав. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Диканського районного суду від 12 серпня 2014 року за відповідачем [PERSON] в порядку спадкування за законом було визнано право власності на 1/6 частину домоволодіння, яке розашоване по вул. Панаса Мирного, 10, в смт. Диканьці Диканскього району Полтавської області. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 22 червня 2015 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори, позивач [PERSON] є власником 1/2 частини вказаного вище домоволодіння. На підставі рішення Диканського районного суду від 09 липня 2015 року позивач [PERSON] є власником 1/3 його частини. Як вбачається з звіту про оцінку майна від 06 серпня 2015 року, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON], оціночна вартість вказаного домоволодіння складає 205 200 грн. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. В той же час відповідач [PERSON] з 1996 року у вказаному вище спірному домоволодіння не проживає, не користується ним, вказаним домоволодінням користується позивач [PERSON] та члени його сім'ї, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог щодо стягнення на його користь з відповідача [PERSON] 1/6 частини витрат за оплату комунальних послуг в сумі 1514 грн. В судовому засіданні також встановлено, що позивач [PERSON] самостійно провів ремонт вказаного вище житлового будинку, літньої кухні та сараю, понісши матеріальні витрати на придбання будівельних та інших матеріалів на загальну суму 94 463 грн. Відповідач [PERSON] підтвердила той факт, що вона не приймала участі у здійсненні ремонту спірного домволодіння. Таким чином з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] підлягає стягненню 1/6 частина вартості спірного домоволодіння за виключенням понесених витрат на проведення ремонтних робіт, яка складає 18456 грн. 16 коп. Як вбачається з квитанції № 43 від 29 08.2015 року Територіально відокремленого безбалансового відділення № 10016/045 філії - Полтавського обласного управління АТ "Ощадбанк", відповідачем було попередньо внесено на депозитний рахунок Диканського районного суду 16 943 грн. 17 коп., що є вартістю 1/6 частини вказного домоволодіння з відрахуванням витрат, які він поніс при обслуговуванні вказаного вище майна, що є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Враховуючи викладене та те що, сторони не можуть дійти згоди щодо користування спільною частковою власністю, відповідач [PERSON] не проживає та не бере участі в утриманні цього майна, тому спільне володіння та користування є неможливим, частка останньої складає 1/6 частину, яка є незначною і виділенню в натурі не підлягає, оскільки загальна площа цього домоволодіння складає 78,3 кв.м. і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, оскільки вона забезпечена іншим житлом, суд приходить до висновку про те, що первинний позов підлягає частковому задоволенню, а також підлягає стягненню з відповідача [PERSON] судових витрат, які поніс позивач [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час ч. 2 ст. 23 ЦК України вказує, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідач по первинному та позивач по зустрічному позову [PERSON] також вказала, що внаслідок агресивного ставлення до неї та нанесення її відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] тілесних ушкоджень, які призвели до наявності синців на її тілі, вона зазнала значних душевних страждань, погіршився стан здоров'я. Відповідно до п. 5 та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вказали, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] їм розповідача, що у липні чи кінці серпня 2008 року відповідач за зустрічним позовом [PERSON] наніс їй побої. Відповідач [PERSON] вказаний факт заперечував. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не подала суду жодних документів, які б підтверджували вказаний факт. З витягу з послужного списку особової справи відповідача за зустрічним позовом [PERSON] вбачається, що у липні-серпні 2008 року він проходив військову службу, тобто був відсутній у смт. Диканьці Диканського району Полтавської області і тому не міг нанести у вказаний час побоїв [PERSON] З пояснень у суді сторін та вказаних вище свідків також вбачається, що 12 серпня 2014 року сварка між сторонами біля приміщення Диканського районного суду була взаємною. Враховуючи обставини справи, пояснення самої відповідачки по первинному та позивачки по зустрічному позову [PERSON], якою не було надано жодних належних доказів, які підтверджували б факт заподіяння їй моральних страждань поведінкою [PERSON], яка також жодним чином не підтверджується, як протиправна, не навела обгрунтованих обставин з яких вона оцінює заподіяну моральну шкоду саме в 28 000 грн, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову та стягнення з позивача по первинному та відповідача по зустрічному позову [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed