Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди покликаючись на те, що 01 березня 2013 року на Урядову гарячу лінію звернувся відповідач [PERSON] із зверненням, у якому зазначив: «Начальник Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі міста Львова [PERSON] зловживає своїм службовим становищем і тільки за винагороду обіцяє вчасно оплатити кошти…». Про дане звернення її повідомили 05 березня 2013 року. А також відповідач надіслав звернення такого ж змісту на адресу Львівської обласної Державної адміністрації та ще раз на Урядову гарячу лінію 02 квітня 2013 року, хоча кошти в сумі 12707,04 грн. були оплачені Управлінням Державної казначейської служби України у Франківському районі міста Львова ще 05 березня 2013 року. Вважає, що дані заяви є неправдивими, з наміром її принизити як державного службовця й посадову особу. Просить визнати відомості у зверненнях недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], шляхом вибачення відповідача [PERSON] перед [PERSON] через звернення на Урядову гарячу лінію та до Львівської обласної Державної адміністрації, витребувати в Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі міста Львова копії звернень [PERSON], стягнути з відповідача 1000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди, стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. У судовому засіданні позивач позов підтримала, давши аналогічні пояснення, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Представник третьої особи Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі міста Львова у судовому засіданні позов підтримала, просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що 01 березня 2013 року на Урядову гарячу лінію звернувся відповідач [PERSON] із зверненням, у якому зазначив: «Начальник Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі міста Львова [PERSON] зловживає своїм службовим становищем і тільки за винагороду обіцяє вчасно оплатити кошти…», а також 28 лютого 2013 року на Урядову гарячу лінію, 01 березня 2013 року до Львівської обласної Державної адміністрації, 04 березня 2013 року до Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі міста Львова з аналогічними зверненнями. /а.с. 5, 7, 22, 28/ Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно з ч.2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності та ділової репутації громадян та організацій" № 1 від 27 лютого 2009 року суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, заява подана відповідачем [PERSON] на Урядову гарячу лінію була реалізацією відповідачем конституційного права на звернення до органу державної влади, що зобов'язаний розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, оскільки відповідач [PERSON] звернувся із заявою до органу, який компетентний перевірити інформацію, викладену у дані заяві та надати відповідь.

Outcome: dismissed