Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] Зеновівної [PERSON] звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» Готель «Женева» про захист прав споживачів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який мотивований тим, що у 2016 року його довірителька [PERSON] вирішила приїхати в м. Трускавець для лікування та відпочинку. Готуючись до поїздки, вони з чоловіком вибрала готель «Женева», де надавалися комплексні послуги з відпочинку, лікування за системою «все включено, куди також входила послуга паркування автомобіля, про що було вказано у рекламному оголошенні, та коштувала 15 грн. за день. Приїхавши 18 грудня 2016 року в м. Трускавець, його довірителька уклала угоду з відповідачем на проживання в готелі «Женева» з 18 грудня по 26 грудня 2016 року, за що оплачено 16478 грн. Під час проживання його довірительки разом з чоловіком в готелі «Женева» вона залишила свій власний автомобіль Ford Kuga Titanium, реєстраційний номер [NUMBER], на парковці-автостоянці на території готелю «Женева», яка охороняється. 20 грудня 2016 року вона виявила, що її автомобіль, перебуваючи на зберіганні на автостоянці готелю «Женева», пошкоджений, а саме: розбито вітрове переднє шкло, пошкоджений капот автомобіля. Вона з чоловіком викликала працівників поліції, які розглянули факт пошкодження автомобіля та порадили звернутися до суду в порядку цивільно-правового законодавства. Відповідачем порушено правила зберігання транспортних засобів на автостоянках. За ремонт автомобіля його довірителька заплатила підприємцю [PERSON] 15714 грн. Відповідач заподіяну шкоду не повернув. У звязку з неналежним невиконанням відповідачем своїх договірних зобовязань його відповідачка замість відпочинку та лікування затратила свій час на непередбачені заходи: ремонт автомобіля, ходіння до відповідача з вимогою виконання договору в частині повернення коштів, перенісши нервове потрясіння, у неї почалися головні болі, вона почала погано спати та піднявся артеріальний тиск. Таким чином, їй була заподіяна моральна шкода у сумі 1000 грн. Просить стягнути з ТзОВ «Трускавецьінвест» 15714 грн. майнової шкоди та 1000 грн. моральної шкоди. Від відповідача надійшло письмове заперечення, у якому він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки з відповідачем договір про тимчасове зберігання з організацією, яка надає послуги із автостоянки, в якому повністю прописана відповідальність кожного учасника даного договору, однак такого договору не укладалося. Такий договір є умовою зберігання автомобілів на стоянках. Якщо такого договору немає, то до нього прирівнюються розписки, квитанції, платіжні ордери з зазначення реєстраційного номера автомобіля. У рахунку-фактурі № СФ-975659 від 18 грудня 2016 року, який являється підтверджувальним документом оплати за надані послуги, дана інформація відсутня. У разі нанесення автомобілю шкоди на автостоянці необхідно повідомити про це черговому на стоянці та написати письмову заяву у двох примірниках, один з яких з підписом чергового заявник залишає в себе. Така заява автовласника про пошкодження автомобіля на автостоянці з підписом чергового (якщо немає підпису чергового, необхідно докласти акт про відмову підписати такий акт з підписами двох свідків) відсутня, а отже, ставить під сумнів місце, причину та час заподіяння пошкодження автомобіля. Крім того, сума пошкоджень позивачкою зазначено не вірно, оскільки вартість ремонту автомобіля не зафіксована у висновку про експертну оцінку пошкоджень автомобіля. Позивачкою не надано розрахунку розміру шкоди чи доказів підтвердження факту завдання такої. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позов підтримав з наведених у ньому підстав, просив задовольнити його в повному обсязі, а також пояснив, що його довірителька викликала працівників поліції на місце події, які зафіксували пригоду. Ремонт автомобіля проводився приватним підприємцем. У судове засідання, що відбулося 07 червня 2017 року, представник відповідача не з'явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 8220000997322). Що стосується судового засідання, котре відбулося 18 травня 2017 року, то відповідно до акту, складеного судовим розпорядником від 17 травня 2017 року, під час вручення судової повістки ТОВ "Трускавецьінвест" за адресою: вул. Суховоля, 60, особи, присутні за цією адресою, відмовилися її отримати. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3\~ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). Відповідно до ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно зі ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 ЦК України. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідно до зазначених норм ЦК України, на думку суду між сторонами не було украдено договору зберігання, оскільки автомобіль позивачем не був переданий на зберігання відповідачу. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником автомобіля Ford Kuga Titanium, державний номерний знак [NUMBER] /арк. справи 13/. Згідно з рахунком-фактурою № СФ-9756591 від 18 грудня 2016 року [PERSON] сплачено 16478 грн. на рахунок ТзОВ «Трускавецьінвест» за проживання (готівка) 2 кат. DLP для 2 дор., з 18.12.16-29.12.16, ALL SPA /арк. справи 12/. З матеріалів справи не виявляється можливим встановити, яке відношення [PERSON] має до позивачки у справі, не зважаючи на те, що і з пояснень представника позивача, і зі змісту позовної заяви вбачається, що вона приїхала на відпочинок у м. Трускавець разом зі своїм чоловіком. Згідно з паспортом, виданим на ім'я [PERSON] серії ВА № 975892 Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 12 вересня 1997 року, на 10 сторінці міститься запис, що 30 квітня 1982 року вказана громадянка у м. Санкт-Петербург зареєструвала шлюб з [PERSON], а не [PERSON]. Висновком начальника СРПП № 2 ПП Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області [PERSON] від 25 грудня 2016 року встановлено, що 20 грудня 2016 року до Трускавецького ВП з письмовою заявою звернувся [PERSON] про те, що внаслідок падіння криги з даху готелю «Променад» на його автомобіль Ford Kuga Titanium, державний номерний знак [NUMBER], пошкоджено капот та розбито лобове скло, чим завдано матеріальної шкоди на суму приблизно 22500 грн. Проведеною перевіркою встановлено, що [PERSON] 20 грудня 2016 року залишив на стоянці біля готелю «Променад» свій автомобіль Ford Kuga Titanium, а о 13:40 год. внаслідок падіння криги з даху автомобіля «Променад» пошкоджено капот та розбито лобове скло вказаного автомобіля /арк. справи 38/. Згідно з рахунком-фактурою № РР-0000104 від 21 грудня 2016 року вартість послуг за ремонт автомобіля [PERSON], становить 15714 грн. /арк. справи 44/, рахунок дійсний до сплати до 28 грудня 2016 року, однак стороною позивача не надано документального підтвердження того, що такі кошти передано фізичній особі-підприємцю [PERSON], а також доказів того, що такі роботи по ремонту автомобіля були проведені (на приклад, акт виконаних робіт). З аналізу документів, наявних у матеріалах справи, між сторонами не виникло відносин, які стосуються послуг паркування транспортного засобу, оскільки немає жодного підтвердження цього. По-перше, позивачка стверджує, що її автомобіль був припаркований на парковці готелю «Женева», однак з висновку начальника СРПП № 2 ПП Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області [PERSON] від 25 грудня 2016 року вбачається, автомобіль залишено на стоянці біля готелю «Променад», а не «Женева». По-друге, згідно з цим же висновком до правоохоронних органів за фактом пошкодження транспортного засобу звертався [PERSON], а не позивачка, та зазначає, що транспортний засіб належить йому. По-третє, у матеріалах справи немає жодного підтвердження того, що між сторонами виникли правовідносини за договором зберігання, оскільки оплата за рахунком-фактурою № СФ-9756591 від 18 грудня 2016 року стосувалася проживання громадянина [PERSON], а не надання послуг паркування власнику автомобіля, не зважаючи на посилання сторони позивача на перелік послуг, опублікований в мережі інтернет. Як вбачається з копії витягу з ЄДРПОУ, яка є в матеріалах справи, то ТОВ «Трускавецьінвест» не здійснює вид економічної діяльності, який пов'язаний з паркуванням транспортних засобів. Хоча у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що відповідачем надаються послуги паркування автомобілів, однак не знайшов підтвердження факт того, що позивачка скористалася та оплатила користування такої послуги. Суд вважає, що дані відносини між сторонами повинні регулюватись Правилами паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 1342 від 03 грудня 2009 року. Відповідно до п.1, 2 Правил паркування транспортних засобів, дані правила регламентують організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів. Вони поширюється на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування, а також на суб'єктів господарювання, які утримують такі майданчики. Суб'єкти господарювання - балансоутримувачі майданчиків для паркування транспортних засобів державної та комунальної форми власності визначаються відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Відповідно до п. 25 \~Правил паркування транспортних засобів, оператор не несе відповідальності за збереження транспортних засобів, розміщених на майданчиках для паркування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При ухваленні рішення суд вважає, що оскільки вина відповідача ТОВ «Трускавецьінвест» в нанесені матеріальної шкоди автомобілю позивача [PERSON] не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, а саме: не надано доказів, що неправомірні дії відповідача або його бездіяльність призвели до пошкодження корпусу автомобіля позивача, і між цими діями або бездіяльністю існує причинно-наслідковий зв'язок, тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.\~\~ Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.2\~ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;\~\~\~\~3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За положеннями\~ст.1167 ЦК України\~\~моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не знайшли свого підтвердження в судовому засідання, не обґрунтовані, не встановлено що спричинено моральну шкоду позивачу,\~\~а тому вимога про стягнення 1000 грн. моральної шкоди не підлягає задоволенню. Що стосується вимоги сягнути 2000 грн. на правову допомогу, то така вимога також не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно з ч. 1\~ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 2 частини 3 статті 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До такого висновку прийшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ при постановленні ухвали 14 листопада 2016 року у справі № 537/3062/15-ц. Представником позивача на обґрунтування заяви про стягнення з позивача судових витрат, надано суду копію договору про надання правової допомоги від 27 грудня 2016 року /арк. справи 9/ та товарний чек від 27 грудня 2016 року /арк. справи 10/, де зазначено назву та сорт товарів: «Надання правової допомоги [PERSON]З.». На вказаному документів не зафіксовано, чи [PERSON] дійсно такі кошти адвокату [PERSON] передала, та відсутній розрахунок витрат. У звязку з відсутністю підтверджуючих даних про те, що вказана у позовній заяві сума потрачена позивачкою на правову допомогу, у задоволенні такої позовної вимоги необхідно відмовити.

Outcome: dismissed