Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

ТОВ «Сварог-Буковина» звернулося в суд із вказаним вище позовом до [PERSON] , ТОВ «Буковинський аграрний союз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новодністровська міська рада Чернівецької області в особі державного реєстратора Дзюбенко Христини Петрівни. Посилалось на те, що ТОВ «Сварог-Буковина» на підставі договору оренди землі від 19.09.2015 року є орендарем земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 1,9666 га. з кадастровим номером 7324089001:06:001:0350, що розташована на території Сербичанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2015 року. Вказаний договір було зареєстровано держаним реєстратором за номером 13346155. Проте, з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що в період дії вказаного договору між [PERSON] та ТОВ «Буковинський аграрний союз» 03.02.2020 року було укладено договір про встановлення права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), який зареєстровано державним реєстратором за номером 35551560. При цьому, запис про право користування земельною ділянкою ТОВ «Сварог-Буковина» в реєстрі відсутній, оскільки скасований на підставі додаткової угоди про припинення договору оренди землі від 22.01.2020 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Сварог Буковина», в особі його колишнього директора. Оскільки на момент подання позову до суду по спірній земельній ділянці існує договір емфітевзису позивач вважає, що це порушує його майнові права, як орендаря та землекористувача вказаної земельної ділянки, а відповідно укладений між [PERSON] та ТОВ «Буковинський аграрний союз» договір емфітевзису підлягає визнанню недійсним. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач також вказував, що у відповідності до п.9.2.23, 9.14 Статуту ТОВ «Сварог-Буковина», директор товариства не уповноважений на укладення правочинів щодо розірвання, зміни, припинення договорів оренди землі без попередньої письмової згоди загальних зборів учасників товариства. Рішення про припинення спірного договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером 7324089001:06:001:0350 загальними зборами учасників ТОВ «Сварог-Буковина» не приймалося, а відповідно товариство не надавало такого права і директору. Зважаючи на те, що загальними зборами товариства не надавалась згода на дострокове розірвання договору оренди землі, посилаючись на норми ст.ст.203, 241 ЦК України, позивач вважає, що такі дії вчинені колишнім директором товариства з перевищенням його повноважень. А тому, додаткова угода про припинення договору оренди землі від 22.01.2020 року, укладена між [PERSON] та позивачем в особі його колишнього директора підлягає визнанню недійсною з моменту укладення, як такого, що не створив правових наслідків для сторін. Позивач також вважає, що на підставі ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за якою ухвалення судом рішення про визнання недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) підлягає скасуванню і рішення про реєстрацію та запис про припинення права оренди земельної ділянки вчинений державним реєстратором Новодністровської міської ради Дзюбенко Х.П. 05.02.2020 року (індексний номер рішення 51159234). Окрім цього, враховуючи те, що договір оренди землі від 19.09.2015 року укладений між [PERSON] та позивачем розірвано безпідставно, сторонами договору емфітевзису недодержані вимоги ч.1 ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину суперечить Цивільному кодексу України, ЗУ «Про оренду землі» і порушує майнове (речове) право ТОВ «Сварог-Буковина», як землекористувача спірної земельної ділянки. А тому, договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) підлягає визнанню недійсним зі скасуванням запису про право в державному реєстрі прав. Враховуючи наведене, позивач просив: 1.Визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду від 22.01.2020 року про припинення договору оренди землі, укладену між [PERSON] та ТОВ «Сварог-Буковина», якою припинено дію договору оренди землі загальною площею 1,9666га з кадастровим номером 7324089001:06:001:0350 від 19.09.2015 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Сварог-Буковина», зареєстрованого в ДРРП 01.02.2016 року, номер запису 13346155; 2.Скасувати запис про припинення права (в державному реєстрі прав) від 05.02.2020 року здійснений державним реєстратором Новодністровської міської ради Чернівецької області на підставі додаткової угоди від 22.01.2020 року про припинення договору оренди землі, укладеної між [PERSON] (Ідентифікаційний код [NUMBER] ) та ТОВ «Сварог-Буковина» (код ЄДРПОУ 35125900), яким припинено право ТОВ «Сварог-Буковина» оренди землі загальною площею 1,9666га з кадастровим номером 7324089001:06:001:0350; 3.Визнати недійсним з моменту укладення договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 03.02.2020 року, укладений між ТОВ «Буковинський аграрний союз» та [PERSON] , яким встановлено право ТОВ «Буковинський аграрний союз» користування земельною ділянкою загальною площею 1,9666га з кадастровим номером 7324089001:06:001:0350; 4.Скасувати запис про право (в державному реєстрі прав) №35511560 від 05.02.2020 року здійснений державним реєстратором Новодністровської міської ради Чернівецької області на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 03.02.2020 року, укладеного між [PERSON] (Ідентифікаційний код [NUMBER] ) та ТОВ «Буковинський аграрний союз» (код ЄДРПОУ 37066994) щодо земельної ділянки площею 1,9666га з кадастровим номером 7324089001:06:001:0350; 5.Стягнути понесені судові витрати. Ухвалою судді від 14.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та надано сторонам строки для подання до суду заяв по суті. 14.05.2020 року до Сокирянського районного суду Чернівецької області від ТОВ «Буковинський аграрний союз» надійшов відзив на позов, в якому останній проти його задоволення заперечував, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. У відзиві на позов відповідач зазначив, що до ТОВ «Буковинський аграрний союз» звернулася гр. [PERSON] з пропозицією укласти договір про встановлення права користування належної їй земельної ділянки (емфітевзис) площею 1,9666 га з кадастровим номером 7324089001:06:001:0350. При цьому [PERSON] повідомила, що з 19.09.2015 року по 22.01.2020 року вищезазначена земельна ділянка, яка належить їй на праві власності, перебувала в користуванні ТОВ «Сварог-Буковина» на підставі договору оренди, проте 22.01.2020 року між нею та ТОВ «Сварог-Буковина» було підписано додаткову угоду про припинення вказаного договору оренди. 03.02.2020 року між ТОВ «Буковинський аграрний союз» та [PERSON] було укладено договір про встановлення права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). 05.02.2020 року на підставі вказаного договору оренди державним реєстратором Новодністровської міської ради зареєстровано за ТОВ «Буковинський аграрний союз» право користування земельною ділянкою за номером 35511560. Вимоги позивача щодо визнання недійсною додаткової угоди від 22.01.2020 року про припинення договору оренди землі, укладеної між ТОВ «Сварог-Буковина» та [PERSON] вважає безпідставними з огляду на те, що у відповідності до ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Проте, частина третя ст.92 ЦК України має виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень. Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Обмеження повноважень директора набувають юридичної сили для особи, яка укладає договір із цим товариством, лише тоді, коли ця особа діяла недобросовісно або нерозумно тобто знала про те, що директор не має таких повноважень. Однак, [PERSON] не знала про обмеження повноважень директора ТОВ «Сварог-Буковина» та ніяким чином не могла про це дізнатись, оскільки на момент підписання та реєстрації додаткової угоди про припинення договору оренди від 19.09.2015 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дані про наявність у директора обмежень щодо представництва юридичної особи були відсутні. Відповідно вважає, що вимога позивача визнати недійсним з моменту укладення договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 03.02.2020 року, укладеного між ТОВ «Буковинський аграрний союз» та [PERSON] та скасувати відповідний запис у Державному реєстрі речових прав є необґрунтованою та безпідставною, так як додаткова угода про припинення договору оренди землі не може бути визнана недійсною. Окрім цього, вважає, що надані позивачем копії документів стосовно понесених судових витрат не містять розумного обґрунтування розміру тієї суми, яка витрачена на надання правничої допомоги, а тому така сума коштів є неспівмірною з тими витратами, які позивач реально поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті. Враховуючи викладене у відзиві на позов, просив відмовити в його задоволенні та стягнути понесені судові витрати в сумі 4000 грн. 04.06.2020 року до Сокирянського районного суду від представника [PERSON] адвоката Максименка Я.О. надійшов відзив на позов, у якому представник відповідачки заперечував проти його задоволення та зазначив, що у 2015 році [PERSON] звернулась до ТОВ «Сварог-Буковина» з метою оформлення договору оренди належної їй земельної ділянки. Після укладення договору оренди ТОВ «Сварог Буковина» постійно затримувало виплату орендної плати або виплачувало її не в повному обсязі та не дбало за збереження родючості ґрунту на належній їй земельній ділянці. Внаслідок цього, [PERSON] звернулася до директора ТОВ «Сварог-Буковина» [PERSON] з заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 1,9666 га з кадастровим номером 7324089001:06:001:0350 від 19.09.2015 року за згодою сторін. 22.01.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Сварог-Буковина» було підписано додаткову угоду про припинення договору оренди вищевказаної земельної ділянки. 03.02.2020 року між ТОВ «Буковинський аграрний союз» та [PERSON] було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою площею 1,9666 га з кадастровим номером 7324089001:06:001:0350 для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 05.02.2020 року державним реєстратором Новодністровської міської ради Чернівецької області. Вимоги позивача щодо визнання недійсною додаткової угоди від 22.01.2020 року про припинення договору оренди землі, укладеної між ТОВ «Сварог-Буковина» та [PERSON] , вважає безпідставними з огляду на те, що у відповідності до ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Проте, частина третя ст.92 ЦК України має виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень. Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. [PERSON] , як добросовісний орендодавець, на момент укладення з ТОВ «Сварог-Буковина» угоди про припинення договору оренди земельної ділянки не знала та не могла передбачити той факт, що у директора ТОВ «Сварог-Буковина» [PERSON] відсутні повноваження на вчинення цього правочину. Окрім того, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №25255307 станом на 22.01.2020 року, тобто станом на дату підписання додаткової угоди про припинення договору оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Сварог-Буковина» від 19.09.2020 року та Витягу №25255355 станом на 05.02.2020 року, тобто станом на дату внесення Державним реєстратором Новодністровської міської ради запису про припинення речового права на підставі вищезазначеної додаткової угоди, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про наявність обмежень у керівника щодо представництва юридичної особи були відсутні. Враховуючи викладене у відзиві на позов, просив відмовити в його задоволенні та стягнути понесені судові витрати в сумі 2000 грн. 18.06.2020 року представник позивача [PERSON] надіслав до суду відповіді на відзиви відповідачів, в яких підтримав позицію, викладену ним у позовній заяві та додатково зазначив, що із врахуванням судової практики, зокрема постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» [PERSON] була обізнана про обмеження повноважень директора ТОВ «Сварог-Буковина»» на укладення договорів, що вбачається з преамбули укладеної додаткової угоди. А саме того факту, що директор Товариства діяв на підставі статуту, з яким вона була обізнана чи могла з ним ознайомитися. Представник ТОВ «Сварог Буковина» - адвокат Водзінський О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник [PERSON] адвокат Максименко Я.О. та представник ТОВ «Буковинський аграрний союз» Смольянінова Н.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити, посилаючись при цьому на обставини, зазначені ними у відзивах на позов. \~ \~ \~ \~ Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору держаний реєстратор Новодністровської міської ради Чернівецької області Дзюбенко Х.П. пояснення щодо позову чи відзиву на позов до суду не надала, в судове засідання не з`явилась, натомість 16.07.2020 року звернулась до суду з письмовим клопотанням розглянути справу без її присутності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заяви учасників по суті спору, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ТОВ «Сварог-Буковина» слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником земельної ділянки загальною площею 1,9666 га, з кадастровим номером 7324089001:06:001:0350, що розташована на території Сербичанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Сокирянської державної нотаріальної контори Чернівецької області Гапчуком В.В. 18.09.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №523 (Т.І а.с.20). 19.09.2015 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сварог-Буковина», в особі директора [PERSON] , що діяв на підставі статуту, укладено договір оренди землі, згідно умов якого [PERSON] передала в оренду земельну ділянку загальною площею 1,9666 га, у тому числі ріллі 1,9666 га, з кадастровим номером 7324089001:06:001:0350, що розташована на території Сербичанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області строком на 10 років (Т.І а.с.15) Пунктом 9 вказаного договору сторони узгодили, що орендодавець має право на припинення договору оренди землі за згодою сторін. При цьому сторони погодили, що домовленості про припинення договору відбуваються після збору урожаю та закінчення польових робіт на земельній ділянці орендодавця. Всі витрати пов`язані з припинення цього договору несе орендодавець, якщо інше не передбачено в додатковій угоді про припинення договору. Припинення договору за взаємною згодою сторін відбувається лише на підставі підписання додаткової угоди між сторонами. 19.09.2015 року земельна ділянка загальною площею 1,9666 га, розташована на території Сербичанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить [PERSON] передана в користування ТОВ «Сварог-Буковина» на підставі акту приймання-передачі об`єкту оренди, підписаного сторонами (Т.І а.с.16). 01.02.2016 року договір оренди земельної ділянки було зареєстровано в Державному реєстрі за №13346155. 20.01.2020 року орендодавець [PERSON] звернулася з письмовою заявою до директора ТОВ «Сварог-Буковина» Грифлюка С.В. про розірвання договору оренди належної їй земельної ділянки (Т.І а.с.123). 22.01.2020 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ «Сварог-Буковина», в особі директора [PERSON] , що діяв на підставі Статуту, укладено додаткову угоду про припинення договору оренди землі від 19.09.2015 року, який зареєстрований 01.02.2016 року за №13346155 за взаємною згодою сторін з моменту державної реєстрації цієї угоди. Сторони узгодили, що повернення об`єкта оренди здійснюється на підставі акта прийому-передачі у строк до 23.01.2020 року (Т.І а.с.180). Окрім цього, сторони підтвердили, що на момент припинення дії договору між ними немає неврегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов`язань. 22.01.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Сварог-Буковина» в особі директора [PERSON] , який діяв на підставі статуту, складено та підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди за договором оренди землі від 19.09.2015 року, згідно якого орендар на виконання угоди про припинення договору оренди землі від 19.09.2015 року повернув, а орендодавець [PERSON] прийняла земельну ділянку відповідно до п.2 угоди про припинення договору оренди від 22.01.2020 року (Т.І а.с.181). 03.02.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Буковинський аграрний союз», в особі директора Нігалатія Віталія Миколайовича, що діяв на підставі статуту, укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), за умовами якого [PERSON] передала, а емфітевт прийняв в довгострокове користування земельну ділянку загальною площею 1,9666 га, з кадастровим номером 7324089001:06:001:0350, що розташована на території Сербичанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, належної [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Сокирянської державної нотаріальної контори Чернівецької області Гапчуком В.В. 18.09.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №523 (Т.І а.с.156-159). Того ж дня 03.02.2020 року між сторонами вказаного вище договору емфітевзису складено та підписано акт приймання-передачі спірної земельної ділянки, письмову згоду власника землі на проведення поліпшення земельної ділянки та угоду про відшкодування емфітевту витрат на поліпшення земельної ділянки (Т.І а.с.160-162). 05.02.2020 року державним реєстратором Новодністровської міської ради Чернівецької області Дзюбенко Х.П. проведено реєстрацію додаткової угоди про припинення договору оренди землі, укладеної між [PERSON] та ТОВ «Сварог-Буковина» 22.01.2020 року. Того ж дня 05.02.2020 року державним реєстратором Новодністровської міської ради Чернівецької області Дзюбенко Х.П. проведено державну реєстрацію договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладеного 03.02.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Буковинський аграрний союз» (Т.І а.с.17-19а). Відповідно до ч.1 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ст.80 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.237, ч.1 ст.239 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Згідно з частиною першою статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відповідно до частини третьої статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Частина третя статті 92 ЦК України містить виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа. Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17 (провадження № 12-45гс19). Як передбачено ч.3 ст.238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно ст.28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 року №2275-VIII органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. У відповідності до ч.4 ст.39 вказаного Закону, виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є «директор», якщо статутом не передбачена інша назва. Відповідно до пунктів 9.11, 9.12 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог-Буковина», затвердженого рішенням загальних зборів учасників (протокол №25/04-2019/СБ від 25.04.2019 року), у товаристві рішенням загальних зборів учасників може створюватися виконавчий орган: колегіальний дирекція, на чолі з генеральним директором, або одноособовий орган директор. Генеральний директор або директор вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком тих, що входять до виключної компетенції загальних зборів учасників. Пунктами 9.2.23, 9.14 статуту ТОВ «Сварог-Буковина» передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників товариства, зокрема відноситься надання дозволу на укладення директором або генеральним директором товариства та іншими членами дирекції, договорів оренди землі (земельних часток (паїв)), а також договорів (правочинів), заяв, згод і т.п. щодо їх зміни, припинення чи розірвання. Генеральний директор або директор товариства має право укладати угоди, контракти, договори, інші правочини які стосуються діяльності товариства, що не перевищують суму, яка визначена цим статутом (п.п.9.2.23 п.9.2 даного статуту) та договорами, укладання яких потребують дозволу загальних зборів учасників товариства у відповідності до вимог цього статуту. Згідно ст.9\~ Закону\~України «Про\~державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 року №755- IV в єдиному державному\~реєстрі містяться\~такі відомості\~про юридичну\~особу,\~крім державних\~органів і\~органів місцевого\~самоврядування як\~юридичних осіб: найменування\~юридичної особи,\~у тому\~числі скорочене\~(за\~наявності); ідентифікаційний\~код юридичної\~особи в\~Єдиному державному\~реєстрі підприємств\~і організацій\~України (далі\~-\~ідентифікаційний код); організаційно-правова\~форма; вид\~релігійної організації; віросповідна\~приналежність релігійної\~організації; вид\~громадського формування\~(політична\~партія,\~структурне утворення\~політичної партії;\~громадське об`єднання,\~місцевий осередок\~громадського об`єднання\~із статусом\~юридичної особи;\~професійна спілка,\~об`єднання професійних\~спілок,\~організація профспілки,\~передбачена статутом\~профспілки,\~об`єднання організацій\~профспілок,\~організація роботодавців,\~об`єднання організацій\~роботодавців;\~творча спілка,\~місцевий осередок\~творчої спілки); дані\~про статус\~громадського формування; центральний\~чи місцевий\~орган виконавчої\~влади,\~до сфери\~управління якого\~належить юридична\~особа публічного\~права або\~який здійснює\~функції з\~управління корпоративними\~правами держави\~у відповідній\~юридичній особі; мета\~діяльності громадського\~формування; перелік\~засновників та\~учасників (крім\~учасників громадських\~організацій,\~акціонерних товариств,\~громадських формувань,\~що не\~мають статусу\~юридичної особи,\~благодійних фондів\~та політичних\~партій)\~юридичної особи:\~прізвище,\~ім`я,\~по батькові\~(за\~наявності),\~дата народження,\~країна громадянства,\~місце проживання,\~реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~(за\~наявності),\~серія та\~номер паспорта,\~якщо засновник\~-\~фізична особа;\~найменування,\~країна резидентства,\~місцезнаходження та\~ідентифікаційний код,\~якщо засновник\~-\~юридична особа;\~відмітка про\~закінчення повноважень\~засновника громадського\~формування у\~зв`язку з\~державною реєстрацією; інформація\~про встановлення\~вимоги нотаріального\~засвідчення справжності\~підпису учасника\~під час\~прийняття ним\~рішень з\~питань діяльності\~відповідної юридичної\~особи та/або\~вимоги нотаріального\~посвідчення правочину,\~предметом якого\~є частка\~учасника у\~статутному (складеному)\~капіталі (пайовому\~фонді)\~відповідної юридичної\~особи:\~відомості про\~учасника,\~передбачені пунктом\~8\~цієї частини,\~яким встановлено\~такі вимоги,\~вимоги нотаріального\~засвідчення справжності\~підпису та/або\~нотаріального посвідчення\~правочину; інформація\~про кінцевого\~бенефіціарного власника\~юридичної особи,\~у тому\~числі кінцевого\~бенефіціарного власника\~її засновника,\~якщо засновник\~-\~юридична особа\~(крім\~політичних партій,\~структурних утворень\~політичних партій,\~професійних спілок,\~їх об`єднань,\~організацій профспілок,\~передбачених статутом\~профспілок та\~їх об`єднань,\~творчих спілок,\~місцевих осередків\~творчих спілок,\~організацій роботодавців,\~їх об`єднань,\~адвокатських об`єднань,\~торгово-промислових\~палат,\~об`єднань співвласників\~багатоквартирних будинків,\~релігійних організацій,\~державних органів,\~органів місцевого\~самоврядування,\~їх асоціацій,\~державних та\~комунальних підприємств,\~установ,\~організацій):\~прізвище,\~ім`я,\~по батькові\~(за\~наявності),\~дата народження,\~країна громадянства,\~серія та\~номер паспорта\~громадянина України\~або паспортного\~документа іноземця,\~місце проживання,\~реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~(за\~наявності),\~а також\~повне найменування\~та ідентифікаційний\~код (для\~резидента)\~засновника юридичної\~особи,\~в якому\~ця особа\~є кінцевим\~бенефіціарним власником,\~характер та\~міра (рівень,\~ступінь,\~частка)\~бенефіціарного володіння\~(вигоди,\~інтересу,\~впливу).\~У разі\~відсутності в\~юридичної особи\~кінцевого бенефіціарного\~власника юридичної\~особи,\~у тому\~числі кінцевого\~бенефіціарного власника\~її засновника,\~якщо засновник\~-\~юридична особа,\~вноситься обґрунтована\~причина його\~відсутності; місцезнаходження\~юридичної особи; види\~діяльності; відомості\~про органи\~управління юридичної\~особи; відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Тобто, відомості щодо обмеження повноважень виконавчого органу товариства (директора) щодо представництва юридичної особи можуть міститися або в самому статуті підприємства, або в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, який є у вільному доступі. Як встановлено судом в ході розгляду справи, зокрема виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дані про наявність у директора ТОВ «Сварог-Буковина» обмежень щодо представництва юридичної особи, зазначених в статуті, відсутні (Т.І а.с.24-25, 74-83). Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в ході розгляду справи представником позивача не було надано будь-яких належних та допустимих доказів, а з наявних матеріалів справи судом відповідно не було встановлено того, що [PERSON] знала чи за всіма обставинами не могла не знати про обмеження директора [PERSON] щодо представництва ТОВ\~«Сварог-Буковина». Доводи представника позивача щодо обізнаності [PERSON] про обмеження повноважень директора ТОВ «Сварог-Буковина» з посиланням на висновки, викладені в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» суд вважає невірними з огляду на те, що згідно п.3.3.наведеної постанови припис абзацу першого частини третьої статті 92\~ЦК України\~зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут. У зв`язку\~з наведеним\~господарському суду\~слід виходити\~з того,\~що контрагент\~юридичної особи\~знає (або\~повинен знати)\~про обмеження\~повноважень цієї\~особи,\~якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98\~ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента. Як вбачається із змісту укладеного між [PERSON] та ТОВ «Сварог-Буковина» договору оренди землі від 19.09.2015 року, договір не містить окремої умови (пункту) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи чи обмеження таких повноважень, що свідчило б про обізнаність про це контрагента [PERSON] . Натомість, в преамбулі договору зазначено лише про те, що директор ТОВ «Сварог-Буковина» [PERSON] діє на підставі статуту, що не може бути доказом обізнаності [PERSON] з його змістом. Окрім цього, нормами чинного законодавства не встановлено виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах з юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема необхідно встановити, чи виконала третя особа свої обов`язки за договором, у який спосіб у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором майном, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно. Таку правову позицію висловили Верховний Суд України у постанові від 13 березня 2017 року (справа №6-147цс17) і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року (справа №668/13907/13-ц). Як встановлено судом, після укладення між позивачем та [PERSON] додаткової угоди про розірвання договору оренди землі від 22.01.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Сварог-Буковина» в особі директора, було підписано акт приймання-передачі земельної ділянки. В подальшому, між [PERSON] та третьою особою відповідачем ТОВ «Буковинський аграрний союз» укладено договір емфітевзису, зареєстрований у встановленому законом порядку та складено акт приймання-передачі спірної земельної ділянки, письмову згоду власника землі на проведення поліпшення земельної ділянки та угоду про відшкодування емфітевту витрат на поліпшення земельної ділянки. Тобто, як [PERSON] так і ТОВ «Буковинський аграрний союз» виконали свої обов`язки за договором, у спосіб, встановлений договором розпорядилися спірним майном, що не може свідчити про залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно, у відповідності до наведених висновків Верховного Суду. Оскільки суд не знайшов будь-яких правових підстав для визнання недійсною додаткової угоди про припинення договору оренди землі від 22.01.2020 року, укладеної між [PERSON] та ТОВ «Сварог-Буковина», відповідно немає і будь-яких правових підстав для задоволення решти позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 2-3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ст.141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, відповідно питання щодо стягнення на його користь судових витрат судом не вирішується. Закон України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. Відповідно до п.1. Розділу 1 Положення "Про форму та зміст розрахункових документів" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 (далі - Положення №13) положення розроблено відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Цим Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг, а також комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами при прийманні готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів, та розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти. Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 (далі - Положення №148). Як вбачається з копії договору про надання юридичних послу (адвокатської допомоги) від 05.02.2019 року, укладеного між ТОВ «Буковинський аграрний союз» та адвокатським об`єднанням «Максименко і Партнери», останнє взяло на себе зобов`язання щодо надання правничої допомоги ТОВ «Буковинський аграрний союз» під час розгляду даної справи в суді. Вказаний договір підписано та скріплено печатками представників сторін (Т.І а.с.84-88). Окрім цього, представником відповідача АО «Максименко і Партнери» надано до суду акт №1 прийому-передачі наданих послуг за договором від 07.05.2020 року, звіт по виконаних роботах за період з 29.04.2020 року по 07.05.2020 року та розрахунок вартості правової допомоги за період з 29.04.2020 року по 07.05.2020 року (Т.І. а.с.89-91). При цьому, будь-яких доказів сплати витрат, понесених на правничу допомогу, які б відповідали вимогам наведених вище норм закону, для розрахунку за надані послуги між юридичними особами, представником ТОВ «Буковинський аграрний союз» суду надано не було. Таким чином, понесені ТОВ «Буковинський аграрний союз» судові витрати не підлягають стягненню з позивача. Як вбачається з копії договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01.06.2020 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Максименко Я.О., останній взяв на себе зобов`язання щодо представництва [PERSON] під час розгляду даної справи в суді (Т.1 а.с.). Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі статтею 13 Закону №5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб. Наведені норми закону вказують на те, що адвокат [PERSON] не може здійснювати свою діяльність в якості самозайнятої фізичної особи та в складі юридичної особи АО « [INFO] » одночасно. Окрім цього, як вбачається з укладеного між [PERSON] та адвокатом Максименко Я.О. договору про надання правової допомоги, останнім було скріплено свій підпис печаткою АО «Максименко і Партнери», яке вказує на те, що він надає юридичні послуги в якості юридичної особи. З огляду на те, що адвокатом Максименко Я.О. не надано суду доказів понесення судових витрат, які б відповідали вимогам документів, для розрахунку за надані послуги з юридичною особою, відповідно стягнення з позивача судових витрат на користь [PERSON] стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed