Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила скасувати арешт та заборону відчуження житлового будинку [ADDRESS] м. Знам'янка Кіровоградської області, накладений постановою № 7762, АА № 407725 від 25.11.2004 року ВДВС Знам'янського МРУЮ. Згодом змінила свої позовні вимоги та просить суд визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] м. Знам'янка Кіровоградської області, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що її батько помер [INFO] року, 20 вересня 2000 року позивач, як спадкоємець першої черги, звернулася із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, заведена спадкова справа № 221/2000р. В липні 2014 року позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок, але їй було відмовлено, з мотивів того, що на спадковий будинок накладено арешт постановою ВДВС Знам'янського МРУЮ АА № 407725 від 25.11.2004 року, в межах виконавчого провадження відкритого відносно [PERSON] та внесено відповідний запис про заборону відчуження нерухомого майна до єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. [PERSON] ніколи не мав жодного відношення до зазначеного житлового будинку та ніяким чином його зобов'язання не могли бути забезпечені неналежним йому майном. Вказана обставина грубо порушує право власності позивача та відповідно до ст.. 391 ЦК України вона вимагає усунути перешкоди при здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання права власності на будинок. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої просить суд розглядати справу без її участі, підтримала свої вимоги та просить суд їх задовольнити. Представник ВДВС Знам'янського МРУЮ також до суду не з'явився, але у справі знаходиться лист, відповідно до якого він залишив позовні вимоги на розсуд суду та просить розглядати справу за його відсутності. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до довідки нотаріальної контори, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.33). Після його смерті заведена спадкова справа № 221/2000р. Із заявою за № 282 від 20.09.2000 про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на житловий будинок, що знаходиться за адресою м. Знам'янка [ADDRESS], звернулась дочка померлого [PERSON], [INFO]. Договір купівлі-продажу (а.с.24-25) будинку свідчить про те, що [PERSON] придбав будинок [ADDRESS] м. Знам'янка Кіровоградської області 4 вересня 1974 року. Право власності на будинок [PERSON], який помер, також підтверджується інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.31). Відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на будинок [ADDRESS] накладений арешт на підставі постанови АА № 407725, 25.11.2004 Знам'янської міської державної виконавчої служби Кіровоградської області (а.с.31). Відповідно до до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов'язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Згідно ч.1 ст.60 ЗУ « Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті батька, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Право власності спадкоємця ніким не оспорюється, однак остання не має змоги оформити право на спадщину у нотаріуса в зв'язку з наявністю обтяження нерухомого майна. Так як позивач змінила свої позовні вимоги зі зняття арешту з не рухомого майна на визнання права власності на нього, суд вважає позивач обрала не правильний спосіб захисту свої порушених прав так як суд не має права заміняти функції нотаріуса. Крім того, вимога про визнання права власності на нерухоме майно подана до неналежного відповідача та не заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача на належного чи залучення до справи співвідповідача. У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", 524-527,548, 549 ЦК УРСР (1963 року), п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та

Outcome: dismissed