Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

26 січня 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа житлово-будівельний кооператив «Рассвет-20» про визнання права власності. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона з 20.07.1984 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 28.09.1984 року вони отримали ордер на кооперативну квартиру [ADDRESS]. Ними було сплачено пай за вказану квартиру в розмірі 3719,20 крб. 02.08.1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В період часу з 28.11.2000 по 26.04.2001 позивачка сплатила [PERSON] 3000 грн. за його частку в цій квартирі. 05.12.2001 [PERSON] помер. Вважає, що нею було сплачено [PERSON] його частку у спірній квартирі, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру через сплату паю за час перебування у шлюбі. На підставі викладеного просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Вказав, що у даному випадку мають місце спадкові правовідносини після смерті [PERSON], а тому належним відповідачем є виконавчий комітет Криворізької міської ради. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду письмові пояснення у яких просив розглядати справу за відсутності представника. Проти задоволення позовних вимог заперечував через те, що виконавчий комітет Криворізької міської ради не є належним відповідачем у справі щодо кооперативних квартир. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, просив позовні вимоги задовольнити. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, 20 липня 1984 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно [PERSON]. (а.с. 9). 03 жовтня 1984 року виконавчим комітетом Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу було видано [PERSON] ордер № 1395 на право зайняття квартири № 26 будинку № 33 на [PERSON]Василевського у м. Кривому Розі ЖБК «Рассвет-20», склад родини [PERSON] [PERSON], [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до технічного паспорту на квартиру № 26 у житловому будинку № 33 [PERSON]Василевського м. Кривий Ріг, дана квартира розташована на 7-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 27,3 кв.м., загальна площа квартири становить 48,6 кв.м. (а.с. 17-19). 22 лютого 1992 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] та після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно «Гвардій». (а.с. 12). 06 червня 1996 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після розірвання шлюбу прізвище дружині залишено «Гвардій». (а.с. 13). 18 червня 1999 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно «Тріска». (а.с. 14). 22 березня 2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, прізвище після розлучення дружині присвоєно «Гвардій». (а.с. 15). Відповідно до витягу із звіту про оцінку майна від 14.02.2017, ринкова вартість квартири № 26 у житловому будинку № 33 [PERSON]Василевського м. Кривий Ріг Дніпропетровської області становить 157107 грн. (а.с. 33). Згідно довідки ЖБК «Рассвет-20» від 16.01.2017 № 628, пайовий внесок в розмірі 3719,20 руб. був внесений [PERSON] разом із [PERSON] (а.с. 53). 02 серпня 1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та після розірвання шлюбу прізвище дружині залишено «Кузьмінчук». (а.с. 10). Відповідно до довідки ЖБК «Рассвет-20» від 16.01.2017 № 629, [PERSON] був виключений з членів кооперативу в вересні 1999 року. (а.с. 22). 05 грудня 2001 року [PERSON] помер, що підтверджується копією актового запису про смерть № 1574 від 18.12.2001. (а.с. 24). Відповідно до листа Другої криворізької державної нотаріальної контори від 14.03.2017 № 1125/02-14 повідомлено суд про те, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. (а.с. 51). Як було встановлено у судовому засіданні [PERSON] а ні за життя [PERSON], а ні після його смерті не зверталась до суду з приводу поділу вказаної квартири. Відповідно до п. 3 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про введення в дію Закону України «Про власність» від 26 березня 1991 року, положення статті 15 Закону України «Про власність» застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року. Так відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сімю України. Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24 КпШС України, чинного на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. У ст. 112 ЦК УРСР, який діяв на час спірних правовідносин, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Також у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам розяснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Згідно розяснення викладеного у п. 5-1 постанови пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Водночас із наданих суду довідок ЖБК «Рассвет-20» (а.с. 22, 53) не можливо встановити який розмір паю слід було внести за спірну квартиру, а також коли саме було повністю його було сплачено. Окрім цього до посилань позивача про факт сплати нею за життя [PERSON] грошових коштів 28 листопада 2000 року та 26 квітня 2001 року шляхом передачі грошових коштів в розмірі 2500 грн та 500 грн., відповідно, в рахунок сплати його частки паю за квартиру (а.с.23), суд відноситься критично, оскільки із змісту вказаних розписок не вбачається, що ці грошові кошти було сплачено саме за частку [PERSON] у паєнагромадженні за спірну квартиру. Також суду позивачкою не було надано оригіналів відповідних розписок про сплату [PERSON] вказаних грошових сум. Зазначені обставини вказують на неможливість встановлення судом обставин сплати в повному обсязі паю за квартиру № 26 у житловому будинку № 33 [PERSON]Василевського м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та подальших взаєморозрахунків між подружжям за частку спірної квартири, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити через їх недоведеність. На підставі викладеного, відповідно до ст. 112 ЦК УРСР, Законом України «Про власність»,

Outcome: dismissed