Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 3107 грн. за надання послуг. Свої вимоги, обґрунтовує наступним, вона як фізична особа підприємець здійснює підприємницьку дільяність у закладі "[INFO]", що знаходиться за адресою [ADDRESS] 14.05.2018 року приблизно з 3.00 по 5.00 год. до них як відвідувач завітав [PERSON] та здійснив замовлення товарів на суму 3107 грн., однак при пред'явленні йому рахунку оплатити відмовився, та зазначив, що у нього не має коштів, та він заплатить коли кошти з'являться, при цьому представлені йому товари зокрема алкогольні напої вжив в наданому йому згідно його замовлення об'ємі. Працівниками закладу була викликана поліція, якою були складені відповідні матеріали. З метою мирного врегулювання спору, вона зверталась до відповідача, однак останній на її прохання погасити заборгованість не реагує. Станом на момент подання позову борг не повернуто, а тому змушена звернутись до суду. Позивач та її представник [PERSON], в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась,про день та час була повідомлена у встановленому порядку, про що свідчать оголошення в газеті "Високий замок", про причини неявки не повідомив. Відповідачу була скерована копія позову з пропозицію надати відзив на позов у порядку та строки встановлені ст. 178 ЦПК України. Відповідачем відзиву на позовну заяву не представлено. Клопотань на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, з"ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивач є фізичною особою підприємцем, яка здійснює підприємницьку діяльність - пов'язану з послугами ресторанів та послугами мобільного харчування. (а.с.5) Фізична особа підприємець - [PERSON] здійснює свою діяльність у закладі "[INFO]", що знаходиться за адресою [ADDRESS] 14.05.2018 року приблизно з 3.00 по 5.00 год. до даного закладу як відвідувач завітав [PERSON] та здійснив замовлення товарів зокрема алкоголю, цукерки "Рафаєло" та кальян на суму 3107 грн., однак при пред'явленні йому рахунку оплатити відмовився. Замовлення [PERSON] підтверджується рахунком № 957 від 14.05.2018 року (а.с.9). Як вбачається з матеріалів позовної заяви, працівники закладу викликали поліцію та останніми були оформлені відповідні матеріали, з пояснень які [PERSON], надав працівникам поліції вбачається, що він дійсно відпочивав у зазначеному закладі та здійснював замовлення товару, однак коштів, що сплатити рахунок за придбаний ним товар не мав, зазначив, що розрахується пізніше коли будуть кошти.(а.с. 6-8,12). Відповідно до ч.1 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність, що передбачено статтею 206 ЦК України. Відповідно до п.7 ч.1 статті1 Закону України "про захист прав споживачів" - договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Системний аналіз вищезазначених норм дозволяє дійти висновку, що між сторонами у справі був вчинений усний правочин як між споживачем та продавцем (виконавцем), щодо реалізації продукції, що підтверджено касовим рахунком. Однак одна із сторін надала послуги, та інша свого зобов'язання не виконала, та зазначені послуги не оплатила. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача відповідно до задоволених вимог, слід також стягнути судовий збір в розмірі 704,80грн. На підставі ст.ст. 11, 206, 509, 526, 527, 625, 626 ЦК України та

Outcome: approved