Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просить визнати\~незаконним та\~скасувати наказвід 29.06.2021\~року №\~374-к\~«Про звільнення»\~з посади\~інспектора відділу\~документального забезпечення\~та контролю\~казенного підприємства\~«Морська пошуково-рятувальна\~служба» (далі\~КП «МПРС»),\~поновити її\~на посаді\~інспектора відділу\~документального забезпечення\~та контролю\~КП «МПРС»,\~стягнути з\~КП «МПРС»\~на користь\~ [PERSON] \~суму середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу з\~30.06.2021\~до дати\~винесення рішення\~у справі,\~стягнутиз КП\~«МПРС» суму\~моральної шкоди\~у розмірі\~10000\~(десять\~тисяч)\~гривень 00\~коп.\~При цьому\~позивачка посилається\~на те,\~що вона\~понад 20\~років працювала\~у морській\~галузі,\~з 25.05.2016\~року працювалана посаді інспектора відділу документального забезпечення та контролю КП «МПРС», з якої наказом від 29.06.2021 року № 374-к «Про звільнення» (далі - Наказ) була звільнена на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення в Наказі зазначений наказ КП «МПРС» від 31.03.2021 року №160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС». Позивачка також зазначає, що раніше її вже було звільнено наказом від 12.03.2020 року №157-к «Про звільнення» з займаної посади відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Однак, постановою Одеського апеляційного суду від 14.04.2021 року по справі № 947/6596/20, визнано незаконним та скасовано наказ КП «МПРС» № 157-к від 12.03.2020 року, поновлено [PERSON] на посаді інспектора відділу документального забезпечення та контролю Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба». Відповідач на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 14.04.2021року видав наказ від 15.04.2021 року № 195-к «Про поновлення на роботі [PERSON] ». Одночасно, з ознайомленням із наказом про поновлення на роботі позивачу було вручено Попередження про наступне звільнення через два місяці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Попередження мотивоване внесенням змін до штатного розпису КП «МПРС», у зв`язку із чим, з урахування відсутності посади позивача у штатному розписі вона підлягає звільненню на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Також, в цей же день [PERSON] ознайомлено із наказом від 26.04.2021 № 225-н «Про простій» зі змісту якого вбачається, що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, враховуючи наказ КП «МПРС» від 31.03.2020 року № 160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» та введеним карантином, позивачу оголошено простій з 27.04.2021 року та зі спливом двох місяців її було звільнено із займаної посади. [PERSON] \~зазначає,\~що будь-якого\~скорочення на\~підприємстві відділу\~документального забезпечення\~та контролю\~не відбулось,\~а відповідачем\~наказ від\~31.03.2021\~року №\~160-н\~«Про внесення\~змін до\~штатного розпису\~КП «МПРС»\~було видано\~з метою\~запобігання щодо\~поновлення її\~на посаді\~інспектора відділу\~документального забезпечення\~та контролю;\~відповідач не\~виконав свого\~обов`язку щодо\~поновлення позивача\~на роботі\~у спосіб,\~передбачений законом,\~у зв`язку\~з чим\~КП «МПРС»\~не мало\~законних підстав\~для подальшого\~звільнення її\~на підставі\~пункту 1\~частини першої\~статті 40\~КЗпП України.\~ [PERSON] \~у позовній\~заяві вказала,\~що належним\~виконанням рішення\~суду про\~поновлення незаконно\~звільненого працівника\~є внесення\~змін до\~організаційної структури\~скороченого відділу\~та до\~штатного розкладу\~посади поновленого\~працівника.\~Таким чином,\~на думку\~ [PERSON] ,\~якщо відповідач\~належним чином\~не поновив\~на роботі\~позивача,\~то і\~не мав\~права його\~звільнятиза п.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України.\~На думку\~позивача,\~відповідач здійснив\~поновлення формально,\~таке поновлення\~неможливо вважати\~ефективним поновленням\~в правах\~та належним\~виконанням рішення\~суду про\~поновлення незаконно\~звільненого працівника.\~ [PERSON] \~ у\~позовній заяві\~зазначає,\~щонаказом від 31.03.2021 року № 160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» формально було внесено зміни до штатного розпису так як лише було змінено назву відділу, в якому вона працювала до звільнення. Оскільки, відповідач порушив вимоги ст. 43 КЗпП України, ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", не дотримався порядку звільнення, позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом. Крім цього, [PERSON] зазначає, що їй завдана моральна шкода, оскільки розцінює її повторне звільнення як моральне знущання. Представник позивача адвокат Кириленко А.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Хлопко В.Ф. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що на виконання\~постанови Одеського\~апеляційного суду\~від 14.04.2021\~року суду\~у справі\~№ 947/6596/20,\~ [PERSON] \~поновлено на\~посаді інспектора\~відділу документального\~забезпечення та\~контролю Казенного\~підприємства «Морська\~пошуково-рятувальна\~служба»наказом від 15.04.2021\~року №\~195-к\~«Про поновлення\~на роботі\~ [PERSON] »,\~з яким\~позивачка ознайомилась\~без будь-яких\~зауважень.\~ 31.03.2021\~року КП\~«МПРС» у\~зв`язку із\~змінами в\~організації виробництва\~і праці\~видано наказ\~№ 160-н\~«Про внесення\~змін до\~штатного розпису\~КП «МПРС»,\~тобто відбулось\~скорочення штату\~працівників.\~При цьому,\~враховуючи проведене\~підприємством скорочення\~штату працівниківвід 31.03.2021 року, зокрема посади інспектора відділу документального забезпечення та контролю Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», [PERSON] після поновлення на роботі було вручено попередження про наступне звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та протягом строку попередження про звільнення було запропоновано загалом 47 вакантних посад, тобто всі посади, які були наявними на підприємстві. 29.06.2021 року позивачкою повідомлено підприємство що вакансії, які їй пропонувались не відповідають її кваліфікації, а також режиму роботи, визначеному рекомендаціями МСЕК. Однак, вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідно до довідки з акта огляду МСЕК у [PERSON] наявна ІІІ група інвалідності (загальне захворювання), та згідно якої показана праця в комфортних умовах і у денний час, тривалістю не більше 8 годин, не пов`язана із значним нервово-психічним та фізичним напруженням; без роз`їздів та відряджень. Серед запропонованих позивачці посад, посада інспектора з кадрів відділу управління персоналом та підсобного робочого повністю відповідали вищезазначеним рекомендаціям МСЕК, але [PERSON] відмовилась від переведення на зазначені посади, що підтверджується актом від 29.06.2021 року, з яким [PERSON] погодилась, поставивши у ньому свій особистий підпис. Щодо проведеного скорочення штату працівників відповідач зазначає, що прийняття рішення про внесення змін до штатного розпису є виключною компетенцією підприємства та є складовою права на управління діяльністю підприємством згідно з ч.3 ст. 64, ч.2 ст. 65 ГК України, п.5.1.3 Статуту КП «МПРС». Також відповідач зазначає, що нормами чинного законодавства України не передбачено внесення у штатний розпис посад працівників в разі поновлення працівника на роботі за рішенням суду, посада якого скорочена, більш того, [PERSON] поновлена на роботі з дати звільнення, тобто з 12.03.2020 року, коли на підприємстві діяв штатний розпис, затверджений та введений в дію наказом КП «МПРС» №276-н від 02.05.2019 року. У штатному розписі, який затверджений та введений в дію наказом КП «МПРС» №276-н від 02.05.2019 року станом на 12.03.2020 року була наявна посада інспектора відділу документального забезпечення та контролю, яку позивачка займала до звільненням тому у підприємства були відсутні правові підстави для внесення змін у штатний розпис посади, яка і так була наявна у ньому на дату, з якої її поновлено на роботі, тобто на 12.03.2020 року. Відповідач звертає увагу суду, що [PERSON] не оскаржувала наказ КП «МПРС» від 15.04.2021 року № 195-к «Про поновлення на роботі [PERSON] », а навпаки погодилась з ним, про що свідчить її особистий підпис та відсутність будь-яких зауважень до нього. Щодо оголошення простою, відповідач зазначає, що з наказом КП «МПРС» №225-н «Про простій» [PERSON] ознайомилась без будь-яких зауважень, про що свідчить її особистий підпис на наказі, отже позивачка погодилась з вимогами наказу щодо оголошення їй простою. Відповідач також зазначає, що рішення профспілки про відмову у наданні згоди на звільнення [PERSON] є необґрунтованим та не відповідає вимогам ч. 7 ст. 43 КЗпП України. Також відповідач зазначив про відсутність обґрунтування розміру та обставин заподіяння позивачу моральної шкоди. 3-я особа: представник Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» до судового засідання не з`явився, повідомлявся, надав до суду письмові пояснення в яких просив позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі, також надав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у відсутність представника Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба». Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] , яка є інвалідом III групи, з 25.05.2016 року працювала у Казенному підприємстві «Морська пошуково-рятувальна служба» на посаді інспектора відділу документального забезпечення та контролю КП «МПРС». Наказом від 12.03.2020 року № 157-к «Про звільнення» [PERSON] було звільнено з займаної посади відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року у задоволенні позову [PERSON] до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» відмовлено повністю. Постановою Одеського апеляційного суду від 14.04.2021 року по справі № 947/6596/20 рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» про визнання наказу № 157-к від 12 березня 2020 року незаконним, його скасування; поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» № 157-к від 12 березня 2020 року. Поновлено [PERSON] на посаді інспектора відділу документального забезпечення та контролю Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба». Наказом КП\~«МПРС» від\~31.03.2021\~року №\~160-н\~«Про внесення\~змін до\~штатного розпису\~КП «МПРС»\~з 01.04.2021\~року виведено\~із штатного\~розпису відділ\~документального забезпеченнята контролю, та, зокрема, посаду інспектора відділу документального забезпечення та контролю та доручено начальнику відділу управління персоналом провести переміщення або вивільнення працівників, посади яких підлягають скороченню згідно діючого законодавства. Наказом КП\~«МПРС» \~від 15.04.2021\~року №\~195-к\~«Про поновлення\~на роботі\~ [PERSON] »\~позивачку [PERSON] ,\~поновлено на\~посаді інспектора\~відділу документального\~забезпечення та\~контролю КП\~«МПРС» з\~12\~березня 2020\~року,\~з вказаним\~наказом позивачка була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис на наказі. У зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, наказом КП «МПРС» №225-н від 26.04.2021 «Про простій» [PERSON] , оголошено простій не з вини працівника з 27 жовтня 2020 року до видання наказу по підприємству щодо припинення простою [PERSON] , інспектору відділу документального забезпечення та контролю. Згідно з п. 2 наказу КП «МПРС»№225-н «Про простій», під час простою працівник має перебувати вдома та в робочі дні бути постійно на телефонному зв`язку. Відповідно до\~п.\~3\~наказу КП\~«МПРС»№225-н\~«Про простій»\~бухгалтерії оплачувати\~працівнику простій\~розмірі середнього\~заробітку,з\~вказаним наказом\~позивачка ознайомилась без будь-яких зауважень, про що свідчить її особистий підпис на наказі. 09.06.2021 року інспектор відділу документального забезпечення та контролю КП «МПРС» Бушікова І.А. звернулась із заявою про надання їй щорічної відпустки у кількості 14 календарних днів з 11 червня 2021 року та матеріальної допомоги на оздоровлення. Наказом КП «МПРС» від 09.10.2021 року № 164 [PERSON] надано щорічну відпустку та матеріальну допомогу на оздоровлення, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні. Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 127/1702/19 не приймаються судом, оскільки фактичні обставини у даній справі є іншими, ніж обставини у справі № 947/25509/21. Так, у справі № 127/1702/19 фактичні обставини стосуються звільнення працівника за прогул, тобто за п.4 ст. 40 КЗпП України. При цьому, у справі № 127/1702/19 Верховним Судом встановлено, що працівник не був ознайомлений з наказом про його поновлення на роботі, та в подальшому був звільнений роботодавцем за прогул. Натомість, згідно фактичних обставин справи № 947/25509/21, [PERSON] було поновлено згідно наказу від 15.04.2021 № 195-к «Про поновлення на роботі [PERSON] », з яким [PERSON] була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис на наказі. Посилання позивача на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 10.02.2021 у справі №569/13347/18, постанові від 12.08.2020 у справі № 306/1325/18, постанові № 335/6370/15-ц також не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаних судових справах є іншими, правові висновки Верховного Суду у вказаних справах здійснені з посиланням на правові висновки у справах № 756/6746/16-ц та № 808/2741/16, які стосуються порядку поновлення працівника у разі ліквідації підприємства, установи, організації із застосуванням вимог ст. 240-1 КЗпП України «Прийняття рішень органом, що розглядає трудові спори, у разі неможливості поновлення працівника на роботі внаслідок припинення діяльності підприємства, установи, організації». Як вбачається з матеріалів справи, у КП «МПРС» не відбувалось процесу ліквідації підприємства, а отже правові висновки, викладені у вищезазначених позивачем постановах не можуть бути застосовані до справи 947/25509/21. Відповідно до висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018року у справі № 2/1712/783/2011, від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі № 522/2732/16-ц: «Судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин». У наведених позивачем справах та в цій справі предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судами обставини є різними, тому висновки у вказаних постановах Верховного Суду не можуть бути застосовані до справи 947/25509/21. Отже, у наведеній позивачем постанові та в цій справі предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судами обставини є різними, тому висновки у вказаних постановах Верховного Суду не можуть бути застосовані до справи 947/25509/21. З урахуванням того, що [PERSON] поновлена на роботі з дати звільнення, тобто з 12.03.2020 року, коли на підприємстві діяв штатний розпис, в якому існувала посада інспектора відділу документального забезпечення та контролю, суд приходить до висновку, про безпідставність доводів позивачки про формальне виконання постанови Одеського апеляційного суду від 14.04.2021 року по справі № 947/6596/20. Окрім того, [PERSON] не оскаржувала наказ КП «МПРС» від 15.04.2021 № 195-к «Про поновлення на роботі [PERSON] », а предметом даного судового спору є оскарження [PERSON] її звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України. Після поновлення\~ [PERSON] \~на виконанняпостанови Одеського апеляційного суду від 14.04.2021 року по справі № 947/6596/20 на посаді інспектора відділу документального забезпечення та контролю КП «МПРС», враховуючи проведене скорочення, відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, [PERSON] було вручено Попередження про наступне звільнення через два місяці на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. В попередженні зазначено, що відповідно до наказу КП «МПРС» від 31.03.2021 року №160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС», у зв`язку із внесенням змін до штатного розпису КП «МПРС» з 01.04.2021 року, згідно з яким посада інспектора відділу документального забезпечення та контролю Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» у діючому штатному розписі КП «МПРС» відсутня, попереджено позивача [PERSON] про наступне звільнення з посади інспектора відділу документального забезпечення та контролю на підставі п1. ст.40 КЗпП України, яке відбудеться «29» червня 2021 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. 26.04.2021 року одночасно із попередженням про звільнення [PERSON] було запропоновано 21 посаду, які були вакантними на підприємстві. Позивач отримала для ознайомлення вказані письмові пропозиції, про що здійснила відповідний напис на примірниках підприємства та поставила особистий підпис. Також, 26.04.2021 наказом КП «МПРС» № 225-н «Про простій» у зв`язку відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, що пов`язано з наказом КП «МПРС» від 31.03.2021 року № 160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС», яким скорочено відділ документального забезпечення та контролю, та, зокрема, посаду інспектора відділу документального забезпечення та контролю, яку займала позивачка, було оголошено простій [PERSON] не з вини працівника з 27 квітня 2021 року. 12.05.2021 року [PERSON] було запропоновано ще 26 вакантних посад, які позивач отримала для ознайомлення, про що здійснила відповідний напис на примірниках підприємства та поставила особистий підпис. Таким чином, протягом двомісячного періоду попередження [PERSON] було запропоновано 47 посад, тобто всі посади, які існували на підприємстві. 29.06.2021 року [PERSON] на ім`я начальника відділу управління персоналом [PERSON] подано заяву від 29.06.2021 року, в якій остання зазначає, що вакансії, які їй пропонувались не відповідають її кваліфікації, а також режиму роботи, визначеному рекомендаціями МСЕК. 29.06.2021 року КП «МПРС» складено відповідний Акт від 29.06.2021 року про те, що [PERSON] відмовилась від переведення на запропоновані їй посади, з яким [PERSON] ознайомилась без будь-яких зауважень, про що свідчить її особистий підпис на вказаному Акті. 29.06.2021 року відповідно до наказу КП «МПРС» № 374-к у зв`язку із скороченням штату працівників, [PERSON] , інспектора відділу документального забезпечення та контролю звільнено із займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України та вручено трудову книжку, що не оспорюється позивачкою. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У пункті 19 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 1992\~року №\~9\~«Про практику\~розгляду судами\~трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Пунктом 1 ч.1 ст.40\~КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку зміни в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці в понятті п.1 ч.1ст.40\~КЗпП України розуміється ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За таких обставин працівник може бути звільнений з роботи за п.1ч.1ст.40 КЗпП України, зокрема, якщо скорочується чисельність або штат працівників і така підстава може бути самостійною. Суд критично оцінює доводи позивачки про невідповідність запропонованих їй посад рекомендаціям МСЕК. Так, судом встановлено, що 29.06.2021 року [PERSON] на ім`я начальника відділу управління персоналом [PERSON] подано заяву від 29.06.2021 року, в якій остання зазначає, що вакансії, які їй пропонувались не відповідають її кваліфікації, а також режиму роботи, визначеному рекомендаціями МСЕК. Однак, вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідно до довідки з акта огляду МСЕК Серія 12 ААВ № 160238 від 28.10.2020 року у [PERSON] наявна ІІІ група інвалідності (загальне захворювання), та згідно п.12 вказаної довідки показана праця в комфортних умовах і у денний час, тривалістю не більше 8 годин, не пов`язана із значним нервово-психічним та фізичним напруженням; без роз`їздів та відряджень. При цьому, серед запропонованих позивачці посад, посада інспектора з кадрів відділу управління персоналом та підсобного робочого повністю відповідали вищезазначеним рекомендаціям МСЕК, але [PERSON] відмовилась від переведення на зазначені посади, що підтверджується Актом від 29.06.2021 року та не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні. Крім цього, на посаді підсобного робочого протягом жовтня 2018-серпня 2020 року працювала особа з ІІ групою інвалідності (у позивачки ІІІ група інвалідності), яка була направлена на вказану посаду державною службою зайнятості. З урахуванням\~викладеного,суд\~приходить до\~висновку,що\~ [PERSON] \~відмовилась від\~переведення на\~посади,\~які відповідали її кваліфікації, а також режиму роботи, визначеному рекомендаціями МСЕК. Суд також вважає необґрунтованими доводи позивача про недотримання відповідачем порядку звільнення позивачки за погодженням із профспілкою з огляду на наступне. Відповідно до ч.1-4, 6 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~і\~пунктами 2\~і\~3 статті 41\~цього Кодексу,\~може бути\~проведено лише\~за попередньою\~згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. КП «МПРС» звернулось до профспілки працівників КП «МПРС» з обґрунтованим письмовим поданням від 08.06.2021 року №1/41/1026-21 з пропозицією надати згоду на розірвання трудового договору з інспектором відділу документального забезпечення та контролю [PERSON] за п.1 ст. 40 КЗпП України. У відповідь на адресу КП «МПРС» надійшло повідомлення №117 від 22.06.2021 року про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з інспектором відділу документального забезпечення та контролю [PERSON] за п.1 ст. 40 КЗпП України. В обґрунтування\~вказаного повідомлення\~профспілка зазначає\~про необхідність\~проведення консультацій\~з профспілками\~відповідно до\~ст.\~22\~Закону України\~«Про професійні\~спілки,\~їх права\~та гарантії\~діяльності»,\~відсутність на\~підприємстві змін\~в організації\~виробництва та\~праці,\~зокрема скорочення\~чисельності \~та штату\~працівників,\~після поновлення\~позивачки за\~рішенням суду, дискримінацію з підстав інвалідності та неврахування особливостей інвалідності [PERSON] , порушення Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Однак, рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з інспектором відділу документального забезпечення та контролю Бушіковою І.А. за п.1 ст. 40 КЗпП України є необґрунтованим з огляду на наступне. Щодо доводів рішення про відмову у наданні згоди на звільнення позивачки з підстав не проведення консультацій з профспілками, суд зазначає, що єдиною нормою чинного трудового законодавства України, яка передбачає проведення консультації між роботодавцем та первинною профспілковою організацією підприємства є ст. 49-4 КЗпП України, яка встановлює вичерпний перелік випадків саме обов`язку роботодавця проводити такі консультації, а саме: ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників (ч.2 ст. 49-4 КЗпП України). До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові 20 лютого 2019 року по справі справа № 359/8899/17 (провадження № 61-22629св18) та зазначив: «…Відповідно до статті 49-4 КЗпП України відповідач правильно зазначив у своїй касаційні скарзі, що є вичерпний перелік випадків, коли роботодавець зобов`язаний проводити відповідні консультації з профспілковими організаціями, який не поширюється на обставини цієї справи. В свою чергу, КЗпП України не забороняє консультації роботодавця з профспілковими організаціями за власною ініціативою з трудових питань. Отже, зазначена вимога суду апеляційної інстанції не відповідає закону.» З аналізу норм чинного трудового законодавства та висновків Верховного Суду можна дійти висновків, що КЗпП встановлює вичерпний перелік випадків, коли проведення консультацій з профспілкою є обов`язком. В інших випадках це є правом, а не обов`язком підприємства. У КП «МПРС» не відбувались такі процеси, як ліквідація, реорганізація, зміни форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення штату працівників. Окрім цього, профспілка посилається на вимоги Колективного договору від 22.07.2016 року, у якому вона взагалі не є стороною та на неї не розповсюджується норми вказаного [PERSON] . З 12.03.2020 року, тобто з дня звільнення та по 14.04.2021, тобто на час поновлення, [PERSON] не працювала на підприємстві, отже підстав для звернення до профспілки (третя особа у справі), членом якої є [PERSON] щодо проведення консультацій у відповідача не було. Необґрунтованими також є доводи профспілки про дискримінацію з підстав інвалідності та неврахування особливостей інвалідності [PERSON] , оскільки, як вже зазначалось, серед запропонованих позивачці посад під час двомісячного періоду попередження, їй були запропоновані посади інспектора з кадрів відділу управління персоналом та підсобного робочого, які повністю відповідали рекомендаціям МСЕК, але [PERSON] відмовилась від переведення на зазначену позаду, що підтверджується актом від 29.06.2021 року. Крім цього, посилання профспілки на ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» є безпідставними, оскільки [PERSON] звільнено не з причин інвалідності, а через проведення підприємством скорочення штату працівників, а також відмову [PERSON] від переведення на одну із запропонованих їй посад. Щодо доводів профспілки про відсутність змін в організації виробництва і праці, суд зазначає, що прийняття рішення про внесення змін до штатного розпису є виключною компетенцією підприємства та є складовою права на управління діяльністю підприємством, передбаченого ст.ст. 64, 65 ГК України та п.5.1.3 Статуту КП «МПРС». Підтвердженням наявності змін в організації виробництва і праці є наказ КП «МПРС» від 31.03.2021 № 160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС». Після поновлення [PERSON] 14.04.2021 року, підприємство продовжило виконувати рішення про скорочення штату працівників, а саме наказу КП «МПРС» від 31.03.2021 № 160-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС». Вказане повністю відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.03.2019 у справі №487/3848/17. Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Розглядаючи трудовий спір, суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування відмови у звільнені працівника з підстав, вказаних у поданні роботодавця. У разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права. Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, стаття 2 ЦПК України). Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів відмови. Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 30.09.2020 року у справі № 127/27392/19 (провадження № 61-9769св20) та висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 22.09.2020 року у справі № 760/7037/17-ц (провадження № 61-41088св18). З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необґрунтованість рішення виборного органу профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з інспектором відділу документального забезпечення та контролю Бушіковою І.А. за п.1 ст. 40 КЗпП України. З урахуванням викладеного, суд дослідивши повно та всебічно матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід залишити без задоволення. Оскільки позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною, то в її задоволенні також слід відмовити. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, то згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті, полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною третьою вказаної статті визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний Суд із зазначеного приводу висловив правову позицію, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність постанови Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18; від 29.08.2018 у справі № 909/105/15; від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17; від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17. Оскільки судом встановлено відсутність порушень вимог трудового законодавства відповідачем при звільненні позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України, то і відсутні підстави для стягнення моральної шкоди на користь позивача. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. При таких\~обставинах та\~враховуючи вищенаведене,\~суд вважає\~позовні вимоги\~ [PERSON] не\~доведеними,\~не обґрунтованими\~та такими,\~що не\~підлягають задоволенню.\~

Outcome: dismissed