Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив визнати за ним право власності на автомобіль ИЖ модель 21251, шасі - кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. В обгрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив, що 12.02.2011 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу -автомобіля ИЖ модель 21251, шасі - кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], а саме [PERSON] видав довіреність [PERSON], посвідчену 12.02.2009 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], якою надав останньому право володіти, користуватися та розпоряджатися автомобілем строком на 10 років. А [PERSON] сплатив за автомобіль [PERSON] 3400 грн. На даний час відповідач [PERSON] ухиляється від державної реєстрації права [PERSON] на автомобіль. З огляду на наведене, [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх майнових прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Повідомив, що перереєстрація спірного автомобіля не можлива, оскільки на даний час на майно [PERSON] накладено арешт. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Не заперечував проти їх задоволення. Повідомив, що перереєстрація спірного автомобіля не можлива, оскільки на даний час на його майно накладено арешт в межах забезпечення позову банку про стягнення заборгованості за договором кредиту. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Суд встановив, що [PERSON] є власником автомобіля ИЖ модель 21251, шасі - кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. Цей факт підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданим 16.07.2004 року Кременчуцьким МРЕВ ДАІ ГУ - УМВС України. (а.с.6). [PERSON] видав довіреність, посвідчену 12.02.2009 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], якою уповноважив [PERSON] протягом 10 років до 20.02.2019 року представляти його інтереси перед третіми особами, здійснювати юридично значимі правочини щодо належного йому на праві власності автомобіля ИЖ модель 21251, шасі - кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], а саме перед органами нотаріату, суду, МРЕВ, ДАІ, митними та прикордонними службами при виїзді за межі України при належному оформленні документів, в будь-яких інших організаціях, установах, підприємствах з усіх без винятку питань, пов'язаних з оформленням , експлуатацією, відчуженням ТЗ тощо; надав право ремонтувати ТЗ; надав право за його згодою передовірити повноваження по представництву, експлуатації або передати право на вчинення правочину щодо автомобіля терміном не більше як на три роки, вчиняти будь-які дозволені Законами України правочини щодо автомобіля, сплачувати мито, збори та податки, надав права розпоряджатися автомобілем та керувати ним під час здійснення повноважень. 12.02.2009 року відповідач [PERSON] склав письмову розписку про те, що він отримав від [PERSON] 3400,00 грн. при оформленні довіреності [PERSON] на право користування та розпорядження автомобілем ИЖ модель 21251, шасі - кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. (а.с.9). В судовому засіданні сторони визнали, що з моменту посвідченя довіреності автомобіль знаходиться у володінні [PERSON], весь цей час він використовує зазначений транспортний засіб за його цільовим призначенням, усілякі витрати, повязані з використанням та ремонтом автомобіля він здійснює самостійно та за власний кошт. На даний час на майно [PERSON] накладено арешт, що унеможливлює право [PERSON] на володіння, користування та розпорядження автомобілем. Сторони вважали, що саме [PERSON] має право власності на спірний автомобіль, оскільки він фактично придбав його за власні кошти. Сторони зазначили, що [PERSON] добросовісний набувач і право власності належить йому, а не відповідачу [PERSON] При вирішенні спору суд керувався статтею 124 Конституції України встановлено, що повноваження суду поширюються на всі правовідносини, що виникають в державі. Статтею 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 318 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 41 Конституції України, статтею 321 ЦК України визнано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В ст.. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав або обов'язків. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами договору купівлі-продажу вважається предмет та ціна. Статтею 208 ЦК визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09. 1998 р. N 1388, встановлено, що державна реєстрація транспортних засобів (правочинів щодо транспортних засобів) є обов'язковою для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Частиною 3 статті 640 ЦК України, визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Суду не було подано договір купівлі-продажу автомобіля, з дотриманням форми, в якій повинен бути укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу та із зазначенням істотних умов. В роз'ясненнях п.8 Пленуму ВСУ України "Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року вбачається, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно). Таким чином, неукладеним вважається договір щодо якого сторонами не досягнуто згоди з однієї чи з усіх істотних умов договору, не дотримано форми укладення правочину, не проведено державну реєстрацію правочину, у випадку встановленому законом. З огляду на наведені норми права, враховуючи, що між сторонами не було укладено в письмовій формі договір купівлі-продажу транспортного засобу із зазначенням істотних умов, із проведенням його державної реєстрації, суд не вбачає підстав вважати, що [PERSON] набув право власності на автомобіль ИЖ модель 21251, шасі - кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. Суд не вбачає обґрунтованими твердження представника позивача про те, що продавець [PERSON] ухилився від оформлення договору купівлі-продажу автомобіля в установленому законом порядку, а цей договір був фактично укладений, шляхом оформлення довіреності, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому автомобілем, та шляхом видачі розписки про отримання грошових коштів за оформлення довіреності. Положення ст. 244 ЦК України передбачають, що на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності. Розписка про отримання грошових коштів за оформлення довіреності - не містить істотних умов договору купівлі-продажу транспортного засобу, а тому не є відповідним договором. З огляду на наведене, суд вважає, що договір між [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж автомобіля ИЖ модель 21251, шасі - кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], - є неукладеним. Згідно з державною реєстрацією права власності на вказаний автомобіль має [PERSON] Відповідно до статей 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль.

Outcome: dismissed