Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у 2000 році вона за свої кошти придбала автомобіль ВАЗ 21063 її колишній чоловік [PERSON] з її дозволу був вписаний у технічний паспорт автомобіля з дозволом керувати автомобілем без довіреності. Після розірвання шлюбу за рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 13.03.2009 вони з відповідачем припинили сумісно проживати, відповідач знайшов іншу жінку і проживає з нею за її адресою. У зв»язку з тим, що в неї не було водійських прав на керування автомобілем вона не ставила питання про повернення їй її власності, а саме вказаного автомобілю. На даний час вона пішла на курси водіїв і вирішила повернути свою власність автомобіль який зареєстрований на її ім»я. Вона звернулася до відповідача з проханням повернути їй її майно. Відповідач не реагує на її вимоги категорично заперечує проти його повернення. Його дії неправомірні, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його діяльності. Просить суд витребувати від [PERSON] на її користь належний їй автомобіль ВАЗ 21063, 1982 року випуску, двигун №210116170578, кузов ХТА 210610 СО 741887, реєстраційний №83575АН. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визнання права власності на рухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він [PERSON] з вересня 1988 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У червні 2000 року вони разом з відповідачкою на спільні кошти придбали автомобіль ВАЗ 21063. Вказаний автомобіль був зареєстрований за державним знаком 83575 АН на ім»я відповідачки. Він був вписаний у технічний паспорт, як особа, що має право керувати автомобілем, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 13 березня 2009 року шлюб між нею та відповідачкою був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Безпосередньо після розірвання шлюбу відповідачка будь-яких претензій щодо повернення їй автомобіля не заявляла, не заявляла також позову щодо поділу автомобіля. Весь час, за період з березня 2009 року він відкрито володів автомобілем ВАЗ 21063 державний знак 83575АН, зберігав його у домоволодінні за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Старолозуватка, вулиця Фрунзе, буд. 51, здійснював догляд за автомобілем, здійснював витрати на утримання та обслуговування автомобіля та його ремонт. Протягом цього часу відповідачка також не ставила питання про повернення їй автомобіля або про його поділ. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом п»яти років, набуває право власності на це майно (набувальна власність). Оскільки автомобіль [NUMBER] придбаний ними з відповідачкою підчас шлюбу, то відповідно статті 60 Сімейного кодексу України він є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Просить суд визнати за [PERSON] право власності на автомобіль ВАЗ 21063 1982 року випуску, державний знак [NUMBER], двигун №210116170578, кузов ХТА 21060СО741887. Зобовязати третю особу Новомосковський центр надання послуг підпорядкованого [PERSON] України в Дніпропетровській області Центр ДАІ 1209 (ВРЕР Новомосковськ зареєструвати на його ім»я автомобіль ВАЗ 21063 1982 року випуску, двигун №210116170578, кузов ХТА 21060СО741887. Стягнути з відповідача [PERSON] на її користь сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала повністю, пояснила обставини справи таким чином як вони викладені вище та просила їх задовольнити. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою не визнала та заперечувала проти їх задоволення, підтримала свої письмові заперечення.Додала, що на спірний автомобіль їй дав грошей її рідний брат, який прийняв батьківську спадщину, тому автомобіль вважає своєю власністю. Відповідач та його представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнали у повному обсязі. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримали. Представник відповідача [PERSON] додав, що спірний автомобіль є власністю [PERSON],так як він його набув за набувальною давністю. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач її рідна сестра, відповідач колишній зять, власником автомобілю є його сестра, гроші у розмірі 10000 грн. на автомобіль давав він. Сестра відмовилась від спадщини і за це він їй сплатив кошти, а вона 20 лютого 2000 року за них придбала автомобіль. У кого купували авто, він не пам»ятає, спочатку по генеральній довіреності, а потім переоформили на [PERSON] Претставник третьої особи за зустрічним позовом не з»явився в судове засідання з незрозумілої суду причини, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Згідно копії Свідоцтва про реєстрацію ТЗ VIN ХТА210610СО741887 №83575АН від 17.06.2000 року, вбачається, що власником ВАЗ 21063 1982 р. випуску, є [PERSON]. [PERSON] має право на керування.(а.с.34) В матеріалах справи є копія свідоцтва про укладення шлюбу серія ІІІ-КИ №400332 від 24 вересня 1988 року, з якого вбачається, що сторони перебували у шлюбних відносинах з 24 вересня 1988 року.(а.с.35). Шлюб припинено 13 березня 2009 року, актовий запис №26 від 13.03.2009 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-КИ №114558 в РАЦС по Синельниківському району. (а.с.36). Отже, на підставі ст. ст.60,70 Сімейного кодексу України спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В розумінні даної статті відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися. Згідно п. 3 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 150/0/4 13 від 28.01.2013 року Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі. До умов предявлення віндикаційного позову належать такі: 1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним. В судовому засіданні було встановлено, що сторони придбали спірний автомобіль перебуваючи у шлюбі, тому не встановлено в діях відповідача неправомірності заволодіння спірним майном. У звязку з викладеними обставинами доводи позивача за первісним позовом, суд вважає такими, що не знайшли свого повного підтвердження в ході судового розгляду. Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом, також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ч. 1 ст. 344 ЦК України, передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом п»яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність); Ч. 4 ст. 344 ЦК України, визначає, що право власності за набувальною давністю на транспортні засоби набувається за рішенням суду. У ЦК набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що спірний транспортний засіб належить як позивачу так і відповідачу на праві спільної сумісної власності, отже, оскільки в даних спірних правовідносинах відсутня така необхідна умова визнання права власності за набувальною давністю, як безпідставне набуття майна, а в даному випадку вбачаються сімейні правовідносини. Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог за первісними позовними вимогами так і за зустрічними позовними вимогами відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 344, 387, 1130, 1131 ЦК України,

Outcome: dismissed