Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON], в якому просили визнати недійсним заповіт, складений [PERSON], померлим [INFO] на користь [PERSON] та посвідчений Новомосковською державною нотаріальною конторою 26 грудня 2006 року. В судовому засіданні позивачі уточнили позов, просячи визнати недійсним заповіт [PERSON], складений 29 грудня 2006 року. В обґрунтування позову зазначають, що [INFO] у віці 76 років помер батько позивачів - [PERSON], який проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. 24 липня 2014 року позивачі звернулися до П`ятої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори зі заявами про прийняття спадщини за законом після смерті батька. 16 вересня 2014 року та 24 вересня 2014 року на адресу позивачів надійшли відповіді нотаріуса, в яких позивачів повідомлено, що за наявними в нотаріальній конторі відомостями окрім позивачів із заявою про прийняття спадщини за заповітом стосовно всього майна, належного спадкодавцеві, посвідченим 29 грудня 2006 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. №1-4944, звернулась дружина спадкодавця - [PERSON] З відповіді нотаріуса позивачі дізналися, що за життя [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно відповідачу. Означений заповіт позивачі вважають недійсним, оскільки волевиявлення заповідача - [PERSON], викладене в заповіті від 29 грудня 2006 року посвідченому Новомосковською державною нотаріальною конторою не було вільним і не відповідало його волі. Так, на початку 2006 року у [PERSON] стався ішемічний інсульт після чого він весь час був прикутий до ліжка і майже не підводився на ноги, та перебував під наглядом лікарів у міській лікарні. Після стаціонарного лікування він проходив обстеження у лікарів психіатра та невропатолога. Про хворобу [PERSON] знала і його дружина - [PERSON] За таких обставин, укладений спадкодавцем позивачів заповіт порушує права позивачів, як спадкоємців, останні звернулися до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивачів та позивачі позов підтримали та просили його задовольнити. Вказали, що [PERSON] поводив себе не адекватно. Декілька разів при відвідуванні його позивачами за місцем проживання обіцяв останнім, що все своє майно залишить своїм дітям. Зазначили, що перед смертю [PERSON] зловживав алкогольними напоями та поводив себе не адекватно здоровій людині. Про невідповідність складеного заповіту волі померлого свідчить також і те, що з 2010 року померлий перебував під наглядом лікаря психіатра. В судове засідання 22 січня 2016 року позивач [PERSON] не з`явилась, підстав неявки не повідомила, що з урахуванням представництва її інтересів представником не є перешкодою для розгляду справи по суті. Відповідач та її представник проти позову заперечили. Вказали, що заповіт на користь [PERSON] складено 29 грудня 2006 року, в той час, як згідно виписного епікризу із історії хвороби № Э3706, складеного Відділенням неврології для хворих з порушенням мозкового кровообігу КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» ДОР [PERSON] захворів 06 червня 2010 року. Клінічний діагноз: гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в правому каротидному басейні. Перебував на лікуванні з 11 червня 2010 року по 22 червня 2010 року, тобто вже після складання заповіту і будь-який причинно-наслідковий зв'язок між подією складання заповіту та хворобою відсутній. Під час складання заповіту [PERSON] працював в ТОВ «Агрофірма ім. Горького» на посаді завідувача Молочно-товарної ферми № 3, на роботі відмічався з позитивної сторони, був принциповим та вимогливим, завжди виконував взяті на себе зобов'язання, із поставленими завданнями справлявся, проблем зі здоров'ям не мав. Крім того, 11 травня 2007 року [PERSON] отримав медичну довідку щодо придатності до керування транспортним засобом (серія 2МДЗ-1 № 093657). Протипоказань до керування транспортними засобами не мав. Будучи мисливцем, мав дозвіл на зберігання мисливської зброї, що свідчить про добрий стан здоров'я заповідача до 06 червня 2010 року. Представник третьої особи до суду не з`явилась, згідно заяви просила розглянути справу за її відсутності. В судовому засіданні допитано свідків, на допиті яких наполягали позивачі позивача - [PERSON], [PERSON] та свідків, на допиті яких наполягав відповідач - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи та висновок експерта, суд приходить наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] /а.с.5/, який, як визнано учасниками цивільного процесу та підтверджується матеріалами справи з урахуванням мови складання документів був батьком позивачів /а.с.6-7, 8, 9-10, 11, 12, 13, 14/ та чоловіком відповідача. За життя, 29 грудня 2006 року, [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно відповідачу. Заповіт посвідчений 29 грудня 2006 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. №1-4944 /а.с.47/. У відповідності до отриманої судом копії спадкової справи, 21 березня 2014 року до нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] /а.с.42/. 24 липня 2014 року до нотаріуса П`ятої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори зі заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.43-44/. 27 серпня 2014 року [PERSON], [PERSON] та 03 вересня 2014 року [PERSON] подано до нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори заяви про обізнаність із заповітом, складеним спадкодавцем на ім`я [PERSON] та повідомлено про працездатність станом на день смерті спадкодавця /а.с.44, 45/. 16 вересня 2014 року [PERSON], [PERSON], 24 вересня 2014 року [PERSON] подано до нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину /а.с.46, 48/. Листами Завідувача Новомосковської районної державної нотаріальної контори від 16 вересня 2014 року та від 24 вересня 2014 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через наявність спадкоємця за заповітом, яким охоплена вся спадщина та не віднесення позивачів до складу осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині /а.с.47, 48/. Розглядаючи позовні вимоги із врахуванням підстав поданого позову, суд приходить наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а ст. 1219 ЦК України визначено виключний перелік прав та обов'язків особи, які не входять до складу спадщини, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою,яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Тобто, тільки за наявності вищезазначених обставин, заповіт може бути визнаний недійсним у судовому порядку. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Отже, можливість визнання заповіту недійсним пов'язана з наявністю чи відсутністю вільного волевиявлення заповідача, а порушення вимог щодо форми та посвідчення заповіту за законом передбачає його нікчемність. Водночас, з наданих суду документів та отриманих в процесі розгляду справи доказів вбачається, що волевиявлення заповідача [PERSON] було вільним, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 57, 58, 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], перебував на обліку лікаря-психіатра з 1994 року. Проходив сім разів стаціонарне лікування у КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР (1994, 1996, 1997, 1998) з діагнозами астено-невротичний стан по депресивному типу на фоні перенесеної черепно-мозкової травми 300,4; наслідки ЧМТ, помірний виражений психоорганічний синдром, астенічний варіант; виражений психоорганічний синдром, змішаний варіант; органічне ураження головного мозку, одонного ґенезу /ЧМТ/, церебральний атеросклероз, виражений психоорганічний синдром, змішаний. Після виписки 07 грудня 1998 року [PERSON] за стаціонарною та консультативною допомогою в КЗ «ДКПЛ» ДОР не звертався. Кабінет психіатра не відвідував, відомості отримувались через дільничного терапевта. Загострень хвороби з 1998 року не відмічено /а.с.80, 124 -131/. У відповідності до Виписного епікризу із історії хвороби № Э3706, складеного Відділенням неврології для хворих з порушенням мозкового кровообігу КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» вбачається що: з 11 червня 2010 року по 22 червня 2010 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні медичного закладу з діагнозом гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в правому каротидному басейні, атеротромбатичний варіант у виді лівостороннього гемипарезу, обумовленого ГБ 3ст та атеросклерозом МАІ. Герпетичний кератоуваіт в стадії вирішення зі вторинною гіпертензією /а.с.61/. 19 грудня 2012 року [PERSON] звернувся на прийом лікаря онкоуролога КЗ «Клінічний онкологічний диспансер» ДОР. З січня 2012 року поставлений на облік в Обласний канцер-реєстр /а.с.139/. Причина смерті [PERSON] - ракове виснаження. Метастази в лікуванні, Заброшені л/вірш, Рак сечового міхура /а.с.69/. Таким чином, наявними в справі доказами підтверджується наявність у [PERSON] протягом певного часу хворобливого стану психіки, що міг вплинути на дійсність волевиявлення під час складання заповіту. Водночас, у відповідності до Висновку судово-психіатричного експерта № 43 від 05 листопада 2015 року, [PERSON] в період часу - 29 грудня 2006 року хронічним стійким психічним розладом не страждав, виявляв розлад особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку. За своїм психічним станом в період часу - 29 грудня 2006 року міг розуміти значення своїх дій та керувати ними /а.с.153-156/. У відповідності до мотивувальної частини висновку експерта, зміни психіки [PERSON], що мали місце в період складання і підписання заповіту не мали вираженого характеру, не супроводжувались грубими хворобливими порушеннями мислення, пам`яті, критичних здібностей, психотичною симптоматикою та не позбавляли його здібності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Про те, що на момент складання заповіту [PERSON] діяв у відповідності до власного волевиявлення свідчить і медична картка [PERSON], у відповідності до якої останній після перебування на лікуванні КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР в 1998 році визначений таким, що придатний до праці в зв`язку з поліпшенням стану здоров`я,. При виписці спокійний, впорядкований. Фон настрою рівний. Мареннєвих ідей, обманів сприйняття поведінкою не виявляє. Емоційно лабілен. Зберігає інтелектуально-мнестичне зниження по органічному типу. Загострень хвороби з 1998 року не виявлено. Стан самопочуття задовільний, поведінка впорядкована. Також, про дієздатність [PERSON] свідчить також і характеристика останнього з місця праці /а.с.64/, те, що у відповідності до медичної довідки від 11 травня 2004 року [PERSON] був придатний до керування транспортири засобами /а.с.65/. Не спростовують факту дієздатності [PERSON] також і показання свідків, допитаних за клопотанням позивачів - [PERSON], [PERSON], які кожен окремо вказували на те, що в 2006 році поведінка [PERSON] була адекватною та які не вказали суду обставин, які-б свідчили про неспроможність [PERSON] керувати своїми діями або віддавати ним звіт. Крім того, з показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] станом на момент складання заповіту поводив себе врівноважено, адекватно, займав керівну посаду, свідомо та розсудливо керував підлеглими, не вчиняв дій, які-б свідчили про наявність у нього психічних розладів, марень, розладів у світосприйнятті. При цьому, посилання позивачів на зловживання померлим алкогольними напоями суд не приймає до уваги, як не підтверджене належними доказами. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки з наданих суду доказів вбачається, що на час складання заповіту [PERSON] розпорядився належним йому майном на власний розсуд, волевиявлення заповідача під час складання заповіту було вільним і його дії відповідали його волі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed