Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини позивач мотивує тим, що вона 01.07.2021 року, уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який вони зареєстрували 05.03.2016 року у Виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що зроблений актовий запис №61. У шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними не розірвано. Так, як відповідач інших утриманців не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти у розмірі 15 000 грн. 22 липня 2021 року позивачка до суду направила додаткові письмові пояснення, які обґрунтовані тим, що відповідач, батько дитини, [PERSON] з серпня місяця 2019 року не приймає участі у житті, вихованні дитини, а особливо фінансово. З серпня 2019 року вони не проживають разом, відповідач має свою іншу сім`ю, з його слів офіційно одружений, ще не будучи розлучений з нею. В лютому місяці 2021 вони умовно домовилися про аліменти, місячні витрати поділені на 2, та відповідач не дотримався слова і жодного місяця, за весь період з лютого по липень 2021 року ним було перераховано 1800 грн. Підписати та завірити їхню домовленість нотаріально відмовився. Відповідач має свою компанію ТОВ "ГРОМ 2020" (код 42727499), яка існує вже 2,5 роки та станом на 18.07.2021 не перебуває в стані припинення, також Відповідач веде свій особистий блог (_sayanov_), з якого має дохід від реклами, з якого не платить податок, має 2 автомобілі ( [NUMBER] , [NUMBER] ), які оформлені звичайно не на нього. Остання розмова з відповідачем на рахунок фінансів та забезпечення дитини була 09.06.21, де в переписці він вдавався до принижень, та сказав що буде платити офіційно аліменти сума яких його не цікавить, головне щоб це було рішення суду. Так як вона має хронічне захворювання псоріаз, яке потребує постійного дорогого лікування, вона не в змозі в повній мірі забезпечувати фінансово потреби нашої дитини. А також порушення з боку щитовидної залози. Також ставить суд до відома, що їхня дочка має серцеві проблеми, та потребує щорічного не дешевого обстеження та лікування, а в подальшому можливо оперативного втручання. Тому просила назначити щомісячну суму аліментів 15 000 грн., з дати подання її заяви, або з дати фактичного не проживання відповідача, якщо останнє не є можливим, тому просить стягнути суми витрат на дитину та умовні домовленості які були озвучені в лютому 2021 року, 15 000 грн., саме така сума покриє всі потреби та лікування дитини, та є підйомною для відповідача, враховуючи вищенаведені факти. Ухвалою судді від 09.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо обов`язку батька утримувати дочку, однак, заперечував щодо розміру заявленої до стягнення суми аліментів. Вважає її явно завищеною. Тому позов просив задовольнити частково. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні також встановлено, що малолітня дитини [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалось представником відповідача. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 ч.2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімум для дитину відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та спільної дитини. Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Між тим, відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в тому числі і обов`язку її утримання. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є людиною працездатного віку, здоровий за станом здоров`я, приймає до уваги часткове визнання відповідачем позову. Крім того, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної дочки у розмірі - 3 000,00 грн. щомісяця. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, а також чинному законодавству. При цьому, позивачем, на спростування вказаних доводів - належних та допустимих доказів не надано. Крім того, в даному судовому провадженні позивачем не ставилось питання про стягнення додаткових витрат на дитину, а тому визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню саме на утримання дитини, суд не враховував надані позивачем документи щодо витрат на лікування дитини. Щодо доводів позивача відносно її витрачання коштів на лікування їх спільної з відповідачем дитини, суд вважає за необхідне зазначити про таке. Згідно з ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. А тому за позивачем залишається право на звернення до суду у встановленому законом порядку щодо участі відповідача у додаткових витратах згідно ст.185 СК України. Відповідно до ст.184 ч.2 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовились про інше. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, у кожній зі сторін є право на звернення до суду в разі настання таких обставин. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 01.07.2021 року, і до повноліття дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 908,00 грн., оскільки відповідно до ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved