Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту 640/701-К701, яка становить 249021,20 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.01.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір кредиту № 050/25-925. Відповідно до п 1.1. договору позивач надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 11900,00 доларів США. Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» 14.06.2010 року перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». 30.01.2007 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір № 050/1-48, відповідно до якого [PERSON] передає Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання всіх зобов'язань за договором кредиту № 050/25-925 нерухоме майно, яким є квартира [ADDRESS]. Позивач умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, проте відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість станом на 07.11.2017 р. в загальній сумі 10625,78 доларів США. (що станом на 07.11.2017 року становить 249021,20 грн.). З наведених підстав просив в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні відповідному до звіту про незалежну оцінку вартості квартири в сумі 360383 грн. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 15.05.2018 відкрито провадження у справі, розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи (а.с. 32). Згідно із відзивом представника відповідача [PERSON], відповідач позов не визнає, оскільки спір між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] щодо правовідносин пов'язаних з виконання умов кредитного договору вже розглядався Вінницьким міським судом Вінницької області, справа № 134/901/15-ц, по якій 21.05.2016 року було винесено рішення, яким в задоволенні позовних вимогПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено повністю (а.с. 61, 62). Також вказала, що позивачем пропущено строк позовної давності для вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с. 77-79). 07 вересня 2018 року представник позивача Назаренко М.П. подала до суду відповідь на відзив (а.с. 104-108), в якому просила позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданніпроти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, просила у позові відмовити повністю. Третя особа - Орган опіки та піклування в особі Крижопільської районної державної адміністраціїв судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 30.01.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 050/25-925, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 11900 доларів США, зі сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10.11.2021 року на умовах визначених договором кредиту (а.с. 10-13). 30.01.2007 р. між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON]в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором кредиту укладено іпотечний договір № 050/1-48, зареєстрований в реєстрі за № 81, відповідно до якого [PERSON] передає Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання всіх зобов'язань за договором кредиту № 050/25-925 нерухоме майно, яким є квартира [ADDRESS](а.с. 14-15). 21.05.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі № 134/901/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] про стягнення заборгованості було винесено рішення, яким в задоволенні позовних вимогПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено повністю (а.с. 61, 62). Згідно п. 6.3 іпотечного договору, він набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов'язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема розрахунків заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 050/25-925 від 30.01.2007 року станом на 07.11.2017 р. загальна сума заборгованості становить 249021,20 грн. (а.с. 6-9). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Твердження представника відповідача [PERSON] про те, що банком не доведено факт видачі кредитних коштів та те, що [PERSON] не отримував дані кошти, спростовується випискою по особовому рахунку [PERSON] [NUMBER] за період з 30.01.2007 по 11.02.2009 (а.с. 110-114), згідно якої [PERSON] отримав кредитні кошти та сплачував кошти на погашення кредиту і відсотки. Таким чином, строк дії кредитного договору № 050/25-925 в його тексті у відповідності до ст.ст. 251, 252 ЦК України не визначений. Одночасно, згідно п. 7.3 кредитного договору, він діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, з урахуванням положень п. 7.5 цього договору (а.с. 13). Пунктом 7.5. кредитного договору встановлено, що у разі настання обставин, визначених п.п. 3.2.3,4.4,4.5,5.4, цього договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. В пункті 4.5 кредитного договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом та нараховані санкції (штраф, пеню) (а.с. 12). При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16, пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся в квітні 2018 року в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. В розрахунку заборгованості, який був наданий до суду позивачем, вказано, що прострочення виконання зобов'язання почалось 10.10.2013 року, тобто з дати останнього платежу [PERSON] Отже строк дії договору згідно п. 4.5. та користування кредитом сплив 11.12.2013 року. Згідно з частиною першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Вказана правова позиція узгоджується з викладеною позицією в постанові Верховного суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12. Після зміни сторонами строку виконання зобов'язання до 10 грудня 2013 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після 11 грудня 2013 року не підлягають виконанню. Враховуючи вищевикладене, 11 грудня 2013 року припинився не лише строк кредитування, а й взаємні права та обов'язки сторін договору (нові нарахування процентів та інших платежів не можуть виникати у зв'язку із припиненням строку договору, а за невиконання обов'язку сплати кредиту позичальник більше не несе відповідальності, передбаченої договором кредиту). Отже, у зв'язку зі спливом строку користування кредитом починаючи з 11 грудня 2013 року нарахування відсотків за вказаним договором кредиту припинилось. У відповідності до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А тому строк позовної давності відносно кредитного договору сплив 12.12.2016 року. Відповідно до положень ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність і до додаткової вимоги. Аналогічна правова позиція зазначена у Постанові Верховного суду України від 02.11.2016 року у справі № 6-1174цс16, в якій також було зазначено, що за змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права й обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Враховуючи, що по основному виду зобов'язання строк позовної давності сплив, а іпотека є має похідний характер, і в договорі про іпотеку встановлено в п. 6.3. Іпотечного договору, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення Основного зобов'язання. Відповідно до вимог ч.1 ст.77 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, а тому в позові ПАТ «Укрсоцбанк» слід відмовити. Питання про судові витрати вирішується судом у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 526, 530, 546, 599, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 38-40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу України,

Outcome: dismissed