Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач 27.03.2018 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи - відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту та просила звільнити з-під арешту, накладеного ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.09.2013 року по справі 521/14831/13-ц майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що позивач не брала участі у розгляді справи 521/14831/13-ц в рамках якої було накладено арешт на квартиру, що перебуває в іпотеці [PERSON] . Позивач не може задовольнити свої вимоги, шляхом набуття права власності на іпотечне майно, адже на нього накладений арешт. [PERSON] стала іпотекодержателем квартири, у зв`язку з укладенням з ТОВ «Стандрат Фінанс Груп» договору про відступлення прави вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 15.05.2008 року. Ухвалою суду віл 18.04.2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 20.07.2018 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання 11.10.2018 року. До суду 11.10.2018 року від [PERSON] надійшла заява про погодження з позовною заявою та згода на її задоволення. У зв`язку з перебуванням головуючого по справі 11.10.2018 року у відрядженні підготовче засідання не відбулося, наступне засідання призначене на 28.11.2018 року. Розгляд справи у підготовчому засіданні 28.11.2018 року було відкладено на 28.01.2019 року, у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення позивача та відповідачів. Від представника [PERSON] [PERSON] 25.01.2019 року надійшли пояснення, згідно яких просила виключити [PERSON] з кола відповідачів та задовольнити вимоги позивача. Вказали, що між [PERSON] та [PERSON] укладено мирову угоду щодо його вимог. В результаті проведених дій у підготовчих засіданнях, протокольною ухвалою від 28.01.2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 12.03.2019 року. 11.03.2019 року від представника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області надійшли письмові пояснення, згідно яких вказано, що після закінчення виконавчого провадження з приводу виконання виконавчого листа №521/18290/14-ц арешт було зняти з усього майна боржника [PERSON] , тому просили відмовити у задоволенні позову. До суду 11.03.2019 року надійшла заява [PERSON] про відмову від частини позову, а саме до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] У судове засідання 12.03.2019 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 25.04.2019 року. До суду 23.04.2019 року надійшли заперечення [PERSON] , згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення в рамках якого накладено арешт на квартиру стягувачем за яким є [PERSON] виконано не було. У судовому засіданні 25.04.2019 року представник [PERSON] - [PERSON] позов визнав та просив задовольнити. [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимоги про зняття арешту з нерухомого майна. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , зважаючи на наступне. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Статтями 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та громадянкою України [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-502/068/2008, відповідно до умов якого банк надав позивальнику кредит у розмірі 115 000 доларів США з терміном остаточного повернення кредиту до 15.05.2023 року. Того ж дня 15.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та громадянкою України [PERSON] було укладено Договір іпотеки №РML-502/068/2008, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку банку житлову квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В. в реєстрі за №97. Також 15.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено Договір поруки №SR-502/068/2008. 27 грудня 2017 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп» укладено Договір про відступлення прав за кредитним договором №ML-502/068/2008. 27 грудня 2017 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп» укладено Договір про відступлення прав за договором іпотеки № РML-502/068/2008 від 15.05.2008 року. 27 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги №27-12/17 щодо переходу прав вимоги до боржників за договором кредиту №ML-502/068/2008, договором поруки №SR-502/068/2008 та договором іпотеки №РML-502/068/2008 від 15.05.2008 року. Окремо 27.12.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №3821 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В. Боржник [PERSON] була ознайомлена з вимогою позивача щодо виконання зобов`язання за кредитним договором, що вбачається з листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В. №08/02-24 від 15.01.2018 року. [PERSON] заявою, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., погодилась з вимогами [PERSON] та надала згоду на задоволення вимог [PERSON] за рахунок житлової квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.09.2013 році у справі №521/14831/13-ц у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] . На квартиру [ADDRESS] накладено арешт на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/14831/13-ц від 10.09.2013 року, що підтверджується інформаційною довідкою №113122750 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Як вбачається з матеріалів справи, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, відбулася заміна кредитодавця, іпотекодержателя, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16) та у постанові від 31 жовтня 2018 року (справа №465/646/11). Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, правочин щодо відступлення права вимоги, на підставі вищевикладеного, є нікчемним. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Положенням ч. 1 ст. 236 ЦК України закріплено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, у зв`язку з нікчемність укладеного договору про відступлення права вимоги, позивач [PERSON] не є власником квартири, стороною справи в рамках якої накладено арешт на квартиру та іпотекодержателем нерухомого майна, що свідчить про те, що позивач не довела, яким чином накладений арешт порушує її права, тож, у задоволенні позову про зняття арешту з майна слід відмовити. Повний текст рішення суду складено 07.05.2019 року, оскільки останній день для складення повного тексту рішення суду припав на вихідний, а 06.05.2019 року суддя Приморського районного суду м. Одеси перебував у відрядженні.

Outcome: dismissed