Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивачі звернулися з даним позовом до відповідача та просять стягнути з [PERSON] на користь місцевого бюджету кошти в сумі 26 651грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивують наступним. Ухвалою Сокальського районного суду від 15.05.2020р. у справі №454/1682/19 кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України закрито у зв`язку із спливом строку давності скоєного злочину та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України. Зазначена обставина не є реабілітуючою фактично не звільняє відповідача від відшкодування завданих місцевому бюджету збитків. Позивачі вважають, що в процесі досудового розслідування та судового розгляду встановлено факт привласнення відповідачкою бюджетних коштів в сумі 26 651грн. заробітної плати неправомірно нарахованої та виплаченої працевлаштованому сину - [PERSON] , який фактично на роботу не виходив та не виконував ніяких трудових функцій. В період розгляду справи відповідачкою у добровільному порядку не повернуто завданих збитків, тому вони змушені звертатися до суду з даним позовом. Представник позивача Сокальської міської ради Сподарик О.Р. надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник позивача Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №1 «Калинка» Сокальської міської ради в судове засідання не прибув. Відповідач та її представник - адвокат Педа В.С. надав заяву про розгляд справи у їх відсутності, у задоволенні позовних вимог просили відмовити. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази у справі суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 15.05.2020р., яка набрала законної сили [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.І ст. 190, ч.2 ст. 28 ч.І ст. 366, ч.4 ст. 358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закрито кримінальне провадження № 42019141150000020 від 03.04.2019 про обвинувачення [PERSON] від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.І ст. 190, ч.2 ст. 28 ч.І ст. 366, ч.4 ст. 358 КК України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України, які мали місце у періоди часу з 01.12.2015р. по 23.05.2016р., з 18.08.2016р. по 12.09.2016р. та з 21.11.2016р. по 07.04.2017р., встановлені ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 15.05.2020р. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92 року №6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З досліджених судом показів обвинуваченої [PERSON] наданих під час розгляду кримінального провадження про її обвинувачення в судовому засіданні 18.11.2019 року встановлено, що вона частково визнає винуватість, а саме у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. У заволодінні чужим майном винуватості не визнала, пояснивши, що вона перебуваючи на посаді директора КЗДО №1 приймала на роботу на посаду слюсара-електромонтера та сторожа свого сина [PERSON] у період часу з 01.12.2015р. по 23.05.2016р., з 18.08.2016р. по 12.09.2016р. та з 21.11.2016р. по 07.04.2017р., та вносила неправдиві відомості в табелі обліку робочого часу її сина [PERSON] . На період відсутності сина [PERSON] - його роботу виконував її чоловік - [PERSON] відповідно до посадових обов`язків усю покладену на нього роботу. Нарахованою заробітною платою фактично розпоряджався її чоловік [PERSON] , який і виконував роботу за сина. Банківською карткою на яку приходила заробітна плата [PERSON] фактично мав [PERSON] , який і знімав фактично зароблені ним кошти. Показання [PERSON] узгоджуються з дослідженими показів обвинуваченої [PERSON] наданих під час розгляду кримінального провадження про її обвинувачення в судовому засіданні 18.11.2019 року, з яких встановлено, що вона перебуваючи на посаді завідувача господарством КЗДО №1 у період часу з 01.12.2015р. по 23.05.2016р., з 18.08.2016р. по 12.09.2016р. та з 21.11.2016р. по 07.04.2017р., та вносила неправдиві відомості в табелі обліку робочого часу щодо [PERSON] . На період відсутності [PERSON] - його роботу виконував його батько - [PERSON] відповідно до посадових обов`язків усю покладену на нього роботу. Жодних зауважень до виконаної ним роботи не було. Фактично банківською карткою на яку приходила заробітна плата розпоряджався [PERSON] . Крім цього, з досліджених судом показів свідка [PERSON] наданих під час розгляду кримінального провадження №42019141150000020 в судовому засіданні 06.12.2019 року встановлено, що їх спільний з [PERSON] син [PERSON] працював на посаді слюсара-електромонтера та сторожа у КЗДО №1. На період відсутності сина він виконував відповідно до посадових обов`язків усю покладену на нього роботу. Він мав банківську картку на яку приходила заробітна плата [PERSON] і знімав зароблені ним кошти та сам розпоряджався грошима. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, зокрема показам [PERSON] та [PERSON] і свідка [PERSON] наданих під час розгляду кримінального провадження №42019141150000020 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 366, ч.4 ст. 358 КК України та [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.366 КК України судом встановлено, що [PERSON] допустила зловживання службовим становищем, яке, проте, не містить корисливого мотиву і представник позивача не надав належних, допустимих та достатніх доказів про те, що діями [PERSON] спричинено матеріальну шкоду, оскільки фактично у повному обсязі виконував роботу її чоловік - [PERSON] , яку мав виконувати їх син [PERSON] . На підставі вищенаведеного суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову Виконавчого комітету Сокальської міської ради та Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №1 "Калинка" Сокальської міської ради до [PERSON] про стягнення майнової шкоди завданої злочином слід відмовити. Разом з цим, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed