Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить вилучити у [PERSON]\~ на користь Департамента соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації легковий автомобіль марки: «ЗАЗ ТАВРИЯ-НОВА» модель: 1102006, 2005 року випуску, державний номерний знак: СВ0051МІ, білого кольору, номер кузова: Y6D11020650408328, номер двигуна: 24500050565366. Вимоги мотивував тим, що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної ради м. Чернігова 19 травня 2005 року видано безоплатно у користування інваліду війни [PERSON] легковий автомобіль марки: «ЗАЗ» ТАВРИЯ-НОВА» модель: 1102006, 2005 року випуску, державний номерний знак: СВ0051МІ, білого кольору, номер кузова: Y6D11020650408328, номер двигуна: 24500050565366. Оскільки [PERSON], згідно медичної довідки щодо придатності до керування транспортним засобом від 20 липня 2005 року, виявився непридатним до керування автомобілем, за його заявою від 22 серпня 2005 року керування автомобілем було передано його онуці [PERSON], яка на той час була зареєстрована за однією адресою з інвалідом. Через два роки, у звязку з закінченням строку попереднього доручення на керування автомобілем, за заявою інваліда від 01 жовтня 2007 року головним управлінням праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації строк доручення було продовжено. 02 листопада 2014 року [PERSON] помер. Після смерті інваліда автомобіль залишався у користуванні його онуки [PERSON] Оскільки відповідач, [PERSON] після смерті її діда [PERSON] не має законних підстав використовувати державне майно - автомобіль марки «ЗАЗ-110206», який був виданий у користування її діду органами соціального захисту населення як інваліду, транспортний засіб підлягає вилученню на користь Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації. Відповідач подала заперечення на позов, в яких просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що вказаний транспортний засіб у неї в володінні та користуванні не перебуває. У судове засідання представник позивача не зявився, проте надав до суду заяву, в якій вимоги підтримав у повному обсязі, прохав розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання також не з»явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. У судовому засіданні, яке відбулося 17 листопада 2017 року, пояснила, що дійсно мала довіреність на право керування спірним автомобілем, оскільки проживала в м.Чернігів та допомагала [PERSON], а саме привозила його на батьківщину тощо. Строк дії доручення закінчився 08 жовтня 2009 року, а в червні 2010 року відповідач знялась з реєстрації місця проживання в м.Чернігів та переїхала до м.Шостка, де і зареєструвала своє місце проживання. Після цього [PERSON] вийшла заміж, народила дитину та припинила підтримувати тісні стосунки з [PERSON] Спірний транспортний засіб залишився в м.Чернігів та його подальша доля відповідачу невідома. Дослідивши у справі докази, надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії Акту приймання-передачі транспортного засобу від 20 травня 2005 року, згідно з Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 року № 999, Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної ради м. Чернігова [PERSON] як інваліду війни видано безоплатно у користування легковий автомобіль марки: «ЗАЗ» ТАВРИЯ-НОВА» модель: 1102006, 2005 року випуску, державний номерний знак: СВ0051МІ, білого кольору, номер кузова: Y6D11020650408328, номер двигуна: 24500050565366. В звязку з наявністю протипоказань до водіння автомобіля у інваліда [PERSON], 05 вересня 2005 року Головним управлінням праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації дозволено видати доручення на ім»я відповідача [PERSON] - онуки [PERSON], яка була зареєстрована за місцем реєстрації інваліда, на право управління вищезазначеним транспортним засобом. Строк дії доручення визначено в два роки. Через два роки, 08 жовтня 2007 року, у звязку з закінченням строку попереднього доручення на керування автомобілем, за заявою [PERSON] Головним управлінням праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації строк доручення було продовжено на два роки. Згідно копії свідоцтва про смерть, 02 листопада 2014 року [PERSON] помер. 18 грудня 2014 року та 17 січня 2015 року Департаментом соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації на адресу, за місцем реєстрації [PERSON] ([ADDRESS]) надсилались листи, в яких членам сім*ї інваліда запропоновано звернутись до управління щодо подальшої реалізації транспортного засобу. В свою чергу, згідно довідки № 307 від 26 січня 2015 року КП "Деснянське", на момент смерті [PERSON] був зареєстрований за вищевказаною адресою один. Вважаючи, що спірний транспортний засіб знаходиться в володінні відповідача, Департаментом соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації подано до суду позов про вилучення в останньої вказаного транспортного засобу з незаконного володіння. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення вимог позову, суд бере до уваги наступне. Статтею 387 Цивільного кодексу України\~закріплено право витребування власником свого майна у особи, яка безпідставно заволоділа цим майном. Згідно зі змістом ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, предявлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Також суд бере до уваги положення ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може базуватись на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів того, що відповідач на даний час володіє спірним транспортним засобом або повинна була ним володіти, позивач не надав. В справі лише наявні документи, що відповідач мала право на управління спірним транспортним засобом до 2009 року. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що після закінчення строку дії доручення вона виїхала з міста Чернігів та знялась з реєстрації за місцем проживання діда. Відносини з [PERSON] після цього тісні не підтримувала. Доля спірного транспортного засобу їй не відома. Вказані твердження відповідача під час судового розгляду позивачем залишились не спростовані. Наявний в матеріалах справи лист Сумського ВП ГУНП в Сумській області від 25 квітня 2017 року за №6034/55/02-17, в якому зазначено, що ймовірно використання державного майна (спірного транспортного засобу) здійснюється громадянкою [PERSON], яка зареєстрована в [INFO], не є доказом того, що [PERSON] дійсно користується і володіє транспортним засобом, оскільки вказаний лист носить характер припущення. Більше того, положеннями Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999, не передбачено, що після закінчення строку дії доручення на право упраління транспортним засобом, член сім»ї, якому видавалося відповідне доручення, мав будь-які зобов»язання перед управлінням соціального захисту щодо виданого інваліду транспортного засобу, в тому числі і щодо повернення транспортного засобу, так як даний транспортний засіб видавався саме інваліду (згідно акту прийому-передачі) і на момент припинення доручення інвалід був живий. Тобто відносини щодо користування та володіння спірним автомобілем існували виключно між інвалідом та управлінням. З огляду на викладене, позов Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягає, оскільки є необгрунтованим.

Outcome: dismissed