Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Звернувшись до суду із позовом, [PERSON] просить змінити спосіб та розмір стягуваних з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дітей, визначених у частці від доходу відповідно до судового рішення та стягувати такі у твердій грошовій сумі розміром 7000 гривень щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. В обгрунтування вказаної позовної вимоги посилається на те, що відповідач взагалі не сплачував аліменти в період з квітня 2017 до квітня 2019, тоді як її доходів недостатньо для для забезпечення гармонійного розвитку дітей, на що потребується щомісячно 12000-14000 гривень. Разом з тим, відповідач працює неофіційно та свої доходи приховує, а тому у звязку із цим розмір стягуваних з відповідача аліментів у частці від його доходу підлягає заміні на аліменти у твердій грошовій сумі. Також зазначає, що у відповідача з 2017 значно покращився матеріальний стан і на що вказує факт придбання ним у 2017 легкового автомобіля, ноутбука. Окрім того, відповідач сам вихвалявся їй про отримання ним щоденно доходів в сумі близько 3000 гривень. Вважає, що за таких обставин він має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей в сумі 7000 гривень щомісячно. У судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у ньому обставин і підстав та додатково суду пояснила, що їй відомо про те, що відповідач працює неофіційно та має щоденно дохід приблизно в сумі 6000 гривень. Разом з тим, належних та допустимих доказів такої обставини вона суду надати не може. Просила позов задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали. При цьому відповідач суду пояснив, що він працює неофіційно, але середньомісячний розмір його доходів становить близько 6000-6500 гривень і інших доходів він не має. Він визнає факт наявності за ним заборгованості по аліментах на утримання дітей в сумі 52000 гривень. Автомобіль придбав за кошти від продажу квартири в м.Маріуполь. Представник відповідача послалася на необгрунтованість позовної вимоги. Просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши у судовому засіданні сторін спору, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Шлюб сторін спору розірвано за рішеннмя суд від 08.12.2015, проживають окремо, діти проживають разом з позивачем. Також відповідно до рішення суду від 08.12.2015, яке звернуто до примусового виконання, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів до досягнення старшою дитиною повноліття. Позаяк, відповідач участі в утриманні дітей добровільно не приймає, аліменти з квітня 2017 не сплачує, що спричинило заборгованість за останніми станом на квітнеь 2019 на загальну суму 52615.17 грн.. Позивач є працездатною та працює продацем в ПП "Григоренко" і її заробіток за червень 2019 склав 4173.00 грн.. Відповідач, будучи працездатним, займався до 20.06.2017 підприємницькою діяльністю. Із вказаного періоду часу ніде офіційно не працює . Разом з тим, працює за разовими усними трудовими угодами і його середньомісячний дохід з його слів складає близько 6000-6500 гривень. Такі доводи відповідача щодо вказаної обставини позивачем у судовому засіданні не спростовані. Інших даних щодо вказаної обставини матеріали справи не містять. Викладене, окрім пояснень сторін, підтверджується отриманими у справі письмовими доказами, якими є: ? Копія паспорта на ім`я позивача; ? Копії свідоцтв про народження дітей; ? рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 08.12.2015 у цивільній справі № 375/1423/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та у цивільній справі № 375/1431/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей; ? виконавчий лист, виданий 30.12.2015 на виконання рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 08.12.2019 у цивільній справі № 375/1431/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей; ? постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.01.2016 ВП № 49810596; ? розрахунок заборгованості [PERSON] по аліментах; ? договір купівлі -продажу 3242/2017/626535 транспортного засобу від 15.09.2017; ? касові платіжні документи на імя відповідача від 06.06.2019 на придбання ноутбука; ? оголошення відповідача про надання послуг і в тому числі скріншоти таких оголошень на сторінках соціальних мереж; ? довідка з місця роботи позивача про доходи; ? довідка до акту огляду МСЕК від 28.03.2016 на імя відповідача; ? свідоцтво про шлюб сторін спору; ? договір купівлі-продажу квартири від 23.08.2017, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Кудлаєвим О.О. за реєстровим № 3061. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із сімейних відносин та мають регулюватися положеннями глави 15 Сімейного кодексу України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на встановлені обставини спору, а саме на відсутність належних та допустимих доказів покращення матеріального становища платника аліментів, на яке, як на підставу своєї вимоги посилається позивач, з огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу та вказані положення закону суд вважає позов необґрунтованим, а відтак таким, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed