Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

03 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON] [INFO]. 30 березня 2016 року шлюб між сторонами розірвано, а з 06 серпня 2016 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином Російської Федерації [PERSON]. З 2016 року позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл для тимчасового перетину кордону України для відпочинку за кордоном, однак відповідач такий дозвіл не надавав. У період з 15 грудня 2017 року по 13 березня 2018 року позивач має намір виїхати з донькою до Російської Федерації, проте відповідач на це згоди не дає. Посилаючись на викладенні обставини, [PERSON] просила про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України доньки [PERSON], без згоди та супроводу батька у період з 15 грудня 2017 року по 13 березня 2018 року. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнили позовні вимоги, просили надати дозвіл на тимчасове вивезення за кордон її дочки [PERSON] [INFO], без згоди батька [PERSON] до Російської Федерації в період з 15.12.2017 року по 13.03.2018 року та виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували. Свою позицію обґрунтовують тим, що останнім часом позивач чинить перешкоди йому у спілкуванні з донькою, а зазначений дозвіл їй потрібен для того, щоб забрати дитину на постійне проживання до Російської Федерації, де мешкає її чоловік. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначав, що виїзд дитини за кордон буде відповідати її інтересам, позивач зобов'язується повернути дитину до України у визначені строки, доказів порушення прав відповідача суду не надано. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів,суд прийшов до наступного. Так, згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно вимог ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За загальними правилами, встановленими Законом України" Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (з наступними змінами), оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Згідно з положеннями ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за №57. Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст. ст. 153,157 СК України фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею. Така правова позиція підтримана Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 19 грудня 2012 року (справа № 6-44788). З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач з 16.10.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON] [INFO] (а.с.10). 30 березня 2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.29). Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2016 року визначено місце проживання малолітньої дитини разом з її матір'ю [PERSON]. (а.с.31-34). З 06 серпня 2016 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином Російської Федерації - [PERSON], який був зареєстрований Вознесенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. (а.с.9). В судовому засіданні було встановлено, що позивач має бажання організувати відпочинок дитини за кордоном, розширивши таким чином її світогляд. Однак, через неприязні відносини з відповідачем, останній відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон разом з матір'ю, що суперечить інтересам дитини, оскільки остання позбавляється вказаної можливості. При цьому, суд вважає, що в даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, і тому таке судове рішення право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушує і не обмежує. До того ж, надання позивачу дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон до Російської Федерації без згоди батька [PERSON] в її супроводі, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її розвитку. При цьому, такий виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та розширення кругозору, і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцію. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна надати докази в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Між тим, відповідачем не зазначено жодного доказу в обґрунтування своїх заперечень. За таких обставин, заборона виїзду дитини за кордон разом з матір'ю для відпочинку є необґрунтованою, не розумною, а отже й не справедливою. Таким чином, враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька обґрунтовані та підлягають задоволенню. Однак, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у наданні дозволу на оформлення документів (паспорту) для тимчасового виїзду малолітньої [PERSON] за межі України без згоди батька, з огляду на наступне. Так, згідно з пунктом 2 Правил, перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу. У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. Відповідно до пункту 3 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до пункту 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, для перетинання державного кордону України громадянин, який не досяг шістнадцятирічного віку, повинен мати: 1) паспортні документи та 2) підтверджуючі документи, до яких у тому числі відносяться: нотаріально посвідчена згода другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі або копія рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Постановою Кабінету міністрів України № 152 від 07 травня 2014 року затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (далі Порядок) . Згідно з підпунктом 2 пункту 7 Порядку, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються: 2) особі, яка не досягла 16-річного віку: - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Батьки малолітньої [PERSON]: батько - [PERSON] та [PERSON] у шлюбі між собою не перебувають. Оформлення та видача паспорта для виїзду за кордон малолітньої [PERSON], має здійснюватися лише на підставі заяви-анкети мами - [PERSON], з якою проживає дитина. Отримання згоди відповідача на оформлення такої заяви-анкети закон не потребує.

Outcome: partial