Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

14.03.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив наступне. З 29.06.2007 р. по 09.03.2010 р. він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, від шлюбу [INFO] народилась донька [PERSON] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.09.2010 р. з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.07.2010 р. і до повноліття дитини. Позивач належним чином намагається виконувати вищезазначене рішення суду про стягнення аліментів, проте, на сьогоднішній день матеріальний стан не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі який встановлений судом виходячи з нижченаведеного. 25.06.2010 р. позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка потребує матеріальної допомоги на утримання. Позивач на сьогоднішній день не працевлаштований та має дохід від тимчасових підробітків. Відповідно вимог ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2010 року на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів доходу кожного місяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3-5). Ухвалою суду від 01.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України проводиться в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом ) сторін (а.с.14-15). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та просив суд позовні вимоги задовольнити. Пояснив, що на цей час має невелику заборгованості по сплаті аліментів. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що у нього від іншого шлюбу є дитина, а також на те, що він на даний час не працює і має труднощі матеріального характеру. У зв`язку з чим, просив суд зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини всіх видів доходу. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, заперечувала проти їх задоволення та пояснила, що вона як мати одиначка сама виховує двох дітей 2008 року народження та 2013 року народження, працює перукарем та має дохід в розмірі 7-8 тисяч гривень щомісячно. Також на її утриманні перебуває мати пенсійного віку, батька у неї немає. Мати отримує мінімальну пенсію - 1 400 грн., тому вона змушена утримувати крім двох дітей і свою матір також. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача про зменшення розміру аліментів не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. З 29.06.2007 року по 09.03.2010 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, від даного шлюбу [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.092010 року з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.07.2010 р. і до повноліття дитини (а.с.10). Частина 2 ст. 51 Конституції України закріплює конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане судам Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. На підставі системного аналізу вищенаведених норм права та дослідження обставив справи, суд приходить до висновку про те, посилання позивача на народження дитини від іншого шлюбу та на те, що він має труднощі з працевлаштуванням не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Правових підстав для їх задоволення у суду немає. Оскільки, судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, у відповідності до вимог статей 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed