Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], з участю третьої особи [PERSON], в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №6 у будинку №11 «а» по вулиці Лисенка в місті Львові, вчинений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 22 квітня 2016 року між [PERSON], [PERSON], як продавцями, і [PERSON], як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири №6 у будинку №11а на вул. Лисенка у м. Львові. Вказує, що терміновою необхідністю продажу квартири була тяжка хвороба його батька [PERSON], який також являється чоловіком [PERSON] у звязку із чим [PERSON] була змушена брати кредити в різних банків і коли почала отримувати з листопада 2015 року вимоги про сплату боргу, прийняла рішення про продаж вказаної квартири з метою погашення заборгованості перед ТОВ «УКРБОРГ». В кінці квітня 2016 року він звернувся до [PERSON] з пропозицією розірвати договір, оскільки зрозумів, що стягувати заборгованість перед банком має право виключно виконавча служба, однак, відповідач категорично відмовилась. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просив таку задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, надав письмові заперечення, в яких вказує, що хвороба батька позивача не може вважатись важкою обставиною, оскільки він захворів у 2013 році, продаж квартири не міг усунути чи зменшити тяжкі наслідки хвороби. Відповідач не контактувала з експертом, не могла вплинути на результати оцінки та продажу квартири, а відтак не могла скористатись наявністю тяжкої обставини у позивача. Крім цього, вказує, що позивач надав документи, які підтверджують наявність у третьої особи заборгованості перед банками на суму близько 30000,00 грн., а не 100000,00 грн., як стверджує позивач. Покликається на те, що позивачем не надано жодних доказів, що кредитні кошти були потрачені на лікування [PERSON] Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, 30 січня 2017 року подала пояснення щодо предмету позову, в яких вказує, що на момент продажу квартири їй терміново необхідні були гроші на подальше лікування чоловіка [PERSON], що вважає вкрай тяжкою обставиною. Позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задоволити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.10\~та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 12 квітня 2016 року між [PERSON], [PERSON], як продавцями, та [PERSON], як покупцем, був укладений Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до п.1.1 якого, продавці [PERSON] і [PERSON] продали, а покупець [PERSON] купила квартиру №6 у будинку №11 «а» по вул. Лисенка у м. Львові (а.с.3). Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Суд не приймає покликань позивача на вчинення вищевказаного правочину під впливом тяжких обставин, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] є чоловіком третьої особи [PERSON], після укладення шлюбу чоловіку було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.53). Згідно копії свідоцтва про народження, батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.54). Таким чином, стороною позивача не доведено, що [PERSON] є його батьком, хвороба якого може бути визнана судом тяжкою обставиною при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2015 року у справі №461/11158/15-ц, стягнуто з третьої особи [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» суму боргу за кредитним договором від 22 листопада 2014 року у розмірі 27345,13 грн. та 1218,00 грн. судового збору (а.с.26-28). Відповідно до п.2.1 Договору купівлі-продажу, цей продаж вчинено за 221468,00 грн., які сплачені Покупцем Продавцям повністю до підписання цього договору. Продавці своїми підписами під цим договором підтверджують проведення з ними повного розрахунку за відчужувану квартиру згідно чинного законодавства (а.с.3). Як вбачається із долученого до матеріалів справи копій вимог, листів, претензій, заяв, такі адресовані [PERSON] з приводу непогашення нею заборгованості, яка випливає із кредитного договору від 22 листопада 2014 року, укладеного із ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.8-25). Таким чином, суд приходить до висновку про неспівмірність суми заборгованості третьої особи [PERSON] перед фінансовими установами та ціною проданої відповідачу [PERSON] квартири, а тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed