Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

11.02.2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Хмельницьктранс», ВАТ «Поділля-Плюс», Регіональної галузевої ради підприємців з питань транспорту при Хмельницькій обласній державній адміністрації про відновлення законного права на безплатний проїзд, як інваліда війни та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої з вини відповідачів, просить встановити справедливість та відновити його законне право на безплатний проїзд автобусами міжміських і приміських маршрутів у Хмельницькій області, котре було незаконно обмежене, відмінено і скасовано ТОВ «Хмельницьктранс», та зобов'язати в примусовому порядку ТОВ «Хмельницьктранс» на всіх автостанціях в м. Хмельницькому на видних місцях біля кожної білетної каси по продажу проїздних квитків, у кожному приміському і міжміському автобусі вивісити копії Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та інші нормативно-правові акти і закони, що стосуються надання безплатного проїзду в автобусах пільговим категоріям громадян, стягнути з ТОВ «Хмельницьктранс» на його користь 300 гривень заподіяної моральної шкоди, вказавши, що він є інвалідом війни ІІ групи, що посвідчується посвідченням серія [NUMBER] і відповідно до ч. 7 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому надано пільги на безплатний проїзд усіма видами пасажирського транспорту, та автобусами приміських і міжміських маршрутів. Однак 09.12.2010 року працівники автостанцій №1 і №3 ТОВ «Хмельницьктранс» категорично відмовилися надати йому квиток безкоштовно, безпідставно вимагаючи гроші за проїзд, чим грубо порушили його права і закон. Крім того повертаючись з с. Бубнівка до м. Хмельницького 11.12.2010 року в 09 годині 30 хвилин при посадці в автобус держ. номер [NUMBER], слідуючому по маршруту [PERSON] він пред'явив водієві посвідчення інваліда війни, однак він категорично відмовився надавати безплатний проїзд. Вказаними діями відповідачів йому заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у сильному переживанні, нервуванні та оцінюється ним в розмірі 300 гривень. В подальшому позивачем направлено до суду позову заяву про збільшення позовних вимог, у якій позивач зазначає, що йому не надано пільгові білети, які надають йому право на безкоштовний проїзд 24.06.2009 року; 29.06.2009 року; 05.10.2010 року; 09.12.2010 року; 11.12.2010 року; 06.11.2011 року; 26.11.2011 року, а тому він збільшує позовні вимоги вимогами про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 63 гривень 21 копійки та моральної шкоди в розмірі 60000 гривень. В судовому засіданні , яке відбулося 03.02.2014 року позивач свої позовні вимоги підтримав, в подальшому в судові засідання не з'являвся, заяв про залишення позовної заяви без розгляду до суду не направляв, натомість протягом перебування справи у суді позивачем постійно надсилалися до суду письмові клопотання про відкладення розгляду справи, а тому судом вбачається, що позивачем підтримуються позовні вимоги в повному обсязі, що дає можливість продовження розгляду справи у відсутність позивача, який повідомлений. Представник відповідача ТОВ «Хмельницьктранс» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, вказавши, що [PERSON], як інваліду війни ІІ групи надавалися безкоштовні квитки на проїзд. Представник відповідача ВАТ «Поділля-Плюс» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Представник відповідача Регіональної галузевої ради підприємців з питань транспорту при Хмельницькій обласній державній адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] є інвалідом війни ІІ групи. Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - інвалідам війни та прирівняних до них особам надаються такі пільги: безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі - та міжобласних сполучень незалежно від відстані та місця проживання. Згідно Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1184 від 26 вересня 2007 року, особи, що користуються пільгами на оплату проїзду автобусами міжміського або громадського сполучення, звертаються в квиткову касу автостанції для внесення відповідної позначки до касової відомості та отримання квитка на пільговий проїзд. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Позивачем не надано до суду доказів, які підтверджують факт протиправних дій відповідачів, які б полягали у відмові надання [PERSON] безкоштовних квитків 24.06.2009 року; 29.06.2009 року; 05.10.2010 року; 09.12.2010 року; 11.12.2010 року; 06.11.2011 року; 26.11.2011 року та стягнення з нього повної вартості квитків, так як до суду позивачем надано ксерокопія проїзних квитків, які надавалися [PERSON], по пред'явленню ним пенсійного посвідчення, з яких вбачається, що [PERSON] здійснював оплату лише за станційний збір та користувався пільгою на безплатний проїзд відповідно до чинного законодавства. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 9 вересня 2011 року ухваленому у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Хмельницьктранс» ВАТ «Поділля-Плюс», Регіональної галузевої ради підприємців з питань транспорту при Хмельницькій обласній державній адміністрації за участю Хмельницької транспортної прокуратури, яка вступила в справу в інтересах позивача про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, в позові відмовлено. Вказаним рішенням суду встановлено правомірність справляння авто станційного збору та правомірність визначення розміру збору. Вирішуючи вимоги про зобов'язання відповідачів вивісити копії нормативно-правових актів та в цій частині слід відмовити в позові, оскільки дана вимога є безпідставною та необґрунтованою. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. До суду не надано доказу тому, що право [PERSON], як інваліда війни ІІ групи, на безплатний проїзд порушено відповідачами по справі, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed