Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

08 листопада 2018 року мешканець села Верби Нижньосірогозького району Херсонської області [PERSON] звернувся до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з позовною заявою до Іванівського районного суду Херсонської області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним вироком суду, мотивуючи свою вимогу тим, що вироком Іванівського районного суду Херсонської області у справі № 659/234/16к від 20 квітня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченим їх ст. ст. 125 ч. 1, 125 ч. 2 КК України, та призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт, за ч. 2 ст. 125 КК України у виді одного року обмеження волі. На підставі ст. 49 ч. 1 п. 1 КК України засудженого [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України звільнено у зв'язку з закінченням строків давності. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 125 КК України з випробувальним терміном в один рік. Цим же вироком [PERSON] виправдано за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 162 КК України. Вироком апеляційного суду Херсонської області від 31 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні № 1201230210000603 вирок Іванівського районного суду від 20.04.2017 року щодо [PERSON] в частині виправдання його за ст. 162 ч. 2 КК України скасовано, ухвалено новий вирок, за яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України і призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, звільнивши його від відбуття призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. На думку позивача [PERSON] не поніс покарання тому, що за вироком Іванівського районного суду від 20 квітня 2017 року його було виправдано за ст. 162 ч. 2 КК України, проте судом апеляційної інстанції вирок Іванівського районного суду в цій частині було скасовано, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік. Його звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням на час винесення апеляційною інстанцією вироку строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, причиною цього був згаяний час через винесення Іванівським районним судом незаконного вироку. Уникнення [PERSON] покарання за вчинений злочин потерпілому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях через усвідомлення того, що система охорони правопорядку та правосуддя, в одній з ланок якої пропрацював кращі роки життя, винесла відносно нього, як потерпілого, незаконний вирок, що привело до зневіри в існування в державі принципів законності, справедливості, чесності. Позивач вказав, що винесення судом незаконного вироку щодо [PERSON] зазнав душевних страждань, не отримав вибачення від посадових осіб суду, тому оцінює розмір завданої йому моральної шкоди у розмірі 400000 гривень, які вимагає стягнути з Іванівського районного суду Херсонської області. Представник ТУ ДСА України в херсонській області за дорученням О.Г.Бевзюк у судове засідання не з'явилася, надала відзив на позовну заяву, де зазначила, що позов [PERSON] не визнає, вважає, що позов має бути визнаний судом, як неприйнятний для розгляду у суді першої інстанції, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 205 ЦПК України, у разі розгляду справи в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі у зв'язку з безпідставністю. О.Г.Бевзюк заявила клопотання справу розглядати без участі представника ТУ ДСА України в Херсонській області (а.с. 42-44,47-50). Представник Державної Казначейської служби України за дорученням Тимофєєва Тетяна Миколаївна у судове засідання не з'явилася, надала суду пояснення на позовну заяву, вказавши, що позов [PERSON] не визнає, його вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Позивачем не надано доказів наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, вини останніх в її заподіянні. Необґрунтовано вимогу щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 400000,00 гривень, не зрозуміло, з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду у такому розмірі, заявила клопотання відмовити [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі, справу слухати за відсутності представника Казначейства (а.с.57-60). У судовому засіданні представник потерпілого адвокат [PERSON] заявлений [PERSON] позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній закові мотиви, вважає, що причиною закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] стало при винесенні Іванівським районним судом незаконного вироку від 20 квітня 2017 року відносно [PERSON] в частині виправдання його по ст. 162 ч. 2 КК України, що привело до втрат часу, та у зв'язку з цим звільнення [PERSON] від призначеного апеляційним судом покарання по ст. 162 ч. 1 КК України у зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. [PERSON] послався на норму ч. 6 ст. 1176 ЦК України, за якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, прохав позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Голова Іванівського районного суду Херсонської області [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] до Іванівського районного суду Херсонської області не визнала, пояснивши, що згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема шляхом відшкодування моральної шкоди. Позивачем [PERSON] не зазначено, яке саме його цивільне право, як потерпілого, було порушено. На думку [PERSON] обраний позивачем спосіб захисту не ґрунтується на процесуальному законодавстві, яким передбачено порядок оскарження судового рішення через апеляційну та касаційну інстанції. Позивач в рамках кримінального провадження має статус потерпілого, повністю реалізував спосіб свого захисту через апеляційну та касаційну інстанції. Посилання позивача на ст. 56 Конституції України та ст. 1176 ЦК України є безпідставним, оскільки вказані норми стосуються незаконно засуджених осіб. Право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю правоохоронного органу або суду відповідно до п. 17 ст. 42 КПК України має особа у статусі підозрюваного чи обвинуваченого. Здійснення правосуддя в України врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади. Відповідно до ст. 62 Конституції матеріальна й моральна шкода, заподіяна безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише в разі скасування вироку, як неправосудного. Проте й у цьому випадку за заподіяну особі шкоду відповідає не суд або суддя, а держава. Суб'єктивна оцінка позивача про те, що на ваги правосуддя були поставлені приватний підприємець та пенсіонер органів внутрішніх справ суперечить загальній засаді кримінального судочинства рівності перед законом і судом. Потерпілий є стороною обвинувачення в кримінальному провадженні та користується правами цієї сторони під час судового розгляду у випадку відмови прокурора від обвинувачення та згоди потерпілого підтримувати обвинувачення в суді. В інших випадках потерпілий є учасником кримінального провадження зі своїми правами та обов'язками. Відповідно до п. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. [PERSON] зазначила, що застосування ч. 6 ст. 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є дії суду, які не пов'язані із здійсненням правосуддя. Пославшись на судову практику у вирішенні даної категорії справ [PERSON] прохала провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв'язку з тим, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Представник Іванівського районного суду Херсонської області за дорученням Комаров С.М. у судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, підтримав позицію, зайняту [PERSON], вважає, що заявлений позов є необґрунтованим, задоволенню не підлягає, провадження у справі підлягає закриттю. Вислухавши представника позивача адвоката [PERSON], голову Іванівського районного суду Херсонської області [PERSON], представника Іванівського районного суду за дорученням Комарова С.М., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений [PERSON] позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач [PERSON] обґрунтував позов до Іванівського районного суду Херсонської області, посилаючись на норму ч. 6 ст. 1176 ЦК України, за якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності, чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, при цьому відносячи до незаконного рішення вирок суду від 20 квітня 2017 року, за яким [PERSON] в частині обвинувачення по ст. 162 ч. 2 КК України виправдано. Апеляційного суду Херсонської області своїм вироком від 31 жовтня 2017 року, не погодившись з рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року щодо [PERSON] в частині виправдання його за ст. 162 ч. 2 КК України, в цій частині вирок суду першої інстанції скасував та прийняв рішення, за яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 162 ч. 1 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі, та звільнено від відбуття призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. З рішеннями суду першої та апеляційної інстанції у цій справі погодився Верховний суд, колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду залишено постановою у справі № 659/234/16-к від 19 червня 2018 року вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2017 року та вирок Апеляційного суду Херсонської області від 31 жовтня 2017 року щодо [PERSON] без змін, а касаційні скарги [PERSON], [PERSON], прокурора Чередниченко Є.Г. без задоволення (а.с. 16-22). Ці важливі обставини не були прийняті до уваги [PERSON], який поклав вину у звільненні [PERSON] від відбуття покарання у вигляді обмеження волі у зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на Іванівський районний суд Херсонської області, яким на його думку прийнято незаконне рішення про виправдання підсудного за ст. 162 ч. 2 КК України, що спричинило йому моральну шкоду. Позивачем [PERSON] також залишено поза увагою викладений у постанові Верховного суду - колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 19 червня 2018 року висновок, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення [PERSON] будь-яких дії, спрямованих на ухилення від слідства. Колегія суддів ВС також прийшла до висновку, що у слідчого під час досудового слідства не було достатніх підстав для винесення постанови про зупинення кримінального провадження та оголошення підозрюваного [PERSON] у розшук. Таким чином необґрунтована тяганина у кримінальному провадженні за підозрою [PERSON] виникла на стадії досудового слідства і суттєво вплинула на кінцевий результат судового розгляду - звільнення [PERSON] від відбуття призначеного покарання по ст. 162 ч. 1 КК України у вигляді обмеження волі на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що також залишилося поза увагою позивача. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку: - незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода завдана громадянину внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття під вартою, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до положень ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. З аналізу діючого законодавства про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду слідує, що шкода відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Таким чином право на відшкодування шкоди, завданої діями чи бездіяльністю правоохоронних органами, прокуратури чи суду, мають особи, які незаконно були притягнені до відповідальності та піддані покаранню з послідуючим їх виправданням. У судовій справі № 659/234/16-к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 125 ч. 1, 125 ч. 2, 162 ч. 2 КК України позивач [PERSON] мав статус потерпілого. У судовому засіданні не виявлено ознак будь-якої шкоди для потерпілого, завданої винесенням Іванівським районним судом Херсонської області вироку відносно [PERSON] від 20 квітня 2017 року. За встановлених обставин відшкодування моральної шкоди потерпілому [PERSON] діючим законодавством не передбачається. Винних дій Іванівського рацонного суду не встановлено. Суд при йшов до висновку, що звернення [PERSON] з позовом до Іванівського районного суду Херсонської області про стягнення моральної шкоди у розмірі 400000 гривень, завданої ухваленням вироку суду від 20 квітня 2017 року у судовій справі № 659/471/16-к щодо [PERSON] є необґрунтованим, у судовому засіданні не встановлено законних підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed