Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

11.11.2019 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтував тим, що в вересні 2001 року він придбав у [PERSON] за 1800 доларів США автомобіль марки ВАЗ 21043 д/н [NUMBER] . Купівлю - продаж було оформлено шляхом видачі власником генеральної довіреності[INFO] власник автомобіля загинув. Дружина померлого [PERSON] оформила спадщину на автомобіль і підтвердила правочин, передавши позивачу свідоцтво про реєстрацію автомобіля, надавши тимчасовий талон на право користування цим автомобілем та зобов`язалася у подальшому оформити договір купівлі-продажу. Вказаний автомобіль в 2004 році він передав в користування сину, який перебував у шлюбі з [PERSON] , яка після розлучення з сином залишила автомобіль собі, вважаючи себе його законною власницею, оскільки нібито сплатила [PERSON] за нього кошти. Вважаючи себе володільцем автомобіля, право якого порушено відповідачкою, просив зобов`язати [PERSON] повернути йому спірний автомобіль марки ВАЗ 21043 держномер [NUMBER] , 1992 року випуску, колір красний, кузов № [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . У відзиві на позовну заяву [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач не є власником автомобіля, а тому не має права його витребувати. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської від 13.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської від 09.01.2020 року закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача та позивач в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві. Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін, свідків, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що власником автомобіля марки ВАЗ 21043 держномер [NUMBER] , 1992 року випуску, колір красний, кузов № [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та свідоцтвом про право власності [NUMBER] від 04.07.2002 посвідченим державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Куліш Л. Г . (а.с.3,26 ). В судовому засіданні встановлено і сторони цього не заперечували, що на час розгляду справи спірний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію знаходяться в користуванні [PERSON] , яка вважає себе його законним володільцем. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт купівлі позивачем спірного автомобіля шляхом видачі генеральної довіреності без подальшої реєстрації. Предметом спору є витребування майна із чужого незаконного володіння. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Витребування майна із чужого незаконного володіння - це передбачений законом спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Позивачем за позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом"). Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільноправовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Статтею 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. В п.26 Постанови № 5 від 07 лютого 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав роз`яснення, що відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Отже, для застосування ст.ст.387,388 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є єдиним власником майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами. Оскільки спірний транспортний засіб був придбаний шляхом видачі генеральної довіреності та в подальшому не перереєстрований, позивачем на теперішній час належними та допустимим доказами не доведено ані право власності на спірний автомобіль ані право титульного володільця автомобілю та зважаючи на теперішній статус цього майна, яке перебуває в користуванні відповідачки, суд дійшов висновку про неможливість задоволення позову в обраний ним спосіб - шляхом витребування з незаконного володіння [PERSON] на його користь автомобілю. Належним способом захисту порушених прав, на думку суду, є звернення з позовом про визнання правочину удаваним та визнання позивача покупцем спірного транспортного засобу. У відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у справі у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed