Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточненим та доповненим протягом судового розгляду її представником [PERSON], у якому просила суд винести рішення, яким визнати недійсним заповіт та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], посвідчені нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори 02.10.1995 року за № 4-5265; договір купівлі-продажу НАО 754725 вказаної квартири від 16.07.2015 року, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондаренко Р.О.; скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON], здійснену ОКП " Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації", скасувати у державному електронному реєстрі прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] з присвоєнням об`єкту нерухомого майна № 681993212104 за [PERSON]; визнати право власності за позивачкою на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] і витребувати квартиру з чужого незаконного володіння. В обгрунтування позову позивачкою та її представником [PERSON] у позовній заяві з доповненнями та уточненнями, підтриманій у судовому засіданні, зазначено, що спірна квартира [ADDRESS] належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.03.1994 року бабусі позивачки - [PERSON], яку вона заповідала позивачці згідно заповіту від 22.06.1994 року. 28.04.1995 року позивачка уклала шлюб і змінила дошлюбне прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]". [INFO] спадкодавець [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 311. Після смерті бабусі позивачка звернулсь до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в межах встановленого законом строку, заява була прийнята, але свідоцтво про право на спадщину отримано позивачкою не було. Як пояснила у судовому засіданні позивачка [PERSON], її бабуся [PERSON] по батьковій лінії жила одна в однокімнатній спірній квартирі у сусідньому під`їзді від квартири, де мешкає сама позивачка; батько позивачки помер у 1997 році, будь-яких інших спадкоємців у [PERSON] не було, тому позивачка самостійно доглядала за нею, а як вона померла, здійснювала її поховання, потім у шестимісячний термін подала заяву про прийняття спадщини на квартиру до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, яка тимчасово виконувала обов`язки Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, її заяву нотаріус прийняв, їй було призначено приїхати до нотаріуса у певний день, але у неї не було коштів, тому вона не поїхала і так як на спадщину, крім неї, інших претендентів не було, то свідоцтво про спадщину вона так і не отримала через брак грошей на оформлення документів та необхiдність їхати до іншого міста. У спірній квартирі тривалий час ніхто не мешкав, ключі від квартири були у неї, вона мешкає у тому ж будинку, тому жодних побоювань щодо спадщини не мала. Крім того, їй було відомо, що спірну квартиру бабуся заповідала їй, оскільки ще у 1994 році вона сама їздила з [PERSON] до нотаріуса, тоді ще Другої дніпродзержинської держнотконтори, і бабуся там оформила цей заповіт. З 2009 року від дня смерті [PERSON] вона користувалась квартирою. У 2015 році влітку їй зателефонували сусіди і повідомили, що на їх думку квартиру продали, вона одразу ж у липні 2015 року приїхала до квартири, так як тоді мешкала за містом, змогла вільно туди потрапити, потім через деякий час до неї у спірну квартиру прийшла відповідачка [PERSON], яка показувала договір купівля-продажу на цю квартиру і вимагала її звільнити; позивачка відмовилась і викликала міліцію. Відповідача [PERSON] позивачка не знає взагалі і ніколи його не бачила, він не її родичем ні її, ні спадкодавця [PERSON], яким чином він міг отримати право власності на квартиру, не розуміє, стверджує, що до липня 2015 року ніколи про нього не чула; про договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] дізналася від [PERSON] 20.07.2015 року. На теперішній час позивачка змінила замки у квартирі і мешкає у ній, однак тепер відчуває занепокоєння з приводу незаконних на її думку претензій щодо квартири з боку відповідачів; будь-яких речей відповідачів у квартирі немає, фактично вони до житла не вселялися; бабуся позивачки [PERSON], якій одноособово належала спірна квартира на праві власності, померла лише у 2009 році, а відповідач [PERSON] нібито отримав цю квартиру у спадщину у 1995 році, тобто ще за життя спадкодавця. Як зазначив представник позивачки в уточненій позовній заяві від 02.03.2016 року, нотаріус Першої дніпродзержинської держнотконтори від 08.10.1995 року нотаріальні дії не вчиняв, а за реєстровим № 4-5265 було вчинено іншу нотаріальну дію від іншої особи від 28.10.1995 року. Оскільки на його думку порушено п.115 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, відповідно до ст. 48 ЦК України в ред. 1963 року та ст.1220 ЦК України в ред. 2003 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] має бути визнане недійсним; при цьому від позовної вимоги щодо визнання недійсним заповіту на ім`я [PERSON] згідно уточненої позовної заяви від 02.03.2016 року та 08.06.2016 року представник позивача не відмовився, письмових заяв з цього приводу до суду не подавав. В обгрунтування необхідності скасування реєстрації права власності за відповідачами послався на Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 3502/5 від 12.12.2011 року. Зазначив, що згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто позивачці спірна квартира належить від дня смерті спадкодавця [PERSON] [INFO] на підставі заповіту від 22.06.1994 року, від спадщини не відмовлялась і не була усунена; свідоцтво про спадщину не отримала з об`єктивних причин. Протягом судового розгляду позивачка та її представник [PERSON] підтримали заявлений позов з наведених вище підстав та просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, клопотань щодо розгляду справи без участі не подавав. Представник відповідача [PERSON] за договором про надання правової допомоги адвокат Яфізов Р.Ф. у судовому засіданні не визнав заявлений позов, подав письмові заперечення проти позову, де відповідачкою зазначено про відсутність доказів недійсності заповіту на імя [PERSON], а відповідно і підстав для визнання його недійсним; вважає, що відповідач [PERSON] діяла добросовісно, укладаючи договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON], протилежне не доведено, крім того, позивачка не отримала свідоцтво про право на спадщину і не зареєструвала своє право власності на спірну квартиру, тому їй не належить право вимагати витребування майна з чужого незаконного володіння; просить у позові відмовити повністю. Представник відповідача - Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, завідувачем нотаріальної контори заявлено клопотання щодо розгляду справи без участі представника, про наявність заперечень проти позову не заявлено (л.с.113). Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислав Олександрович у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час розгляду справи, клопотань та заяв не надходило. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 131 ЦПК України сторони зобов`язані подати свої докази чи повідомити суд про них до або під час попереднього судового засідання; згідно ст. 60 ЦПК України сторони зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні встановлено, що спірна квартира по [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 02.03.1994 року (л.с.7), квартира є однокімнатною згідно технічного паспорта (л.с.8-9). Як видно зі свідоцтва про смерть спадкодавець [PERSON] померла [INFO] (л.с.10), актовий запис № 311 від 24.03.2009 вчинено Баглійським відділом РАЦС; позивачка [PERSON] до шлюбу носила прізвище "[PERSON]" (л.с.11, 12), після укладення шлюбу 28.04.1995 року змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". Згідно заповіту від 22.06.1994 року, посвідченого нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON] реєстровий № 2-2291, спірну квартиру [PERSON] заповідала [PERSON], тобто позивачці [PERSON] (л.с.13). Крім того, підтвердженням посвідчення та дійсності вказаного заповіту є копія заведеної Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою спадкової справи № 400/2009 (№ 02-14) після смерті [PERSON], з якої вбачається, що 16.09.2009 року в межах встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку після відкриття спадщини від [PERSON] прийнято нотаріусом заяву про прийняття спадщини за вищевказаним заповітом. Згідно витягу зі Спадкового реєстру дійсно за № 2-2291 від 22.06.1994 року посвідчено заповіт [PERSON], спадкову справу заведено 16.09.2009 року після звернення [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, інших заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до спадкової справи не долучено, даних щодо скасування або зміни заповіту до реєстру не занесено (л.с.159-163). Згідно копії книги обліку та реєстрації спадкових справ Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори після померлої [PERSON] 16.09.2009 року надійшла заява про прийняття спадщини лише від [PERSON] (л.с.51-54). Той факт, що позивачкою [PERSON] не було отримано свідоцтво про право на спадщину на квартиру не позбавляє її права на спадщину, адже позивачкою виконано вимоги ст. ст. 1270, 1297 ЦК України щодо звернення до нотаріуса у шестимісячний термін з дня відкриття спадщини; згідно ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як видно з направленої до суду копії нотаріальної справи (л.с. 56-76) за договором купівлі-продажу від 16.07.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Бондаренко Р.О. Дніпропетровського нотаріального округу, відповідач [PERSON] продав спірну квартиру відповідачці [PERSON] за 35107 грн. (л.с.57). Як вказано у договорі, належність квартири продавцю [PERSON] підтверджувалась свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, начебто виданим Першою дніпродзержинською держнотконторою 08.10.1995 року за реєстровим № 4-5265, копію цього свідоцтва нотаріусом Бондаренко Р.О. долучено до нотаріальної справи (л.с.58), при цьому свідоцтво містить відмітку про реєстрацію 11.11.1995 року ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" права власності на спірну квартиру за [PERSON], що також підтверджено довідкою директора цього ОКП від 14.07.2015 року (л.с.60), витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (л.с.59). Згідно цього свідоцтва про право на спадщину [PERSON] нібито успадкував за заповітом від 29.04.1994 року після померлої [INFO] [PERSON] Ул`яни Василівни спірну квартиру [ADDRESS]. Однак за повідомленням завідувача державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області від 04.02.2016 року (л.с.95) та від 03.08.2016 року (л.с.145) надати належним чином засвідчену копію свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO] немає можливості, осільки згідно реєстру вчинення нотаріальних дій Першої дніпродзержинської держнотконтори за реєстровим № 4-5265 була вчинена інша дія від іншої особи від 28.10.1995 року, а 08.10.1995 року нотаріус вказаного органу нотаріату взагалі нотаріальні дії не вчиняв. Таким чином оспорюване позивачкою свідоцтво уповноваженим органом держави не видавалось і не є правочином у розумінні ст. ст. 202-203 ЦК України, як і заповіт на ім`я [PERSON], який згідно даних спадкового реєстру не посвідчувався нотаріусом після смерті [PERSON], отже позовні вимоги щодо визнання їх недійсними не підлягають задоволенню, оскільки обраний спосіб захисту не відповідає ст. 16 ЦК України. Крім того, як видно з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] померла [INFO] таким чином на час, коли нібито нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON] на спірну квартиру, її власниця [PERSON] була жива і не оголошувалась померлою, відповідно час відкриття спадщини, як це передбачено ст. 1220 ЦК України, не настав. З наведеного вище вбачаються обставини, котрі свідчать, що особа, котра вчинила угоду з відчуження квартири - [PERSON] - не мала права її укладати та здійснювати відчуження квартири на користь [PERSON], протиправно позбавивши потенційного власника квартири - позивачку [PERSON], котра на час укладання оспорюваної угоди звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, її власності. Відповідач [PERSON], діяв умисно та протиправно, видаючи себе за власника на підставі свідоцтва про право на спадщину, котре насправді вказаним у ньому органом нотаріату не видавалось і відповідна нотаріальна дія не вчинялась. При цьому під час судового розгляду зібраними у справі доказами вини [PERSON] та обставин, котрі свідчили б про її недобросовісність при набуванні даної квартири, не встановлено, однак згідно ст. ст. 330, 388 ЦК України це не позбавляє позивачку права витребування квартири з володіння відповідача [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними законом, а саме: однією із сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені на момент звернення до суду і на права та обов'язки яких безпосередньо впливає оспорюваний правочин. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно статті 330 ЦК України на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, тільки якщо відповідно до статті 388 ЦК майно не може бути витребуване у нього. Вирішуючи питання, пов'язані з розмежуванням добросовісного та недобросовісного набувача, суд враховує положення статті 330 ЦК, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо відповідно до статті 388 ЦК майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до статті 388 ЦК набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати; набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3502/5 від 12.12.2011 року, державний реєстратор приймає рішення про скасування державної реєстрації прав на підставі заяви та рішення суду, що набрало законної сили. Таким чином, виходячи з викладеного, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON] та [PERSON], скасування державної реєстрації права власності на квартиру за вказаними особами, витребування квартири у [PERSON] на користь позивачки та визнання за останньою права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, підлягають задоволенню. Позовні вимоги у частині визнання недійсними та скасування заповіту та свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] не підлягають задоволенню з наведених вище підстав. Виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає необхiдним стягнути з відповідачів у рівних частках на користь позивачки понесені судові витрати у справі - судовий збір в сумі 1071 грн. 40 коп. На підставі ст. ст. 10, 11, 60, 61, 82, 212 - 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 203, 215, 330, 386 - 388, 390, 392, 1220, 1223, 1233-1235, 1268 - 1270, 1296-1301 Цивільного кодексу України, суд

Outcome: partial