Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

До Костопільського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до Фермерського господарства «МЕРІНОС» в особі голови Цикуна Ігоря Олександровича про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про реєстрацію права власності, у якій позивач просить суд витребувати з чужого незаконного володіння, а саме Фермерського господарства «МЕРІНОС» на користь [PERSON] об`єкти нерухомомсті: трансформаторна підстанція зерноскладу - адреса [ADDRESS] , номер запису про реєстрацію права власності 31420871; автовагова зерноскладу - адреса [ADDRESS] , номер запису про право власності 31422067; зерносклад механізований - адреса [ADDRESS] , номер запису про право власності 31420571; комбікормовий цех з прибудовою - адреса [ADDRESS] , номер запису про право власності 31422596; насіннєвий зерносклад - адреса [ADDRESS] , номер запису про реєстрацію право власності 31422806 та скасувати записи про державну реєстрацію права власності на вищезазанчені об`єкти нерухомості за Фермерським господарством «МЕРІНОС». В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Загальних зборів співвласників майнових паїв КСП «Мир» №8 від 19.04.2016 року [PERSON] в рахунок майнового сертифікату виділено комплекс зерноскладу, до якого, серед іншого, ввійшли приміщення трансформаторної підстанції, автовагової зерноскладу, зерноскладу механізованого, комбікормового цеху з прибудовою, насіннєвого зерноскладу. 12 травня 2017 року уповноваженою особою співвласників майнових паїв КСП «Мир» Корнійчук Л.В. [PERSON] передано насіннєвий зерносклад та трансформаторну підстанцію зерноскладу, про що складено акт приймання-передачі. На вказані об`єкти нерухомості було виготовлено технічні паспорти та проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на об`єкти нерухомості насіннєвий зерносклад та трансформаторну підстанцію зерноскладу за поштовими адресами: [ADDRESS] та 104-в відповідно. В подальшому [PERSON] стало відомо, що вищевказані об`єкти нерухомості були передані за рішенням Загальних зборів співвласників майнових паїв КСП «Мир» №8 від 13.10.2017 року та актом приймання-передачі від 11.04.2018 року, згідно якого СВК «Мир» як правонаступник реорганізованого КСП «Мир» передало, а Фермерське господарство «Тихомир» прийняло об`єкти нерухомості: комплекс зерноскладу, до якого, серед іншого, ввійшли приміщення трансформаторної підстанції, автовагової зерноскладу, зерноскладу механізованого, комбікормового цеху з прибудовою, насіннєвого зерноскладу. Фермерське господарство «Тихомир» здійснило реєстрацію права власності на вищевказані об`єкти нерухомості в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. У липні 2018 року [PERSON] звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до СВК «Мир», ФГ «Тихомир», КП «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради, третя особа - колектив співвласників майнових паїв реорганізованого КСП «Мир» в особі Корнійчук Л.В., Малолюбашанаська сільська рада Костопільського району Рівненської області про визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників майнових паїв реорганізованого КСП «Мир», оформленого протоколом №8 від 13.10.2017 року, скасування державної реєстрації. Натомість, Фермерське господарство «Тихомир» подало зустрічний позов до [PERSON] , державного реєстратора КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Мельника А.В. про визнання недійнсим рішення загальних зборів співвласників майнових паїв реорганізованого КСП «Мир», оформленого протоколом №8 від 19.04.2016 року та скасування рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкти нерухомого майна насіннєвого зерноскладу та трансформаторної підстанції зерноскладу. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23.12.2019 року у справі №564/1840/18 в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, зустрічний позов ФГ «Тихомир» задоволено повністю, а саме, визнано недійсним та скасовано рішення зборів співвласників майнових паїв реорганізованого КСП «Мир», які оформлені протоколом №8 від 19 квітня 2016 року; скасовано запис номер 20510879 про державну реєстрацію права власності на будівлю насіннєвого зерноскладу, площею 1583,2 кв.м., реєстраційний номер 1253428156234, адреса: [ADDRESS] за [PERSON] ; скасовано запис номер 20510443 про державну реєстрацію права власності на будівлю трансформаторної підстанції зерноскладу, площею 3,8 кв.м., реєстраційний номер 1253401856234, адреса: [ADDRESS] за [PERSON] . Постановою Рівненського апеляційного суду від 28.04.2020 року у справі №564/1840/18 апеляційну скаргу третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] за первісним позовом задоволено, рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23.12.2019 року у справі №564/1840/18 скасовано. Ухвалено нове рішення про задоволення первісного позову, у зустрічному позові відмовлено. 25 квітня 2019 року рішенням засновника Фермерського господарства «Мерінос» та акта приймання-передачі №1 від 25.04.2019 року, який укладений між Фермерським господарством «Тихомир» та Фермерським господарством «Мерінос» було здійснено реєстрацію права власності за Фермерським господарством «Мерінос» на об`єкти нерухомості: комплекс зерноскладу, а саме приміщення трансформаторної підстанції, автовагової зерноскладу, зерноскладу механізованого, комбікормового цеху з прибудовою, насіннєвого зерноскладу, що підтверджується інформаційною довідкою №219888267 від 11.08.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, а також копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності. Позивач, вважаючи себе власником вищевказаного майна, вказує на той факт, що майно вибуло з його володіння та користування, а також незаконно передано у власність Фермерського господарства «Мерінос», що є підставою для витребування такого майна з чужого незаконного володіння відповідача та скасування записів про реєстрацію права власності, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 17.08.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі [PERSON] до Фермерського господарства «МЕРІНОС» в особі голови Цикуна Ігоря Олександровича про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про реєстрацію права власності. Розгляд даної справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач не скористався своїм правом для подання відзиву на позовну заяву в порядку ст.178 ЦПК України, водночас, представником відповідача подано письмові пояснення по справі згідно з вимогами ст.ст.43, 49 ЦПК України, в яких вказано, що Феремрське господарство «Мерінос» є добросовісним набувачем спірних об`єктів нерухомості, позовні вимоги в судовому засіданні представник відповідача не визнав з підстав вказаних у письмових поясненнях. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Загальних зборів співвласників майнових паїв КСП «Мир» №8 від 19.04.2016 року [PERSON] в рахунок майнового сертифікату виділено комплекс зерноскладу, до якого, серед іншого, ввійшли приміщення трансформаторної підстанції, автовагової зерноскладу, зерноскладу механізованого, комбікормового цеху з прибудовою, насіннєвого зерноскладу. 12 травня 2017 року уповноваженою особою співвласників майнових паїв КСП «Мир» Корнійчук Л.В. [PERSON] передано насіннєвий зерносклад та трансформаторну підстанцію зерноскладу, про що складено акт приймання-передачі. На вказані об`єкти нерухомості було виготовлено технічні паспорти та здійснено реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема державним реєстратором КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Мельником А.В. внесено запис номер 20510879 про державну реєстрацію права власності на будівлю насіннєвого зерноскладу, площею 1583,2 кв.м., реєстраційний номер 1253428156234, адреса: [ADDRESS] за [PERSON] та внесено запис номер 20510443 про державну реєстрацію права власності на будівлю трансформаторної підстанції зерноскладу, площею 3,8 кв.м., реєстраційний номер 1253401856234, адреса: [ADDRESS] за [PERSON] . Вказана обставина підтверджена інформаційною довідкою №219887965 від 11.08.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Підставами для реєстрації права власності вказано: акт приймання-передачі майна від 12.05.2017 року, укладений між [PERSON] та уповноваженою особою розпайованого майна реорганізованого КСП «Мир», рішення Мирненської сільської ради №37 від 16.05.2017 року та свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія та номер РВ 0415, виданий 12.05.2017 року. 25 квітня 2019 року рішенням засновника Фермерського господарства «Мерінос» та акта приймання-передачі №1 від 25.04.2019 року, який укладений між Фермерським господарством «Тихомир» та Фермерським господарством «Мерінос» було здійснено реєстрацію права власності за Фермерським господарством «Мерінос» на об`єкти нерухомості: трансформаторна підстанція зерноскладу - адреса [ADDRESS] , номер запису про реєстрацію права власності 31420871, площа 23,8 кв.м, реєстраційний номер 1530796056234; автовагова зерноскладу - адреса [ADDRESS] , номер запису про право власності 31422067, площа 50,8 кв.м, реєстраційний номер 1530820356234; зерносклад механізований - адреса [ADDRESS] , номер запису про право власності 31420571, площа 1184 кв.м, реєстраційний номер 1530816756234; комбікормовий цех з прибудовою - адреса [ADDRESS] , номер запису про право власності 31422596, площа 352,4 кв.м, реєстраційний номер 1530811056234; насіннєвий зерносклад - адреса [ADDRESS] , номер запису про реєстрацію право власності 31422806, площа 1501,8 кв.м, реєстраційний номер 1530804256234, що підтверджується інформаційною довідкою №219888267 від 11.08.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, а також копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Суд констатує, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про реєстрацію права власності за [PERSON] та Фермерським господарством «Мерінос» на об`єкти нерухомості: трансформаторна підстанція зерноскладу та насінневий зерносклад, які містять різні номери об`єктів нерухомого майна, різні поштові адреси та різні загальні площі приміщень, що зумовило наявність подвійної державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Предметом спору у даній справі є витребування на користь позивача [PERSON] вищевказаних об`єктів нерухомого майна з чужого незаконного володіння Фермерського господарства «Мерінос» та скасування записів про реєстрацію права власності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Віндикаційний позов - вимога не володіючого власника до незаконного володільця про витребування майна (ст.387 ЦК України). Віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обгрунтування необхідності його захисту. Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги наявністю постанови Рівненського апеляційного суду від 28.04.2020 року у справі №564/1840/18 та мотивує незаконність передачі спірних об`єктів нерухомого майна від Фермерського господарства «Тихомир» до Фермерського господарства «Мерінос», відтак, обрав спосіб захисту свого порушеного права у вигляді віндикаційного позову (позову про витребування майна з чужого незаконного володіння) поєднаного з позовною вимогою про скасування записів про реєстрацію права власності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 331 ЦК України передбачено якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст.334 ЦК України унормовано, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1); особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2). Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Досліджуючи докази подані позивачем до позовної заяви, судом було встановлено, що [PERSON] є власником будівлі насіннєвого зерноскладу, площею 1583,2 кв.м., реєстраційний номер 1253428156234, адреса: [ADDRESS] та будівлі трансформаторної підстанції зерноскладу, площею 3,8 кв.м., реєстраційний номер 1253401856234, адреса: [ADDRESS] . Незважаючи на наявність рішення Загальних зборів співвласників майнових паїв КСП «Мир» №8 від 19.04.2016 року, згідно з яким [PERSON] виділено в рахунок майнового паю комплекс зерноскладу, до якого, серед іншого, ввійшли приміщення трансформаторної підстанції, автовагової зерноскладу, зерноскладу механізованого, комбікормового цеху з прибудовою, насіннєвого зерноскладу, право власності на об`єкти нерухомості, а саме: автовагова зерноскладу - адреса [ADDRESS] ; зерносклад механізований - адреса [ADDRESS] ; комбікормовий цех з прибудовою - адреса [ADDRESS] за позивачем не зареєстровані та позивач не є та не був титульним власником вказаних об`єктів нерухомого майна, що підтверджено представником позивача в судовому засіданні. Статтею 331 ЦК України передбачено якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відтак, суд приходить до висновку, що спірні об`єкти нерухомості, а саме: автовагова зерноскладу - адреса [ADDRESS] ; зерносклад механізований - адреса [ADDRESS] ; комбікормовий цех з прибудовою - адреса [ADDRESS] , право власності на які зареєстровано за Фермерським господарством «Мерінос», не можуть входити до предмету позову щодо витребування майна з чужого незаконного володіння у даній справі, оскільки позивач в силу вимог ст.ст. 331, 334 ЦК України не є та не був власником спірних об`єктів нерухомості. Передчасною є також і вимога позивача щодо скасування записів про реєстрацію права власності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Фермерським господарством «Мерінос» на вказані вище об`єкти нерухомості. Підстави витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) врегульовано положеннями статей 387- 390 Цивільного кодексу України. Так, за правилами статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Аналізуючи положення статті 387 Цивільного кодексу України суд приходить до висновку, що зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти (право власності) й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння. Цей спосіб захисту полягає у відновленні становища, що існувало до порушення права власності, шляхом повернення майна у володіння власника (титульного володільця) із метою відновлення у власника усього комплексу його правомочностей. Витребування майна шляхом віндикації застосовується якщо між власником і володільцем майна немає зобов`язальних (договірних) відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору. При цьому у правовій конструкції витребування майна шляхом віндикації позивач повинен довести наявність таких обов`язкових елементів даного способу захисту права власності:- позивач є безсумнівним власником майна, що витребовується; - майно, що є предметом віндикації вибуло з володіння позивача поза його волею; - відсутні правові підстави для вибуття спірного майна з володіння позивача. Обов`язок доводити наявність усіх елементів такої правової конструкції покладається саме на позивача. Отже, звертаючись з віндикаційним позовом до суду, позивач насамперед має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, покликаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт, довіреність на розпорядження майном, договір тощо). Проте з огляду на докази, на думку суду, подані до позовної заяви, позивач не довів наявності усіх зазначених елементів для віндикації спірного майна. Зазначену правову позицію підтримала і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.12.2018 року (справа №522/2202/15-ц). Суд констатує, що відповідно до ст.ст.387, 388 ЦК України позивач повинен довести наявність таких обов`язкових елементів даного способу захисту права власності:- позивач є безсумнівним власником майна, що витребовується; - майно, що є предметом віндикації вибуло з володіння позивача поза його волею; - відсутні правові підстави для вибуття спірного майна з володіння позивача. Суд в свою чергу не може робити висновки щодо належності майна на праві власності у даній справі, оскільки до предмету даного спору не входять вимоги щодо визнання права власності на спірні об`єкти. Позивач вважаючи себе власником, не є позбавлений можливості звернутися до суду з вимогою про визнання права власності на спірне майно у поєднанні з вимогою про витребувння майна з чужого незаконного володіння. Адже ці способи захисту не є взаємовиключними та можуть застосовуватися у випадках коли майно вибуло із володіння власника та одночасно право власності ставиться під сумнів іншими особами, які теж вважають себе законними власниками такого майна. Так, у випадку коли відповідач, на думку позивача, незаконно володіє чужим майном, вважає себе власником спірного майна і не визнає права власності позивача на це майно (за умови що, сторони не перебувають між собою у зобов`язальних відносинах), у позивача виникає можливість одночасного заявлення позовних вимог про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння. У такому випадку згідно з першою позовною вимогою позивач просив би визнати, що саме він є власником спірного майна і це право власності виникло до, а не внаслідок рішення суду, а за змістом другої позовної вимоги, як власник майна, право власності якого підтверджено судом за першою позовною вимогою, позивач зможе витребувати це майно з чужого незаконного володіння. Зокрема, такий висновок щодо правового механізму захисту речових прав наведено у постанові Верховного Суду від 29.03.2018 року у справі № 904/4573/16. Вчергове суд звертає увагу, що у даному спорі наявні заперечення щодо речових прав позивача та претензії на спірне майно з боку інших осіб (відповідача). Позивач, який поряд з іншими особами вважає себе власником цього майна, не позбавлений можливості захистити у встановленому законодавством порядку своє право на спірні об`єкти. Однак у даній справі суд не вправі вирішувати наявний між учасниками провадження спір про право власності. Встановивши наявність спору про право власності на спірні об`єкти в даному випадку, суд позбавлений можливості викладати у мотивувальній частині свого рішення висновки про належність спірного майна тій чи іншій особі на праві власності, оскільки такі висновки призведуть до фактичного вирішення спору, що може бути використано як встановлення факту під час розгляду інших спорів між сторонами. В даному випадку слід послуговуватися правовою позицією відображеною в постанові Верховного Суду № 920/1000/16 від 17.05.2018 року. Судом встановлено, що відповідач Фермерське господарство «Мерінос» вважає себе добросовісним набувачем спірних об`єктів нерухомого майна. Верховний Суд України у постанові від 2 листопада 2016 року у справі №522/10652/15-ц вказав, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин, а майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця стаття передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України можливості витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, потрібно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи вибуло це майно з володіння власника з його волі. Згідно зі ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього. Тлумачення ст.330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності в добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст.388 ЦК України майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване в добросовісного набувача. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо («Volovik v. Ukraine», №15123/03, §45, ЄСПЛ, 6.12.2007). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів («Brumarescu v. Romania», №28342/95, §61, ЄСПЛ, від 28.10.99). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції містить 3 окремі норми: перша, що виражається в 1-му реченні абз.1 та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в 2-му реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в абз.2, визнає право договірних держав серед іншого контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків утручання в право мирного володіння майном, повинні тлумачитись у світлі загального принципу, закладеного 1-ю нормою. Перша та найбільш важлива вимога ст.1 Першого протоколу до конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності в розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Конструкція, за якої добросовісний набувач утрачає майно й сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з бездіяльністю інших осіб в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном тощо. Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача. Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі №645/4220/16-ц. Крім цього, суд, аргументуючи свою правову позицію в даному спорі враховує наступне. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц указала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 522/7636/14-ц). В судовому засіданні, представник позивача, під час вступного слова, підтвердила, що [PERSON] є безсумнівним власником об`єктів нерухомого майна - будівлі насіннєвого зерноскладу та будівлі трансформаторної підстанції зерноскладу та вказані об`єкти нерухомості не вибували з володіння позивача поза його волею, право власності на об`єкти нерухомості не скасовувалося, а позивач фактично не може виключно користуватися вказаним майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки спірні об`єкти нерухомості не вибували з володіння позивача, а своє порушене право позивач має право захистити згідно з вимогами ст.391 ЦК України, а саме здійснити захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. Відповідач Фермерське господарство «Мерінос» вважає себе добросовісним набувачем спірних об`єктів нерухомого майна, оскільки здійснило реєстрацію права власності в законний спосіб та в порядку п.48 Постанови КМУ від 25.12.2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З викладених норм права вбачається, що кожна сторона сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в позові про витребування майна з чужого незаконного володіння, то вважає позовну вимогу про скасування запису про реєстрацію права власності на спірні об`єкти нерухомості за Фермерським господарством «Мерінос» передчасною та необгрунтованою. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed