Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що йому на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння №687, виданого 18.11.1996 року, належить 4/5 домоволодіння №38, розташованого по вул. Мічуріна в м.Маріуполі. Право власності на 1/5 частину указаного домоволодіння зареєстровано за [PERSON] На теперішній час [PERSON] померла. Єдиним спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину є її донька, [PERSON]. Домоволодіння № 38 по вулиці Мічуріна в Іллічівському районі міста Маріуполя розташовано на земельній ділянці, загальною площею 2730 кв.м. Проте протягом останніх декількох років [PERSON] та відповідачка [PERSON] не можуть прийти до взаємної згоди відносно порядку користування загальною земельною ділянкою, як унаслідок між ними виникають непорозуміння та конфліктні ситуації. Позивач просив установити порядок користування земельної ділянки №38 по вулиці Мічуріна в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області між ним та відповідачами відповідно до розміру часток у праві загальної власності на домоволодіння, а також всі судові витрати покласти на відповідачів. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові. Просив позов задовольнити. Представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити. Вважає, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. ЇЇ представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на відсутність у позивача документів, що підтверджують право власності або право користування спірною земельною ділянкою, а також вважають, що позивачу не перейшло право власності на земельну ділянку автоматично разом із набуттям у власність будівель. Відповідач [PERSON], який є співвласником 1/4 частини домоволодіння№38, розташованого по вул. Мічуріна в м.Маріуполі, та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на відсутність у позивача правовстановлюючих документів, на земельну ділянку, наполягала, що визначати порядок користування землею, яка належить третій особі неможливо, звертала увагу, що жодна із сторін не намагалась взагалі взяти в користування чи отримати у власність предмет спору, тому позивач і не має права визначати порядок користування цього обєкту. Вважала, що частки домоволодіння сторін не мають жодного значення для вирішення цього спору, тому просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Маріупольської міської ради [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, оскільки він є необґрунтованим та безпідставним у звязку із тим, що позивач не отримав цю земельну ділянку у власність чи користування, та вона зараз належить територіальній громаді. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали, інвентаризаційну справу, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про право власності на домоволодіння № 687 від 18 листопада 1996 року, наданого позивачем, яке зареєстроване в Маріупольському Бюро Техничної Інвентаризації 18 листопада 1996 року за реєстраційним номером № 5302, 4/5 домоволодіння № 38 по вулиці Мічуріна в Іллічівському районі міста Маріуполя належить [PERSON]. Згідно рішення Виконавчого комітету Іллічівської районної Ради народних депутатів міста Маріуполя № 339 від 09 жовтня 1996 року, житловий будинок (літ. В), житлова будівля (літ. В-1), гараж (літ. Е), сараї (літ. З,К,І) по вулиці Мічуріна 38 були затверджені актами приймання будівель та на них було видане свідоцтво про право власності на імя, [PERSON]. 21 листопада 1961 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частину домоволодіння №38 по вул. Мічуріна в м. Маріуполі, яке в цілому складалося з двох одноповерхових жилих будинків з усіма надвірними прибудовами. Згідно із свідоцтвом про смерть серії V-НО №350624, 25 квітня 1991 року [PERSON] померла, актовий запис №467. При житті [PERSON] 19 червня 1973 року склала заповіт, відповідно до якого заповідала усе своє майно в рівних частинах [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємцями за заповітом були [PERSON] та [PERSON], яким за заповітом належало по 1/4 частині домоволодіння №38 по вул. Мічуріна в м. Маріуполі. 15 березня 1999 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №360671, виданим Іллічівським відділом реєстрації громадянського стану м.Маріуполя Донецької області, актовий запис №393. Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що власником 1/4 частини домоволодіння №38 по вул. Мічуріна в м.Маріуполі загальною площею 90,2 кв.м., житловою площею 49,47 кв.м., є [PERSON], син померлого [PERSON]. Відповідачка по справі [PERSON] є власником 1/4 частини домоволодіння №38 по вул. Мічуріна в м. Маріуполі в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 25 квітня 1991 року, оскільки постійно проживає у домоволодінні №38 по вул. Мічуріна в м.Маріуполі та вважається такою, що фактично прийняла спадщину, однак свої спадкові право у встановленому законом порядку не оформила. Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до ч.1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Порядок набуття та придбання права на землю громадянами та юридичними особами визначено нормами глави 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК). Відповідно до ст. 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із статтею 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Тобто, одним із правовстановлюючих документів на земельну ділянку є державний акт на право користування або право власності на земельну ділянку (свідоцтво) та договір оренди земельної ділянки або користування. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи позивач не має права власності чи належним чином набутого і відповідно до закону оформленого права користування спірною земельною ділянкою, що свідчить про відсутність предмета судового захисту, а відтак і підстав для задоволення цього позову. Доводи представника позивача [PERSON] про перехід права власності на земельну ділянку у звязку із набуттям права власності на жилий будинок, на якій розташований жилий будинок, в сенсі статті 120 ЗК України суд, вважає неспроможними, оскільки такий перехід до набувача обєкту нерухомості відбувається на тих самих умовах і втому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної та цивільної справ земельна ділянка, на якій розташований будинок №38 по вул. Мічуріна в м.Маріуполі відноситься до земель територіальної громади Маріупольської міської ради, таким чином, суд вважає, що [PERSON] не набув разом із набуттям права власності на частину будинку права власності на земельну ділянку чи її частину. Також стаття 120 ЗК України не передбачає автоматичного переходу права власності на земельну ділянку у звязку з переходом права власності на розташованій на ній будівлі чи споруди і не передбачає звільнення від здійснення передбаченої законом процедури оформлення такого права.

Outcome: dismissed