Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач-відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом і після уточнення позовних вимог (а.с. 86-87) просить: визнати договір дарування на земельну ділянку площею 0,1272 га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] від 10.12 2013 року, виданий на ім'я [PERSON], - недійсним; зобов'язати Державну реєстраційну службу Калуського міськрайонного управління юстиції виключити з державного реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію прав власності на земельну ділянку площею 0,1272 га, що знаходиться по [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; визнати свідоцтво на право власності на земельну ділянку за [NUMBER] від 22.08.2013 р. площею 0,1272 га кадастровий [NUMBER] виданий на ім'я [PERSON], - недійсним; зобов'язати Державну реєстраційну службу Калуського міськрайонного управління юстиції виключити з державного реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію прав власності на земельну ділянку площею 0,1272 га, що знаходиться по [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; визнати за ним право власності на спадкове майно за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. [INFO] помер його батько, [PERSON]. 19.08.2008 р. він звернувся в Калуську районну державну нотаріальну контору з приводу оформлення спадкового майна після смерті [PERSON] [INFO]. він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], свідоцтво було видане тільки на грошові вклади та на автомобіль ВАЗ 2103, державний номерний знак [NUMBER], 1976 року випуску. При цьому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння по [ADDRESS] йому було відмовлено. Відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду від 20.11.2008 р. було задоволено позов [PERSON] та визнано незаконними: рішення 5 сесії Мостищенської сільської ради від 22.06.1995 р. «Про внесення змін до рішення виконкому Копанківської сільської ради Калуського району №37 від 24.08.1990 року», рішення виконкому Калуської районної ради №79 від 18.07.1995 року в частині внесення змін до п. 172 попереднього рішення виконкому Калуської районної ради №5 від 16.01.1991 року, свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння №23 по вул. Робітнича с. Мостище Калуського району, видане 08.08.1995 року виконавчим комітетом Мостищенської сільської ради Калуського району на [PERSON]. Дане рішення було оскаржено [PERSON] до Апеляційного суду Івано-Франківської області та до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ухвалою якого від 19.09.2012 року касаційну скаргу було задоволено, а рішення Калуського міськрайонного суду від 20.11.2008 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.02.2012 року скасовано і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10.12.2012 р. в позові [PERSON] до Мостищенської сільської ради, до Калуської районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], третя особа Копанківська сільська рада про визнання незаконними рішень та свідоцтва про право власності, - відмовлено. Однак [PERSON], незважаючи на винесені судові рішення, продовжує чинити перешкоди [PERSON] в оформленні спадщини, домовившись з своєю дочкою [PERSON], відчужила останній домоволодіння та земельну ділянку площею 0,1272 га, що знаходяться по [ADDRESS]. Дана земельна ділянка була передана у власність [PERSON] сесією Мостищенської сільської ради від 31.07.2013 року в процесі виникнення спору між [PERSON] та [PERSON], а 22.08.2013 року відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво на право власності на земельну ділянку за [NUMBER], яке була зареєстровано в Державній реєстраційній службі Калуського міськрайонного управління юстиції. Про факт передачі земельної ділянки площею 0,1272 га у власність відповідачки [PERSON] позивачу не було відомо. 10.12.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] було оформлено в Калуській районній державній нотаріальній конторі договір дарування на домоволодіння та на земельну ділянку, площею 0,1272 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 25.07.2014 р. визнано недійсним правочин - договір дарування домоволодіння по [ADDRESS] від 10.12.2013 р. виданий на ім'я [PERSON] та зобов'язано Державну реєстраційну службу Калуського міськрайонного управління юстиції виключити з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію прав власності [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS]. Відповідно такий правочин, як договір дарування на земельну ділянку від 10.12.2013 року на ім'я [PERSON] повинен бути також визнаний недійсним. Крім того, даний правочин повинен бути визнаний недійсним ще й з тих підстав, що неможливо, щоб об'єкт, а саме будинковолодіння, яке належить на праві власності батькові [PERSON] знаходився на земельній ділянці [PERSON], яка була відчужена [PERSON] з метою перешкодити позивачу в отриманні спадкового майна. Тому позивач просить визнати договір дарування земельної ділянки, площею 0,1272 га, що знаходиться по [ADDRESS], від 10.12.2013 р. недійсним. Крім того, позивач [PERSON] вказує, що він являється єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Проте, по даний час він не має доступу до спадкового майна, в зв'язку з цим ОБТІ відмовляє йому у виготовленні та видачі технічного паспорта, де б була зазначена інвентаризаційна вартість майна. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, а саме: на житловий будинок, загальною площею 63,9 кв.м. господарські будівлі та споруди. Вартість спадкового майна згідно довідки КП «Фінсервісу» від 25.09.2014 року складає 100 000 грн. Незважаючи на те, що у встановлений законом строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, позивач [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини до Калуської державної нотаріальної контори, проте, відмовою від 26.01.2013 р. № 12/02-31 нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про спадщину, мотивуючи тим, що відсутні оригінал чи дублікат правовстановлюючих документів на домоволодіння. Той факт, що [PERSON] є власником будинковолодіння по [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від08.08.1995 року, рішенням Калуської районної ради від 18.07.1995 р. № 79, а також довідкою Івано-Франківського ОБТІ від 07.03.2007 р. № 31, де зазначено, що за [PERSON] зареєстровано право власності на домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS].Тому позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], а саме на будинковолодіння по [ADDRESS]. Відповідач-позивач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просить: визнати недійсними та скасувати: рішення виконавчого комітету Копанківської сільської ради народних депутатів № 37 від 24.08.1990року «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки в с. Копанки. Мостище», в частині оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS]; рішення виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів № 5 від 16.01.1991року «Про оформлення права власності на житлові будинки громадян в ...с. Мостище Копанківської сільської ради народних депутатів», в частині оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS]; свідоцтво про право власності на жилий будинок від 21.01.1991 року видане Копанківською сільською радою на житловий будинок по [ADDRESS]; рішення Мостищенської сільської ради народних депутатів від 22.06.1995року «Про внесення змін до рішення Копанківської сільської ради народних депутатів № 37 від 24.08.1990року», в частині оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS]; рішення виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів № 79 від 18.07.1995 р. «Про внесення змін до рішення райвиконкому від 16.01.91р. № 5 «про оформлення права власності на житлові будинки в с. Негівці, Гуменів Негівської сільської ради, с. Ріп'янка, Мислів, Яворівка Ріп'янської сільської ради, с. Мостище Копанківської сільської ради народних депутатів», в частині оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS]; свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 08.08.1995року видане Мостищенською сільською радою на житловий будинок по [ADDRESS]. Визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], а саме: 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS]. Вимоги за зустрічним позовом мотивовані наступним. Відповідач-позивач [PERSON] зазначає, що про те, що вона фактично є власником спірного домоволодіння по [ADDRESS], зокрема його 1/2 частини, дізналася недавно, випадково натрапивши на документи, що підтверджують виникнення відповідного права власності на майно. А саме просить суд звернути увагу суду на ту обставину, що спірне домоволодіння по [ADDRESS] - це будинок, який збудований їхніми з братом [PERSON] батьками. Відповідач-позивач наголошує, що лише тепер стало відомо про те, що у вересні 1966 року за батьком - [PERSON] (який також являвся дідом позивача по первісному позові - [PERSON].) було визнано право особистої власності на спірне домоволодіння та видано свідоцтво про право власності на домоволодіння в цілому, по [ADDRESS]. Вказане свідоцтво про право власності було видане на підставі рішення № 232 «Про підтвердження права власності на домоволодіння в с. Мостище за окремими громадянами» Калуської міської ради депутатів трудящих від 09.09.1966 року. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Калуської міської ради депутатів трудящих 10.09.1966 р. та архівним витягом з протоколу № 21 засідання виконкому Калуської міської ради депутатів трудящих від 09.09.1966року.Тобто, станом на вересень 1966 року за батьком [PERSON] - [PERSON] було визнано право особистої власності на спірне Домоволодіння, а в січні 1967року - це право зареєстроване за ним. [PERSON] помер [INFO].Враховуючи, що на час смерті батька у його власності перебувало домоволодіння по [ADDRESS], тому, відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963року, [PERSON], її брат [PERSON] та їхня мама [PERSON] набули права спадкувати спірне домоволодіння, як спадкоємці за законом першої черги, в рівних частках. Кожен успадковував по 1/3 частці спадкового майна - спірного домоволодіння. Проте [PERSON] померла [INFO]., так і не встигнувши прийняти спадщину. Тому після смерті матері - право на спадкування її частки в рівних частинах перейшло до [PERSON] та її брата [PERSON]Фактично після смерті батьків, [PERSON] та її брат [PERSON] (батько позивача за первісним позовом [PERSON].) успадкували в рівних частинах домоволодіння по [ADDRESS], як такі, що фактично вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця.Фактично, виходячи з принципу рівності часток - кожному з них належало по 1/2 частині спірного домоволодіння. Оскільки, позивач за первісним позовом - [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], тому має право спадкувати ту частину спадку, яка належала тільки його батькові, а саме: 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS], оскільки інша 1/2 частина домоволодіння і по даний час належить [PERSON], як спадщина, яку вона прийняла після смерті свого батька - [PERSON] 24.08.1990 р. виконком Копанківської сільської ради прийняв рішення № 37 «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки в с. Копанки, Мостище». Рішенням №5 Калуської районної ради від 16.01.1991 року за [PERSON] оформлено право власності на будинковолодіння по [ADDRESS], та видано відповідне свідоцтво про право власності на жилий будинок від 21.01.1991 р. Копанківською сільською радою. Пізніше, рішенням Мостищенської сільської ради від 22.06.1995 року було внесено зміни в рішення Копанківської сільської ради за № 37 від 24.08.1990 року та постановлено звернутися до Калуської районної ради, щоб внести зміни до рішення райвиконкому від 16.01.1991 року, про оформлення права власності на будинковолодіння по [ADDRESS] на [PERSON] Рішенням № 79 виконкому Калуської районної ради від18.07.1995 року - вказані зміни внесено, і видано нове свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] від 08.08.1995року Мостищенською сільською радою на ім'я [PERSON] Позивач-відповідач [PERSON] вважає, що вищевказані рішення рад та свідоцтва про право власності на спірне домоволодіння не відповідають вимогам закону, а тому підлягають скасуванню, а також просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], а саме: 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача-відповідача підтримала первинний позов з підстав наведених в самій позовній заяві. Визнала той факт, що в 1960-х роках право власності на спірне будинковолодіння було зареєстровано за [PERSON] і після його смерті будинковолодіння за адресою [ADDRESS]в цілому успадкував її колишній чоловік і батько позивача-відповідача [PERSON] Право власності [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, яке видане 08.08.1995 р. Мостищенською сільською радою Калуського району, і яке було предметом розгляду в судах різних інстанцій, а тому нема підстав не брати його до уваги. Зустрічний позов вважає безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає. Відповідач-позивач та її представник у судовому засіданні первісний позов не визнали і просять відмовити в його задоволенні, водночас підтримали зустрічний позов, який просять задоволити. Додатково суду пояснили, що відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 10.09.1966 р. вже в 1967 р. право власності на спірне будинковолодіння було зареєстровано за батьком відповідача-позивача [PERSON] Після смерті останнього [PERSON] як один зі спадкоємців першої черги успадкувала 1/2 частину батькового будинковолодіння. Своєю заявою в 1995 році [PERSON] не відмовлялась від своєї частки у домоволодінні, а лише підтверджувала, що її брат [PERSON] має право на іншу половину будинковолодіння. При прийнятті оспорюваних у зустрічному позові рішень органів державної влади та місцевого самоврядування не було враховано, що будинковолодіння на той час вже перебувало у спільній частковій власності. Представник відповідача за первісним позовом - Реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції не заперечив щодо задоволення первісного позову в частині скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, проте, наголосив, що підставою такого скасування не можуть бути дії державного реєстратора, оскільки, останній діяв в межах закону. Відповідач за первісним позовом і третя особа без самостійних вимог за зустрічним позовом - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте, подала заяву, в якій зазначає, що первісний позов не визнає і просить відмовити в його задоволенні, оскільки, являється добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Зустрічний позов просить задоволити в повному обсязі. Розгляд справи просить проводити без її участі. Представник відповідача за первісним та зустрічним позовами - Мостищенської сільської ради, первісний позов не визнала і заперечує щодо його задоволення, а зустрічний позов визнає і не заперечує щодо його задоволення. Пояснила, що Мостищеньска сільська рада, приймаючи рішення від 22.06.1995 р. вийшла за межі своєї компетенції, оскільки, не вправі була скасовувати рішення іншої сільської ради. Сільській раді не було відомо про існування свідоцтва про право власності на домоволодіння від 10.09.1966 р. виданого на ім'я [PERSON], тому раніше видавались довідки, згідно яких домоволодіння в [ADDRESS] зазначалось як колгоспний двір. Така інформація бралась з погосподарських книг. І тільки наприкінці 2014 р. в архівних матеріалах сільської ради випадково було віднайдено свідоцтва про право власності на спірне домоволодіння на ім'я [PERSON] Різні нумерації одного і того ж спірного будинковолодіння пояснила тим, що раніше в різні періоди с. Мостище належало то до Калуської міської ради, то до Копанківської сільської ради і з часом відбувалось впорядкування нумерації будинків в с. Мостище. Представник відповідача за зустрічним позовом Копанківської сільської ради в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Інші учасники справи не заперечили, щодо розгляду справи без участі представника Копанківської сільської ради. Представник відповідача за зустрічним позовом Калуської районної ради в судове засідання не з'явився, проте, подав заяву, в якій зазначає, що Калуська районна рада не є суб'єктом відповідальності, оскільки, не приймала оскаржуваних рішень. Розгляд справи просить проводити без його участі. Представник відповідача за зустрічним позовом Калуської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, проте, подав заяву, в якій просить справу розгляд без його участі. Позов визнає і заперечень щодо позову не має. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний і зустрічний позови підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO]. помер [PERSON] (т. 1 а.с. 228). Як вбачається зі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 10.09.1966 року, видане виконавчим комітетом Калуської міської Ради депутатів трудящих за [PERSON] було визнано право особистої власності на домоволодіння по [ADDRESS]. Вказане свідоцтво про право власності видане на підставі рішення виконкому Калуської міської Ради депутатів трудящих № 232 від 09.09.1966 р. (т. 1 а.с. 219). Оригінал цього свідоцтва було оглянуто в судовому засіданні. Так, згідно рішення виконкому Калуської міської Ради депутатів трудящих № 232 «Про підтвердження права власності на домоволодіння в с. Мостище за окремими громадянами» підтверджено право особистої власності на цілий будинок [ADDRESS] за [PERSON] (т. 1 а.с. 218). Окрім того, відповідно до листа Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 17.12.2014року № 858/01-2, домоволодіння по [ADDRESS], згідно даних реєстрової книги № 1 с. Мостище 14.01.1967 р., було зареєстровано за [PERSON]. Підстава для реєстрації - свідоцтво про право власності, видане на підставі рішення Калуської міської ради від 09.09.1966 р. № 232 (т. 1 а.с. 220). З огляду на положення цивільного кодексу України в редакції 1963 року (розділ II «Право власності») - станом на 1966-1967 роки розрізнялося право державної власності, колгоспно-кооперативна власність, право власності профспілок, громадських організацій, а також право особистої власності. Окрім того, 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства Української PCP було затверджено Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах у селищах міського типу Української PCP (надалі Інструкція). Згідно вказаної Інструкції, проводився відповідний порядок реєстрації права власності на будинки та домоволодіння. Так, пунктом 13 Інструкції передбачено що після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої ради видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою. Пункт 31 зазначеної Інструкції передбачав що після проведення первинної реєстрації будинків та домоволодінь, БТІ повинно проводити реєстрацію всіх змін у правовому стані будинків або домоволодінь. А згідно п. 32 Інструкції - послідуюча реєстрація переходу права власності від одних установ, підприємств, організацій та громадян до других - провадиться на підставі документів, оформлених у встановленому законом порядку. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння по [ADDRESS], що належало йому на праві власності. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. До числа спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] належали його дочка [PERSON], син [PERSON] та дружина [PERSON] (т. 1 а.с. 229-231). Проте [PERSON] померла [INFO]. (т. 1 а.с. 228), так і не встигнувши прийняти спадщину після смерті чоловіка [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК УРСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (ст. 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Тому, після смерті [PERSON] право на спадкування її частки після смерті [PERSON] в рівних частинах перейшло до її дітей: [PERSON] та [PERSON] Згідно вимог ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця та вчинення певних дій, а саме: 1) якщо спадкоємець вступив у фактичне володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] та [PERSON], проживаючи спільно зі спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] (Т. 1 а.с. 229) успадкували в рівних частинах, а саме по 1/2 домоволодіння по [ADDRESS], як такі що фактично вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця. Тобто [PERSON] та [PERSON] належало по ? частині будинковолодіння по [ADDRESS]. 24.08.1990 р. рішенням виконкому Копанківської сільської ради за № 37 «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки в с. Копанки, Мостище», одобрено матеріали, зібрані на житлові будинки, які належать громадянам та подано списки на затвердження Калуському райвиконкому (т. 1 а.с. 221). Як вбачається з архівного витягу з протоколу №1 засідання виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів від 16.01.1991 року (т. 1 а.с. 222), рішенням № 5 Калуської районної ради народних депутатів від 16.01.1991 року за [PERSON] оформлено право власності на будинковолодіння по [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення виконавчим комітетом Копанківської сільської ради 21.01.1991 року видано відповідне свідоцтво про право власності на жилий будинок в [ADDRESS] на ім'я [PERSON] (т. 1 а.с. 223). Згідно рішення Мостищенської сільської ради від 22.06.1995 р. внесено зміни в рішення Копанківської сільської ради за № 37 від 24.08.1990 р. та постановлено звернутися до Калуської районної ради, щоб внести зміни до рішення райвиконкому від 16.01.1991 р., про оформлення права власності на будинковолодіння по [ADDRESS] на [PERSON] (т. 1 а.с. 11). Рішенням № 79 виконкому Калуської районної ради від18.07.1995 р. (т. 1 а.с. 10) - вказані зміни внесено. На підставі вказаного рішення виконавчим комітетом Мостищенської сільської Ради народних депутатів на ім'я [PERSON] видано нове свідоцтво про право особистої власності від 08.08.1995 р. на житловий будинок в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 12). В силу ст.ст. 560, 561 ЦК України (1963 року) оформлення спадщини здійснювалося видачею державними нотаріусами свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] фактично набули право спільної часткової власності на будинковолодіння по [ADDRESS] в порядку спадкування, то вищевказані рішення виконавчих комітетів рад про визнання права власності в цілому на будинковолодіння за [PERSON] та [PERSON] та видані на їх підставі свідоцтва про право власності є незаконними та підлягають скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Суд не бере до уваги заперечення представника позивача за первісним позовом про преюдиційність рішення Калуського міськрайонного суду від 10.12.2012 року (т. 1 а.с. 28-29), яким відмовлено у визнанні недійсними та скасуванні рішення 5 сесії Мостищенської сільської ради від 22.06.1995 року «Про внесення змін до рішення виконкому Копанківської сільської ради Калуського району №37 від 24.08.1990 року», рішення виконкому Калуської районної ради №79 від 18.07.1995 року в частині внесення змін до п.172 попереднього рішення виконкому Калуської районної ради №5 від 16.01.1991 року, свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння [ADDRESS], видане 08.08.1995 року виконавчим комітетом Мостищенської сільської ради Калуського району на [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.Проте, в процесі розгляду даної справи, що не заперечується сторонами, стало відомо про наявність свідоцтва про право власності на домоволодіння від 10.09.1966 р., видане виконавчим комітетом Калуської міської Ради депутатів трудящих, яким за [PERSON] було визнано право особистої власності на домоволодіння по [ADDRESS], яке не було предметом дослідження та оцінки під час ухвалення рішення Калуського міськрайонного суду від 10.12.2012 року. Таким чином, зустрічний позов [PERSON] в межах даної справи заявлений з інших підстав ніж позов в межах цивільної справи № 908/5444/2012. Ця обставина також підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи № 908/5444/2012 за позовом [PERSON] до Мостищенської сільської ради, Калуської РДА, [PERSON], [PERSON], третя особа Копанківська сільська рада про визнання незаконними рішень та свідоцтва про право власності. Крім того, згаданим рішенням Калуського міськрайонного суду від 10.12.2012 року в цивільній справі № 908/5444/2012 було тільки відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсними рішень та свідоцтва, але не встановлювалась їхня дійсність, як про це стверджувала в судовому засіданні представник позивача за первісним позовом. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що слід визнати недійсними та скасувати: рішення виконавчого комітету Копанківської сільської ради народних депутатів № 37 від 24.08.1990року «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки в с. Копанки, Мостище», в частині оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS]; рішення виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів № 5 від 16.01.1991року «Про оформлення права власності на житлові будинки громадян в ...с. Мостище Копанківської сільської ради народних депутатів», в частині оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS]; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на жилий будинок від 21.01.1991 року видане Копанківською сільською радою на житловий будинок по [ADDRESS]; рішення Мостищенської сільської ради народних депутатів від 22.06.1995року «Про внесення змін до рішення Копанківської сільської ради народних депутатів № 37 від 24.08.1990року», в частині оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS]; рішення виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів № 79 від 18.07.1995року «Про внесення змін до рішення райвиконкому від 16.01.91р. № 5 «про оформлення права власності на житлові будинки в с. Негівці, Гуменів Негівської сільської ради, с. Ріп'янка, Мислів, Яворівка Ріп'янської сільської ради, с. Мостище Копанківської сільської ради народних депутатів», в частині оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS]; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 08.08.1995 року видане Мостищенською сільською радою на житловий будинок по [ADDRESS]. Водночас одним з відповідачів у зустрічному позові зазначена Калуська районна рада, проте, жодне із оспорюваних у зустрічному позові рішень цим органом місцевого самоврядування не приймалось. Згідно Указу Президента України від 14.04.1992 р. «Про Положення про місцеву державну адміністрацію» на базі виконавчих комітетів відповідних Рад народних депутатів було утворено відповідні місцеві державні адміністрації, що є правонаступниками виконавчих комітетів відповідних Рад щодо прийнятих ними рішень, узятих зобов'язань та покладених на них законодавством обов'язків. Таким чином, враховуючи, що Калуська районна рада є неналежним відповідачем за зустрічним позовом, в частині позовних вимог до Калуської районної ради в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Як зазначалося вище, [PERSON] та [PERSON], проживаючи спільно зі спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] (Т. 1 а.с. 229) успадкували в рівних частинах, а саме по 1/2 домоволодіння по [ADDRESS], як такі що фактично вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 1269 ЦК України отримання свідоцтва на право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємця. Тому за [PERSON] слід визнати право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], померлого [INFO], а саме: 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS]. Судом встановлено, що [PERSON], який фактично успадкував 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS]після смерті [PERSON], помер [INFO] (т. 1 а.с. 36). Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач за первісним позовом [PERSON], звернувшись із заявою про прийняття спадкового майна у межах 6-місячного строку після смерті батька [PERSON], фактично прийняв спадщину. Таким чином, за [PERSON] слід визнати право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO], а саме: 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS]. Згідно технічного паспорта Івано-Франківського бюро технічної інвентаризації (т. 1 а.с. 232-234) домоволодіння по [ADDRESS] складається із: житлового будинку (А), стайні (Б), стодоли (В), сараю (Г), сараю (Д), убиральні (Е), гаражу (Ж), огорожі (№1, №3, №4), воріт (№2), криниці (№5). В частині визнання недійсним договору дарування та свідоцтва про право власності наземельну ділянку суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. В п. 5 Постанови ПВС України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до ст. 215- 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена однією із сторін правочину, так і іншою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно договору дарування земельної ділянки від 10.12.2013 року (т. 1 а.с. 70) [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1272 га, кадастровий [NUMBER], розташовану за адресою [ADDRESS], цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Дана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 22.08.2013 року (т. 1 а.с. 68). Ч. 1 ст. 120 ЗК України, передбачає, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок,будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 08.05.2014 року (т. 1 а.с. 34-35) визнано недійсним дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданий 06.04.2009 р. [PERSON] Мостищенською сільською радою на домоволодіння по [ADDRESS]. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 25.07.2014 року визнано недійсним правочин - договір дарування домоволодіння по [ADDRESS] від 10.12.2013 року виданий на ім'я [PERSON] та зобов'язано Державну реєстраційну службу Калуського міськрайонного управління юстиції виключити з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію прав власності [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 32-33). Враховуючи вище зазначені судові рішення і те, що в межах розгляду даної цивільної справи суд прийшов до висновку про необхідність визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на жилий будинок від 21.01.1991 р. видане Копанківською сільською радою на житловий будинок по [ADDRESS] на ім'я [PERSON], то, відповідно, слід також визнати недійсним свідоцтво [NUMBER] від 22.08.2013 р. про право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1272 га кадастровий [NUMBER], видане на ім'я [PERSON] (т. 1 а.с. 68). Таким чином, [PERSON] відповідно до договору дарування земельної ділянки від 10.12.2013 року незаконно відчужила земельну ділянку, площею 0,1272 га, за адресою [ADDRESS], право власності на яку було оформлено з порушенням ст. 120 ЗК України. Тому договір дарування земельної ділянки, площею 0,1272 га, кадастровий [NUMBER], передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS], від 10.12.2013 року, який укладений між [PERSON] і [PERSON] - слід визнати недійсним. Щодо зобов'язання Державної реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції виключити з державного реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію прав власності. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон). Загальними засадами реєстрації прав на нерухоме майно є публічність, вона проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом (пункт 5 статті 3 Закону). Відповідно до частини 2 статті 9 Закону рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав приймає державний реєстратор. Згідно з нормою ч. 1 ст. 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду, рішення про державну реєстрацію прав до Державною реєстру прав (частина 2 статті 26 Закону). А тому, з метою повного захисту прав сторін, слід скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі оспорюваних правовстановлюючих документів, які визнаються судом недійсними, а саме: договору дарування земельної ділянки від 10.12.2013 р. та свідоцтва на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 22.08.2013 р. (т. 1 а.с. 67, 69) Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позивних вимог. Проте, враховуючи, що цим судовим рішенням визнається право власності за позивачем-відповідачем на частину будинковолодіння, на яке відповідачі не претендують, а позов підлягає частковому задоволенню, то не підлягають стягненню з відповідачів за первісним позовом судові витрати понесені позивачем-відповідачем. На підставі викладеного, ст.ст. 528, 549, 551, 560, 561 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 393, 215, 216, 1223, 1258, 1261 ЦК України, ст.120 ЗК України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та

Outcome: dismissed