Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.12.2013 позивач звернувся до ПАТ «Дельта Банк» з заявою №003-15070-211213 з приводу укладення договору оформлення платіжної системи з видачі позивачу кредитної картки з лімітом кредитної лінії в розмір 30700 грн. Банком було прийнято рішення про укладення договору. При підписанні пропозиції позивач був ознайомлений з інформацією про загальні умови кредитування рахунку та тарифів банку на обслуговування картки. 21.12.2013 позивач уклала договір добровільного страхування з «СК «Дельта» та відповідно до договору позивач став застрахованою особою з зобов`язанням щомісячної сплатою платежів в сумі 307 грн. Позивачу була надана кредитна картка, інших документів в тому числі кредитного договору банк позивачу не надавав. Позивач отримав 20200 грн. кредиту після чого кредитна картка була заблокована банком. Працівники банку вважають, що обов`язковий платіж повинен був сплачуватись з суми 30700 грн., а позивач вважає, що з суми 20200 грн., в зв`язку з чим позивачу нараховані штрафні санкції. Позивач фактично не був ознайомлений з правилами незмінності розрахунку залежно від розміру фактично отриманих грошових коштів. Позивач просить визнати недійсним договір кредиту та договір страхування в зв`язку з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». \~ \~ \~ \~Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 29.06.2018 відкрито провадження у даній цивільній справі, справа призначена у порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 22.09.2020 залучено у якості третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 01.03.2021 справа призначена у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує, просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Представник третьої особи по справі в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 282-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 21.12.2013 позивачем здійснено Пропозицію (оферту, у формі Заяви) № [NUMBER] з ПАТ «Дельта Банк» на умовах, визначених в цій Пропозиції та відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 р. протокол №14 і Тарифів Банку, зазначених в п. 2.6. Частини 2. цієї Пропозиції, що є невід`ємною частиною цієї Пропозиції, укласти з ним Договір на невизначений строк дії, в рамках якого: пункт 1.1. Згідно умов договору Правила та Тарифи Банку є складовою та невід`ємною частиною Пропозиції, а тому відповідно до п.1 частини 3 в рамках Договору позивачу було відкрито поточний рахунок, оформлено платіжну картку платіжної системи та встановлено ліміт Кредитної лінії на Рахунку у сумі та на строк відповідно до умов. Згідно частини 2 Заяви позивачу відкрито картковий рахунок у гривнях з лімітом кредитної лінії - 30700,00 грн. на 364 (календарних) дні; картка: Visa International та/або Mastercard Worldwide та/або ВОПС Дельта. Відповідно до п. 2.1 Частини 3, момент прийняття (акцепту) Банком пропозиції щодо укладення Договору, а отже, моментом укладання Договору на умовах, описаних вище в цій Пропозиції та Правилах, вважатиметься дата відкриття Банком Рахунку, згідно п. 2.1 Частини 2. Пропозиція щодо укладення Договору є чинною для її прийняття Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати її підписання (п. 2.2 Частини 3). Під реквізитами заяви стоїть підпис представника Банку Ніколової А.Х. , а тому пропозицію акцептовано Банком 21.12.2013 та підписано працівником банку, в зв`язку з чим заява набрала законної сили та вважається укладеною. Крім того, за умовами укладеного між сторонами договору позивач погодив, що складовою та невід`ємною частиною зазначеної пропозиції є Правила та Тарифи банку, з якими позивач попередньо ознайомлений, повністю згодний, розуміє їх зміст і положення, яких він неухильно зобов`язується дотримуватись. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що при укладанні вищевказаного кредитного договору порушені його права, як споживача, згідно з нормами\~ЗУ «Про захист прав споживачів»,\~у зв`язку з чим, ним у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення, а відтак наявні законні підстави для визнання кредитного договору недійсним. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог позивача, суд приймає до уваги те, що істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~та\~ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до\~ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Зміст правочину становить собою сукупність умов, які направлені на досягнення відповідного та очікуваного для всіх сторін правочину правового ефекту у спосіб, який би не суперечив законодавству. Під змістом правочину, умови якого не суперечать законодавству, слід розуміти умови договору про його предмет і мету. Відповідно до ч. 1\~ст. 268 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені\~Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року, встановлюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Ці Правила є практичною деталізованою інструкцією щодо реалізації у сфері банківської діяльності положень\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статями\~15\~і\~23\~цього\~Закону. Статтями\~15\~та\~23 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначено відповідальність суб`єкта господарювання, яка не містить положень про такі наслідки як недійсність договору. З огляду на викладене, доводи позивача про ненадання інформації про умови кредитування не є такими, з якими закон пов`язує недійсність правочину. З аналізу спірного договору вбачається, що позивач, як позичальник, у належний спосіб ознайомився із умовами договору, Правилами та Тарифами банку, що посвідчив особистим підписом. Так, відповідно до п. 2.5. заяви, підписанням заяви позивач засвідчив, що до цього ознайомлений в письмовій з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України. Зазначене відповідає п. 2.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені\~Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року, який визначає, що банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Посилання сторони позивача, зокрема, на те, що позивач на час укладення договору був юридично необізнаною особою, належним чином не був ознайомлений з умовами кредитування, суд вважає необґрунтованими, через що не приймає до уваги, оскільки відповідно до даних заяви позивач до оформлення правовідносин ознайомилась із його умовами. Крім того, частиною 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). З огляду на викладене, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що вказана умова договору є несправедливою та тягне за собою недійсність кредитного договору через суперечливість актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, оскільки, остання, є недійсною в силу закону, бо не є послугою. Зокрема, така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-1746цс16 (постанова від 16.11.2016 року). А визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.12.2012 року у справі № 6-87цс12. Недійсність в силу\~закону\~цієї умови не впливає на дійсність правочину в цілому. Волевиявлення Позивача по справі при укладанні договору було вільним, без примусу, ризики з отриманням кредиту позивачем приймались без всяких умов, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Крім того,\~стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. Частиною 5\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. З аналізу умов спірного судом не встановлено, що умови договору є несправедливими по відношенню до позичальника. Крім того, підписуючи кредитний договір, позивач чітко засвідчив факт ознайомлення з його умовами та надав свою згоду на отримання послуги на цих умовах, а тому доводи сторони позивача в цій частині є недоведеними та судом до уваги не приймаються. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження, та підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання договору недійсним судом не встановлено, тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed