Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

11.05.2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Бердянського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, у якому просили: - Зняти арешт та заборону відчуження зі всього майна, що належить [PERSON], накладений постановою №698597 від 06.10.2008 року та постановою АМ №621706 від 12.03.2009 року ст. державним виконавцем Арабаджи А.С. відділу Державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції. - Зняти арешт та заборону відчуження зі всього майна, що належить [PERSON], накладений постановою АМ №698595 від 06.10.2008 року та постанови АМ 621709 від 12.03.2009 року ст. державним виконавцем Арабаджи А.С. відділу Державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції. В обґрунтування позову, позивачі в заяві зазначили, що [PERSON] та [PERSON], зареєстровані та мешкають у [ADDRESS] що підтверджується копіями паспортів. В лютому 2016р. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса для прийняття спадщини за законом після смерті матері. Однак, зіткнулася з неможливістю прийняти спадщину, в зв'язку з накладенням арешту та заборони відчуження на усе її майно, включаючи і вказану нерухомість. При бесіді, нотаріус повідомила, що арешт було накладено відділом Державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції. Дійсно, у 2008 та 2009 роках [PERSON] отримувала два Витяги про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та оголошення заборони на його відчуження (копії додаються). Згідно вказаних Витягів вбачається, що арешт майна боржника та оголошення на його відчуження накладено постановою №698597 від 06.10.2008 року та постановою АМ №621706 від 12.03.2009 року Відділом державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції, ст. державним виконавцем Арабаджи А.С. Згідно Витягів також вбачається, що за боржником не зареєстровано рухоме майно. [PERSON] також отримав аналогічні Витяги (копії додаються). Арешт на майно та оголошення заборони на його відчуження було накладено Відповідачем згідно постанови АМ №698595 від 06.10.2008 року та постанови АМ 621709 від 12.03.2009 року, з зазначенням, що за боржником відсутнє рухоме майно на яке б могло бути звернено стягнення. В березні 2016 року Позивачі звернулися до Відповідача з письмовою заявою про зняття арешту. 19.04.2016 року за №15121 на ім'я [PERSON] та №15122 на ім'я [PERSON], Відповідач надав ідентичні відповіді, в яких вказано, що у відділі Державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції „ неодноразово перебували відкриті виконавчі провадження щодо боржника [PERSON], [PERSON], на підставі яких були зареєстровані обтяження накладені згідно вищезазначених постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Більш детально ідентифікувати арешт неможливо, в зв'яжу зі знищенням виконавчого провадження згідно наказу про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, п.п.9 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки. На сьогоднішній день всі виконавчі провадження закінчені (копії постанов про закінчення виконавчих проваджень додаються). Однак не зважаючи на те, що борг, у зв'язку із виникненням якого було накладено арешт на майно Позивачів, погашено у повному обсязі, арешт з майна не знято, що порушує законні права та інтереси Позивачів щодо розпорядження майном. Згідно з п. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Крім цього, п. 2. ст. 50 того ж закону закріплено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Однак, державним виконавцем, не було виконано норми вказаної вище статті, що позбавило Позивачів скористатися правами, які визначені п. З ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме - за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. У судовому засіданні позивачі підтримали свої вимоги, просили задовольнити позов. Представник Бердянського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби, за довіреністю Бєляєва А.С., не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши докази по справі суд прийшов до наступного висновку. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області прийняте рішення про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на корить [PERSON] суми 9067.00 грн., у зв'язку з чим 19.05.2008 року було видано виконавчий лист за №2-6044/2007 та відкрито виконавче провадження. Постановою від 23.03.2016 року старший державний виконавець Бєдяєва А.С. відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, закінчила виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-6044/2007 від 19.05.2008 року. (а.с.19,21). Бердянським міськрайонним судом Запорізької області прийняте рішення про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на корить ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми боргу в розмірі 33095.72 грн. та 412.56 грн., у зв'язку з чим 17.12.2009 року було видано виконавчий лист за №2-27219 та відкрито виконавче провадження. Постановою від 27.02.2010 року державний виконавець Савицька В.С. відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, закінчила виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-27219 від 17.12.2009 року. (а.с.18,20). Для забезпечення виконання рішень суду державним виконавцем було накладено арешт на майно позивачів [PERSON] та [PERSON], що підтверджено відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.12,13) та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.14-17). Таким чином встановлено, що при закінченні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів №2-6044/2007 від 19.05.2008 року та №2-27219 від 17.12.2009 року, державним виконавцем не було прийняте рішення про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За положеннями ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Згідно ст. 15 ч.3 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження. Тобто, якім чином особа, права якої були порушені, буде їх захищати, законодавець поклав на цю особу. Позивачі [PERSON] та [PERSON] вважали за необхідно для захисту своїх порушених прав звернутися до суду з позовом. З роз'ясень, наданих в пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», вбачається, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Отже, поза увагою позивачів залишилось те, що відповідачами у справі про зняття арешту з майна є боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт, але [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в інтересах яких накладено арешт на майно [PERSON] та [PERSON] взагалі не були залучені у якості відповідачів, а орган державної виконавчої служби у даному випадку повинен бути залученим до участі у справі як третя особа. Відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України суд з власної ініціативи не має право залучити у якості відповідача будь яку особу. Даний факт унеможливлює прийняття рішення про скасування арешту на майно, тому позов не підлягає задоволенню. Згідно ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на час правовідносин, у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Тобто зазначеною статтею, саме на державного виконавця покладено обов'язок про зняття арешту з майна позивачів [PERSON] та [PERSON] при закінченні виконавчого провадження. На підставі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Таким чином встановлено, що у разі незгоди позивачів [PERSON] та [PERSON] з діями державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, то вони мають право звернутися до суду з відповідною скаргою, але не в позовному порядку.

Outcome: dismissed