Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

02.09.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. В обґрунтування позову зазначає, що 26.11.2004 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області була затверджена мирова угода між ним та [PERSON] , згідно якої останній зобов`язаний був у строк до 26.12.2004 року сплатити за договором позики на його користь грошові кошти у сумі 86 154.90 грн.. На підставі вказаної ухвали суду 05.01.2005 року судом видано виконавчий лист №2-1118/200 про примусове виконання мирової угоди, а державною виконавчою службою відкрито виконавче провадження № 40657398. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.01.2014 року у справі № 486/3004/13-ц, замінено сторону виконавчого провадження, а саме померлого [INFO] боржника [PERSON] на його правонаступників синів [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] .. Оскільки відповідачі ухиляються від сплати боргу, станом на 01.09.2018 року заборгованість складає 66 368.28 грн.. Частки відповідачів у спадщині є рівними, а тому кожен з них зобов`язаній задовольнити вимоги кредитора з урахуванням суми боргу, в сумі 33 184.28 грн.. У зв`язку з порушенням боржниками грошового зобов`язання, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Зазначає, що з жовтня 2018 року по липень 2020 року, з урахуванням сукупного індексу інфляції 109.677%, втрати від інфляції склали 3 211.26 грн., а три проценти річних за вказаний період становлять 1 893.00 грн., а всього відповідачі зобов`язані до сплати на його користь по 5 104.26 грн. з кожного. Також просить стягнути з відповідачів на свою користь витрати за надання правої допомоги, яка складає 2000 грн.. В судове засідання сторони не з`явилися, позивач направив суду письмову заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , причину неявки суду не повідомили, про день, місце та час розгляду справи сповіщені вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України та за номером телефону, зазначеним в позовній заяві. Представник третьої особи звернувся з письмовим клопотанням про розгляд справи без участі представника відділу ДВС. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідачі про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у заяві. На думку суду у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, а тому суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, за наявними письмовими доказами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 25.04.2019 року встановлено, що ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 листопада 2004 року була затверджена мирова угода між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якої [PERSON] в строк до 26 грудня 2004 року виплачує [PERSON] 86154,90 гривень. В зв`язку з невиконанням боржником умов мирової угоди Южноукраїнським міським судом 05 січня 2005 року видано виконавчий лист № 2-1118/2004 на примусове виконання зазначеної ухвали суду, а державною виконавчою службою Южноукраїнського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №40657398. [INFO] [PERSON] помер. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 січня 2014 року по справі № 486/3004/13-ц, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 06 лютого 2014 року, замінено сторону виконавчого провадження боржника [PERSON] , його правонаступниками [PERSON] та [PERSON] у виконавчому провадженні №40657398, відкритому на підставі виконавчого листа №2-1118/2004 року, виданого 05.01.2005 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області по цивільній справі про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 86154,90 гривень в межах вартості рухомого та нерухомого майна, одержаних ними у спадщину. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15.08.2017 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21.09.2017 року, звернуто стягнення на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належала померлому божнику [PERSON] , в рахунок погашення боргу за виконавчим листом про стягнення з відповідачів на користь [PERSON] 86154,90 грн. (а.с. 10-23). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно довідки Южноукраїнського міського відділу державної викоанвчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заборгованість за виконавчим листом №2-1118 від 05.01.2005 року, станом на 03.08.2020 року, складає 66 368,28 грн. (а.с. 24). Таким чином, відповідачі, які є спадкоємцями після смерті спадкодавця [PERSON] , рішення суду про стягнення коштів на користь [PERSON] станом на серпень 2019 року добровільно не виконують і борг у розмірі 66 368,28 грн. залишився несплаченим. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Так, згідно ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Як зазначено в постанові Миколаївського апеляційного суду від 25.04.2019 року, ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.01.2014 року, що залишена без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06.02.2014 року, була задоволена заява [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження та замінена сторона виконавчого провадження № 400657398 відкритого відносно [PERSON] на його правонаступників - спадкоємців [PERSON] та [PERSON] на підставі виконавчого листа №2-1118/2004 року, виданого 05.01.2005 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області по цивільній справі про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 86154,90 гривень в межах вартості рухомого та нерухомого майна, одержаних ними у спадщину. На підставі зазначеної ухвали суду відділом ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції 28.02.2014 року винесена постанова про заміну сторони виконавчого провадження. Отже з часу набрання чинності ухвали суду від 10.01.2014 року - 06.02.2014 року, у відповідачів виникло зобов`язання задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше на встановлено. Вартість майна, одержаного у спадщину, складає 206876 грн., що відповідачами не спростовувалось в судовому засіданні 25.04.2019 року. В п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", роз`яснено, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. За правилами ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки спадкоємців за законом є рівними. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За правилами ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, кожен з відповідачів зобов`язаній до задоволення вимог кредитора [PERSON] .. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30.03.2016 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язком для всіх судів, за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до правової позиції у справі №6-157цс16 від 25.05.2016 р. наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Між тим, згідно розяснень наданих в п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Тобто відсотки та неустойка нараховуються до дня смерті боржника включно. Позивачем у позовній заяві наведено розрахунок інфляційної складової суми боргу з урахуванням сукупного індексу інфляції за період з жовтня 2018 року по липень 2020 року, який складає 109.677%, що відповідно до суми заборгованості кожного відповідача 33 184.00 грн., складає 3 211.26 грн.. Розрахунок 3% річних від суми боргу кожного відповідача 33 184.00 грн., що за період з 01.10.2018 року по 25.08.2020 року, дорівнює 694 дні, та складає 1 893.00 грн.. Перевіривши представлений позивачем розрахунок, суд повністю з ним погоджується та приходить до висновку, що стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню втрати від інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі по 3 211.26 грн. та три проценти річних від простроченої суми по 1893.00 грн., що складає всього по 5 104.26 грн. з кожного. Отже, з огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в межах заявлених позовних вимог. У відповідності до ч.1, п.1) ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. На обґрунтування суми витрат правничої допомоги, позивачем долучено договір про надання адвокатом Тищенко С.Ю. правової допомоги від 25.08.2020 року та розрахунковий документ від 25.08.2020 року, згідно якого від [PERSON] прийнято за надання правової допомоги по договору від 25.08.2020 року , кошти в сумі 2 000 грн. (а.с. 26, 27). Детальний опис наданих послуг адвокатом, наведено у позовній заяві (а.с. 5-6). Відповідно до ч.1, ч.6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору на підставі п.10) ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідачів в сумі 908.00 грн., що складає по 454.00 грн. з кожного.

Outcome: approved