Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

06.09.2019 АТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.09.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку банку будинок [ADDRESS] . На підставі ст. 37, 38 ЗУ «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» було оформлено право власності на будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 04.06.2019 АТ «Укрсоцбанк» є власником вищевказаного будинку. Оскільки відповідач втратив право користування будинком по [ADDRESS] , АТ «Укрсоцбанк» звертався до нього з вимогою звільнити вказане житлове приміщення, тобто намагався врегулювати питання в досудовому порядку. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав користуватись будинком, відповідач продовжує там проживати. Подальше користування відповідачем будинком, який належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк» та відмова добровільно звільнити помешкання перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси АТ «Укрсоцбанк». З цих підстав банк просить позов задовольнити. Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою суду від 03.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 30). Ухвалою суду від 06.02.2020 проведено заміну позивача АТ «Укрсоцбанк» на правонаступника АТ «Альфа Банк». У зв`язку із виходом у відставку судді [PERSON] , внаслідок повторного автоматичного розподілу справи, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до [PERSON] про визнання втративши право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку було передано на розгляд судді Хуторній І.Ю. та ухвалою від 18.03.2020 прийнято до свого провадження (а.с. 51). Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 26.11.2020 у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою суду від 28.12.2020 у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів щодо оформлення дозволу відповідачем щодо права на проживання в іноземній країні та перетину кордону відповідачем відмовлено. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Михніцький Г.Ю. на адресу суду спрямував заяв у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Від представника відповідача адвоката Сіри Аліни Василівни у матеріалах справи міститься клопотання, у якому вона просить проводити розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача, позовні вимоги не визнають (а.с. 82). У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку відмову у задоволенні позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що 05.09.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступниками якого є ПАТ «УКСОЦБАНК», АТ «УКСОЦБАНК», АТ «Альфа-Банк» а.с. 14, 15-18, 40-43, 75-76) та [PERSON] , в інтересах якого діяла [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку банку незавершене будівництво - житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 1000 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-9). Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності незавершене будівництво за адресою: [ADDRESS] із 04.06.2019 зареєстроване на праві власності за АТ «Укрсоцбанк» ( а.с. 10). Згідно копії довідки № 984/від 25.07.2007 [PERSON] , 1958 р.н. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку малолітні, неповнолітніх, дітей -сиріт не значиться (а.с. 11). Представником АТ «Укрсоцбанк» Василюк І.С. на адресу [PERSON] було направлено вимогу про виселення та зняття з реєстраційного обліку, у зв`язку з тим, що на предмет іпотеки, а саме житловий будинок по [ADDRESS] було звернуто стягнення на користь АТ «Укрсоцбанк» та 04.06.2019 зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 169700207 сформований 07.06.2019 (а.с. 10, 12, 13). Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Усталена практика Верховного Суду засвідчує, що вирішення питання про виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 Житлового кодексу Української РСР. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1484цс15). Такий правовий висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року по справі № 643/18788/15-ц, провадження № 14-93цс19. У цій постанові, зокрема зазначено, що до спірних правовідносин між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням, підлягають застосуванню вказані норми. Обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статті 109 ЖК УРСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку» є передбачуваними. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, за змістом статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», який набув право власності на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення у позасудовому порядку, заявив про наявність перешкод у користуванні своєю власністю, оскільки в спірній квартирі зареєстрований відповідач, який продовжує користувалися житлом. Між тим, суд зазначає, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було обізнано про наявність обтяжень спірного незавершеного будівництва, яке належало на праві власності іпотекодавцю [PERSON] , зокрема про наявність відповідних речових прав [PERSON] , який з зареєстрований у вказаному житлі. Банк мав можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість у зв`язку із невиконанням боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою, а також мав усвідомлювати, що права власника незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] обмежуються у зв`язку із наявністю прав особи, яка має право користування вказаним житлом. Частина друга статті 109 ЖК УРСР на час реалізації прав іпотекодержателя містить заборону виселення осіб без надання іншого житлового приміщення у випадку, якщо житло придбане не за рахунок коштів, отриманих у позику. Зі змісту договору іпотеки вбачається, що незавершене будівництво за адресою: [ADDRESS] було не було прибране за грошові кошти, отримані в кредит. Таким чином, іпотекодержатель, як потенційний (у разі невиконання боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою) новий власник спірного житлового приміщення, мав об`єктивну можливість знати про наявність прав відповідачів на користування спірною квартирою і при набутті права власності мав усвідомлювати, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання у квартирі й право користування житлом. Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19). Подібні висновки висловлені Верховний Судом у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 640/15833/16-ц, провадження № 61-44536св18. У позовній заяві АТ «Альфа Банк» не зазначав в яке саме постійне жиле приміщення підлягає виселенню відповідач у зв`язку із визнанням його таким, що втратив право на користування житлом, переданим у іпотеку. Таким чином, враховуючи вимоги як міжнародних договорів, так і національного законодавства, зміст правовідносин сторін, позицію, неодноразово підтриману Великою Палатою Верховного Суду, дотримуючись балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог із урахуванням гарантій, передбачених частиною другою статті 109 ЖК Української РСР, за відсутності відомостей про інше постійне жиле приміщення, яке підлягає наданню відповідачеві у зв`язку із визнанням його таким, що втратив право на користування житлом. Щодо позовної вимоги про зняття віповідача із реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] суд зазначає, що за положеннями статті 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи із реєстраційного обліку місця проживання та необхідність окремого вирішення судом питання зняття особи із реєстрації не потребується. Тому з цих підстав суд відмовляє у задоволенні вказаної позовної вимоги. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed