Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, посилаючись на те, що 09 липня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено попередній договір, відповідно якого сторони зобов'язалися в майбутньому укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: 40/100 частин комунальної квартири [ADDRESS], не пізніше 16 липня 2013 року. На підтвердження зобов'язань [PERSON] прийняла від [PERSON] 08.07.2013 року аванс у розмірі 4000,00 доларів СІІІА, остаточно розрахувалися 15.07.2013 року, сплатила всього 12000,00 доларів США. Крім того, [PERSON] зобов'язалася не пізніше 20.07.2013 року укласти договір купівлі-продажу, але договір купівлі-продажу з вини [PERSON] укладений не був у визначений строк, у зв'язку з чим просить суд визнати договір купівлі-продажу 40/100 частин комунальної квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] дійсним, визнати за [PERSON] право приватної власності на 40/100 частин комунальної квартири [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача з'явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні доводам позовної заяви, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача з'явився, пояснив, що [PERSON] не має можливості укласти основний договір, тому що зараз постійно знаходиться в Автономній республіці Крим, повідомив, що [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просив позов задовольнити в повному обсязі. Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З договору купівлі-продажу від 13.09.2001 року, посвідченого Другою Харківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] продав [PERSON]. 40/100 частин комунальної квартири [ADDRESS]. Як вбачається з попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], від 9 липня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зобов'язались в майбутньому укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу 40/100 частин комунальної квартири [ADDRESS], за суму еквівалентну 12000,00 доларів США, не пізніше 16 липня 2013 року, з авансовим платежом в розмірі 8000,00 доларів США. Згідно розписці від 15.07.2013 року [PERSON] 08.07.2013 року отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 4000,00 доларів США та 15.07.2013 року отримала решту коштів в сумі 8000,00 доларів США, що загалом складає 12000,00 доларів США, а також зобов'язалась не пізніше 20.07.2013 року укласти договір купівлі-продажу. Згідно витягу Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.06.2014 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] відомості відсутні. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. В силу ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь тіж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно вимог ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. В силу ст. 317, 318 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До нередання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Як вбачається з вимог ч. З, ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", рішення суду про визнання права власності є підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно і підлягає державній реєстрації в спеціально уповноваженому органі виконавчої влади з питань державної реєстрації прав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними та задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано доказів на підтвердження факту наявності у відповідачки права власності на спірне майно, відсутні будь-які докази на підтвердження наявності державної реєстрації на будинок, що суперечить ст. 334 ЦК України, так як речові права за [PERSON] на нерухоме майно не зареєстровані, тому суд відмовляє в задоволенні позову за недоведеністю, що не позбавляє позивачку права повторного звернення до суду з цим же позовом при наявності належних доказів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed