Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

28.02.2017р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що 23.02.2016 року за рішенням Бердянського міськрайоннго суду з нього на користь [PERSON] були стягнуті аліменти у розмірі 500 грн. на утримання дитини [PERSON], [INFO], які він за домовленістю з відповідачкою сплачує добровільно. Крім цього, він має ще одну доньку [PERSON], [INFO]. За рішенням Бердянського міськрайонного суду від 07.02.2006 року на утримання цієї дитини на користь [PERSON] були стягнуті аліменти у розмірі 120 грн. щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. За рішенням суду був виданий виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні. Тобто він має виплачувати щомісячно аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 491 грн. На даний час [PERSON] не має можливості виплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, оскільки змінився його матеріальний стан, в нього не має роботи і він не має можливості влаштуватися на неї, оскільки є інвалідом 2 групи. Крім того він сам потребує догляду та лікування, з його діагнозом «загальне захворювання» необхідно постійно приймати ліки та поводити обстеження стану здоровя. На сьогодні він отримує державну допомогу у розмірі 1130 грн., інших доходів, нерухомого майна у власності він не має. Фактично знаходиться на утриманні своєї матері. Оскільки матеріальний стан позивача суттєво погіршився, просить зменшити розмір стягнутих на утримання дітей аліментів до 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав. Суду додатково пояснив, що позивачу на сьогодні встановлена третя група інвалідності, у звязку з чим він потребує постійного лікування. Він не працює. Єдиним доходом є державна допомога по інвалідності. Після сплати аліментів, йому залишається близько 150 грн. Цих коштів не вистачає навіть на придбання ліків, не кажучи вже про сплату комунальних послуг. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивач з часу стягнення з нього аліментів з 07.12.2005 року аліменти сплачував не регулярно, має заборгованість у розмірі 6770 грн. Позивач вказує на те, що змінилося його матеріальне становище, він ніде не працює, хворіє і потребує лікування. Однак на час стягнення аліментів позивач теж офіційно ніде не працював. Також вказує на те, що під час розгляду справи у 2016 році про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання другої дитини у розмірі 600 грн. щомісячно він, усвідомлюючи, що повинен сплачувати аліменти на двох дітей, знаючи про свій стан здоровя, був згодний виплачувати аліменти на другу дитину у такому розмірі. На підтвердження погіршення стану його здоровя позивач не надає жодного медичного документу. Просить також врахувати, що вона має також ще одну дитину [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Вона працює медичною сестрою, отримує зарплату в середньому 2500,00 грн., інших доходів у неї не має. Тому зменшення розміру аліментів до 170 грн., як просить позивач, не буде відповідати інтересам дитини. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позов не подала. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані суду докази у їх сукупності, суд встановив таке. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Згідно з ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За вимогами ст.ст. 58-59 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими. Підстави звільнення від доказування визначені у ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до розяснень, наданих у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розяснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Судом встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.02.2006 року (а.с.95) з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] (зараз - [PERSON]), на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 120 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 07.12.2005 року до досягнення дитиною повноліття. За рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.02.2016 року (а.с.21) з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON], на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 01.02.2016 року до досягнення дитиною повноліття. На час розгляду цієї справи позивач, як встановлено в рішенні суду, був інвалідом 1 групи. Заперечень щодо стягнення з нього аліментів у розмірі, який просила [PERSON], не висловлював. Суд з урахуванням стану його здоровя встановив аліменти у розмірі 500 грн. Позивач вказує на те, що на цей час його стан його здоровя і матеріальний стан погіршилися, він не працює, отримує тільки державну допомогу по інвалідності, тому немає можливості сплачувати аліменти у тих розмірах, які були визначені раніше судом. З наданої позивачем довідки Бердянського психоневрологічного диспансеру видно, що він перебуває на обліку в цьому диспансері з 2001 року (а.с.97). На час розгляду справи він є дієздатною особою. З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду першої справи у 2006 році позивач теж не працював. На час розгляду другої справи у 2016 році він мав 1 групу інвалідності. На момент подачі позову до суду у лютому 2017 року йому була встановлена 2 група інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 22.03.2016р. (а.с.16). А на момент розгляду цієї справи позивачу вже встановлена 3 група інвалідності (загальне захворювання), про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК від 24.05.2017 року, в якій зазначено, що позивачу протипоказаний тяжкий фізичний труд. Встановлені судом фактичні данні спростовують твердження представника позивача про те, що стан здоровя позивача погіршився. Навпаки, позивачем надані докази про встановлення йому 3 група інвалідності, яка не має протипоказань до роботи взагалі, а тільки щодо тяжкої фізичної роботи. Інших доказів, які б підтверджували погіршення стану здоровя позивача суду не надано. З наданої довідки управління праці та соціального захисту населення вбачається, що позивач перебуває на обліку в цьому управління і отримує соціальну допомогу, як інвалід 3 групи, розмір якої з травня 2017 року збільшено до 1312,00 грн. Таким чином, вимагаючи зменшення розміру аліментів заявник не надав суду переконливих доказів, що з дня стягнення аліментів матеріальний стан платника аліментів змінився настільки, що він не в змозі сплачувати визначені судом аліменти. Суд вважає за необхідне зауважити також на тому, що на законодавчому рівні з 08.07.2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину встановлений у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01 травня 2017 року встановлений у розмірі 1777,00 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити за їх недоведеністю.

Outcome: dismissed