Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

04.08.2021 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Радехівського районного суду Львівської області із позовною заявою до [PERSON] , Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла мама позивачки [PERSON] внаслідок смерті відкрилась спадщина до складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на житловий будинок по [ADDRESS] та право власності на земельну ділянку площею 1, 5496 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Житловий будинок по [ADDRESS] був побудований у 1965 р. Факт будівництва та прийняття в експлуатацію будинку підтверджується технічним паспортом на будинок, тобто спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами збудовано до 05 серпня 1992 р. на земельній ділянці, яка перебувала у законному користуванні спадкодавця, а відтак необхідно визнати право власності, яке переходить у порядку спадкування. [PERSON] набула право власності на цей житловий будинок у відповідності до законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин, також такий факт підтверджується довідкою №170 від 15.02.2021 р. За життя [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, яким все своє майно заповіла внучці [PERSON] , яка змінила прізвище на [PERSON] незважаючи на те, що спадкове майно спадкодавець заповіла [PERSON] , остання спадщини у строк та визначений законом порядок не прийняла, а єдиним хто прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном стала [PERSON] . Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно по причині недоведеності факту прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] . З огляду на те, що позивач є єдиним спадкоємцем, який своєчасно та належним чином прийняв спадщину після смерті спадкодавця, то позов пред`являється до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та до [PERSON] , так як майно стосується безпосередньо її майнових прав. Просить суд встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини), що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] . [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,5496 га, що знаходиться на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ №025279 від 14.04.2000 р. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2021 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 09.08.2021 р. матеріали позовної заяви залишено без руху. 31.08.2021 р. на виконання ухвали суду від 09.08.2021 р. представником позивача надано додаткові затребувані матеріали та позовну заяву в новій редакції, де позивач просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт прийняття [PERSON] спадщини, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини), що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме факту належності [PERSON] , яка померла [INFO] . Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЛВ № 025 279 виданого 11.04.2000 р. Радехівською районною радою народних депутатів на ім`я « [PERSON] », зареєстрованого в Книзі записів державний актів на право власності на землю за №9226. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] . [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] . [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,5496 га, що знаходиться на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ №025279 від 11.04.2000 р. 16.09.2021 року з ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою судді від 17.09.2021 р. цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 12.10.2021 р. ухвалою суду підготовче засідання відкладено на 01.10.2021 р. 11.10.2021 р. від представника відповідача Лопатинської селищної ради Львівської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника Лопатинської селищної ради, де просять справу вирішити на розсуд суду. 13.10.2021 р. від відповідача [PERSON] поштовим зв`язком надійшла заява про визнання позову, де просить розгляд справи № 451/1188/21, здійснювати за її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. 01.11.2021 року ухвалою суду відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 15.11.2021 р. в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , який суду показав, що на час смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] вони з [PERSON] проживали в [ADDRESS] , проте до 2002 р. приїжджали в село, а з 2003 р. фактично постійно проживали у м. Львів. На час смерті [PERSON] з нею проживала [PERSON] , яка згодом поїхала в Італію. 29.11.2021 р. свідок [PERSON] в суді показала, що з померлою [PERSON] були сусідами. Позивач [PERSON] померлій приходилася дочкою, а [PERSON] внучкою. [PERSON] була хворою, [PERSON] доглядала за нею та проживала в [ADDRESS] до 2002 р. разом із [PERSON] та на час її смерті. 15.11.2021 р., 29.11.2021 р. та 06.12.2021 р. відповідач [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги позивача визнала, вказала на те, що знає про існування заповіту на її ім`я від баби, проте спадщину у встановлений законом строк не прийняла, та не буде звертатися із заявою про прийняття такої, оскільки спадкове майно їй не потрібне, а єдиною хто проживав на час смерті [PERSON] та доглядав за нею, а згодом і за спадковим майном була її мати - позивач [PERSON] 06.12.2021 р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, які наведені в позовній заяві. Вказав на те, що факт вступу в управління та володіння спадковим майном доведено наявністю в позивача оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та показами свідків. Відповідач [PERSON] спадщини не прийняла та заявила в судовому засіданні, що такої приймати не буде, отже єдиним власником спадкового майна з часу відкриття спадщини є позивач [PERSON] . Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.08.2002 р. [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). [PERSON] народилася [INFO] , її мамою зазначена є [PERSON] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.04.1958 (а.с.18). Після укладення шлюбу позивачем з [PERSON] 17.05.1980 р. така змінила прізвище на « [PERSON] », відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.19). Відповідно до копії заповіту [PERSON] 26.03.1996 р. заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося своїй внучці [PERSON] (а.с.11). Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №025279 [PERSON] була виділена земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5496 га на території Завидчанської сільської ради на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 25 лютого 2000 р. (а.с.12). Відповідно до даних технічного паспорта від 22.03.2021 р. житловий будинок в [ADDRESS] збудований в 1965 р., загальною площею 63, 3 м.кв. (а.с.13-16). [PERSON] була зареєстрована до дня смерті [INFO] по [ADDRESS] та на день смерті була зареєстрована одна, більше ніхто не був зареєстрований, даний будинок належав [PERSON] , згідно довідки Лопатинської селищної ради від 15.02.2021 р. (а.с.17). Як видно із інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 07.07.2021 р. після смерті [PERSON] [INFO] у спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.20). Згідно довідки Лопатинської селищної ради №547 від 20.08.2021 р. останнім та єдиним членом колгоспного двору по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 р. була [PERSON] (а.с.42). Відповідно до довідки Лопатинської селищної ради №703 від 29.10.2021 р. за колгоспним двором було виділено земельну ділянку площею 076 га в тому числі для 0,04 га для обслуговування житлового будинку (а.с.69). Згідно по господарської книги номер об`єкта відкритий на громадянку [PERSON] [INFO] (а.с.70-72). [PERSON] приватним нотаріусом Комарницькою Н.І. було повідомлено листом про неможливість відкриття спадкової справи, оскільки нею був пропущений строк для прийняття спадщини, та не надано оригіналу правовстановлюючих документів, а відтак рекомендовано на звернення до суду (а.с.21). Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Суд вважає, що на час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року). Дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). А як зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Отже, позовна вимога встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, що залишилася після смерті мами [PERSON] , яка померла [INFO] в судовому засіданні вважається доведеною, зокрема наявністю в позивача оригіналів правовстановлюючих документів, поясненнями відповідача [PERSON] , яка вказала, що спадщини не приймала в порядку спадкування за заповітом та на таку не претендує, та показами свідків, які узгоджуються з доказами, які містяться в матеріалах позовної заяви, тому така підлягає до задоволення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1, 2 ст. 126 ЗК України). В судовому засідання встановлено факт належності спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] правовстановлюючого документу, а саме Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЛВ № 025 279 виданого 11.04.2000 р. Радехівською районною радою народних депутатів на ім`я « [PERSON] », зареєстрованого в Книзі записів державний актів на право власності на землю за №9226, та доведено такий дослідженими в судовому засіданні доказами, тому слід визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,5496 га, що знаходиться на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ №025279 від 11.04.2000 р. Вирішуючи позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на житловий будинок, суд виходив з наступних мотивів та положень закону. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної ради. Так, відповідно до п.6 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 р. не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ч.1 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ст. 123 ч.2 ЦК УРСР). Згідно постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 02.03.1973р. «Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього» роз`яснив, що розмір частки колишнього члена колгоспного двору і збереглося після його перетворення в господарство робітників або службовців, встановлюється відповідно до ст. 123 ЦК. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх його членів (в тому числі непрацездатних і неповнолітніх), які не втратили право на частку в майні двору на час припинення останнього. Пунктом 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127) встановлено, що для державної реєстрації права власності на Об`єкти, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Спірний житловий будинок в [ADDRESS] , побудований у 1965 р. і належав колгоспному двору, останнім і єдиним членом колгоспного двору була [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] згідно довідки Лопатинської селищної ради від 20.08.2021 р. №547 (а.с.42). Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору. На момент припинення колгоспного двору його членом була спадкодавець - [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] за нею відкрилася спадщина, зокрема і на вказаний житловий будинок, а сама позивачка вважається такою, яка вступила у володіння та управління майном і не заявила відмови від спадщини, тому позовну вимогу про визнання права власності на такий слід задоволити. Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити судові витрати на стороні позивача. На підставі ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

Outcome: approved