Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачки в його користь моральну шкоду в твердій грошовій сумі розмірі 5000 грн. (або 0,14 біткойн) і щомісяця по 3000 грн. (або 0,10 біткойн) до повернення дитини [PERSON] до місця постійного законного перебування - [ADDRESS]. Покликається на те, що відповідачка, мати його дочки [PERSON], порушила укладену ними в нотаріуса угоду, оскільки не привезла дитину після закінчення строку, на який позивачем був даний дозвіл на виїзд дитини за кордон. Відповідачка контролює переписку та розмови дочки з ним у «вайбері» і інтернеті, щоб та не сказала нічого лишнього. Позивач 2-3 рази в тиждень писав дочці, а вона відповіла йому приблизно через місяць. Пояснила тим, що мама їй сказала, якщо дитина в суді скаже, що хоче до батька, то мати їй більше нічого не купить. Про це дізнався від дочки через вайбер, яка говорила з ним, плачучи. Дитина знаходиться у важкому психологічному становищі, тому що хоче зберегти нормальні стосунки і з мамою, і з татом. Така ситуація призвела його до душевних переживань (що підтверджує довідкою лікаря), порушення сну, виснаження організму, що призвело до гіпотонії та надалі призводить до серйозного розриву сімейних зв'язків та психологічного напруження між позивачем і дочкою, як батьком і дитиною. В позові [PERSON] покликається на ст. 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей щодо незаконного переміщення або утримування дитини, ст.ст. 18, 19, 23, 280 Цивільного кодексу України, ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст.161,162, Сімейного кодексу України. В судовому засіданні позивач підтримав позов з наведених в ньому підстав, просить суд стягнути з відповідачки кошти в гривнях. Уточнив, що тільки 10 відсотків із присудженої суми буде для нього, а 90 % - будуть йти на карточку дочці, а після досягнення повноліття дочка зможе використати ці кошти на навчання чи на лікування. Суду пояснив, що відповідачка, його колишня дружина, незаконно утримує їх дочку [PERSON] в Чехії. Відповідачка порушила укладену в нотаріуса угоду про тимчасову поїздку за кордон дитини, не повернула її на постійне місце проживання. Згідно будинкової книги дочка зареєстрована по тій же адресі, де проживає позивач - в [ADDRESS]. Про те, що він дбав про дитину свідчать: довідка з дошкільного закладу «Зірочка», який дитина відвідувала з квітня 2008 р. по червень 2013 р., довідка з школи № 1 м. Городенка, де дитина навчалась з 01.09.2013 р. по 06.02.2017 р. Оскільки колись відповідачка працювала секретаркою в цій школі, тому позивач вважає, що довідка з школи про те, що навчанням [PERSON] цікавились як батько, так і мати, частково не відповідає дійсності. Звертає увагу на те, що йому надав позитивну характеристику його сусід. В даний час він не має можливості спілкуватись з дитиною, і це є головним доказом у справі. Діями відповідачки йому заподіяно шкоду, вона вчинила злочин, а суди не перешкодили вчиненому відповідачкою злочину. Позивач зазначив, що він обрав саме такий спосіб захисту свого порушеного права, який відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці ЄСПЛ, міжнародним договорам, а також Рішенням Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. та від 11 листопада 2014р. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду подала заперечення на позовну заяву, в якому просить судовий розгляд справи проводити без її участі; позовну заяву вважає безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Покликаючись на ст.1167 ЦК України та на п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу завдання йому зі сторони позивачки моральної шкоди. Хоча в тексті позовної заяви позивач покликається на довідку лікаря, однак до матеріалів справи така не додана. Вказала, що за Рішенням Городенківського районного суду від 23 грудня 2009 року про розірвання шлюбу дочку сторін [PERSON] залишено проживати біля матері. Позивач прикривається інтересами дитини, а насправді його поведінка продиктована меркантильними міркуваннями, оскільки в період проживання дочки з відповідачем він жив на кошти, які заробляла відповідачка та пересилала на утримання дочки, а в даний час він такого позбавлений. Позивач прикривається інтересами дитини, хоча він відмовляється сплачувати аліменти на її утримання. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ч.3 ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 31.07.2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області доводиться, що [PERSON] народилася [INFO], актовий запис № 58 від 31.07.2006р., її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Копією Рішення Городенківського районного суду від 23 грудня 2009 року по справі № 2-618/2009 р., що набрало законної сили 04 січня 2010 року, стверджено, що шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який зареєстрований 10 травня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 28 - розірваний; дочку [PERSON], [INFO], залишено проживати біля матері [PERSON]. Із копії будинкової книги встановлено, що місце проживання [PERSON] 13 серпня 2007 р. зареєстровано за адресою [ADDRESS]. Довідкою Городенківського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Зірочка» № 23 від 12.05.2017 р. стверджено, що [PERSON], [INFO], відвідувала даний навчальний заклад з квітня по червень 2013 р., дитиною опікувався батько, мати була за межами України, до дитини в ДНЗ навідувалася дуже рідко. Довідкою № 80, виданою Городенківською ЗОШ І-ІІІ ст. № 1 доводиться, що [PERSON], 2006 року народження, навчалась в школі з 01 вересня 2013 р. по 06 лютого 2017 р. і протягом цього часу її навчанням цікавився як батько, так і мати. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ч.1ст.161 Сімейного кодексу визначає: якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З пояснень позивача встановлено, що дочка [PERSON] виїхала разом з відповідачкою за межі України, в даний час він не має можливості спілкуватись з дитиною. Із наданої позивачем копії заяви судом встановлено, що 07.12.2016 р. приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Яшан Р.Р. засвідчено справжність підпису [PERSON], який зроблено в присутності нотаріуса. Особу [PERSON], який підписав документ, встановлено, його дієздатність перевірено. Із змісту заяви слідує, що [PERSON], батько малолітньої [PERSON], яка народилася [INFO] в м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, дає згоду на тимчасову поїздку за кордон, до Чехії та інших країн Шенгенської угоди, терміном до 7 лютого 2017 року, у супроводі її матері - [PERSON], [INFO], яка буде піклуватися про безпеку і здоров'я дочки, а також забезпечить після закінчення вказаного терміну повернення її на територію України. В підтвердження перетину кордону України позивач просив суд витребувати з Державної прикордонної служби України докази щодо перетину державного кордону України [PERSON] та його дочкою [PERSON], при цьому зазначав, що засобами електронного зв'язку подавав запит стосовно отримання такої інформації, однак отримав відповідь, що така інформація може бути надана тільки на запит суду. Із наданої позивачем відповіді Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України за 2017 р. № 64/ Г-6604 на його звернення, встановлено, що інформація про перетинання кордону [PERSON], [INFO], буде надана на запит позивача, поданий відповідно до вимог Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затв. Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.07 № 472, з доданням документу/документів, що підтверджують родинні зв'язки із зазначеною особою. Оскільки позивач не дотримався положень ст. 137 ЦПК України, тому Ухвалою суду від 17.07.2017р. йому відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів. Незважаючи на те, що позивачу було роз'яснено порядок отримання інформації про перетинання державного кордону України його дочкою, він не звернувся з відповідним запитом. Надана позивачем до матеріалів справи копія запиту на доступ до публічної інформації, датованого 18.07.2017 р., адресованого «черговому ГЦОС» не відповідає вищезгаданим вимогам і не свідчить про отримання запиту позивача [PERSON] Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачає право батьків укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Хоча позивач свою заяву від 07.12.2016 р. про надання згоди для тимчасового виїзду вважає угодою, укладеною з відповідачкою, однак згадана заява не відповідає вимогам, яким згідно положень ст.ст. 202-209 ЦК України повинен відповідати правочин та яким згідно положень ст. 626 ЦК повинен відповідати договір. В позові [PERSON] покликається на положення частини 2 статті 162 СК України «Правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини», яка визначає, що особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 1167 ЦК визначені підстави відповідальності за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. П. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Оскільки згідно рішення суду від 23.12.2009 р. в справі № 2-618/2009 р. за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу між сторонами дочку сторін [PERSON] залишено проживати біля матері [PERSON], судом не встановлено протиправної поведінки матері - відповідачки [PERSON] щодо проживання з нею малолітньої дочки [PERSON], тому відсутні підстави для стягнення з відповідачки моральної шкоди та щомісячних платежів в користь позивача. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 16, 23, 202-209, 626, 1167 ЦК України, ст.ст.141,157,161,162 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed