Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2011 року. У вказаному будинку також зареєстрований відповідач по справі, який за вказаною вище адресою тривалий час з січня 2014 року не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. В будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Позивач просив визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав вимоги, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 18.12.2017 року прийнято рішення проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав №20527405 від 06.07.2011 року вбачається, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2011 року належить домоволодіння [ADDRESS]. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач є власником будинку [ADDRESS], а отже, наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном. З письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS]. Згідно акту від 26.04.2017 року, складеного головою КСН «сел.Волонтерівка» встановлено, що відповідач по справі зареєстрований в будинку [ADDRESS], однак не проживає за вказаною адресою з 2014 року по теперішній час. За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] понад три роки, він втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved