Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Разом із нею за вищевказаною адресою зареєстрований і відовідач, який є її сином. Проте, він в спірному житловому будинку не проживає з вересня 2006 року. Оскільки відповідач у спірному житловому будинку не проживає більше року , не оплачує комунальних послуг та не бере участі у його утриманні, то позивач змушена звернутися до суду із даним позовом. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку . У судове засідання позивач не з»явилася , однак подала заяву , згідно якої просила суд розгляд справи провести без її участі , позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, проте надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення, розгляд справи просить провести без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] Калуського району Івано - Франківської області , що підтверджується копією свідоцтва про забудову № 20 від 26.01.1977 року (а.с.3-7) Із довідки про склад сім»ї № 1900 від 26.09.2018 року, виданої виконкомом Томашівської сільської ради , вбачається, що відповідач по справі [PERSON] , син позивачки, зареєстрований за адресою : [ADDRESS] В ході розгляду справи, зокрема з пояснень позивача викладених у позовній заяві з'ясовано, що відповідач [PERSON] не проживають за вищенаведеною адресою з вересня 2006 року та не несе жодних витрат по утриманні житла. Згідно Акту про встановлення факту не проживання особи № 125 від 07.09.2018 р. , складеного в складі депутатів сільської ради [PERSON], сільського голови [PERSON], секретаря сільської ради [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON], вбачається, що в житловому будинку, власником якого є [PERSON] ,що знаходиться за адресою [ADDRESS], зареєстрований син позивача [PERSON], але фактично з вересня 2006 року і по даний час там не проживає.(а.с.8). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки відповідач [PERSON] в житловому будинку позивача за адресою [ADDRESS] не проживає більше одного року без поважних причин, а тому суд приходить до висновку про те, що на даний час відповідач втратив право на користування цим житловим приміщенням. Відтак, позов в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом слід задовольнити. В частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку у житловому будинку позов не обґрунтовано правовими підставами, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України ,,Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", п.3.1. Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року №1077,,Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів" рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачів з реєстрації. При цьому позивач не зверталася до органів реєстрації про зняття відповідача з реєстрації, а відповідний орган не відмовляв позивачу у знятті відповідача з вказаної реєстрації. За вказаних обставин ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є самостійною та достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні. Тому відповідач підлягає зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем органу реєстрації цього рішення, за умов, що воно набрало законної сили . Отже, вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстрації не підтверджена доказами про порушення її права, заявлена передчасно та не обґрунтована правовими підставами, а тому в її задоволенні необхідно відмовити. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: dismissed