Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з названим позовом до ПАТ «Альфа-Банк». В обґрунтування позову зазначив, що 23.04.2014 року між ним та ПАТ «Альфа-банк» було укладено Кредитний договір № 500479161, за яким останні надали йому, як позичальнику кредит в сумі 60801 грн. 22 коп. зі строком повернення 24.04.2017 року та сплатою процентної ставки за користування кредитом в розмірі 19,99% річних. Зазначає, що умови третейської угоди є неспреведивими, так сприяють виникненню істотного дисбалансу прав на користь Банку. Вказав на порушення з боку відповідача приписів ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки йому не надали Регламент суду. Вказав, що до нього застосовано нечесна підприємницька практика, в розумінні ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», що виразились у введенні в оману його шляхом умовчання про сенс і наслідки споживача банківських послуг відносно наявності потреби в послугах третейського суду, від послуг якого, за наявності інформації про ці послуги, споживач міг би відмовитись. В п. 6 розділу № 1 Кредитного було виписано про те, що сторони погодились внести до договору застереження, яке є третейською угодою, в розумінні 12 Закону України «Про третейські суди», про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим Договором та розгляд і вирішення всіх невирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього Договору відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Про те, що справа буде розглядатись у цьому третейському суді позивач дізнався коли отримав ухвалу Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 27.11.2014 року про порушення провадження у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до нього про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Також, вказує, що п. 6 Договору щодо третейського розгляду спорів суперечить п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», не відповідають вимогам чинного законодавства України, право на судовий захист в суді загальної юрисдикції є особистим немайновим правом особи, і не може бути обмежене правочином, тому просить суд визнати недійсним з моменту укладення п. 6 Кредитного договору № 500479161 укладеного 23 квітня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] В своїх поясненнях позивач [PERSON] підтримав позов, з підстав наведених в ньому, додавши, що у зв'язку з скрутним становищем в державі покупна спроможність населення впала, що негативно впливає на його прибутки та можливість своєчасно погашати зобов'язання за кредитним договором. В своїх поясненнях представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» Петрушанко В.П. заперечив проти позову та просив в його задоволенні відмовити, з тих підстав, що ПАТ «Альфа-Банк» не є споживачем послуг, яким є [PERSON], а відтак частину п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не містить заборону на укладення третейської угоди з приводу можливості розгляду третейськими судами справ про стягнення заборгованості за договором за позовом кредитодавця, та з мотивів, що [PERSON] був вільний в укладені договору та умов та погодився на певні умови, про що мається його підпис. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача ПАТ «Альфа-Банк» Петрушанка В.П., дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Договір є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними , та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору , виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Судом встановлено, що 23 квітня 2014 р. між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір № 500479161, за умовами якого кредитор зобов'язувався надати позичальнику споживчий кредит в сумі 60 801 грн. 22 коп. строком до 24.04.2017 р. зі сплатою 17,99 % річних. Пунктом 6 кредитного договору передбачено, що сторони погодились внести до договору застереження, яке є третейською угодою, в розумінні 12 Закону України «Про третейські суди», про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим Договором та розгляд і вирішення всіх невирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього Договору відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту, який є невід'ємною частиною цієї третейської угоди та з якими сторони до підписання цього договору ознайомлені та згодні. Сторони також підтверджують, що вони ознайомлені та згодні з Положенням про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз», а також підтверджують, що мають можливість в подальшому ознайомитись зі змістом Положення та Регламентом на web-сторінці за адресою: htpp://pdts.org.ua. Сторони погодились, що справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з кредитним договором. Укладаючи Кредитний договір сторони були вільними в укладені договору та визначенні (погодженні) його умов, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін. В силу п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника. Виходячи з правового аналізу даних норм, можна стверджувати, що позовну заяву про захист прав споживача має право подати саме споживач, у разі порушення його прав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів». В даному випадку споживачем послуг є [PERSON], як позичальник, а не ПАТ «Альфа-Банк», як кредитодавець. Відповідно до статті 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Цей закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Виходячи з правового аналізу даної норми, можна стверджувати, що п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», на який посилається позивач, містить заборону на укладення третейської угоди з приводу можливості розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку та не містить заборону на укладення третейської угоди з приводу можливості розгляду третейськими судами справ про стягнення заборгованості за договором за позовом кредитодавця. Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України). Згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз. 5 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. В постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року (справа № 6-50цс12), прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, яка відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України, викладена правова позиція згідно, якої третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що зазначеним пунктом кредитного договору права позивача, як споживача кредитних послуг не порушено, оскільки не позбавляє його права на звернення до суду з позовом про захист прав споживачів на загальних підставах. За таких обставин, на цій підставі позов задоволений не може бути. Як вже зазначалось в п. 6 кредитного договору № 500479161 від 23 квітня 2014 р., укладеним між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» містяться умови щодо можливості в подальшому ознайомитись зі змістом Положення про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» та Регламентом суду на web-сторінці за адресою: htpp://pdts.org.ua, зокрема щодо послуг третейського суду, щодо витрат, пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом, тому суд вважає помилковим твердження позивача про порушення з боку відповідача приписів ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак і на цій підставі оспорюваний пункт договору визнаний недійсним не може бути. Позивачем не доведено наявність несправедливих умов третейської угоди, яка встановлює істотного дисбалансу прав на користь Банку, оскільки дана третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду, в розумінні ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не суперечить принципу добросовісності, є одним із способів реалізації права, в даному випадку ПАТ «Альфа-Банк», на захист своїх прав. Позивачем не доведено наявність застосованої до нього нечесної підприємницької практики, в розумінні ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», що виразились у введенні в оману його шляхом умовчання про сенс і наслідки споживача банківських послуг відносно наявності потреби в послугах третейського суду, від послуг якого, за наявності інформації про ці послуги, споживач міг би відмовитись, оскільки, як вже зазначалось вище в оспорюваному пункті кредитного договору виписаний алгоритм щодо можливості ознайомлення з Положенням про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» та Регламентом суду. Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає за необхідне відмовити в позові [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк».

Outcome: dismissed