Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Зазначав, що 01.08.17 його було призначено на посаду головного спеціаліста договірної роботи департаменту юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Відповідно до наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від 28.12.17 № 1073 його було звільнено з посади головного спеціаліста договірної роботи департаменту юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 29.12.17. Його звільнення з роботи є незаконним з наступних підстав. Так, при звільненні його з роботи не було враховано те, що він має вищу юридичну освіту, за період роботи дисциплінарні стягнення до нього не застосовувалися. Питання щодо наявності у нього переваг на залишення на посаді та роботі взагалі не розглядалося. При звільненні з роботи у порушення вимог КЗпП України його особисто не було попереджено за два місяці про скорочення його посади та не було йому запропоновано іншу посаду. З моменту прийняття постанов правління Фонду соціального страхування України «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» від 12.09.17 № 47, «Про затвердження структури органів Фонду» від 10.10.17 № 50 та видання наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 26.10.17 № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці» на вакантні посади у виконавчу дирекцію Фонду приймалися інші працівники. Зокрема, до департаменту юридичної роботи прийнято 3 працівники. Отже, його звільнення проведено з порушенням вимог ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України. Внаслідок незаконного звільнення з роботи йому завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, які негативно позначилися на його житті: негативні переживання, тривога, емоційна напруга, нервозність, почуття образи, обурення. Він пережив емоційний стрес. Наведене спричинило гіпертонічну хворобу. Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати незаконним наказ директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від 28.12.17 № 1073, поновити його на роботі на посаді головного спеціаліста відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 17 815 грн. 55 коп., стягнути з відповідача на її користь 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У подальшому позивачем були подані заяви про збільшення розміру позовних вимог. В останній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь 391 113 грн. 36 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У відзиві на позов відповідач вказав на те, що проти задоволення позову заперечує у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 08.02.17 № 13 затверджено граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду у кількості 267 осіб, та структуру виконавчої дирекції Фонду, яка передбачала, в тому числі, наявність департаменту юридичної роботи ВД Фонду, в якому з 01.08.17 працював позивач на посаді головного спеціаліста відділу договірної роботи. Згідно з постановою правління Фонду соціального страхування України від 11.09.17 № 47 затверджено граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду у кількості 188 осіб. Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.17 № 50 затверджено нову структуру виконавчої дирекції Фонду, відповідно до якої з 01.01.18 наявність департаменту юридичної роботи ВД Фонду з усіма штатними посадами не передбачена. 20.07.17 директором ВД Фонду було затверджено штатний розпис виконавчої дирекції Фонду з 20.07.17 у кількості 267 штатних одиниць, а 31.10.17 затверджено новий штатний розпис ВД Фонду з 01.01.18 у кількості 188 штатних одиниць, за яким посада, яку обіймав позивач, не передбачена. Штатним розписом ВД Фонду, затвердженим 31.10.17 весь департамент юридичної роботи ВД Фонду зі штатними одиницями посад 26 осіб, в тому числі відділ договірної роботи в кількості 7 осіб було ліквідовано. З 01.01.18 посаду головного спеціаліста відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи ВД Фонду, яку обіймав позивач, скорочено. Таким чином, у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників. Відповідачем було повністю додержано процедуру вивільнення позивача, в тому числі в частині персонального попередження за 2 місяці про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01.01.18, як це передбачено ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України. Постановою правління Фонду від 10.10.17 № 50 затверджено нову структуру виконавчої дирекції Фонду, відповідно до якої з 01.01.18 наявність департаменту юридичної роботи ВД Фонду з усіма штатними посадами не передбачена. Відповідно до наказу виконавчої дирекції Фонду від 26.10.17 № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці» позивача 27.10.17 було персонально попереджено про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі про скорочення чисельності та штату працівників, зокрема про скорочення її посади, у зв`язку з ліквідацією до 01.01.18 департаменту юридичної роботи ВД Фонду та всіх штатних посад цього департаменту, про що свідчить персональний підпис [PERSON] за пунктом 9.3 у відомостях щодо попередження відповідно до п. 3.1. наказу виконавчої дирекції Фонду від 26.10.2017 № 603. 27.10.17 [PERSON] стало відомо про скорочення саме його посади, оскільки департамент юридичної роботи ВД Фонду з усіма посадами, відповідно до постанови правління Фонду від 10.10.17 № 50 з 01.01.18 не передбачений, про що він був персонально повідомлений. Відповідач не мав можливості запропонувати з 01.01.18 позивачу іншу роботу за відповідними професією та посадами, у зв`язку з її відсутністю, що підтверджується відомостями з наданих копій штатних розписів та довідки управління по роботі з персоналом ВД Фонду від 15.11.18 № 419-07 щодо скорочення головного спеціаліста відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи виконавчої дирекції фонду [PERSON] з додатками до неї. Посади, на які в період з 26.10.17 по 29.12.17 приймалися та/або переміщувалися інші працівники ВД Фонду та які з 01.01.18 залишилися вакантними, не є однорідними посаді позивача, яка була скорочена. Позивач не мав переважного права на залишення на роботі з підстав, визначених ст. 42 КЗпП України, оскільки продуктивність його праці, при рівних умовах з іншими працівниками відповідної кваліфікації, була нижчою продуктивності праці цих працівників, що підтверджується доповідною начальника відділу договірної роботи на ім`я директора департаменту юридичної роботи ВД Фонду щодо продуктивності праці працівників відділу в період з 01.08.17 по 27.12.17 від 27.12.17. Відповідачем при звільненні позивача також було дотримано вимоги ст. 43 КЗпП України щодо отримання попередньої згоди на її звільнення від виборного органу первинної профспілкової організації, що підтверджується згодою Ради Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 22.12.17 № 01-02 за переліком згідно з додатком до подання ВД Фонду від 19.12.17 № 50-10-1. В день звільнення 29.12.17 відповідачем видано позивачу копію наказу про звільнення від 28.12.17 № 1073, належно оформлену трудову книжку. Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У відповіді на відзив [PERSON] вказав, що 27.10.17 він ознайомився з наказом № 603 від 27.10.17. З цим наказом були ознайомлені всі працівники, однак, у ньому не було вказано конкретно, кого саме і з яких посад пропонується звільняти. Йому не було і не могло бути відомо про скорочення саме його посади у зв`язку з відсутністю штатного розпису. Відповідачем не проводилася будь-яка робота з визначення кваліфікації працівників та їх продуктивності праці. Ніякого розгляду подання виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про його звільнення за його участю не відбулося, його фактично повідомили про звільнення за 6 днів до дня звільнення. Відповідач хибно зробив висновок щодо невідповідності його кваліфікаційного рівня та спеціалізації наявним в департаменті юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України посадам, оскільки його робота в органах внутрішніх справ з червня 2009 року по січень 2016 року зараховується до стажу роботи в сфері права. Всі завдання, які йому доручалися виконувалися ним якісно і у встановлені терміни, що свідчить про високий рівень продуктивності його роботи на посаді головного спеціаліста відділу договірної роботи. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 31.07.18 за заявою позивача було замінено первісного відповідача на належного - Фонд соціального страхування України. У судовому засіданні позивач підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засідання проти задоволення позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши позов, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 01.08.17 [PERSON] був прийнятий на посаду головного спеціаліста відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (а.с. 10). Відповідно до наказу директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 28.12.17 № 1073 [PERSON] звільнено з посади головного спеціаліста відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 29.12.17 (а.с. 11). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 1, 2 п. 19 постанови від 06.11.1992 N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Частиною 1 ст. 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Обставини, які враховуються при вирішенні питання про залишенні на роботі працівника при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації встановлені ч.ч. 2, 3 ст. 42 КЗпП України. Згідно з наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 26.10.17 № 603 введено з 01.01.18 у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть за собою зміну істотних умов праці, вказані у постановах правління Фонду соціального страхування від 12.09.17 № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10.10.17 № 50 «Про затвердження структури органів Фонду», від 10.10.17 № 51 «Про затвердження схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів», від 10.10.17 № 52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» (а.с. 13). Відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 08.02.17 № 13 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України, структури органів Фонду затверджено граничну чисельність працівників Фонду у кількості 7 988 штатних одиниць, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 267 штатних одиниць (а.с. 75-79). Згідно з постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.09.17 № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджено з 01.01.18 граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5 192 штатних одиниць, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 188 штатних одиниць (а.с. 80-81). Відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.17 № 50 «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено та введено в дію з 01.01.18 структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та структуру виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (а.с. 82-84). 20.07.17 директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України було затверджено штатний розпис виконавчої дирекції Фонду з 20.07.17 у кількості 267 штатних одиниць (а.с. 86-90). 31.10.17 затверджено штатний розпис виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 01.01.18 у кількості 188 штатних одиниць, за яким посади, яку обіймала позивач не перебачено (а.с. 91-96). Штатним розписом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, затвердженим 31.10.17 весь департамент юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду зі штатними одиницями посад 26 осіб, в тому числі відділ договірної роботи в кількості 7 осіб було ліквідовано. З 01.01.18 посаду головного спеціаліста відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду, яку обіймав позивач, скорочено. Таким чином, у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці. Згідно відомостей щодо попередження осіб про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці у відповідності до постанов правління Фонду соціального страхування України від 12.09.17 № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10.10.17 № 50 «Про затвердження структури органів Фонду соціального страхування України», від 10.10.17 № 52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України», які вводяться в дію 01.01.18 та про можливе майбутнє звільнення 27.10.17 позивача було повідомлено про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці, про що свідчить його підпис (а.с. 100). Отже, твердження позивача про те, що його не було повідомлено про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці за два місяці до звільнення спростовується вказаним доказом. 19.12.17 виконавча дирекція Фонду соціального страхування України звернулася до Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з поданням на масове вивільнення працівників. Серед переліку працівників було вказано [PERSON] (а.с. 101-102). 22.12.17 Професійною спілкою працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України надано згоду на масове вивільнення працівників (а.с. 103). Відповідно до довідки заступника начальника-начальника відділу роботи з особовим складом виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів управління по роботі з персоналом Головко П. від 15.11.18 за результатами опрацювання поданих, в тому числі доповідної від 27.12.17, документів особової справи [PERSON] встановлено відсутність правових підстав для пропонування останньому іншої роботи у виконавчий дирекції Фонду за наявними вакантними посадами, а також для переведення з 01.01.18 у новостворений юридичний департамент (а.с. 104-109). Не заслуговує на увагу і твердження позивача про те, що при його звільненні відповідачем не було враховано наявність обставин про його переважне право на залишення на роботі, оскільки як установлено судом посада, на якій працював позивач була скорочена. Виходячи з вищевикладеного, звільнення позивача відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, а тому правових підстав для задоволення позову про поновлення на роботі немає. Не підлягає задоволенню і позов в частині визнання незаконним наказу директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 28.12.17 № 1073, оскільки в позові не наведено підстав для визнавання наказу незаконним. Вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначав, що внаслідок внаслідок незаконного звільнення з роботи йому завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, які негативно позначилися на його житті: негативні переживання, тривога, емоційна напруга, нервозність, почуття образи, обурення, він пережив емоційний стрес, наведене спричинило гіпертонічну хворобу. Оскільки суду не надано доказів того, що діями відповідача були порушені законні права позивача, що призвело до його моральних страждань, підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди немає.

Outcome: dismissed