Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO] до відповідача [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 листопада 2016 року на адресу служби у справах дітей надійшло повідомлення головного лікаря Олександрійської центральної районної лікарні про те, що [PERSON] є дитиною інвалідом і потребує негайного лікування в спеціальній клініці м.Києва. Незважаючи на те, що матері дитини, відповідачу по справі, неодноразово лікарями надавались направлення з Кіровоградської обласної дитячої лікарні в м.Київ на оперативне лікування , дитина з 2008 року була пролікована в спеціалізованій клініці лише один раз. Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесені за вказівкою матері . Громадянку [PERSON] в листопаді 2016 року викликали до служби у справах дітей з даного питання і відповідач зобов»язалась протягом 4 місяців вирішити питання щодо проходження необхідного медичного обстеження дитини та в разі необхідності проведення оперативного лікування. Натомість станом на травень 2017 року дитину у м.Києві не обстежено, необхідного лікування не здійснено. Державна соціальна допомога, яку отримує [PERSON] на дитину, незважаючи на рекомендації лікарів та соціальних служб, використовується на власні потреби, ігноруючи необхідність обстеження та лікування дитини. [PERSON] викликалась на засідання комісії з питань захисту дітей в травні 2017 року з метою вирішення питання щодо подальшої долі дитини , але на засідання не з»явилась, причини неявки не повідомила. Зволікання відповідача щодо здійснення оперативного лікування сина є загрозливим для життя і здоров»я дитини, тому з метою захисту прав дитини вимушені звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала та росила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Пояснила, що на адресу Служби у справах дітей Олександрійської РДА були неодноразові звернення головного лікаря Олександрійської районної лікарні з приводу їхнього сприяння щодо лікування [PERSON]. Під час неодноразових відвідувань родини відповідача було встановлено, що дитина необхідного лікування не отримала, хоча мати [PERSON] отримує державну допомогу на дітей, але витрачає кошти не зрозуміло куди. Затягування з лікуванням може призвести до тяжких наслідків у майбутньому. Не заперечувала тієї обставини, що наразі реальної небезпеки для життя і здоров»я дитини немає. Відповідач у судовому засіданні 15.08.2017 року позовні вимоги не визнала та пояснила, що її син дійсно потребує операційного втручання лікарів, але вона не має коштів на лікування сина. Наразі стан його здоров»я є задовільним, оскільки він пройшов курс лікування в Кіровоградській лікарні та вона постійно здійснює всі необхідні заходи для його нормального самопочуття. За направленням лікарів її співмешканець возив [PERSON] до лікарні у м.Київ, де їх було поставлено на облік. Але операції необхідно було чекати тривалий час, тому вони повернулись додому так і не отримавши необхідного лікування . Вона особисто не має можливості відвести сина до лікарні у м.Київ та бути там з ним, оскільки немає з ким залишити інших дітей, крім того нещодавно народила іще одну дитину, яка є грудною та потребує постійного безпосереднього материнського догляду та піклування. Просила суд звернути увагу на те, що представники державних органів лише здійснюють постійні перевірки умов їхнього проживання та замість того щоб надати хоч якусь допомогу родині, постійно погрожують забрати у неї дітей. У судове засідання 10.05.2018 року відповідач та її представник адвокат [PERSON] не з»явились, причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Жодних клопотань від них не надійшло. Представник Ізмайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області у судовому засіданні вимоги за позовом підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на те, що відповідачка є матеріально забезпеченою , оскільки отримує державну допомогу на утримання дітей, нею створені належні умови для проживання та виховання дітей, про що були складені відповідні акти за наслідками обстеження умов її проживання , але вона не вживає заходів для лікування сина, що може призвести у подальшому до тяжких наслідків. Представник Олександрійської районної лікарні [PERSON] допитана у судовому засіданні в якості свідка показала, що вона працює на посаді районного лікаря - педіатра. Під час проведення профілактичного огляду дитини вона з»ясувала, що у 2009 році хлопчик був госпіталізований до дитячої обласної Кіровоградської лікарні із множинними ранами голови та тіла внаслідок укусів собаки в тому числі і у зв»язку з розривом проміжного відділуде йому було надано першу невідкладну допомогу та направлено до Київського інституту урології. У Київському інституті урології було проведено дитині операцію та заплановано проведення планової пластичної операції. Але відповідачкою для проведення такої операції жодних заходів здійснено не було . У зв»язку з отриманими травмами дитина не контролює сечовипускання . Як наслідок відсутності вчасного проведення пластичної операції у [PERSON] з»явився хронічний цистит та пієлонефрит. Вона особисто неодноразово роз»яснювала [PERSON] про необхідність лікування сина та проведення йому пластичної операції з метою покращення якості життя хлопчика. Адже він без операції не зможе адаптуватись у соціумі. У грудні 2017 року відповідач написала власноруч їй розписку про те, що зобов»язується повести сина на планову операцію до Київського інституту урології. Але до цього часу цього не зробила. 12.02.2018 року [PERSON] до лікарні привіз співмешканець відповідачки . Зі слів її співмешканця хлопчика було травмовано в автобусі і він дуже погано себе почував, у нього з»явився стан задухи та він не міг розмовляти. У зв»язку з цим було запропоновано госпіталізувати дитину, але співмешканець [PERSON] від госпіталізації відмовився. 14.02.2018 року хлопчика повторно було оглянуто, стан його здоров»я покращився. З його аналізів було видно, що вони не дуже хороші, але не критичні. 26.02.2018 року вона знову оглядала дитину і скарг на погане самопочуття у [PERSON] вже не було. Наразі стан здоров»я дитини не критичний і його життю нічого не загрожує. Не проведення пластичної операції значно впливає на якість життя хлопчика, оскільки він дуже соромиться своєї хвороби і не спілкується зі своїми однолітками, адже від нього постійно неприємний запах . Крім того невчасне нездійснення операції може сприяти появі нових ускладнень та погіршити перебіг наявних захворювань. Дійсно операція потребує значних коштів. Але відповідач має матеріальну можливість її провести, адже отримує матеріальну допомогу на утримання сімох дітей. Також вона неодноразово пропонувала їй звернутись до державних органів, небайдужих громадян за допомогою, але ці пропозтції були проігноровані. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, вивчивши та дослідивши матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1-3 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1\~статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що [PERSON] являється матір»ю [PERSON], [INFO] ( а.с.3). Відповідно інформації наданої Олександрійським міським відділом ДРАЦС, відомості про батька [PERSON], [INFO], в актовому записі про народження записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (4). 15 листопада 2016 року на адресу служби у справах дітей , головним лікарем Олександрійської центральної районної лікарні було повідомлено про те, що в с.Піщаний Брід Олександрійського району з м.Олександрія у 2015 році прибула сім»я [PERSON], в якій виховується 5 дітей. Із них одна дитина є інвалідом і потребує негайного лікування у спеціалізованій клініці м.Київ. Це [PERSON], [INFO] . Матері дитини неодноразово надавалось направлення до лікувального закладу м.Київ на оперативне лікування, але [PERSON] був пролікований в спеціалізованій клініці лише 1 раз після отримання травми. Головний лікар просила впливу служби у справах дітей для забезпечення нормальної життєдіяльності дитини (а.с. 6). [PERSON] разом зматір»ю проживає в [INFO] (а.с.9-10). Відповідно актів обстеження умов проживання , в родині створені належні умови для виховання та проживання дітей (а.с.7, 8). Згідно довідки-характеристики виданої Ізмайлівською сільською радою [PERSON] є одинокою матір»ю, яка виховує п»ятьох дітей. Утримує підсобне господарство. Скарг від мешканців села на її поведінку не надходило (а.с. 9). Комісія з питань захисту прав дитини Олександрійської райдержадміністрації під час засідання 29.05.2017 року дійшла висновку про доцільність відібрання у [PERSON] малолітнього сина [PERSON] для здійснення необхідних заходів щодо медичного обстеження та лікування дитини. Вказаний висновок мотивований тим, що в листопаді 2016 року відповідачку викликали до служби у справах дітей з питання необхідності лікувати сина і відповідач зобов»язалась протягом 4 місяців вирішити питання щодо проходження необхідного медичного обстеження дитини та в разі необхідності проведення оперативного лікування. Натомість станом на травень 2017 року дитину у м.Києві не обстежено, необхідного лікування не здійснено. Державна соціальна допомога, яку отримує [PERSON] на дитину, незважаючи на рекомендації лікарів та соціальних служб, використовується на власні потреби, ігноруючи необхідність обстеження та лікування дитини. [PERSON] викликалась на засідання комісії з питань захисту дітей в травні 2017 року з метою вирішення питання щодо подальшої долі дитини , але на засідання не з»явилась, причини неявки не повідомила (а.с.11). Відповідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], [INFO], йому встановлено наступний діагноз : розрив проміжного відділу уретри, епіцистостемія, хронічний цистит, хронічний пієлонефрит. У жовтні 2017 року дитині вкотре було продовжено право на спеціальне утримання та вкотре роз»яснено про загрозу здоров»ю у разі не проведення спеціального лікування. У відповідності до\~статті 150 Сімейного кодексу України,\~батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов'язки батьків передбачені у\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». У\~статті 170 Сімейного кодексу України\~визначено вичерпний перелік підстав для відібрання дитини від батьків або одного з них, в тому числі, якщо у разі залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Згідно із ч.1\~ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4\~ст.155 СК України\~передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.8\~Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини»\~визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч.1\~ст. 170 СК України\~суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої\~статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. Зі змісту даної норми закону вбачається, що підставою для відібрання дитини від батьків є: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманія, експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва, інші випадки , якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про відсутність належних доказів, які б підтвердили факт наявності на час розгляду справи загрози життю та здоров'ю дитини. Адже , в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що залишення дитини у матері є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, а також докази того, що дитина у зв»язку з неналежним за нею доглядом та вихованням має незадовільний стан здоров'я, його розвиток не відповідає його віку. Навпаки, із наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач будучи одинокою матір»ю п»ятьох дітей створила належні умови для їх проживання та виховання. Жодних доказів, а саме свідчень сусідів, самого лікаря-періатра, а також наявності медичних документів, висновків лікарів про стан здоров'я дитини, які б підтверджували те, що відповідачка [PERSON] не забезпечує дитину харчуванням, одягом, не виявляє до неї батьківської турботи і тим самим ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, в матеріалах справи відсутні. І представник позивача і лікар-педіатр Олександрійської центральної районної лікарні у судовому засіданні не заперечували того, що наразі загрози життю і здоров»ю дитини немає, але хлопчик з метою належної адаптації у суспільстві потребує пластичної операції, проведення якої відповідач не забезпечує. Відповідно до\~статті 51 Конституції України,\~статті 5 СК України,\~держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків , встановлених\~Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Посилання представника позивача та лікаря- педіатра на те, що відповідачка відмовилася від запропонованих ними послуг, щодо допомоги в сприянні їй отримання матеріальної допомоги, є безпідставними, оскільки суду не були надані будь-які рішення органів місцевої влади, які б підтверджували, що місцеві органи влади розглядали звернення відповідачки чи відповідних соціальних служб з приводу надання їй допомоги та виносили позитивні рішення з приводу цих звернень, тим самим дотримались Конвенційних зобов'язань із забезпеченням цільності сім'ї, а відповідачка [PERSON] відмовилася отримувати такі послуги чи допомогу відповідно до ухвалених рішень. Таким чином, не зважаючи на те, що хоча судом встановлено, що [PERSON] потребує планової пластичної операції, суд вважає, що матеріальна неспроможність матері не є підставою для відібрання у неї дитини без позбавлення батьківських прав згідно зі ст.ст.170,\~164 СК України. Суд також зазначає, що до суду не було надано доказів про застосування до відповідачки [PERSON] інших заходів, менш радикальних ніж відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, зокрема надання відповідачу певної матеріальної, соціальної та консультативної допомоги. Відповідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що в справі немає переконливих доказів того, що відібрання дитини від відповідача без позбавлення її батьківських прав буде сприяти інтересам дитини. Тому, із врахуванням зазначених вище обстави, суд вважає висновок органу опіки та піклування щодо доцільності відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, необгрунтованим. Враховуючи вік дитини, встановлені по справі обставини, суд вважає, що інтересам дитини відповідатиме саме проживання разом з матір'ю. А розлучення із матір»ю та своєю родиною може призвести до ще більших моральних страждань та переживань хлопчика.

Outcome: dismissed