Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір стягуваних аліментів, визначених рішенням суду від 31.03.2017 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх його прибутків, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08.07.2017 і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Рішенням суду, яке набрало законної сили 22.10.2009 з відповідача стягнуто аліменти на її користь на сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід. Також зазначає, що у зв'язку зі змінами у законодавстві, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Позивачка звернулася до роботодавця відповідача з проханням перерахувати розмір виплачуваних аліментів, однак їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Їй важко утримувати сина за кошти, які надає батько дитини на теперішній час за рішенням суду, син підростає і витрати на його утримання збільшуються. Таким чином, позивачка вимушена була звернутися до суду. У судове засідання позивачка не з'явилася, від неї надійшла до суду заява з проханням слухати справу за її відсутності, на позові наполягає і просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступними підставами. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON], [INFO] є позивач та відповідач по справі. /а.с. 5/. За виконавчим листом, виданим 12.10.2009 за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі № 2-5386/2009р. з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.09.2009 і до повноліття сина. /а.с. 9/. Суд враховує, що станом на день винесення рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.10.2009 по справі № 2-5386/2009р., частиною другою статті 182 СК України було встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З 08.07.2017 року почала діяти нова редакція ч. 2 ст. 182 СК України,згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даний мінімальний розмір аліментів повинен стягуватись з боржника без винесення додаткового рішення. На це вказує пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" в якому зазначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Аналогічне положення міститься й у ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Таким чином, протиправність відмови роботодавця відповідача нарахувати аліменти в розмірі, визначеному законодавством України, може бути підставою для оскарження таких дій, бездіяльності тощо, а не для перегляду раніше постановлених рішень. Отже, на підставі вищевикладеного, суд знаходить позовні вимоги про збільшення розміру аліментів необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed