Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення заробітної плати. В обгрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він з 03.07.2007 року по 12.08.2010 року працював на підприємстві гірничим робітником з ремонту гірничих виробок. У січні-квітні/травні-серпні 2010 року годинна тарифна ставка позивача складала відповідно 20,60/22,77 грн./год. Згідно завіреної позивачем довідки відповідач нарахував і сплатив позивачу в липні і серпні 2010 року за кодами № 109, 135 ( за нічні і вечірні умови праці) суми заробітку, менші ніж передбачено колективним договором підприємства. Так, у зазначений період за 24 години праці в нічних умовах нарахування заробітку позивачу склало 173,04 грн., але на підставі п. 3.20 колективного договору відповідач повинен був нарахувати і сплатити не менше 35% тарифної ставки позивача за кожну годину роботи, тобто підлягало до сплати 191,27 грн. Відповідно, недоплата скала 18,23 грн. За вечерні умови праці протягом 16 годин у зазначений період відповідач нарахував позивачу 65,92 грн., але на підставі п. 3.19 колективного договору повинен був нарахувати і сплатити не менше 20% тарифної ставки позивача, тобто 72,86 грн. Загалом недоплата заробітку відповідачем позивачу у липні серпні 2010 року склала 25,17 грн. Аналогічне правопорушення щодо оплати за умови праці позивача допущено відповідачем у травні і червні 2010 року. У звязку з тим, що відповідач на теперішній час не виконав повний розрахунок по заробітній платі, просить визнати і встановити факт існування заборгованості відповідача з оплати праці позивача; зобовязати нарахувати позивачу на його картковий рахунок № 5168757246526687, відкритий у Приватбанку - 25,17 грн. належної заробітної плати за липень - серпень 2010 рік з одночасним нарахуванням і сплатою компенсації, знецінення кожної із складових загальної суми доплат залежно від календарного місяця роботи позивача і дати фактичного з ним розрахунку. Заявою від 12.04.2017 року позивач уточнив свої позовні вимоги і просив стягнути з відповідача шляхом перерахування на його картковий рахунок № 5168757246526687, відкритий у Приватбанку 10 грн. належної йому заробітної плати за умови праці в липні-серпні 2010 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2017 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь [PERSON] 10 грн. заробітної плати. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. З вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» і оскаржив його в апеляційному порядку. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив незаконне рішення, порушив норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить апеляційний суд скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. В судове засідання апеляційного суду [PERSON] не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (том № 2, а.с. 238). Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача - Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», пояснення представника позивача [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Частиною 1 статті 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з частиною 3 вищевказаної статті, обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, таким вимогам, рішення суду першої інстанції не відповідає. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції послався на те, що в частині оплати праці положення Генеральної угоди є обовязковими для всіх роботодавців, в тому числі для позивача, оскільки вони визначають мінімальні гарантії в оплаті праці, що встановлено Законом № 108/95-ВР. Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що з 03.07.2007 року по 12.08.2010 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ПАТ «ШУ «Покровське», де працював на підприємстві гірничим робітником з ремонту гірничих виробок. Наказом № 865 ку від 26.08.2010 року був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Статтею 7 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що законодавство про оплату праці грунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України "Про колективні договори і угоди", Закону України «Про підприємства в Україні» та інших актів законодавства України. Частиною 1 ст. 96 КЗпП України передбачено, що основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Згідно п.1.1 Положення про оплату праці підземних працівників дільниць по видобутку вугілля з січня 2009 року, розмір тарифних ставок розраховано з врахуванням норм і мінімальних гарантій, встановлених законодавчими актами на державному рівні. Згідно рапортів на відрядну і погодинну оплату праці за червень серпень 2010 року тарифна ставка [PERSON] становила 20,6 грн. ( том № 1, а. с. 208-210). Як вбачається з наданої довідки ПАТ «ШУ «Покровське» від 18.07.2011 року, [PERSON] перед датою звільнення з підприємства з 18.06.2007 року по 11.08.2010 року мав середньомісячний заробіток перед датою звільнення 4419,24 грн. та середньоденний (період червень 2010 р., липень 2010 р.) становив 210,44 грн. [PERSON] були перераховані на його банківський рахунок: 18.08.2010 р- 139,00 грн., 26.08.2010 р.- 2300 грн., 16.09.2010 р.- 149,10 грн., 24.09.2010 -447,30 грн., та як вбачається з довідки встановлений тариф 22,77 грн. (том № 1, а.с. 80). Із розрахункових листів [PERSON] з компютерної програми за період травень серпень 2010 року тариф складає 20,60 грн. ( том № 1, а.с. 213-216). В довідці про розмір заробітної плати позивача за 2011 рік від 18 липня 2011 року мається технічна помилка. Вказана помилка виникла в травні 2010 року під час введення працівником розрахункового відділу в базу інформації відповідно до наказу № 649/1 від 21.05.2010 року про переведення працівників, в тому числі і [PERSON] з дільниці № 1 на дільницю № 4. В особову картку [PERSON] в програмі для нарахування заробітної плати внесено інформацію про тарифну ставку [PERSON] за професією «гроз», але на час переведення [PERSON] не працював за вказаною професією. Із додатку до наказу № 649/1 від 21.05.2010 року вбачається, що в списку працівників, які переведені на дільницю № 4, [PERSON] значиться за № 13; до нього вказані працівники за професією «гроз», та після нього також «гроз» (том № 1, а.с.219). 22.11.2000 року було зареєстровано статут ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», який було 20.11.2000 року затверджено [PERSON] палива та енергетики України. Згідно вказаного вище Статуту, підприємство з 20.11.2000 року перестало бути державним відкритим акціонерним товариством та стало відкритим акціонерним товариством. В подальшому нові редакції статутів затверджувалися не міністерством, а загальними зборами акціонерів. Як вбачається із Інформаційної довідки № 116497 від 09.06.2016 року, відповідно до даних по реєстру власників іменних цінних паперів ПАТ «ШУ «Покровське», сформованого станом на 25.05.2016 року, державна частка в статутному капіталі емітента відсутня (том № 1, а.с. 89). Відповідно до Статуту Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», який затверджено рішенням Загальних зборів акціонерів, цей статут регулює діяльність та правовий статус Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», а також права та обовязки його акціонерів відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства». Товариство є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна» № 1 (том № 1, а.с. 133). Починаючи з 22.11.2000 року на підприємство не розповсюджується ні Генеральна, ні Регіональна угоди. Тарифна ставка 20,60 грн. була встановлена [PERSON] з урахуванням змісту пункту 5.3 Колективного договору на 2009-2011 роки. Відповідно до статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобовязань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до статті 2 вказаного вище Закону, угода укладається на державному, галузевому, регіональному рівнях на двосторонній основі. Статтею 3 вказаного вище Закону передбачено, що сторонами генеральної угоди виступають: професійні спілки, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди; власники або уповноважені ними органи, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди, на підприємствах яких зайнято більшість найманих працівників держави. Сторонами угоди на галузевому рівні є власники, об'єднання власників або уповноважені ними органи і профспілки чи об'єднання профспілок або інших представницьких організацій трудящих, які мають відповідні повноваження, достатні для ведення переговорів, укладення угоди та реалізації її норм на більшості підприємств, що входять у сферу їх дії. Угода на регіональному рівні укладається між місцевими органами державної влади або регіональними об'єднаннями підприємців, якщо вони мають відповідні повноваження, і об'єднаннями профспілок чи іншими уповноваженими трудовими колективами органами. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обовязковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обовязковими для всіх субєктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Підприємство відповідача є акціонерним товариством приватної форми власності. Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України «Про акціонерні товариства», загальні збори є вищим органом акціонерного товариства. Як вбачається із статті 14 Закону України «Про оплату праці», договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону України «Про колективні договори і угоди». Угода це не законодавчий акт, а результат домовленості і вказані вище угоди можуть регулювати питання оплати праці на договірному рівні для сторін, які уклали угоду. Пунктом 5.3 Колективного договору ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Западна № 1» на 2009-2011 р.р. передбачено, що встановлювати мінімальну годинну ставку і оклад відповідно з діючим законодавством (том № 1, а.с. 187). Частиною 2 статті 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорi однак з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до частини 3 вказаної вище статті, конкретнi розмiри тарифних ставок (окладiв) i вiдрядних розцiнок робiтникам, посадових окладiв службовцям, а також надбавок, доплат, премiй i винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цiєї статтi. Відповідно до [PERSON] праці та соціальної політики України від 04.07.2008 року № 435/13/84-08 передбачено, якщо представники сторін (через уповноважених осіб), які представляють інтереси підприємства, брали участь у підписанні Генеральної угоди (або згодом приєдналися до цієї угоди), то її норми є обовязковими під час укладання колективного договору. В іншому випадку для підприємств, які при укладанні угоди не були представлені уповноваженими представниками зі сторони власника і сторони профспілки, умови і розміри оплати праці встановлюються з дотриманням мінімальних гарантій, встановлених законодавством України, зокрема розміру мінімальної заробітної плати, оплати за роботу у нічний час, святкові та неробочі дні, надурочну роботу тощо (том № 2, а.с. 190). Статтею 29 КЗпПУ передбачено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобовязаний, зокрема, ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором. Із особової картки позивача вбачається, що він був ознайомлений з умовами колективного договору. Частиною 4 статті 97 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач погіршив умови оплати праці позивачу. На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed