Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовною заявою про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку проведення його поділу та визнання договору іпотеки недійсним, просить: в порядку поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], визнати за нею право спільної власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], у спільній власності [PERSON] залишити ? частку цієї квартири та визнати недійсним договір іпотеки № 7922732 від 16.09.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк Форум», зареєстрований приватним нотаріусом КМНО Колесник С.А. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. З 23.10.2003 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] Згідно з ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми. хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ч. 2 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Враховуючи те, що між сторонами не досягнуто домовленості про поділ квартири, позивач просить захистити її право у спосіб, зазначений у позовній заяві. Крім того, як зазначила позивач, їй стало відомо, що квартира з 2008 року знаходиться в іпотеці у ПАТ «Банка Форум» згідно договору іпотеки, згоди на укладення якого вона не давала. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. З наведених підстав позивач просить визнати недійсним договір іпотеки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач-1 [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте, направив на адресу суду письмові заперечення, позов не визнав з тих підстав, що кредит він особисто отримав у банку і здійснював його погашення за кошти, які є особистою власністю, а тому квартиру [ADDRESS] він не вважає спільною сумісною власністю та заперечує проти її поділу з наведених позивачем підстав. Представник відповідача-2 ПАТ «Банк Форум» в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення і зазначив, що є рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором та про звернення стягнення на предмет іпотеку - спірну квартиру в рахунок погашення цієї заборгованості, тому у разі поділу спільного майна має бути поділене як майно, так і боргові зобов»зання; єдиною підставою позовної вимоги щодо визнання іпотечного договору недійсним, є те, що на момент укладення оспорюваного договору іпотеки позивач не надавала нотаріальної згоди на його укладення. Однак, 27.11.2006 року [PERSON] до АКБ «ФОРУМ» було подано заяву про надання кредиту з метою купівлі квартири на первинному ринку, заповнено анкету позичальника - фізичної особи, де у п. 2.7 «Сімейний стан» особисто зазначив, що не одружений; у пункті 9 «Дані про дружину, чоловіка» жодних даних про дружину не зазначив, надав копію свого паспорта, в якому відмітка про реєстрацію шлюбу була відсутня. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, вивчивши письмові заперечення, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне. 24.10.2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблений актовий запис №1603 (а.с. 8). 28.12.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0053/06/00-І (а.с. 37, 38). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит на придбання нерухомості на первинному ринку у сумі 156 670,00 дол. США. Згідно з п. 1.2. Кредитного договору Кредитні кошти надаються строком по 27.12.2021 року. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору, за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13 процентів річних. Згідно із додатковою угодою №1 до Кредитного договору №0053/06/00-І від 28.12.2006 року були внесенні зміни до п.п. 1.1, 2.3, та 2.10 Кредитного договору№0053/06/00-І від 28.12.2006 року викладено в новій редакції. З метою забезпечення належного виконання умов Кредитного договору між відповідачем-1 [PERSON] та відповідачем-2 АКБ «Форум» 16.09.2008 року було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 5018 (а.с. 40-43). Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, що стане власністю Іпотекодавця після укладення цього договору, а саме: трикімнатна квартира [ADDRESS] Згідно з п. 1.2.1 Договору іпотеки, набуття Відповідачем-1 у власність Предмета іпотеки у майбутньому, на момент підписання Іпотечного договору, підтверджується: Договором № 11/068-Д2 про резервування квартири (приміщення) від 29.11.2006 року. укладеним між ТОВ «Аквапарк» та Іпотекодавцем, Додатковою угодою до нього №1 від 21.12.2006 року, Додатковою угодою до нього №2 від 27.03.2008 року, Договором № 101-К/06/17 купівлі-продажу цінних паперів, укладеного 26.12.2006 року між ТОВ «Фондовий капітал» та Іпотекодавцем, Актом звірки взаєморозрахунків від 27.03.2008 року, Актом б/н про пред'явлення облігацій до погашення від 16.09.2008 року, Актом б/н приймання-передачі квартири від 16.09.2008 року. Фактично нерухоме майно (квартира) , як убачається зі свідоцтва про право власності від 10.01.2009 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), була передана у власність [PERSON] відповідно до Наказу Головного управління житлового забезпечення від 17.12.2008 року № 2276-С/КІ. Право власності [PERSON] на вказану квартиру було зареєстровано 14.01.2009 року у Київському міському бюро технічної інвентаризації, за реєстровим № 45456 (а.с. 45). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК (2947-14) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п.п. 23, 24 цієї Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущення. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2009 року, що набрало законної сили 01.03.2011 року, був задоволений позов АКБ «Форум» до [PERSON]. Даним рішенням суду вирішено: розірвати кредитний договір №0053/06/00-І від 28.12.2006 року укладений між АКБ «Форум» до [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь АКБ «Форум» заборгованість за кредитним договором №0053/06/00-І від 28.12.2006 року на загальну суму 1 142 863,52 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього вирішено стягнути заборгованість на загальну суму 1 144 683,52 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0053/06/00-І від 28.12.2006 року звернути стягнення на заставне майно відповідно до договору іпотеки від 16.09.2008 року, яке належить [PERSON], а саме - трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Відтак, при поділі майна суд має врахувати зазначені борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, що виключає визнання за позивачем в порядку поділу майна права власності тільки на ? частину квартири. Сторонами не надано суду належних і допустимих доказів, на підставі яких можливо було б достовірно встановити, що квартира [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя; встановити обсяг спільного майна подружжя (як квартири, так і зобов'язань; визначити його вартість, встановити джерела його придбання тощо). Отже, позовні вимоги про визнання права власності за кожним з подружжя в порядку поділу спільного сумісного майна права власності на ? частину квартири всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведені належними і допустимими доказами, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК (435-15) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України (254к/96-ВР) та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006 року, що діяла на момент виникнення спірних відносин), іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; (Абзац другий пункту 1 частини першої статті 18 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3201-IV ( 3201-15 ) від 15.12.2005) для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; (Пункт 2 частини першої статті 18 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3201-IV ( 3201-15 ) від 15.12.2005 ) 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. (Пункт 4 частини першої статті 18 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3201-IV ( 3201-15 ) від 15.12.2005). Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Як встановлено судом, 16.09.2008 року між відповідачами [PERSON] та АКБ «Форум» було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 5018. Згідно з п. 1.2 Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, що стане власністю Іпотекодавця після укладення цього договору, а саме: трикімнатна квартира [ADDRESS] Як зазначено в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, - предметом іпотеки згідно із положенням частини другої статті 5 Закону України "Про іпотеку" може виступати як нерухоме майно, зокрема, якщо його будівництво ще не завершено, але яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець при укладенні договору може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, так і майнові права на нерухоме майно, які можуть бути відчужені іпотекодавцем і на які може бути звернуто стягнення. У п. 25 вказаної Постанови роз'яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК) щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя. Відповідно, дані положення не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а також права передачі в іпотеку права, яке виникне у майбутньому. Правова оцінка договору іпотеки надана і рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2009 року, що набрало законної сили 01.03.2011 року. За таких обставин, позовна вимога про визнання недійсним договору іпотеки також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed