Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в уточненій редакції якого (а.с.229-231) просив визнати незаконною реєстрацію [PERSON] (надалі за текстом відповідач 1) та [PERSON], інтереси якої представляє відповідач 1, в квартирі № 6, що розташована в смт Новогуйвинське Житомирського району Житомирської області по вул. Комуністична, 16, та виселити вказаних осіб з даної квартири із зняттям їх з реєстраційного обліку. На підставу звернення до суду з даним позовом та в його обґрунтування позивач вказав, що є власником вищевказаної нерухомості, а відповідач 1 чинить йому перешкоди у користуванні нею, що позбавляє його в даний час в повній мірі користуватись та розпоряджатись названим нерухомим майном на власний розсуд. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити із зазначених у позовній заяві підстав. Представник відповідача 1 позов не визнала, оскільки вважає, що він є не обґрунтованим і правові підстави для його задоволення відсутні. Поясненнями представника відповідача 1, наданими в судовому засіданні, що, зокрема, були визнані представниками позивача, як такі що дійсно мали місце в свій час, було зазначено, що реєстрації її довірителя та дочки були здійснені за життя Удод [PERSON] і за його згоди. При надання такої згоди був присутнім у позивач у даній справі і не заперечував щодо таких дій. Представник відповідача служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації позов не визнала також, адже, на переконання останньої, у разі задоволення даного позову права малолітньої [PERSON], яка являється дочкою відповідача 1, будуть суттєво порушені. В свою чергу, підстави неявки в судове засідання представників відповідачів Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області та управління ДМС України в Житомирській області суду не відомі, хоча останні завчасно та належним чином повідомлені про день та час слухання даної справи. Отже, судом прийнято рішення про розгляду справи у відсутність сторін, що не зявились. Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення учасників судового розгляду, судом встановлено наступні факти і відповідно ним правовідносини. Позивач є ветераном військової служби (а.с.6). Останньому, на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2013 року (а.с.133-135) на праві приватної власності належить квартира № 6, що розташована в смт Новогуйвинське Житомирського району Житомирської області по вул. Комуністична, 16 (а.с.12), яку він успадкував за законом після смерті [PERSON], який помер 12 червня 2012 року (а.с.11). Згідно копії довідки, виданої 16 вересня 2014 року Новогуйвинським ВЖРЕКП у вищевказаній квартирі, зокрема, зареєстровані відповідач 1 (з 28 вересня 2010 року) та її малолітня дочка [PERSON], [INFO] (а.с.76) (з 16 вересня 2014 року) (а.с.77). З листа-відповіді Новогуйвинського ВЖРЕКП від 8 липня 2014 року (а.с.14), що був наданий на заяву позивача, 28 вересня 2010 року [PERSON] зареєстрував у належній йому на праві приватної власності (а.с.9) і названій вище квартирі [PERSON], яка згодом змінила прізвище на "Яковенко" (а.с.78), тобто відповідача 1 у даній справі. Згідно копії довідки Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 16 вересня 2014 року (а.с.79) сімя відповідача складається з трьох осіб: чоловіка [PERSON] та згаданої вище дочки. З копії листа, адресованого позивачу управлінням ДМС України в Житомирській області від 27 січня 2015 року (а.с.206), вбачається, що за відомостями адресно-довідкового підрозділу управління [PERSON], тобто дочка відповідача 1, зареєстрованою не значиться і Житомирським районним сектором даного управління будь-яких дій щодо реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] не здійснювалось. Слід зазначити, що дана цивільна справа була предметом судового розгляду судів трьох інстанцій. Так, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2014 року, в редакції заяви позивача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення, у задоволенні позову було відмовлено (а.с.49-51). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року попередньо вказаний судовий акт було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено (а.с.144-145) вирішено висилити відповідача 1 з вищевказаної і належної позивачу квартири та зняти її з реєстраційного обліку. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року (а.с.210-212) рішення судів першої та апеляційної інстанцій у даній справі скасовано, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При перегляді вищевказаних судових актів, суд касаційної інстанції, серед іншого, зауважив, що суди нижчих ланок не врахували, що позбавлення житла можливе лише на підставі закону, який регулює житлові правовідносини. Правовідносини між сторонами у даній справі, враховуючи, зокрема, вимоги позивача в їх кінцевій редакції, врегульовані наступними нормами матеріального права. Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ст. 116 ЖК УРСР). Проаналізував фактичні обставини справи та норми матеріального права, яким врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Заявленою першою вимогою ставиться питання про визнання незаконно реєстрацію відповідача 1 у квартирі позивача. Однак, підстав визнавати такі дії незаконними суду наведено не було. Посилання представника позивача на те, що відповідач 1 не є і не був членом сім'ї як померлого спадкодавця Удод [PERSON] так і його спадкодавця та позивача у даній справі Удод [PERSON] не можуть буть враховані судом, як підстави заявленого позову, адже не ґрунтуються на нормах матеріального закону і саме тому не можуть бути задоволені судом. Суд, при цьому, бере до уваги визнаний сторонами факт надання добровільної згоди на реєстрацію відповідача у зазначеній квартирі. Одночасно слід зауважити, що вимог про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням суду не заявлялось і задоволення позову в такій редакції, на переконання суду, було виходом за межі позовних вимог і тим самим порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України, якими визначено, що суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних осіб та, серед іншого, в межах заявлених позовних вимог. Інша і похідна позовна вимога про виселення відповідачів не підлягає до задоволення адже за наявності, на даний час, реєстрації місця проживання в такій квартирі відповідача 1 дана вимога є передчасною. Суд вважає її саме похідною адже вона заявлена разом із вимогою про визнання незаконною реєстрацію місця проживання. Саме таке формулювання вимог і позбавляє можливості суд прийняти рішення про виселення адже предметом розгляду справи була законність здійснення реєстрації, а не втрата права на користування житлом. Враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем не підлягають до компенсації. Про необхідність вирішення долі судових витрат відповідачами заявлено не було. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed