Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

18.11.2016 року Житлово-будівельний кооператив «Машинобудівник» (надалі ЖБК «Машинобудівник»звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] було подано заяву про вступ до складу ЖБК «Машинобудівник». Рішенням позачергових зборів ЖБК «Машинобудівник» від 19.10.2015 року, оформленого протоколом №42 [PERSON] було прийнято до членів ЖБК «Машинобудівник» зі сплатою вступного внеску в розмірі 100000 грн. Після рішення позачергових зборів членів ЖБК «Машинобудівник» між позивачем та [PERSON] було укладено Договори на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі. Порушуючи рішення позачергових зборів членів ЖБК «Машинобудівник» [PERSON] не було сплачено вступний внесок. Маючи заборгованість по сплаті вступного внеску та не бажаючи його сплачувати, [PERSON] вдався до шахрайських дій і зареєстрував право власності на квартири 55, 58, 66. Позивач вказує, що Акт на передачу житлового приміщення на квартири 55, 58, 66 не підписувались уповноваженими представниками кооперативу, довідки про членство в кооперативі та про виконання [PERSON] зобов'язань перед кооперативом йому не видавалися та зазначені документи були підроблені [PERSON] Коли представники позивача дізнались про державну реєстрацію права власності на вказані квартири за [PERSON], 14.03.2016 подали заяву до Фастівського відділення поліції заяву про вчинення злочину. В подальшому одна з незаконно отриманих квартир [PERSON] було відчужено, станом на 20.10.2016 квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Право власності у відповідача виникло на підставі договору дарування від 21.06.2016. Враховуючи, що спірна квартира вибула з власності ЖБК «Машинобудівник» поза їх волею шляхом вчинення шахрайських дій та підробки документів, позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння - [PERSON] на його користь квартиру, що знаходиться за адресою Київська область, [ADDRESS] вартістю 189, 538 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на правомірність набуття нею права власності на квартиру, зазначила, що нотаріусом при укладенні договору дарування були здійсненні усі необхідні дії щодо перевірки наявності заборон чи обтяжень по квартирі. Тому, враховуючи відсутність будь-яких заборон по квартирі в реєстрі та іншої інформації щодо можливості незаконного володіння [PERSON] квартирою, у неї не було підстав вважати, що [PERSON] не має права відчужувати дану квартиру, тим більше вона не мала можливості це передбачити. [PERSON] наполягає на добросовісності набуття нею права власності на квартиру, тому просить відмовити в позові повністю. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту порушених права, є зокрема зупинення дії, яка порушує право на відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 20.10.2016, квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування, виданого 21.06.2016 належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.14). Згідно витягу з протоколу №42 позачергових зборів ЖБК «Машинобудівник» від 19.10.2015, ухвалено: «Прийняти до складу кооперативу [PERSON], з вступним внеском 100000 (сто тисяч) гривень» (а.с.6). 19.10.2015 року ЖБК «Машинобудівник» з [PERSON] уклали Договір на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі (надалі Договір) (а.с.7-9). Також, позивачем до позовної заяви надані копія Акта передачі житлового приміщення від 23.12.2015 року, складеного головою правління [PERSON] та [PERSON], Довідка про те, що [PERSON] є членом кооперативу, кошти за квартиру внесені в повному обсязі, заборгованість відсутня (а.с.10, 11). Позивач посилається на те, що [PERSON], порушуючи рішення позачергових зборів членів ЖБК, не сплатив вступний внесок в розмірі 100000 грн і вказує, що саме через заборгованість по сплаті вступного внеску і небажання його сплатити взагалі, [PERSON] підробив Акт передачі житлового приміщення від 23.12.2015 року та Довідку про те, що він є членом кооперативу, кошти за квартиру внесені в повному обсязі, заборгованість відсутня. Водночас, згідно наданого Позивачем витягу із протоколу №42 вбачається, що члени ЖБК «Машинобудівник» ухвалили: «прийняти до складу кооперативу [PERSON], з вступним внеском 100000 грн» - в даному рішенні членами ЖБК не визначений порядок і строк сплати [PERSON] вступного внеску та наслідки його несплати. Обґрунтовуючи свій позов, як незаконне вибуття з власності ЖБК «Машинобудівник» квартири, Позивач посилається на несплату [PERSON] вступного внеску та підробку ним документів для подальшої реєстрації права власності на квартиру. Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підставі яких можна зробити висновок, що [PERSON] порушено строк сплати вступного внеску, також, що [PERSON] не сплатив чи не бажає сплатити вступний внесок, а така несплата вступного внеску тягне за собою втрату чинності Договору . Із заяви до Фастівського відділення поліції від 14.03.2016, зареєстровану за №2435 від 14.03.2016, вбачається, що [PERSON] просить притягнути до кримінальної відповідальності [PERSON], який підробив підписи і печатки в Актах прийому-передачі житлових приміщень, а саме квартир №55, 66, 58 в будинку [ADDRESS] (а.с.13). Відомості за вказаною заявою внесені до ЄРДР 14.04.2016 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ст.358 ч.4 КК України (а.с.13). Тому, суд оцінюючи вищезазначені докази, приходить до висновку, що підстави вважати, що саме [PERSON] підробив документи чи вчиняв шахрайські дії під час відчуження квартир відсутні. Суд критично оцінює наданий Позивачем висновок почеркознавчої експертизи за матеріалами досудової експертизи проведеної в рамках кримінального провадження, згідно якої підписи [PERSON] виконані іншою особою з наслідуванням справжнього підписа Германа (а.с.15-20). Відповідно до ч.6 ст.147 висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Як зазначає Пленум ВС України у постанові N 5 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Згідно висновків даної експертизи, дослідження якої проводилось лише по фотокопіям, підписи в зазначених документах виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжнього підписа Германа (а.с.20). Проте, зважаючи, що експертиза була проведене в рамках кримінального провадження, а не призначена ухвалою суду по даній справі, суд не вважає висновок даної експертизи належним доказом, відповідно не приймає його до уваги. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування свого позову, зокрема того, що [PERSON] не сплатив вступного внеску і така несплата призводить до втрати чинності Договору про передачу йому квартир як члену кооперативу, докази, що саме [PERSON] підробив документи і відповідно, що [PERSON] набув право власності на квартири незаконно, порушуючи умови Договору. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до правової позиції у справі за № 6-327цс15 нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності. Зокрема стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову. Виходячи з положень зазначених статей право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна. Розглядаючи такі спори судам слід встановити дійсного власника майна, для чого необхідно дослідити всі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, з урахуванням рівності прав сторін щодо надання доказів та їх дослідження, при цьому суди не повинні надавати перевагу одним доказам над іншими. Відповідно до ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати майно у добросовісного набувача у випадку, якщо воно вибуло з володіння власника не з його волі, а іншим шляхом. Відповідно до п. 25 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Проте, як вбачається із матеріалів справи та пояснень учасників позивач добровільно передав спірну квартиру [PERSON], що підтверджується чинним договором (а.с.7-9). Цей випадок належить до таких, коли власник передає своє майно за договором найму, безоплатного користування, зберігання тощо іншим особам, які неправомірно згодом здійснили відчуження такого майна третім особам. За таких умов майно не витренується на підставі ст..388 ЦК України у добросовісного набувача, у якого за законом виникає право власності на це майно. Відтак на власникові лежить ризик необачливого вибору контрагента, якому він довірив майно. Однак власник у такому випадку може звернутись з відповідним позовом про відшкодування збитків до особи, що здійснила неправомірне відчуження майна власника. Норми цивільного законодавства про витребування майна з чужого незаконного володіння за своєю метою є такими, що спрямовані на вирішення спору між особами, які не перебувають між собою у договірних відносинах з приводу витребуваного майна. Це означає, якщо власник передав своє майно за договором іншій особі, то він має право витребувати його за підставами, передбаченими нормами, які регулюють відповідні договірні відносини.. Відповідно дост.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. З аналізу зазначених правових норм, пояснень сторін та наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що в діях відповідача відсутні дії, які вказують на безпідставність набуття майна, не встановлено факт неправомірності набуття майна з боку саме відповідача, крім того відповідачем укладено нотаріально посвідчений договір, перевірена правомочність продавця на відчуження майна, а тому у задоволенні позові слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed