Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що у 2006 році вона домовилася з відповідачами про придбання належної їм на праві власності квартири [ADDRESS] . Назва вулиці в подальшому змінена на вулицю [ADDRESS]. Отримавши кошти за квартиру відповідачі, надавши їй правовстановлюючі документи на квартиру, виселилися з неї, переїхавши до м.Києва, а вона вселилася та почала проживати в ній. У нотаріальному порядку договір купівлі-продажу вони не оформляли, оскільки відповідачі відмовляються приїздити до м.Знам`янка для його оформлення. Таким чином, вона з 2006 року по теперішній час проживає в квартирі [ADDRESS] . За час проживання вона самостійно провела капітальний ремонт квартири, регулярно проводить заходи щодо поліпшення та утримання житлового приміщення, сплачує комунальні послуги та підтримує квартиру у справному стані, тобто фактично добросовісно та відкрито, володіє вказаним нерухомим майном понад десять років. Жодних претензій щодо проживання чи володіння вказаною квартирою з боку відповідачів чи інших осіб не має. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, вказала, що намір придбати квартиру був з першого дня, однак угода не укладалася протягом 12 років з різних причин. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що вона та [PERSON] є справжніми власниками квартири [ADDRESS] . Між ними та [PERSON] дійсно виникла домовленість про продаж останній квартири, але в подальшому, коли вони з`явилися до нотаріуса в 2007 році, для укладення договору купівлі - продажу, позивач відмовилася сплатити їм 1500 доларів США, тож договору укладено не було, вони посварилися. Потім через деякий час помирилися та домовилися, що позивач збере гроші, після чого буде укладено договір купівлі-продажу квартири. Разом з цим вона буде проживати в квартирі та доглядатиме за нею. Документи на квартиру весь цей час знаходилися у позивача. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та просила суд відмовити в їх задоволення. Вказала, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником цього майна. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача [PERSON] та представника відповідачів, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно сформована за станом на 10.08.2019 свідчить про те, що на підставі рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області №2/389/1052/16 (ЄУН 389/2946/16-ц) від 24.0.2017, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрована за позивачем [PERSON] Номер запису про право власності №19579974, дата та час державної реєстрації 16.03.2017(а.с.173). До цього, відповідно до свідоцтва про право приватної власності на квартиру від 05.10.1993 №270, Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та Свідоцтва про право на спадщину, Технічного паспорту, вказана квартира належала на праві спільної часткової власності відповідачам [PERSON] та [PERSON] Дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності 20.01.2009. [PERSON] була власником 2/3 часток у спільній частковій власності, а [PERSON] був власником 1/3 частки у спільній частковій власності (а.с.14, 15, 64-65, 66-68, 154-155). Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.09.2019, заочне рішення суду від 24.0.2017 №2/389/1052/16 (ЄУН 389/2946/16-ц), на підставі якого спірну квартиру на праві власності було зареєстровано за [PERSON] , скасовано за наслідками розгляду заяви відповідачів про перегляд заочного рішення (а.с. 135). З розписок від 20.10.2006 та від 29.05.2007, оригінали яких знаходяться в матеріалах справи, встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] завдаток за квартиру в сумі три тисячі доларів США та одну тисячу умовних одиниць відповідно (а.с.69, 70). Згідно з довідкою, виданою секретарем будинку [ADDRESS] , [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] вказаного будинку з 2006 року разом з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] (а.с.9). Інвентаризаційна вартість квартири [ADDRESS] , станом на 2016 рік складала 112804 грн., про що вказано в оцінювальному акті даної квартири (а.с.44). Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 24.08.2019, ринкова вартість трьох кімнатної квартири хрущівки в м.Знам`янка у 2006-2007 році складала 15000 -18000 доларів США. Оренда трьохкімнатної квартири на той час становила 500-700 грн. (а.с. 156). Ухвалою суду від 23.09.2019 (провадження №2-3/389/11/18) на спірну квартиру накладено арешт (а.с.144-145). Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Положенням ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що вона проживає у спірній квартирі з 2006 року за згодою власників, оскільки між нею та останніми була домовленість про купівлю-продаж вказаної квартири. Вона передала відповідачам обумовлену суму грошових коштів за купівлю квартири, але останні отримавши гроші за продаж квартири, ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Вказаний факт виключає можливість застосування норми 344 ЦК України, оскільки спірна квартира надавалась позивачу відповідачами, належала їм на праві приватної власності. Доводи [PERSON] про те, що вона більше 10 років користуються спірною квартирою, суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не є підставою для набуття такого права за набувальною давність з наведених вище підстав. Відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають. У відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати суд залишє по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed