Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], ПН ЛМНО [PERSON], треті особи: ЛКП «Снопківське», [PERSON], [PERSON], про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Будинок №92 на вул.Тарнавського у м.Львові перебуває у віданні ЛМР, на обслуговуванні ЛКП «Снопківське». Стверджує, що підвальні приміщення будинку №92 на вул.Тарнавського у м.Львові належать на праві спільної сумісної власності усім мешканцям будинку. Однак, згідно договору купівлі-продажу вказане вище нежитлове приміщення, загальною площею 17,0 кв.м. перебуває у власності [PERSON] У 2015 році ЛКП «Снопківське» видано інвентаризацію підвальних приміщень будинку №92 на вул.Тарнавського за підписом його директора, в якій вказано, що підвальне приміщення позначене в технічній документації під літерою II площею 19,6 кв.м. є у користуванні нежитлового приміщення V 17,0 кв.м. 10.06.2015 року директором ЛКП «Снопківське» надіслано лист №2197 до реєстраційної служби ЛМУЮ з вимогою внести зміни в право власності на нежитлове приміщення на вул.Тарнавського, 92 з огляду на помилкове не врахування при приватизації нежитлового приміщення V 17,0 кв.м нежитлового приміщення II 19,6 кв.м, загальною площею 36,6 кв.м. та з проханням внести зміни в право власності на вказане вище нежитлове приміщення. Зазначає про те, що вказаний лист був підставою для незаконної реєстрації права власності на нежитлове приміщення II 19,6 кв.м, загальною площею 19,6 кв.м. разом з придбаним нежитловим приміщенням V 17,0 кв.м., загальна площа яких становить 36,6 кв.м. Крім того, 28.08.2015 року приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] внесено запис про право власності №10965945 щодо спірного нежитлового приміщення площею 36,6 кв.м за адресою м.Львів, вул.Тарнавського, 92 власником якого є відповідач [PERSON] У звязку із цим, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд скасувати державну реєстрацію прав, реєстраційний номер:699091746101, вчинену 28.08.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], Львівської області про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер: 24000597 від 28.08.2015 року та визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.08.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON]; вирішити питання про судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та в уточненнях до неї. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, надавши пояснення про те, що приватним нотаріусом [PERSON] при посвідченні договору купівлі-продажу від 28 серпня 2015 року була використана інформація щодо предмета договору та його опису, яка містилася в документах наданих сторонами правочину, зокрема договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, предметом якого було нежитлове приміщення цокольного поверху, що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Тарнавського М., буд.92. та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Стверджує, що цих документів нотаріусу було достатньо для посвідчення правочину у відповідності до вимог «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 року. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Відповідач [PERSON], представник ЛКП «Снопківське» та [PERSON] в сукдове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове приміщення цокольного поверху, загальною площею 36,6 кв.м. за адресою м.Львів, вул.Тарнавського М., будинок 92, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.5-6). Підставою виникнення права власності [PERSON] на вказане вище нерухоме майно є договір купівлі-продажу, серія та номер 920, виданий 28.08.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Підставою внесення запису Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24000597 від 28.08.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В процесі розгляду справи позивачем не доведено яке його право порушено діями відповідачів, адже будинок №29 на вул.Тарнавського у м.Львові перебуває у віданні ЛМР, та на обслуговуванні ЛКП «Снопківське», а спірне приміщення, як про це зазначає позивач у позовній заяві належить на праві спільної сумісної власності усім мешканцям будинку, які не уповноважували ГРА ЛМР звертатися до суду в їх інтересах. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Суд зазначає, що позивачем в обґрунтування вимоги про скасування реєстрації права власності на об'єкт нерухомості не викладено жодного посилання на норми матеріального права, якими обґрунтовано можливість скасування реєстрації права власності на вказаний об'єкт.\~\~\~\~ Крім того, суд зазначає, що приватний нотаріус [PERSON] при посвідченні договору купівлі-продажу від 28.08.2015 року діяла у відповідності до вимог ст.2 Гл.2, п.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 року. При вчиненні нотаріальної дії нею було використано інформацію щодо предмета договору та його опис, який був наявний в документах поданих сторонами на підтвердження права власності на майно та була відображена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Як встановлено матеріалами справи, 10.06.2015 року директор ЛКП «Снопківське» [PERSON] звертався до начальника реєстраційної служби ЛМУЮ з проханням внести зміни в право власності на нежитлове приміщення по вул.Тарнавського, 92 (а.с.9). Однак, доказів стосовно того, що реєстраційною службою відмовлено в проведенні вказаних вище дій з приводу майна, та в подальшому оскарження такої відмови до суду також не надано. Також, позивачем до суду не надано доказів, що він звертався до Реєстраційної служби у передбаченому порядку встановленого\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з заявою та відповідним переліком документів щодо скасування вищевказаного запису з Державного реєстру прав, у звязку із тим, що при приватизації нежитлового приміщення помилково не було враховано нежитлове приміщення II-19,6 м.кв. загальною площею 36,6 м.кв., та доказів, що стосовно цього звернення позивачеві було винесено рішення про відмову. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України,суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно зі\~ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У звязку з вищевикладеними, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed