Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

В травні 2018 року Публічне акціонерне товариство акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк" (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] з посиланням на ст..ст. 610,611,615, 651, 1048, ч. 2 ст. 1050, 1054 ЦК України, в якому просять стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №52016/1-к від 09.04.2013 року в розмірі 17972,49 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 09.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експресс - Банк» та [PERSON] був укладений договір №52016/1-к згідно якого позивач надав відповідачеві грошові кошти в сумі 14 000 грн. шляхом перерахування на поточний (картковий) рахунок, строком на 36 місяці з 09.04.2013 року по 09.04.2016 року, зі сплатою 23% річних, з погашенням кредиту згідно умов та графіку кредитного договору. Відповідачем не було сплачено станом на лютий 2015 року платежі в розмірі 16772,58грн. З цього приводу позивач звернувся у березні до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом про стягнення загальної суми заборгованості. 14.05.2015 року Роздільнянським районним судом Одеської області рішення про стягнення заборгованості з відповідача на загальну суму 16772,58грн. Рішення суду відповідач також не виконала. В зв'язку з тим, що рішення суду про сплату боргу перед банком не було виконано, банком додатково було донараховано відсотки з 23.04.2015 року по 19.04.2018 року на суму боргу в розмірі 17 972,49грн., які складаються з суми простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам - 8591,32грн; сума простроченої заборгованості по нарахованій комісії - 2590,00грн.; сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1580,41грн.; сума пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків - 2099,13грн.; сума пені за несвоєчасну сплату нарахованої комісії - 590,49грн; інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту - 2521,14грн. У зв'язку із реорганізацією АБ «Експрес - Банк» шляхом приєднання до АКБ «Індустріалбанк» з 01.12.2017 року Банку правонаступнику передані всі права та обов'язки АБ «Експрес -Банк». Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував щодо вирішення справи на підставі наявних у ній доказів. (а.с.38). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно в квітні 2013 року вона отримала кредит в розмірі 14 000грн. Виплатити його не змогла, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість. Банк в 2015 році звернувся до суду про стягнення з неї заборгованості, яка на той час складала 16772,58грн, судом було винесено рішення про стягнення з неї вказаної суми. Через деякий час, їй стало відомо, що Відділом державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області з її пенсії відраховують заборгованість по кредитному договору за рішенням суду від 14.05.2015 року. З позовом не згодна. Просила в його задоволенні відмовити. Суд, встановивши зміст спірних правовідносин, заслухавши пояснення відповідача, давши оцінку наданим суду письмовим доказам, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позиву з наступних підстав. Статтею 1054 ч. 1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 09.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес -Банк» та [PERSON] був укладений договір № 52016/1-к згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 14 000грн. строком на 36 місяців з 09.04.2013 року по 09.04.2016 року зі сплатою 23% відсотків річних. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так на виконання умов договору позивач виконав взяті на себе зобов'язання за п.п.1.1, 2.4 кредитного договору та 09.04.2013 року надав відповідачу кредит у сумі 14 000грн. шляхом перерахування на поточний (картковий) рахунок [PERSON], що підтверджується меморіальними ордерами № 585 та № 586 від 09.04.2013 року. Станом на лютий 2015 року відповідачем [PERSON] не було сплачено платежі в розмірі 16772,58грн. Банк у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань у березні 2015 року звернувся до Роздільнянського районного суду з позовом про стягнення загальної суми заборгованості. 14.05.2015 року Роздільнянським районним судом Одеської області позовні вимоги банку про стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором були задоволені та стягнуто заборгованість за кредитним договором № 27282/363/к6 від 09.04.2013 року, яка станом на 20.02.2015 року складала 16 772,58грн. В подальшому рішення Роздільнянського районного суду від 14.05.2015 року відповідачем також не було виконано у повному обсязі. Згідно довідки Роздільнянського МВ ДВС ГТУЮ від 21.08.2018 р. всього з [PERSON] стягнуто борг в сумі 12177,26грн (а.с.74). В зв'язку з тим. що рішення суду про сплату боргу перед банком не було виконано, банком додатково було донараховано відсотки з 23.04.2015 року по 19.04.2018 року на суму боргу в розмірі 17972,49, а саме: -сума простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам - 8591,32грн; -сума простроченої заборгованості по нарахованій комісії - 2590,00грн.; -сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1580,41грн.; -сума пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків - 2099,13грн.; -сума пені за несвоєчасну сплату нарахованої комісії - 590,49грн; -інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту - 2521,14грн. В судовому засіданні судом було оглянуто цивільну справу 511/776/15-ц, з якої вбачається, що 14.05.2015 року позовні вимоги ПАТ «АБ «Експрес -Банк» про стягнення заборгованості з [PERSON] в сумі 16 772,58грн. були задоволені. В судовому засіданні [PERSON] присутньою не була. 02.07.2015 року Банк звернувся до суду з заявою відповідно до якої отримали виконавчі листи по даній справі. Суд, за власною ініціативою оглянув в судовому засіданні Виконавче провадження № 256/132, з якого вбачається, що згідно Розпорядження ст. державного виконавця Устич О.О. виконавчий лист №511/776/15-ц від 17.07.2015 року, що видав Роздільнянський районний суд одеської області про стягнення з боржника [PERSON], був надісланий до УПФУ у Роздільнянському районі для здійснення утримання грошових коштів з пенсії на погашення заборгованості за кредитним договором. В матеріалах справи є інформаційні повідомлення про здійснення відрахувань на погашення боргу. Останнє інформаційне повідомлення В-4 від 22.10.2018 року на суму 581,15грн. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 3 роки - до 09.04.2016 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 09.04.2016року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами зі сплатою 23 відсотків річних. Починаючи з 10 квітня 2016 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі вказаних норм законодавства він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. У відповідності до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року, вказано про необхідність застосування норм права, згідно яких за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд зобов'язаний при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування відповідних норм, які викладені в Постановах Верховного Суду. З урахуванням вищезазначених норм права, висновку ВП ВС, приймаючи до уваги, що позовні вимоги банку стосуються тільки стягнення відсотків та пені; банк звернувся до суду після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 09.04.2016 року та одночасно після пред'явлення до позичальника вимоги щодо достроково повернення кредиту (наявне рішення суду про стягнення від 14.05.2015 року), тому, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, що є підставою для відмови в задоволенні позову у повному обсязі. Оскільки, рішення виноситься не на користь позивача, тому підстави для стягнення судового збору з відповідача, відсутні.

Outcome: dismissed