Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа ПАТ «Банк Універсальний» про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з грудня 2005 року, визнання квартири [ADDRESS] у м. хмельницькому обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частину квартири, вказавши, що влітку 2004 року вона познайомилася з відповідачем, а з грудня 2005 року почали проживати однією сімєю, вести спільне господарство, вести спільний сімейний бюджет. 2 червня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. 4 жовтня 2007 року у них народилася донька [PERSON] Маргарита-Віра. Відповідачем 08.12.2005 року з ЗАТ Октант було укладено договір про дольове інвестування у житлове будівництво №18-АД-19 та 16.11.2006 року складено акт прийому передачі на квартиру №128 в житловому будинку по вул. Проскурівські 45. Управлінням житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради на імя [PERSON] Було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.12.2006 року та на підставі свідоцтва здійснено реєстрацію права власності на квартиру. В квартирі за спільні кошти подружжя зроблено ремонтні роботи, в ці квартирі позивач, відповідач та їх донька зареєстровані та постійно проживають. За спільні кошти було придбано квартиру, проте право власності було оформлено на [PERSON], оскільки в то період часу вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Представник ПАТ «Банк Універсальний», залучений судом до участі в якості третьої особи, в судовому засіданні вказав, що вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, мотивуючи свою позицію намаганням сторін уникнути виконання кредитних зобовязань. Заслухавши учасників процесу, свідчення свідків: [PERSON], яка в судовому засіданні посвідчила, що відповідач по справі є її син, позивач та відповідач з кінця 2005 року стали проживати разом, позивачка не працювала, оскільки їй важко було знайти роботу, однак син працював у нього був бізнес та гарно заробляв; свідка [PERSON], який посвідчив , що він з відповідачем у 2004 році був на морі і там познайомилися з [PERSON], яка з кінця 2005 року почала проживати разом з [PERSON]; свідка [PERSON], який в судовому засіданні посвідчив, що він знає [PERSON] з 2005 року, почув, що вона проживає з [PERSON] разом, працює в академії, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу є дитина [PERSON] [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON],що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідач є власником квартири 128 у будинку за адресою м.Хмельницький, вул.Проскурівська 45, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.12.2006 року. Квартира придбана по договору від 08.12.2005 року та передана відповідачу за актом 16.11.2006 року. Дана квартира є забезпеченням за договором іпотеки №03-2/7465/1-І від 1.10.2007 року по кредитним зобовязанням відповідача перед ВАТ «Банк Універсальний». Відповідно до п.1.5. іпотечного договору [PERSON] підтвердив, що на момент набуття права власності на предмет іпотеки (тобто на 14.12.2006 року) іпотекодавець в шлюбі не перебував, з особами, які можуть мати право власності на предмет іпотеки не проживав (у фактичних шлюбних відносинах не знаходився). Заявою від 1.10.2007 р. підтвердив не проживання за адресою [INFO] неповнолітніх дітей; попереджений про кримінальну відповідальність за шахрайство ст.190 Кримінального кодексу України, 192 КК України -заподіяння майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою. Крім того відповідно до договір іпотеки №954-07/04 19 липня 2007 року квартири 128 у будинку за адресою м.Хмельницький, вул.Проскурівська 45, що укладений між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності. Сторонами не представлено доказів визнання недійсним іпотечного договору, або окремих його положень, що не дає підстав для суду ставити під сумнів будь-які його положення, в т.ч. зафіксовані в п.1.5. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний в'язок доказів у їх сукупності. З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі докази на підтвердження доводів та позовних вимог. Згідно із частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За положеннями частини першої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до статті 74 СК України (у редакції Закону України від 22 грудня 2006 року № 524-V), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-97цс11). У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз'яснено, що рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам ст. ст. 203, 275 ЦПК України. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).(ст.60 Сімейного кодексу України).У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Лише покази свідків про фактичне проживання позивача та відповідача однією сімєю не є беззаперечним та вичерпним доказом факту, про встановлення якого просить позивач. Ріщення суду не може ґрунтуватись на припущеннях(ст.60 ЦПК).Суд оцінює покази свідків як не достатньо обєктивний та вичерпний доказ, а також, що це є один з яких є товарисшем, інши родичем, письмові докази по справі, зокрема іпотечний договір, нотаріально посвідчену заяву позивача. Суду не доведено спільність побуту, спільне проживання та взаємні права та обовязки [PERSON] та [PERSON] з грудня 2005 року. На момент укладення договору іпотеки єдиним власником спірної квартири був відповідач, який при посвідчені договору іпотеки 1.10.2007 року зазначив, що у фактичних шлюбних відносинах ні з ким не перебував. Крім того, відповідно до правових позицій викладених в постановах Верховного суду України у справах №6-44 цс11, 6-33цс11, що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів, які зобов»язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю, так і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст.74 СК України повязується з набранням законної сили рішенням суду, яким такі юридичні факти встановлені. Судом встановлено, що, укладаючи договір іпотеки, [PERSON] у шлюбі не перебував і не зазначав, що проживає однією сімєю з [PERSON] та що спірне майно є їхньою спільною сумісною власністю. Позивачка не довела, що вона є його співвласником квартири. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відсутні докази для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання квартири обєктом спільної сумісної власності, визнання за позивачем права власності на ? частини квартири [ADDRESS].

Outcome: dismissed