Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулась в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Публічного акціонерного товариства « Банк Михайлівський » в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства « Банк Михайлівський » Волкова Олександра Юрійовича про захист прав споживача - визнання права та зобов`язання подати інформацію, посилаючись на те, що 20 листопада 2015 року між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір № [NUMBER], на виконання умов якого було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] . У позові посилалась, що 20 листопада 2015 року вона уклала із ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» (далі - ТОВ «КІЦ») договір №980-024-000152401, за умовами якого надала у власність ТОВ «КІЦ» кошти в сумі 15 тис. грн. на строк 182 дні з дати укладення договору по 20.05.2016 року з виплатою 34,4 % річних, що складає 27 % річних після утримання податку, ТОВ «КІЦ» повертає [PERSON] кошти та сплачує проценти на рахунок останньої. 15 грудня 2015 року укладена Додаткова угода до Договору № 980-024-000152401 від 20.11.2015 року, згідно якого сума залучених коштів становить 180000 грн. 16 січня 2016 року позивач уклала із ТОВ «КІЦ» від імені якого діяло ПАТ « Банк Михайлівський » договір № 980-024-000176905, за умовами якого надала у власність ТОВ «КІЦ» кошти в сумі 20 тис. грн. на строк 365 днів з дати укладення договору по 15.01.2017 року з виплатою 34,78 % річних, що складає 28 % річних після утримання податку, ТОВ «КІЦ» повертає [PERSON] кошти та сплачує проценти на рахунок останньої. За процедурою відшкодування вкладів через Фонд позивач отримала у відділенні ПАТ «ПУМБ» у м. Полтаві 35 605 грн. 95 коп., що підтверджується звітом по транзакціях. Решту коштів та нарахованих процентів позивачка так і не отримала. Після письмового звернення до відповідача [PERSON] отримала повідомлення про те, що перекази коштів на суму 180 000, 00 грн. та 20 000,00 грн. є нікчемними. Просила суд визнати її право на отримання відшкодування за вкладом за рахунок Фонду за рахунком № [NUMBER] на суму 164 394 грн. 05 коп. та зобов`язати уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо неї як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду за рахунком № [NUMBER] на суму 164 тис. 394 грн. 05 коп. Ухвалою суду від 12 липня 2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі. Від представника позивача відзив на позовну заяву та клопотання не надходили. Від представника третьої особи Фонду гарантування вкладів надійшли письмові пояснення відповідно до яких просили відмовити у задоволенні позову, адже спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фону та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно - правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Суд, дослідивши матеріали та докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 20 листопада 2015 року між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір № [NUMBER], на виконання умов якого було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] ( а.с. 9). 20 листопада 2015 року [PERSON] уклала із ТОВ «КІЦ» договір №980-024-000152401, за умовами якого позивач надала у власність ТОВ «КІЦ» кошти в сумі 15 тис. грн. на строк 182 дні з дати укладення договору по 20.05.2016 року з виплатою 34,4 % річних, що складає 27 % річних після утримання податку ( а.с. 10 ). Відповідно до квитанції № 3535353 від 20 листопада 2015 року позивач поповнила відкритий згідно вказаного договору рахунок № [NUMBER] на 15 000,00 грн. (а.с.11). 15 грудня 2015 року укладена Додаткова угода до Договору № 980-024-000152401 від 20.11.2015 року, згідно якого сума залучених коштів становить 180000 грн. ( а.с. 12). Відповідно до квитанції № 2591050 від 15 грудня 2015 року позивач поповнила відкритий згідно вказаного договору рахунок № [NUMBER] на 165 000,00 грн. (а.с.13). 16 січня 2016 року [PERSON] уклала із ТОВ «КІЦ» від імені якого діяло ПАТ « Банк Михайлівський » договір № 980-024-000176905, за умовами якого позивач надала у власність ТОВ «КІЦ» кошти в сумі 20 тис. грн. на строк 365 днів з дати укладення договору по 15.01.2017 року з виплатою 34,78 % річних, що складає 28 % річних після утримання податку. ( а.с. 14). Відповідно до квитанції № 2392106 від 16.01.2016 року позивач на виконання умов зазначеного вище договору, внесла грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн. (а.с.15). Станом на 19 травня 2016 року на поточному рахунку [PERSON] № [NUMBER] в ПАТ « Банк Михайлівський » знаходилось 200 000,00 грн. На підставі рішення Правління НБУ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» від 23.05.2016 року №14/БТ , виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 23.05.2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» та розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації (а.с.19-20). Згідно виписки по особовим рахунку № [NUMBER] від 20.05.2016 року в ПАТ « Банк Михайлівський » надійшли кошти від ТОВ «КІЦ» згідно з договором № 980-024-000152401 від 20.11.2015 року в сумі 180 000,00 грн. та згідно з договором № 980-024-000176905 від 16.01.2016 року в сумі 20 000, 00 грн. (а.с.18). Згідно звіту по транзакціях від 14 червня 2019 року позивач отримала у Відділенні № 1 ПУМБ в м. Полтаві, кошти в сумі 35 605, 95 грн. за зобов`язаннями ПАТ «Банк Михайлівський» (а.с.16). Решту вкладених коштів та нарахованих процентів [PERSON] не отримала. На письмові звернення позивача до ПАТ «Банк Михайлівський», [PERSON] отримала повідомлення від 24 січня 2017 року про те, що переказ коштів на її поточний рахунок в ПАТ «Банк Михайлівський» є нікчемним. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлює правові, фінансові й організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, НБУ, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Згідно з частиною другою статті 6 Закону Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами. Перелік функцій, що їх виконує Фонд, наведений у частині другій статті 4 Закону, згідно з якою Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 вказаної частини). Отже, Фонд створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснює у цій сфері нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України(пункт 7 частини першої статті 4 КАС України). Відповідно до частини першої статті 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Частиною другою статті 26 Закону передбачено, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Відповідно до частини першої статті 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення ним банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду (частина третя статті 27 Закону). Відповідно до частини першої статті 28 Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше, ніж 500 000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. З огляду на вказані приписи Закону, правовідносини стосовно отримання вкладником гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми мають управлінський характер і складаються між Фондом та вкладником без участі банку-боржника. Спір стосовно права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн. (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний із виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 6 червня 2018 року у справах № П/811/3526/15, № 813/6392/15, № 818/377/16, № 804/15159/15, № 815/863/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 127/25132/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 592/13020/17, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 27 березня 2019 року у справі № 820/11253/15 та у справі № 554/10303/17). Отже, ПАТ «Банк Михайлівський» не є учасником відносин з відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду. А враховуючи, що позивач претендує на відшкодування коштів за вкладом у сумі 164 394 грн. 05 коп., тобто у межах встановленого законом граничного розміру відшкодування, суд вважає, що спір стосується публічно-правових відносин стосовно такого відшкодування. Проте, учасниками цих відносин мають бути позивачка та Фонд, а не позивачка та ПАТ «Банк Михайлівський». Уповноважена особа Фонду не заміняє Фонд у спірних правовідносинах і не має самостійної процесуальної дієздатності у цивільному процесі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15-ц). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах № 552/91/18, 554/9144/17). За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, у справі № 554/10303/17). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства « Банк Михайлівський » в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства « Банк Михайлівський » Волкова Олександра Юрійовича про захист прав споживача - визнання права та зобов`язання подати інформацію не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а також враховуючи, що позивач при пред`явленні позову про захист прав споживача - визнання права та зобов`язання подати інформацію звільнена від сплати судового збору, а у задоволенні даного позову відмовлено повністю, суд вважає за можливе віднести судові витрати (судовий збір) за рахунок держави.

Outcome: dismissed