Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Андрусенко І.Я., звернувся до суду з позовом до Монастириської міської ради Тернопільської області (далі - Монастириська міська рада) про визнання за ним у порядку спадкування права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності селянської спілки «Прогрес» та знаходилась на теритоії Горішньослобідської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, розміром 1,41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка була виділена [PERSON] , який помер [INFO] . У обгрунтування позову зазначає, що після смерті його батька [PERSON] залишилось вищевказане спадкове майно. Спадщину прийняла дружина спадкодавця (мати позивача) [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті спадщину прийняв позивач, проте постановою нотаріуса від 26.12.2019 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. [PERSON] , який помер [INFO] , отримав право на земельну частку (пай), оскільки був членом колгоспу «Прогрес», який діяв у с. Горішня Слобідка, та працював охоронцем (сторожем) у ньому. Станом на час розпаювання землі [PERSON] був членом колгоспу. 17.11.2000 року рішенням Горішньослобідської сільської ради №84 вирішено передати земельні ділянки (паї) ТОВ «Прогрес» померлих власників земельних сертифікатів Горішньослобідської сільської ради, не переоформлених на спадкоємців, в тому числі [PERSON] - 1,41 га. На підставі наведеного просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Андрусенко І.Я. у судовому засіданні позов підтримав із наведених у ньому підстав, просить задовольнити. Представник відповідача - Монастириської міської ради - Кравець М.В. у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що [PERSON] , який помер [INFO] , не набув права на земельну частку (пай) і не отримав сертифікат на земельну частку (пай), просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позов посилаються на те, що [PERSON] не видано сертифікат на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності селянської спілки «Прогрес», що у відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок» є основним документом. Крім того, у матеріалах справи відсутній список, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, в якому був би зазначений [PERSON] , та немає підтвердження, що він був членом селянської спілки «Прогрес» на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що [PERSON] , який помер [INFO] , на час паювання земель був членом та працював охоронцем (сторожем) колгоспу «Прогрес», який діяв у с. Горішня Слобідка Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується записами у погосподарських книгах. Вважає, що, якщо [PERSON] , маючи право на земельну частку (пай), за життя не одержав сертифіката на право на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, необхідно застосовувати положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.09.2020 року витребувано з Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області копію державного акта на право колективної власності на землю, що знаходилась на території Горішньослобідської сільської ради, який був виданий на земельні частки (паї) у селянській спілці «Прогрес», та копію списку, що додається до вказаного державного акта. Судом встановлені такі обставини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.04.1979 року батьками позивача [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту довідки №787, виданої 12.12.2019 року виконавчим комітетом Монастириської міської ради, слідує, що [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . У приватну власність та постійне користування передано земельні ділянки, призначені: для будівництва та обслуговування житлових і господарських будівель - площею 0,05 га, для ведення особистого селянського господарства - площею 0,48 га. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.05.1999 року, актовий запис №4. Установлено, що спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , прийняла його дружина [PERSON] (мати позивача), на її ім`я Монастириською державною нотаріальною конторою 14.12.2001 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом- житловий будинок з надвірними будівлями, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване в реєстрі за номером 1555. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.04.2017 року [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №09. З`ясовано, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , 31.01.2020 року заведено спадкову справу за реєстровим №4 у спадковому реєстрі 6543957 та на ім`я сина спадкодавця - [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом (на житловий будинок). Інші спадкоємці не зверталися. У зв`язку з відсутністю правостановлюючого документа на майно, що підлягає спадкуванню, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - на земельну частку (пай), яка розташована на території Горішньослобідської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, про що 26.12.2019 року приватним нотаріусом Монастириського районного нотаріального округу Пивоварчук О.Є. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій №407/016. Згідно архівної довідки №74, наданої 06.05.2020 року Архівним відділом Монастириської РДА Тернопільської області, у протоколі №2 від лютого 1981 року загальних зборів уповноважених членів колгоспу імені Суворова вирішено розукрупнити даний колгосп на колгосп імені Суворова - на території Горішньослобідської сільської ради народних депутатів і частково на території Гончарівської та Чехівської сільських рад народних депутатів та частково на території Монастириської міської ради. 03.01.1993 року колгосп реорганізовано, на його місці створено спілку селян «Прогрес» м. Монастириська Тернопільської області. 28.01.2000 року створено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес» м. Монастириська на базі майна колективного сільськогосподарського підприємства, що реорганізовано. Те, що [PERSON] , який помер [INFO] , працював сторожем у Монастириській санепідемстанції, Бучацькій невідомчій охороні, Монастириській невідомчій охороні та у селянській спілці «Прогрес» підтверджується даними копій погосподарських книг, що долучені представником відповідача до матеріалів справи. Так, згідно записів погосподарських книг, батько позивача з 1980 року до 1982 рік працював дезінфектором у Монастириській санепідемстанції, з 1982 року до 1985 року - сторожем у Бучацькій невідомчій охороні, з 1986 року і до 1995 року - сторожем у Монастириській невідомчій охороні, далі записи відсутні, лише у графі «Послідуючі зміни в роботі на момент перевірки» навпроти 1.01.1999 рік є запис «сторож, сл.с. Прогрес». Проте, архівним відділом Монастириської районної державної адміністрації суду надано архівний витяг із протоколу №11 засідання Ради спілки селян «Прогрес» м. Монастириська Тернопільської області від 26.11.1996 року, з якого вбачається, що [PERSON] прийнято на роботу сторожем з 07.09.1996 року та рекомендовано зборам уповноважених прийняти в члени спілки. Тоді як державний акт на право колективної власності на землю серії ТР №01, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1, за яким спілці передано у колективну власність 1434,4 га землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва, видано селянській спілці «Прогрес» 27.06.1995 року, тобто до прийняття [PERSON] в члени спілки. Про вищезазначене також свідчить і те, що у наданому Архівним відділом Монастириської районної державної адміністрації Тернопільської області списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) в господарстві, що доданий до протоколу №1 загальних зборів членів селянської спілки «Прогрес» м. Монастириська Тернопільської області від 29.07.1996 року, прізвище [PERSON] відсутнє. Землю передано у колективну власність відповідно до рішення Монастириської районної ради від 30.05.1995 року №28. Додатком № 1 до вказаного державного акту є список громадян - членів колективного сільськогосподарського товариства, у якому [PERSON] не зазначений. Згідно інформаційного листа Відділу Держгеокадастру у Монастириському районі №66/111-20 від 24.03.2020 року [PERSON] не видано сертифіката на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності селянської спілки «Прогрес». Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з такого. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Водночас відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилається на те, що його батько [PERSON] був членом селянської спілки «Прогрес» та мав право на земельну частку (пай) відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». За п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З огляду на вищевикладене, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства (п. 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»). За змістом статей 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП (постанова КЦС ВС від 17.03.2020 року у справі №396/1683/18-ц). Судом з`ясовано, що за життя [PERSON] не включений до списку громадян - членів селянської спілки «Прогрес», який є додатком до державного акта на право колективної власності на землю від 27 червня 1995 року, що виданий на підставі рішення Монастириської районної ради народних депутатів від 30 травня 1995 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1, і не одержав правовстановлюючий документ, який би підтверджував наявність у нього права на земельну частку (пай). Враховуючи вищенаведені обставини, дослідивши та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов висновку, що так відсутні докази того, що на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю [PERSON] працював та був членом спілки селян «Прогрес», твердження про помилкове не включення [PERSON] до списку до державного акта на право колективної власності на землю є безпідставними. Визначаючись із позовними вимогами, суд виходить з того, що вирішальним для визнання права власності на земельну частку (пай) є встановлення дати отримання колективним сільськогосподарським підприємством державного акту на право колективної власності на землю і членство особи у колективному сільськогосподарському підприємстві на час отримання ним акту на право колективної власності на землю. Суд відхиляє як докази долучені до позову копію рішення Горішньослобідської сільської ради Монастириського району Тернопільської області №84 від 17.11.2000 року, згідно якого ТОВ «Прогрес» передано в користування 36 га земельних ділянок (паїв) померлих власників земельних сертифікатів Горішньослобідської сільської ради, не переоформлених на спадкоємців, у списку серед яких вказано - [PERSON] - 1,41 га, а також наданий Відділом Держгеокадастру Головного управління у Тернопільській області на адвокатський запит лист від 20.03.2020 року про те, що середній розмір земельної частки (паю) по Горішньослобідській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, зокрема в с. Горішня Слобідка, становить 1,41 умовних кадастрових гектари. При цьому суд виходить з того, що вищевказаними документами не підтверджується, а в судовому засіданні не встановлено факт набуття батьком позивача права на земельну частку (пай) у селянській спілці «Прогрес». Дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд прийшов до переконання, що право, яке просить позивач визнати за ним у порядку спадкування, [PERSON] як спадкодавець за життя не набув, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування відсутні, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed