Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

08.01.2019 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.02.2007 року, визначивши розмір аліментів в твердій грошовій сумі по 6000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.02.2007 року на її користь з відповідача [PERSON]. стягуються аліменти на неповнолітню доньку [PERSON]М., [INFO], в розмірі по 1/4 частині з усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Зазначає, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання дитини значно збільшився, зокрема витрати на одяг, взуття, харчування, лікування, дозвілля. Відповідач має змогу сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, оскільки працює за кордоном, займається міжнародними перевезеннями, отримує досить високий дохід, який витрачає на свої потреби. Оскільки відповідач офіційно не працює, вважає найбільш доцільним стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. Добровільно домовитися з відповідачем про його участь в утриманні неповнолітньої доньки неможливо, а тому змушена звернутися до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів. 13.03.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву та докази направлення такого позивачу, в якому останнім зазначено, що позивачем жодним чином не підтверджено, що він працює за кордоном, займається міжнародними перевезеннями та отримує досить великий дохід. Також звертає увагу на те, що прийняття Верховною Радою України рішення щодо внесення останніх змін до законодавства в частині встановлення нового мінімального рівня аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів в порядку цивільного судочинства, а є підставою для відповідного перерахунку сум до стягнення державним виконавцем (правовий висновок Верховного суду від 12.09.2018 по справі № 459/2181/17). Крім цього, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, визначених СК України. Жодну із зазначених позивачем у позові обставин не можливо вважати підставою для зміни розміру аліментів. У нього, навпаки відбулися зміни в сімейному стані, на утриманні появилась малолітня дитина та дружина, що є підставою для звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. В задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Позивачка та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали. Доповнили, що відповідач не сплачує аліментів на неповнолітню доньку [PERSON] і за ним рахується заборгованість у розмірі 73000 грн. В березні 2019 року відповідач сплатив 40000 грн. заборгованості. Вважають, що розмір аліментів у сумі 6000 грн. забезпечить дитині повноцінний гармонійний розвиток відповідно до Конвенції про права дитини. Просять позов задоволити. Відповідач просив проводити розгляд справи у його відсутності. В задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії І-СГ № 348221 від 21.10.2004 року. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.02.2007 року постановлено стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] (після одруження [PERSON]) Н.М. аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.07.2006 р. до її повноліття. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України). Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 2\~статті 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як вбачається з обставин справи, змісту позовної заяви та змісту положень закону, якими врегульовано питання зміни розміру аліментів, позивач ставить питання про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на дитину у звязку з тим, що розмір витрат на утримання дітей значно збільшився, зокрема зросли витрати на одяг, взуття, харчування, лікування, дозвілля. Виходячи зі змісту пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В цьому зв'язку, виходячи із зазначених вимог закону, позивач зобов'язана довести зміни матеріального або сімейного стану відповідача, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Однак, таких доказів позивачкою суду не представлено, натомість відповідачем подано докази про те, що змінився його сімейний стан: 14.07.2015 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] ( копія свідоцтва про шлюб Серія І-ЕЛ № 096073) в якому у них 22.07.2016 року народилась донька [PERSON] ( свідоцтво про народження Серія І-ЕЛ № 187956). Посилання позивачки про те, що відповідач працює за кордоном не підтверджено належними та допустимими доказами. Таким чином, позивачка належним чином не обґрунтувала запропонований нею розмір аліментів, не довела покращення матеріального стану відповідача. На думку суду, раніше визначені аліменти в розмірі від доходу відповідача відповідають інтересам дитини, враховуючи її вік та матеріальні потреби. Крім цього, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила збільшити розмір аліментів, однак її вимоги фактично зводяться до зміни способу стягнення аліментів з відповідача, який присуджено у частці від доходу на тверду грошову суму. Підстав для такої зміни позивачем не наведено і в судовому засіданні не здобуто. При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, позивач не позбавлена можливості заявити повторно вимогу про збільшення розміру аліментів. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів про зміну матеріального стану сторін, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів, які сплачує відповідач, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а також враховуючи, що позивачі при предявленні позову про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а у задоволенні даного позову відмовлено повністю, суд вважає, що судовий збір покласти за рахунок витрат держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed