Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

29.10.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право власності належить житловий будинок [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані вона, [PERSON] , онука [PERSON] , син [PERSON] . Однак онука за вказаною адресою ніколи не проживала, раніше вона мешкала з батьками у будинку свого батька, а з серпня 2019 року за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 17.01.2020 шлюб між сином [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу онука разом з матір`ю [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Батько онуки з березня 2020 року перебуває під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор". У зв`язку з реєстрацією онуки у будинку, позивач позбавлена можливості вільно розпорядитися власністю. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.11.2020 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 09.12.2020 відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому просила у позові відмовити. Вказала, що дочка зареєстрована у будинку позивачки з її згоди. Самостійно обрати місце свого проживання дитина не може, тому факт не проживання дочки у спірному будинку не є підставою для позбавлення дитини права користування житлом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.12.2020 суд ухвалив перейти до розгляду справи у порядку загального позовного провадження. 11.01.2011 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника позивача [PERSON] , в якому просила у позові відмовити з підстав, зазначених відповідачем [PERSON] 14.01.2021 до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив відповідача [PERSON] , в якій зазначила, що позивач звернулася до суду з даним позовом з наступних причин: дії відповідача [PERSON] призвели до спроби самогубства її сина, про що відкрито кримінальне провадження № 12020220300000677 від 31.07.2020; з 2015 року у позивачки виникли непорозуміння з сусідами; у Фрунзенському районному суді знаходиться кримінальне провадження стосовно її сина [PERSON] ; батьки малолітньої [PERSON] мають у власності майно, а саме, матері [PERSON] належить 1/2 частина домоволодіння [ADDRESS] , батькові [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , за місце реєстрації не проживає. Вважає, що за таких обставин, права малолітньої дитини жодним чином не порушуються, оскільки мати має можливість зареєструвати дитину за місцем їх фактичного проживання. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 15.01.2021 закрито підготовче провадження. 26.01.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідь на відзив про заперечення проти позову підписана адвокатом Тарасенко Г.О., яка є захисником Журавель О.О., який надав заяву про визнання позову. Повноваження адвоката Тарасенко Г.О. у даній справі відсутні. Обставини, викадені у запереченнях проти позову не відповідають дійсності. Щодо реєстрації дочки за місцем проживання, то інший власник 1/2 частини домоволодіння не надав згоду на реєстрацію малолітньої дитини у спільному будинку. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.03.2021 витребувано зі служби у справах дітей акту обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , за адресою: с. Тимченки Чугуївського району Харківської області. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надала заяву, в якій наполягала на задоволенні позову, просила розгляд справи проводити за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідач [PERSON] надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, зазначив про те, що малолітня [PERSON] за адресою: с. Першотравневе Чугуївського району Харківської області не проживає з 2017 року (а.с. 29) 04.01.2021 вдповідач [PERSON] вдруге надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності. Вважає, що реєстрація малолітньої дочки за адресою: [ADDRESS] , порушує право позивача на розпорядження власним майном. Права малолітньої дочки жодним чином не порушуються, оскільки вона проживає разом з матір`ю, яка має у власності 1/2 частину будинку [ADDRESS] (а.с. 45) Відповідач [PERSON] скористалася правом надання відзиву на позов, в якому просила у задоволенні позову відмовити (а.с. 34) Начальник служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області у листі № 01-31/183 від 21.04.2021 просила розгляд справи проводити за відсутності представника та ухвалити рішення в інтересах дитини (а.с. 103) Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних засобів не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого на підставі рішення виконкому Борківської сільської ради народних депутатів № 19 від 28.02.1997, належить на праві особистої власності житловий будинок [ADDRESS] . Запис в реєстровій книзі № 2 за реєстром № 106 від 25.03.1997 (а.с. 8) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 17.01.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11-12) Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . З довідки Тимченківського сільського голови № 02-18/554 від 06.11.2020 вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19) З довідки Бірківського сільського голови № 1534/02-19 від 09.11.2020 вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20) З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , по 1/2 частці кожній (а.с. 57) На підставі договору дарування, посвідченого 23.07.2016 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1435, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с. 58-59) За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також частина перша статті 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спірним є реєстрація малолітньої [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна (частина четверта статті 29 ЦК України). Малолітня [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , зі згоди [PERSON] . Ця підстава її реєстрації у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вона набула права користування цим житлом на законних підставах. Малолітня дитина обмежена самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Верховним Судом у постановах від 04 липня 2018 року в справі № 711/4431/17 (провадження № 61-11933св18), від 10 квітня 2019 року в справі № 466/7546/16-ц (провадження № 61-37367св18), від 27 червня 2019 року в справі № 337/1760/17 (провадження № 61-31119св18), від 27 листопада 2019 року в справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року в справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19) викладено правовий висновок про те, що малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. На поважність причин не проживання дитини не впливає і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Факт непроживання матері дитини у спірному домоволодінні з серпня 2019 року не може бути підставою для зняття з реєстрації у вказаному домоволодінні її дитини, а право користування жилим приміщенням за малолітньою дитиною надасть їй у майбутньому визначити свої місце проживання самостійно відповідно до положень частини четвертої статті 29 ЦК України. Доводи [PERSON] про відсутність у дитини права на користування спірним житлом з тих підстав, що вона проживає за місцем проживання своєї матері, яка є власником частини житла й повинна бути там зареєстрована, є необгрунтованими, оскільки [PERSON] є батьком дитини і має рівні з [PERSON] права та обов`язки щодо дитини, зокрема щодо забезпечення її права на користування житлом, власником якого він є. Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її непроживання у спірному домоволодінні не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 759/19394/15-ц (провадження № 61-9128св18), № 210/1857/15-ц від 03.04.2019. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Позивачем не надано доказів наявності перешкод у реалізації нею права власності на належний їй житловий будинок внаслідок реєстрації малолітньої [PERSON] у спірному майні. З листа заступника голови Зміївської районної державної адміністрації від 21.10.2020 № 01-16/Ж-684 вбачається, що [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про зняття з реєстрації малоілтньої [PERSON] , 2011 року народження, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10) Виходячи з того, що малолітня [PERSON] не може самостійно обирати місце свого проживання, значиться зареєстрованою за місцем реєстрації батька [PERSON] , тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, позивачем не доведені свої позовні вимоги перед судом,

Outcome: dismissed