Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. В позові зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка, що розташована на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області, загальною площею 1.02 га., надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданим 31 березня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. Позивач вказує, що являється спадкоємцем першої черги за законом та спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] та прийняв спадщину, однак не може її оформити через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, які було втрачено. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону, а тому суд не може прийняти визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд приходить\~до наступних\~висновків. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.04.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті, яким все своє майно заповіла [PERSON] , що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем виконкому Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області 12.12.2003 року та зареєстрованим в реєстрі за №203. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець за\~заповітом або\~за законом\~може відмовитися\~від прийняття\~спадщини протягом\~строку,\~встановленого\~статтею 1270\~цього\~Кодексу.\~Заява про\~відмову від\~прийняття спадщини\~подається нотаріусу\~або в\~сільських населених\~пунктах -\~уповноваженій на\~це посадовій\~особі відповідного\~органу місцевого\~самоврядування за\~місцем відкриття\~спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ст.1273 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ст.ст.1268, 1269 ЦК України. Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто чинне законодавство розмежовує поняття здійснення права на спадкування та оформлення права на спадщину, і обов`язковою умовою для одержання свідоцтва про право на спадщину є прийняття спадщини. Однак, з матеріалів справи, зокрема із повідомлення Кодимської районної державної нотаріальної контори №44/02-14 від 16.01.2020 року вбачається, що після смерті [PERSON] на спадщину за законом заявив [PERSON] , а [PERSON] відмовився від належної йому частки спадкового майна на його користь. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] відмовився від належної йому частки спадкового майна на користь [PERSON] та протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, відмову від прийняття спадщини не відкликав, він вважається таким, що спадщину не прийняв, тому позов про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями\~ст. 48 ЦПК України\~сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами\~статті 51 ЦПК України\~суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК України\~(2004 р.), норми якої кореспондуються зі\~статтею 51 ЦПК України\~(в редакції\~Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року належним відповідачем у спорі про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Всупереч цих вимог, позивачем пред`явлено позов до Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області, яка є неналежним відповідачем у справі, оскільки є спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] . До закінчення підготовчого провадження позивач не подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача. Згідно із заявою позивача, він підтримав позовні вимоги, що були заявлені до неналежного відповідача Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно.

Outcome: dismissed