Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» про розірвання договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 26.03.2016 року між Позивачем [PERSON] та Відповідачем ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» укладено Договір б/н оренди земельної ділянки з кадастровим № 6324285500:03:000:0203, що розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, зареєстрований 01.12.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Братущак В. В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 38560154. Право власності на земельну ділянку зареєстроване за позивачем приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. 23.03.2016 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 440, виданого 23.03.2016 року, номер рішення про державну реєстрацію Прав та їх обтяжень № 28898720. Пунктом 6.4.6 Договору оренди земельної ділянки на орендаря покладено обов`язок своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату. Однак, в порушення вимог Договору, Відповідач систематично - протягом строку з 2017 по 2019 роки взагалі не сплачував орендну плату у жодній з передбачених у п. 3.3 Договору формі. Окрім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, державна реєстрація права оренди на земельну ділянку з кадастровим № 6324285500:03:000:0203, відбулася 01.12.2017 року, при тому що Договір оренди земельної ділянки підписаний сторонами 26.03.2016. Тобто, державна реєстрація права оренди земельної ділянки тривала більше ніж півтора роки, чим порушились права Позивача як орендодавця, оскільки він розраховував на те, що буде отримувати орендну плату за Договором за 2016 і 2017 роки. Однак, через навмисне затягування Відповідачем процедури державної реєстрації права оренди, Позивач був позбавлений значною мірою того, на що він розраховував при укладенні договору. Також Відповідач в період з 26.03.2016 по 01.12.2017 рік (з дня підписання договору оренди земельної ділянки до дня державної реєстрації права оренди) використовував земельну ділянку з кадастровим № 6324285500:03:000:0203 для своєї господарської діяльності без належної на те правової підстави. Цим Відповідач порушив права Позивача як власника земельної ділянки, оскільки коли орендар фактично користувався земельною ділянкою до її передання у 2016 та 2017 роках, орендна плата орендодавцю не сплачувалася. Таким чином, несвоєчасне проведення орендарем державної реєстрації права оренди земельної ділянки є самостійною підставою для розірвання Договору б/н від 26.03.2016 року, так як призвела до порушення прав Позивача. Просив розірвати Договір б/н оренди земельної ділянки з кадастровим № 6324285500:03:000:0203, що розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, укладений 26.03.2016 року між [PERSON] та ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ», зареєстрований 01.12.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Братущак В. В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 38560154. Через канцелярію суду 03.08.2020 за вх.4458/20-вх представник відповідача [PERSON] надала відзив на позовну заяву, з якого вбачається наступне. ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» заперечує проти позовних вимог. Виплата орендної плати [PERSON] за договором оренди від 26.03.2016 року здійснювалася кожного року (з 2016 по 2019 рік) своєчасно, в повному обсязі, відповідно до умов, передбачених договором оренди. Вказане підтверджується відповідними бухгалтерськими розрахунковими документами, витягами із звітів за формою 1ДФ та квитанціями про їх прийняття, копії яких додаються до відзиву на позовну заяву. Загальна сума виплаченого доходу за 2016 рік становить 19715,74 грн; за 2017 рік - 15684,12 грн; за 2018 рік - 24080,00 грн; за 2019 рік - 22413,11 грн. Кожного відповідного кварталу кожного року підприємством подавалася звітність за формою 1ДФ, в якій відображені вищевказані виплати, здійснені [PERSON] . В оренді ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» інших земельних ділянок, які б належали відповідачу, немає. За розрахунками, що підтверджуються відповідними бухгалтерськими документами, усі з яких підписані зі сторони [PERSON] , звітністю підприємства, вбачається, що відповідач отримував орендну плату грошовій та натуральній формі за договором оренди земельної ділянки не лише в повному розмірі, а сума виплачених коштів та виданої продукції перевищує розмір орендної плати, передбачений договором. Щодо подання договору оренди земельної ділянки державному реєстратору для реєстрації права оренди зазначила таке. Дата, зазначена на договорі оренди земельне ділянки - 26.03.2016 року - є датою фактичного складення договору оренди орендодавцем - ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ». В той час як сам [PERSON] фактично підписав договір оренди земельної ділянки саме перед поданням його державному реєстратору для державної реєстрації права оренди на підставі такого договору (в кінці 2017 року). Доводи позивача, що така державна реєстрація права оренди за договором порушила його права спростовуються наданими відповідачем доказами, оскільки [PERSON] отримував орендну плату і за 2016, і за 2017 рік. А тому, він жодним чином не був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору. Тож, вказана обставина не може бути істотним порушенням умов договору, оскільки істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору. Пунктом 7.4. Договору оренди земельної ділянки передбачено, що договір може бути розірваний лише за взаємним погодженням сторін. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. Наразі не існує жодних підстав для розірвання Договору оренди земельної ділянки від 26.03.2016 року (номер реєстрації іншого речового права 23774291 від 01.12.2017 року), укладеного між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та [PERSON] . Просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» про розірвання договору оренди земельної ділянки у повному обсязі (а. с. 52-56). Ухвалою судді Нововодолазького районного суду Харківської області 11 березня 2020 року позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» про розірвання договору оренди земельної ділянки було залишено без руху (а. с. 12-13). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 31 березня 2020 року прийнято позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» про розірвання договору оренди земельної ділянки до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження (а. с. 19-20). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області 05 жовтня 2020 року витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» для огляду у судовому засіданні оригінали документів, копії яких додано до відзиву, а саме: Акту звіряння взаємних розрахунків між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та [PERSON] ; Накладної № 9а; Платіжної відомості № 1 з видатковим касовим ордером; Накладної № 39 (внутрігосподарського призначення); Накладної № 27(внутрігосподарського призначення); Накладної № 53 (внутрігосподарського призначення); Відомості на виплату готівки № 55 з видатковим касовим ордером; Накладної № 63 (внутрігосподарського призначення); Накладної № 69(внутрігосподарського призначення); Накладної № 49 (внутрігосподарського призначення); Накладної № 114 (внутрігосподарського призначення ; Платіжної відомості № 211 з видатковим касовим ордером; Накладної № 191 (внутрігосподарського призначення); Накладної № 82/1 (внутрігосподарського призначення); Накладної № 82/2 (внутрігосподарського призначення); Накладної № 221 (внутрігосподарського призначення); Платіжної відомості № 416 з видатковим касовим ордером; Відомості на виплату готівки № 423 з видатковим касовим ордером; Відомості на виплату готівки № 438 з видатковим касовим ордером; Відомості на виплату готівки № 433 з видатковим касовим ордером; Відомості на виплату готівки № 227 з видатковим касовим ордером; Платіжної відомості № 294 з видатковим касовим ордером; Накладної № 520 (внутрігосподарського призначення); Накладної № 560 (внутрігосподарського призначення); Накладної № 400 (внутрігосподарського призначення); Накладної № 590 (внутрігосподарського призначення); Відомості на виплату готівки № 85 з видатковим касовим ордером; Відомості на виплату готівки № 190 з видатковим касовим ордером; Відомості на виплату готівки № 150 з видатковим касовим ордером; Відомості на виплату готівки № 121; Накладної № 751 (внутрігосподарського призначення); Накладної № 767 (внутрігосподарського призначення); Накладної № 768 (внутрігосподарського призначення); Відомості на виплату готівки № 476 з видатковим касовим ордером; Відомості на виплату готівки № 641 з видатковим касовим ордером (а. с. 156-159). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області 15 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» про розірвання договору оренди земельної ділянки та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні (а. с. 203-204). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав поясненні аналогічні викладеному у позовній заяві, наполягав, що орендну плату за період з 2016 по 2019 роки не отримував, ніяких документів про отримання грошей не підписував, тому вважає, що відповідач порушив умови договору. Також, окремою підставою для розірвання договору вважає те, що державна реєстрація права оренди земельної ділянки відбулась через більше ніж півтора роки, після укладення договору. У зв`язку з порушенням права Позивача як орендодавця просив позов задовольнити та розірвати Договір б/н оренди земельної ділянки з кадастровим № 6324285500:03:000:0203, що розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, укладений 26.03.2016 року між [PERSON] та ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ», зареєстрований 01.12.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Братущак В. В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 38560154. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила що виплата орендної плати [PERSON] здійснювалася своєчасно, в повному обсязі, відповідно до умов, передбачених договором оренди від 26.03.2016 року. Отримання позивачем орендної плати з 2016 по 2019 рік підтверджується відповідними бухгалтерськими розрахунковими документами, витягами із звітів за формою 1ДФ та квитанціями про їх прийняття, копії яких додані до відзиву на позовну заяву й оригінали надані для огляду суду. Загальна сума виплаченого доходу за 2016 рік становить 19715,74 грн; за 2017 рік - 15684,12 грн; за 2018 рік - 24080,00 грн; за 2019 рік - 22413,11 грн. Підприємство, у відповідні періоди, надавало звітність за формою 1ДФ, в якій відображені виплати орендної плати [PERSON] . Позивач отримував орендну плату у грошовій та натуральній формі. Усі бухгалтерські документи підписані [PERSON] . В оренді ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» інших земельних ділянок, які б належали відповідачу, немає. Щодо дати реєстрації права оренди зазначила, що дата, зазначена на договорі оренди земельне ділянки - 26.03.2016 року - є датою фактичного складення договору оренди орендодавцем - ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ». В той час як сам [PERSON] фактично підписав договір оренди земельної ділянки саме перед поданням його державному реєстратору для державної реєстрації права оренди на підставі такого договору (в кінці 2017 року). Доводи позивача, що така державна реєстрація права оренди за договором порушила його права спростовуються наданими відповідачем доказами, оскільки [PERSON] отримував орендну плату і за 2016, і за 2017 рік. А тому, він жодним чином не був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору. Вказане не є істотним порушенням умов договору, а отже не може бути підставою для розірвання договору. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» про розірвання договору оренди земельної ділянки у повному обсязі. Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5529 гектарів, кадастровий номер 6324285500:03:000:0203, яка знаходиться на території Старовірівкої сільської ради, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 березня 2016 року, виданого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А., зареєстрованого в реєстрі за № 440, спадкова справа 65/2015 (а. с. 8). 26 березня 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» був укладений договір оренди землі б/н, відповідно до якого [PERSON] надав у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, площею 4,5529 гектарів, кадастровий номер 6324285500:03:000:0203, строком на 10 років (а. с. 5-7). Позивач звернувся з позовом до відповідача про розірвання договору оренди земельної ділянки. Отже, між сторонами виникли правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом, Земельним Кодексом та Законом України «Про оренду землі». Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі», що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Вказане кореспондується з ч. 1 ст. 93 ЗК України - право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Під час розгляду справи судом було досліджено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 55802753 від 23.03.2016 та встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,5529 гектарів, кадастровий номер 6324285500:03:000:0203, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 440, видане 23.03.2016 приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. (а. с. 9). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 106471530 від 06.12.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 01.12.2017 зареєстровано договір оренди земельної ділянки № б/н, укладений 26.03.2016 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» строком дії 10 років, щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6324285500:03:000:0203 (а. с. 10). Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 21 Закону України „Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати ( ст. 22 Закону України „Про оренду землі" ). Судом установлено, що п. 3 договору оренди земельної ділянки б/н від 26 березня 2016 року земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 6324285500:03:000:0203 визначено розмір орендної плати, умови та порядок її сплати та таке інше (а. с. 5). Верховний Суд у постанові від 08.08.2018 року у справі №396/576/16-ц (провадження №61-5086св18) дійшов висновку, що належними доказами сплати коштів за оренду земельної ділянки є: видатковий касовий ордер, виписаний орендарем та підписаний орендодавцем; видаткова накладна, підписана сторонами; довідка, видана податковою інспекцією, про наявність плати коштів із земельного податку та оренду землі. У якості доказів на підтвердження виплати орендної плати Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» позивачу надано витяги із податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з нього податку за формою 1ДФ, за 1 квартал 2016 року, за 2 квартал 2016 року, за 3 квартал 2016 року, за 4 квартал 2016 року, за 1 квартал 2017 року, за 4 квартал 2017 року, за 2 квартал 2018 року, за 4 квартал 2018 року, за 1 квартал 2019 року, за 4 квартал 2019 року, з квитанціями про їх прийняття;акт звіряння взаємних розрахунків між ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» та [PERSON] ;Накладну № 9а;Платіжну відомість №1 з видатковим касовим ордером;Накладну № 39 (внутрігосподарського призначення);Накладну № 27 (внутрігосподарського призначення);Накладну № 53 (внутрігосподарського призначення); Накладну на виплату готівки №55 з видатковим касовим ордером; Накладну № 63 (внутрігосподарського призначення); Накладну № 69 (внутрігосподарського призначення); Накладну № 49 (внутрігосподарського призначення); Накладну № 114 (внутрігосподарського призначення); Платіжну відомість № 211з видатковим касовим ордером; Накладну №191 (внутрігосподарського призначення); Накладну №82/1 (внутрігосподарського призначення); Накладну №82/2 (внутрігосподарського призначення); Накладну № 221 (внутрігосподарського призначення); Платіжну відомість № 416 з видатковим касовим ордером; Відомість на виплату готівки №423 з видатковим касовим ордером; Відомість на виплату готівки №438 з видатковим касовим ордером; Відомість на виплату готівки №433 з видатковим касовим ордером; Відомість на виплату готівки №227 з видатковим касовим ордером; Платіжну відомість №294 з видатковим касовим ордером; Накладну № 520 (внутрігосподарського призначення); Накладну № 560 (внутрігосподарського призначення); Накладну № 400(внутрігосподарського призначення); Накладну № 590 (внутрігосподарського призначення); Відомість на виплату готівки №85 з видатковим касовим ордером; Відомість на виплату готівки №190 з видатковим касовим ордером; Відомість на виплату готівки №150 з видатковим касовим ордером; Відомість на виплату готівки №121; Накладну № 751(внутрігосподарського призначення); Накладну №767 (внутрігосподарського призначення); Накладну №768 (внутрігосподарського призначення); Відомість на виплату готівки №476 з видатковим касовим ордером; Відомість на виплату готівки №641 з видатковим касовим ордером ( а. с. 59 - 147, 251 - 257). Оригінали зазначених документів на виконання ухвали суду від 05 жовтня 2020 року було надано відповідачем для огляду у судовому засіданні. Усі зазначені документи містять особистий короткий підпис [PERSON] . Позивач заперечував, що отримував орендну плату за 2016 - 2019 роки й наполягав, що не підписував будь-які бухгалтерські документи, проте, жодних доказів на обґрунтування свого твердження не надав. Клопотань з приводу призначення почеркознавчої експертизи від позивача до суду не надходило. Суд не може прийняти до уваги твердження позивача що бухгалтерські документи надані відповідачем не є належними та допустимими доказами у зв`язку з невиконанням ухвали суду про витребування доказів та не надання суду оригіналів зазначених документів, виходячи з такого. Ухвала суду була виконана й представником відповідача було надано оригінали документів, що зазначені у якості доказів на обґрунтування позиції ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ». У судовому засіданні 23 квітня 2021 року оригінали доказів було оглянуто судом, більш того, того ж дня, за клопотанням [PERSON] судом оголошувалась перерва у судовому засіданні у зв`язку з необхідністю позивачу детально ознайомитися з оригіналами наданих документів. Проте, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи [PERSON] не надав. Не звернувся позивач із клопотанням про призначення експертизи і після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, хоча зазначене питання з`ясовувалось судом. Судом перевірено розрахунок орендної плати, виконаний позивачем та не спростований відповідачем. Власного розрахунку щодо заборгованості по орендній платі [PERSON] не надано, позовних вимог щодо стягнення заборгованості не заявлено. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. При цьому, ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Водночас, у п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Разом з тим, за ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 дійшла висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 зазначено, що «зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів палати Касаційного господарського суду від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. Оскільки, матеріали справи містять дані про вчинення дій з боку відповідача для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати у строки, передбачені п. 3 договору оренди та про отримання позивачем коштів у рахунок орендної плати за договором за 2016 - 2019 роки, що не спростовано позивачем, суд доходить висновку, що контрагент за договором довів належне виконання умов договору б/н оренди земельної ділянки з кадастровим № 6324285500:03:000:0203 від 26.03.2016 року укладеного між Позивачем [PERSON] та Відповідачем ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ», а отже підстави для розірвання зазначеного договору з причин невиплати орендної плати відсутні. Щодо позовних вимог про розірвання договору з підстав, що державна реєстрація права оренди земельної ділянки відбулась через більше ніж півтора роки, після укладення договору, суд зазначає таке. Отже, з матеріалів справи вбачається, що Договір б/н оренди земельної ділянки з кадастровим № 6324285500:03:000:0203, що розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, укладений між Позивачем [PERSON] та Відповідачем ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» 26.03.2016 року був зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Братущак В. В. 01.12.2017 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 38560154. За твердженням позивача державна реєстрація права оренди земельної ділянки через більше ніж півтора роки після укладення договору порушила його права як орендодавця, оскільки він розраховував на те, що буде отримувати орендну плату за договором за 2016 і 2017 роки. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Пунктом 7 Постанови пленуму Верховного суду від 16.04.2004 р № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 26.03.2016 року між Позивачем [PERSON] та Відповідачем ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» укладено письмовий договір б/н оренди земельної ділянки з кадастровим № 6324285500:03:000:0203. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріпили його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Ані на момент укладення договору оренди землі, ані у період дії договору, орендодавець не висловлював будь-яких зауважень до договору оренди. Земельна ділянка згідно з договором оренди передана у фактичне користування відповідача та використовується ним за цільовим призначенням, що не оспорюється учасниками справи. Реєстрація зазначеного договору оренди відбулася 01.12.2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 38560154, здійснена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Братущак В. В. Позивачем зазначено що порушення його права як орендодавця, є його сподівання на отримання орендної плати за Договором за 2016 і 2017 роки. Проте, судом встановлено, що ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» належним чином виконувало умови договору щодо сплати орендної плати орендодавцю. [PERSON] отримував від відповідача орендну плату за 2016-2019 роки. Тобто, договір виконувався обома сторонами. Отже, спірний договір оренди був укладений та підписаний [PERSON] та ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ», і належним чином виконувався сторонами. Наявність підписів в договорі підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення. Зазначене свідчить про згоду позивача з оспорюваним договором та відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача. Позивачем не надано доказів будь-яких порушень договору оренди відповідачем протягом дії цього договору. Поведінка орендодавця свідчить про згоду з умовами договору оренди, який було укладено між сторонами, а відтак, про відсутність порушення прав та інтересів позивача. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18). Суд не може прийняти до уваги твердження [PERSON] щодо порушення його права як орендодавця у зв`язку з неотриманням орендної плати за договором за 2016 і 2017 роки, бо зазначене не узгоджується з матеріалами справи й спростовується доказами, наданими ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» на підтвердження належного виконання умов договору оренди земельної ділянки. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того,на що вона розраховувала при укладенні договору.Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а такожчи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповіднодо критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключноза об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони,що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19 (провадження № 61-11407св20. За таких підстав, суд доходить висновку, що доводи позивача, щодо порушення його права як орендодавця у зв`язку з державною реєстрацією права оренди земельної ділянки через більше ніж півтора роки після укладення договору є необґрунтованими та такими, що спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. За частиною 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України) Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Європейський суд з прав людини, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine); «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення від 10 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) (рішення від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine). У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Отже, звертаючись до суду із позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів істотного порушення умов договору оренди землі з боку відповідача й, що дійсно порушуються його права. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ» про розірвання договору оренди земельної ділянки є не обґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню. При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають відшкодуванню витрати позивача, пов`язані з розглядом справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed