Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи орган опіки та піклування Зміївської міської ради, Служба у справах дітей Зміївської державної адміністрації Харківської області, в якій просить позбавити батьківських прав відповідача у відношенні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21 червня 2012 року нею було зареєстровано шлюб з [PERSON], який було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.05.2016 р. В шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO], на утримання якого з Відповідача стягуються аліменти відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 03.11.2015 р., проте вказане рішення суду відповідачем не виконується. З 2013 року Відповідач з ними не проживає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні дитини не приймає. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. З викладено вбачається, що відповідач ухиляється від виконання його обов'язків по вихованню їхньої дитини, тому вважає за можливе позбавити його батьківських прав відносно сина. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Служби у справах дітей Зміївської державної адміністрації Харківської області проти задоволення позову не заперечував. Відповідач та представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та служби у справах дітей, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 21 червня 2012 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.05.2016 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На утримання сина [PERSON] з [PERSON] стягуються аліменти відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 03.11.2015 р. Дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою з місця проживання від 24.03.2017р. З довідки Змїївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області від 23.02.2017 р. вбачається, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 03.11.2015 р. про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] не виконується. 07.09.2017 року орган опіки та піклування Зміївської РДА Харківської області надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. У висновку зазначено, що батько дитини не проявляє турботи по відношенню до свого сина, станом його здоров'я не цікавиться. До розірвання шлюбу та після нього батько дитини [PERSON], [INFO], не підтримує з дитиною будь-яких зв'язків, участі у вихованні не приймав, не піклувався про її фізичний та духовний розвиток, життям дитини не цікавиться, проявляв байдужість до подальшої його долі. Зі слів матері з 2013 року батько дитини з ними не проживає, не виконує свої батьківські обов'язки, умисно ухиляється від сплати аліментів, участі у вихованні не приймає, не цікавиться його здоров'ям, успіхами у навчанні. Працівниками служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації 19.08.2017 року було відвідано сім'ю за адресою: [ADDRESS], місце реєстрації батька [PERSON], мати батька повідомила, що дійсно в 2013 році її син виїхав за кордон та більше не повертався до України. [PERSON] стурбована такою ситуацією щодо повної байдужості батька [PERSON], [INFO], до існування їх спільної дитини, ставлення до здоров'я сина, фізичного, духовного та морального розвитку. Вона занепокоєна тим, що через невиконання ним батьківських обов'язків права та інтереси дитини можуть бути обмеженими. Відповідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. На підставі п.2 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктами 4,5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з матеріалів справи, орган опіки та піклування Зміївської РДА у висновку від 07.09.2017 року вважав за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вивчивши вищенаведений висновок органу опіки та піклування Зміївської РДА від 07.09.2017 року, суд не погоджується з ним та ставиться до нього критично, оскільки такий висновок винесений без достатніх правових підстав, не містить достатнього обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору того, що відповідач не проявляє турботи по відношенню до свого сина, оскільки знаходиться за кордоном. Висновок органу опіки та піклування щодо констатації відсутності турботи відповідача по відношенню до свого сина та проявів байдужості до подальшої його долі, винесений без посилання на конкретні докази, зроблений однобічно, зі слів матері дитини. У рішенні «Хант проти України» (Заява N 31111/04) від 7 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини зазначав, що сімейні відносини заявника та позбавлення його батьківських прав як за національним законодавством, так і у оскаржуваному провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. На момент розгляду справи в її матеріалах відсутні переконливі докази саме винної поведінки [PERSON] щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи зазначені обставини, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які неналежно виконують батьківські обов'язки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] є недоведеними та, як наслідок, такими, що задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат між сторонами, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed