Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Фірми "Т.М.М."-Товариство з обмеженою відповідальністю, у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму пені у розмірі 101 577, 11 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 25.01.2005 року між [PERSON] та Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ укладено Інвестиційний договір № КУ/07-01-05 будівництва житлового будинку по [ADDRESS]. Предметом даного Договору є внесення Інвестиції Інвестором в розмірі 718 844 грн. на протязі 30 банківських днів з дня підписання Договору в будівництво житлового будинку, на умовах даного Договору (п.п. 2.1. п. 2.1, п.п. 4.1. та п.п. 4.2 п. 4 вищезазначеного Договору). Підприємство з використанням своїх матеріалів здійснює весь комплекс робіт по будівництву будинку, гарантує високу якість робіт, які прямо або опосередковано стосуються будівництва будинку, і повну відповідність будинку Стандартам (п.п. 3.1. п.3 вищезазначеного Договору). Після виконання сторонами всіх зобов'язань за договором, відповідач передає у власність позивача приміщення в житловому будинку за адресою: м. Харків, [ADDRESS], а саме: 4-кімнатну квартиру, загальною площею 169,64 кв.м. на четвертому поверсі першої секції, але не пізніше 30.04.2009 року. Однак, передача вищезазначеного приміщення так і не відбулася, а тому просить стягнути з відповідача пеню за період з 14.12.2012 року по 13.12.2013 року за невиконання зобов'язання за вказаним договором. В судовому засіданні представники позивача підтвердили вищезазначені обставини та просили суд позов задовольнити, пояснивши наступне. Вказаний будинок є непридатним до проживання, оскільки відсутні комунікаційні та комунальні послуги, що підтверджується, на їх думку, висновком експерта. Також вказали, що акт прийняття приміщення не підписував позивач, оскільки його не запрошували для підписання акту. Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Пояснили, що будинок прийнятий до експлуатації, є придатним до проживання, що підтверджується сертифікатом відповідності. Позивач відмовляється від підписання акту приймання приміщення. Також просили застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] (інвестор за договором) та фірмою «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю (підприємство за договором) 25.01.2005 року був укладений Інвестиційний договір №КУ/07-01-05 будівництва жилого будинку по [ADDRESS] (далі по тексту - Договір). Предметом цього Договору (п.2.2) є внесення інвестором інвестиції в розмірі 719 844 грн. (п.4.1) в будівництво житлового будинку [ADDRESS] та передавання підприємством у власність інвестора 4-кімнатної квартири площею 169,64 м кв. ІV поверху І секції зазначеного будинку (далі - приміщення). Перелік видів робіт, які підприємство виконує в приміщенні визначений в Додатку №1(останній абзац п.2.2 Договору). Також, пунктом 1.1.6 визначено, що будівництво будинку - це комплекс проектних робіт, затвердження та узгодження проектної документації, будівельно-монтажні роботи, проведені відносно безпосереднього будівництва будинку та його оснащення/оздоблення згідно проектної та технічної документації та стандартів, підключення будинку до всіх комунальних та комунікаційних мереж м. Харкова згідно проектної та технічної документації та законодавства, введення будинку в експлуатацію. Плановий строк введення будинку в експлуатацію визначений пунктом 3.4 Договору є грудень 2008 року. За умовами статті 5 Договору підприємство зобов'язалось з використанням своїх матеріалів виконати комплекс робіт з будівництва будинку (п.5.1) та передати приміщення інвестору в порядку і в строки, визначені в статті 6 договору (п.5.3, п.5.7). Пунктом 4.9 встановлений обов'язок інвестора прийняти від підприємства приміщення за актом приймання-передавання. Порядок передавання приміщення встановлений в статті 6 Договору. Відповідно до п.6.1 Договору передавання приміщення у власність інвестора здійснюється за актом приймання-передавання, який підписується уповноваженими представниками сторін не пізніше 30 квітня 2009 року. За умовами п.6.2 укладеного між ФІРМОЮ «Т.М.М.» - ТОВ та [PERSON] підприємство повідомляє інвестора про готовність приміщення до передавання (ст. 9). Пунктом 9.1 Договору встановлено, що будь-які повідомлення, які повинні направлятися Сторонами відповідно до умов цього Договору, здійснюються в письмовій формі і направляються листом з повідомленням за адресами або по факсу, зазначеними в п. 9.7 Договору. Датою отримання будь-якого повідомлення, передбаченого цим Договором, є дата отримання листа з повідомленням або факсимільного повідомлення, в залежності від того, яке з них надійшло раніше (п. 9.5). Тобто, Договором встановлена письмова форма повідомлення та порядок її пересилання. Спеціальних вимог, щодо змісту повідомлення або особливостей його форми, Договір не містить. ФІРМА «Т.М.М.» - ТОВ листом за №554 від 22.12.2011 року за адресою, зазначеною в п. 9.7 Договору, повідомила позивача про введення житлового будинку в експлуатацію та виконання всіх робіт, передбачених Інвестиційним договором. Вказаний лист був надісланий на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням, але не був одержаний та повернутий відповідачу з відміткою «за спливом строку зберігання». Відповідач також листом за №470 від 07.06.2013 року, повідомив позивача про необхідність підписання акту прийому передачі приміщення. Вказаний лист був отриманий позивачем, що не заперечувалося у судовому засіданні його представниками, однак акт прийому-передачі підписаний не був. В матеріалах справи міститься копія акту прийому-передачі квартири, підписана лише підприємством фірмою «Т.М.М.»-ТОВ, Також, судом досліджена службова записка, згідно до якої, 19.06.2013 року [PERSON] та [PERSON], як представники [PERSON], з'явилися для підписання акту прийому-передачі квартир, однак, після візуального огляду був складений дефектний акт та від підписання акту відмовилися. Пунктом 7.4 Договору встановлена відповідальність підприємства у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми фактично внесених позивачем коштів за кожний день прострочення за порушення більш ніж на 30 банківських днів зобов'язань, передбачених п. 6.1 (передавання квартири не пізніше 30 квітня 2009 року. Пункт 7.4. даного договору також містить умову про незастосування неустойки у випадках, визначених в п.6.5 - виявлення у приміщення недоробок або інших його невідповідностей умовам договору. В такому разі сторони складають та підписують Додаток до Акту приймання - передавання приміщення, в якому вказують характер недоліків та строк для їх усунення. Згідно п. 6.4 Підприємство не несе відповідальності перед інвестором за прострочення передавання приміщення, якщо це сталося з вини інвестора, зокрема - неявки інвестора без поважної причини для підписання Акту приймання - передавання Приміщення. Відповідно до п. 6.6. Договору наявність недоліків не є підставою для відмови інвестора від державної реєстрації права власності на приміщення та інвестор зобов'язаний виконати всі обов'язки, пов'язані з реєстрацією права власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не несе відповідальність перед позивачем, як інвестором, за прострочення передавання приміщення, якщо це сталося з вини інвестора, зокрема - неявки інвестора без поважної причини для підписання Акту приймання - передавання Приміщення. Окрім того, у судовому засідання досліджений сертифікат відповідності №ХК 000373 від 31.12.2010 року, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, з якого вбачається, що цим сертифікатом засвідчено відповідність закінченого будівництвом об'єкта житловий будинок з вбудованими адміністративними і торговельними приміщеннями та підземною парковкою за адресою: [ADDRESS]. Нове будівництво. Крім іншого, [PERSON] оскаржував до Харківського окружного адміністративного суду наказ інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області №2509 від 31.12.2010. про оформлення Фірмі «Т.М.М.» - ТОВ Сертифікату відповідності №ХК000373, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта (окремого пускового комплексу) «Житловий будинок з вбудованими адміністративними і торговельними приміщеннями та підземною парковкою за адресою: [ADDRESS]» проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації, так як позивач вважає, що будівництво та введення в експлуатацію житлового будинку здійснені з порушеннями чинного законодавства. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2012. адміністративний позов залишений без задоволення. Судом також досліджений технічний висновок від 04.11.2013 року, згідно висновків якого вказано, що експлуатація квартир №[NUMBER],[NUMBER],[NUMBER], приміщення №4, машино-місць, що знаходяться у житловому будинку [ADDRESS], за їх цільовим призначенням при наявності існуючого стану та істотних будівельних недоліків будинку в цілому, неможлива. Окрім іншого, судом досліджена заява відповідача про застосування строків позовної давності, у котрій зазначено, що перебіг позовної давності за основним зобов'язанням розпочався 01.05.2009 року та сплинув 01.05.2012 року, тоді як позов пред'явлений 13.12.2013 року, після спливу позовної давності. Так, судом встановлено, що згідно інвестиційного договору п.6.1 Договору передавання приміщення у власність інвестора здійснюється за актом приймання-передавання, який підписується уповноваженими представниками сторін не пізніше 30 квітня 2009 року. Згідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позивач зі змістом інвестиційного договору ознайомлений, що підтверджується його власним підписом. Тобто, позивач був обізнаний, що кінцевий строк виконання зобов'язання є 30.04.2009 року. Окрім того, позивач про порушення свої прав був обізнаний ще у 2011 році, що підтверджується листом від 25.11.2011 року (а.с.59). Також, позивач у лютому 2012 року звертався до суду з позовом про стягнення пені, рішення за яким міститься в матеріалах справи. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Приписами ст. 258 цього кодексу передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 264 ЦК України визначені випадки переривання перебігу позовної давності. Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, подання позову у лютому 2012 року, не є підставою для переривання перебігу позовної давності. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України). Відповідно до ст. 267 цього кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з нормами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Приписами ч. 1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, із врахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed