Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

11.04.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати право власності на будівлю гаражу, загальною площею 57,2 кв.м., який розташований в смт.Вилок по вул.Тисівська 3, Виноградівського району. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 15.11.2015 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було фактично укладено договір купівлі-продажу будівлі гаражу який розташований в смт.Вилок по вул.Тисівська 3, Виноградівського району. Відповідно до вказаної розписки, вартість гаражу становить 2000,00 дол. США. Підтвердженням укладення вказаного договору купівлі-продажу є написана відповідачем [PERSON] від 15.11.2015 року, в якій обумовлені істотні умови договору, зокрема зазначено, що у разі неповернення боргу до 01.01.2016 року, відповідач [PERSON] зобов»язується передати позивачці [PERSON], будівлю гаражу, для чого зобов»язується до 15.01.2016 року підготувати всі документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будівлі. Станом на 28.01.2016 року відповідач борг не повернув, а також не виконав свого зобов»язення по передачі будівлі гаражу. На основі вищевикладеного, позивачка вважає, що у відповідача [PERSON] виникло зобов»»язання по передачі у власність позивачці [PERSON], обумовленої в розписці від 16.11.2015 року, будівлі гаражу яка розташована в смт.Вилок по вул.Тисівська 3, Виноградівського району. Позивачка [PERSON] вказує, що оскільки, відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будівлі гаражу яка розташована в смт.Вилок по вул.Тисівська 3, Виноградівського району, вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення, аналогічні тим, що викладені в долученому до справи позові. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON], заявлений до нього позов визнав повністю та не заперечив проти задоволення позову, Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 15.11.2015 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було фактично укладено договір купівлі-продажу будівлі гаражу який розташований в смт.Вилок по вул.Тисівська 3, Виноградівського району. Відповідно до вказаної розписки, вартість гаражу становить 2000,00 дол. США. Підтвердженням укладення вказаного договору купівлі-продажу є написана відповідачем [PERSON] від 15.11.2015 року, в якій обумовлені істотні умови договору, зокрема зазначено, що у разі неповернення боргу до 01.01.2016 року, відповідач [PERSON] зобов»язується передати позивачці [PERSON], будівлю гаражу, для чого зобов»язується до 15.01.2016 року підготувати всі документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будівлі. Станом на 28.01.2016 року відповідач борг не повернув, а також не виконав свого зобов»язення по передачі будівлі гаражу. На основі вищевикладеного, позивачка вважає, що у відповідача [PERSON] виникло зобов»»язання по передачі у власність позивачці [PERSON], обумовленої в розписці від 16.11.2015 року, будівлі гаражу яка розташована в смт.Вилок по вул.Тисівська 3, Виноградівського району. Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У відповідності до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації- з моменту державної реєстрації. У відповідності до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сторонами не дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення даного договору, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, позивач ухилився від такого, та не проведено державної реєстрації, відтак такий договір є неукладеним та не породжує для сторін жодних прав та обов'язків. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що сторонами по справі не наведено поважності причин неможливості звернення до нотаріуса, в порядку ст.657 ЦК України, з метою посвідчення договору відчуження будівлю гаражу, загальною площею 57,2 кв.м., який розташований в смт.Вилок по вул.Тисівська 3, Виноградівського району. На підставі вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed