Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги зменшила, просила визнати її право власності на 1/3 частину даної квартири. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем уклала шлюб 26 грудня 1997 року. Від шлюбу з відповідачем дітей не мають. Під час перебування з відповідачем у шлюбі, а саме 07 жовтня 1998 року згідно договору міни ними була придбана двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано в Кіровоградському ООБТІ за відповідачем на підставі договору міни від 07.10.1998 року, завіреному приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською O.І., за реєстровим № 1941. На момент укладання договору міни її батьками були надані кошти у сумі 1500,00 дол. США, які були передані відповідачу для доплати за обмін однокімнатної квартири відповідача на двокімнатну. При цьому , ця сума фактично складала 1/3 частину вартості квартири, оскільки продавець визначив вартість в розмірі 4500доларів США. З 2009 року відповідав перестав оплачувати комунальні послуги. На протязі 10 років з відповідачем проживають з різними бюджетами. Фактично шлюбні відносини припинилися у 2014 році. 31 травня 2016 року відповідач звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою про розірвання шлюбу , рішенням суду від 06.07.2016 року шлюб розірвано. Оскільки відповідач не визнає її права на спірну квартиру , тому просить задовольнити позов повністю. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та надав заперечення проти позову з посиланням, що сторони, зареєстрували шлюб 26 грудня 1997р., який розірвано за рішенням Кіровського райсуду м. Кіровограда від 06.07.2016р.,за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. 07 жовтня 1998р. був укладений договір міни, що був посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І., згідно із яким сторони уклали угоду про таке: [PERSON], міняє, належну на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською Радою народних депутатів 10.02.1997р. за [NUMBER] та зареєстрованого Кіровогрдським ООТІ 13.03.1997р. за №24683/95 однокімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 6626,00грн. на належну [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ «Червона зірка» 05.10.1998р. за [NUMBER] та зареєстрованого Кіровоградським ООТІ 05.10.1998р. за №31405/111 двокімнатну квартиру за [ADDRESS] вартістю 5757.00грн. (п.1тап.2 договору міни). Із п.2 договору міни вбачається і те, що між сторонами була узгоджена вартість квартир та відповідає відомостям щодо вартості визначеної, зокрема: вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] визначено відповідно до відомостей, викладених у довідці-характеристиці, виданої Кіровоградським ООБТІ від 05.10.1998р. №3381, вартість двокімнатної квартири за [ADDRESS] визначена відповідно до відомостей, викладених у довідці- характеристиці, виданої Кіровоградським ООБТІ від 05.10.1998р. №3380. Із п. 3 договору міни вбачається і те, що обмін квартирами сторонами здійснено без доплати. Згідно п.4 визначено, що в результаті обміну право власності перейшло: -[PERSON] на двокімнатну квартиру за [ADDRESS], - [PERSON] на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. В результаті вище вказаного обміну, відповідач, за час шлюбу із позивачем набув у власність двокімнатну квартиру за [ADDRESS], але у особисту приватну власність, дана квартира не являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відтак поділу не підлягає, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. В судовому засіданні адвокат відповідача зазначив, що на час укладення та нотаріального посвідчення договору міни від 07.10.1998р. діяли положення Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963р., що діяв із 01.01.1964р., згідно статті 21 якого за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін (ст.242 ЦК УРСР). Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963р. втратили чинність з 1 січня 2004р. із вступом в дію Цивільного кодексу України від 16.01.2003р., за приписами пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. За приписами Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). На час укладення та нотаріального посвідчення договору міни від 07.10.1998р. діяв також Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР від 20.06.1969р., який втратив чинність із вступом у дію Сімейного кодексу України (надалі СК України), який набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України згідно п.1 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (надалі КпШС УРСР) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Судом встановлено наступні факти . Сторони, зареєстрували шлюб 26 грудня 1997р., який розірвано за рішенням Кіровського райсуду м. Кіровограда від 06.07.2016р. Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають ( а.с. 62). 07 жовтня 1998р. був укладений договір міни, що був посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І., згідно із яким сторони уклали угоду , що [PERSON], міняє, належну йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською Радою народних депутатів 10.02.1997р. за [NUMBER] та зареєстрованого Кіровоградським ООТІ 13.03.1997р. за №24683/95 однокімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 6626,00грн. на належну [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ «Червона зірка» 05.10.1998р. за [NUMBER] та зареєстрованого Кіровоградським ООТІ 05.10.1998р. за №31405/111 двокімнатну квартиру за [ADDRESS] вартістю 5757.00грн. (п.1тап.2 договору міни). Із п.2 договору міни вбачається , що між сторонами була узгоджена вартість квартир та відповідає відомостям щодо вартості визначеної, зокрема: вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] визначено відповідно до відомостей, викладених у довідці-характеристиці, виданої Кіровоградським ООБТІ від 05.10.1998р. №3381, вартість двокімнатної квартири за [ADDRESS] визначена відповідно до відомостей, викладених у довідці- характеристиці, виданої Кіровоградським ООБТІ від 05.10.1998р. №3380. Із п. 3 договору міни вбачається те, що обмін квартирами сторонами здійснено без доплати. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представника, покази свідків, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку , що в результаті вище вказаного обміну, відповідач, за час шлюбу із позивачем набув у власність двокімнатну квартиру за [ADDRESS], але у особисту приватну власність, дана квартира не являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому не підлягає поділу , а позов не підлягає задоволенню повністю. Відповідач, до шлюбу із позивачем мав у особистій власності однокімнатну квартиру [ADDRESS]. На час укладення та нотаріального посвідчення договору міни від 07.10.1998р. діяли положення Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963р., що діяв із 01.01.1964р., згідно статті 21 якого за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін (ст.242 ЦК УРСР). Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963р. втратив чинність з 1 січня 2004р. із вступом в дію Цивільного кодексу України від 16.01.2003р., за приписами пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. За приписами Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). На час укладення та нотаріального посвідчення договору міни від 07.10.1998р. діяв також Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР від 20.06.1969р., який втратив чинність із вступом у дію Сімейного кодексу України (надалі СК України), який набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України згідно п.1 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (надалі КпШС УРСР) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте до шлюбу, або за час шлюбу, але за кошти, що належали одному з подружжя особисто. За загальним правилом, установленим частиною 3 статті 10, частин 1, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, за вимогами закону для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя відповідно до зазначеної процесуальної норми на сторін покладається обов'язок доведення фактів: придбання одним з подружжя майна під час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя, з'ясовувати джерело придбання майна та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності. Отже, спірні правовідносини щодо набуття спірної квартири у власність виникли між сторонами до 01.01.2004р., тобто під час дії Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР від 20.06.1969 року, то порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначається за нормами діючого на той час законодавства, яке ці відносини регулює. За фактичними обставинами є те, що: однокімнатна квартира набута відповідачем у особисту власність до шлюбу із позивачем на законних підставах, а тому відповідач має законні підстави розпорядитись нею на власний розсуд та без згоди позивача, в тому числі обміняти її на іншу квартиру,спірна двокімнатна квартира набута відповідачем у особисту власність за договором міни, ця угода є дійсною, жодні із положень цієї угоди також не визнанні недійсними, зокрема щодо її власника та проведених розрахунків по ній. Доказів належності подружжю чи особисто позивачу грошових коштів, які були витрачені на придбання спірної квартири суду надано не було, доводи позивача про те, що обмін однокімнатної квартири на спірну двокімнатну квартиру було здійснено з доплатою 1500 доларів США, які наче б то надані її батьками, окрім показів свідка її матері [PERSON] суду не надано. Розписка, яка надана позивачем в т.ч. з підписом відповідача, що [PERSON] отримав від [PERSON] в якості доплати при обміні квартир 1360 доларів США та еквівалент 140 доларів США в гривнях( а.с. 37) та відсутність претензій до [PERSON] та [PERSON] не спростовує умов договору , щодо міни квартир без доплати. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України судові витрати залишити по фактичному їх понесенню сторонами. У зв'язку із вищенаведеним та

Outcome: dismissed