Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

У грудні 2020 року позивачі звернулись до Ірпінського міського суду Київської області з даним позовом. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21.12.2020 року цивільну справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.09.2019 року [PERSON] придбав у ПАТ «МАУ» три квитка на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на рейс PS 341, що був призначений на 05.07.2020 року о 10:15 год. Київ- Ларнака . Вартість даних квитків склала 4409,00 грн. 22.10.2019 року [PERSON] придбала у ПАТ «МАУ» три квитка на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на рейс PS 342, що був призначений на 18.07.2020 року о 16:55 год. Ларнака-Київ. Вартість даних квитків склала 7598,00 грн. які було списано з банківської карти позивачів. 18.06.2020 року та 19.06.2020 року на електронну адресу позивача 2 з електронної адреси відповідача надійшли повідомлення про скасування у зв`язку з поширенням епідемії коронавірусу рейсів PS 341 Київ - Ларнака та PS 342 Ларнака - Київ. 26.06.2020 року відповідач 2 через мобільний додаток «МАУ» «Fly UIA» заповнила бланк заявки/претензій на повернення коштів на загальну суму 12007,00 грн., представник компанії «МАУ» повідомив, що заявка буде розглянута у продовж 90 днів, станом на день подачі позову до суду кошти повернуто не було, хоча претензію було отримано відповідачем 26.06.2020 року. В результаті розміщення відповідачем неправдивої інформації щодо строку повернення коштів та послідуюча бездіяльність відповідача, яка полягає в тому, що до моменту подачі позову ПАТ «МАУ» не надала відповіді на заяви та звернення та будь-яким іншим способом не повідомили позивачів про повернення коштів, позивачі зазнали моральних страждань, оскільки відчували себе обманутими. Розмір завданої відповідачем шкоди позивачами оцінюється в 2000 грн. на кожного. Також позивачі просять суд стягнути з відповідача на їх користь 3% річних та пені за кожний день прострочення виконання послуг з повернення грошових коштів на підставі ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», що становить 3000,00 грн. на кожного. Ухвалою від 09.06.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. 05.07.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач діяв в межах чинного законодавства та кошти за невикористані квитки повернув, а тому відповідач ніяким чином не порушив права позивачів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 14.09.2019 року [PERSON] придбав у ПАТ «МАУ» три квитка на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на рейс PS 341, що був призначений на 05.07.2020 року о 10:15 год. Київ- Ларнака . Вартість даних квитків склала 4409,00 грн. Також, 22.10.2019 року [PERSON] придбала у ПАТ «МАУ» три квитка на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] рейс PS 342, що був призначений на 18.07.2020 року о 16:55 год. Ларнака-Київ. Вартість даних квитків склала 7598,00 грн. які було списано з банківської карти позивачів. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 1 Повітряного Кодексу України авіаційний перевізник (авіаперевізник) - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезення пасажирів, вантажу, пошти повітряним транспортом. Правовідносини у галузі авіаперевезення регулюються Конвенцією про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28 травня 1999 року, яка набрала чинності для України 06 травня 2009 року (далі по тексту - Монреальська конвенція), ПК України та Правилами повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу, затверджені наказом Державної авіаційної служби України від 26 листопада 2018 р. № 1239 (далі по тексту - Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу). Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Згідно до ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його перевезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Положеннями ч. 16 ст. 100 ПК України (далі - ПК України) визначено, що пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 104 Повітряного кодексу України, у разі якщо авіаперевізник мотивовано очікує на відмову пасажирам у посадці на рейс, він зобов`язаний провести опитування з метою виявлення пасажирів, готових відмовитися від свого підтвердженого бронювання в обмін на узгоджену між пасажиром, який за власним бажанням відмовляється від посадки на рейс, та перевізником винагороду. Крім виплати винагороди, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір: 1) відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості; 2) зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць. 18.06.2020 року та 19.06.2020 року на електронну адресу позивача 2 з електронної адреси відповідача надійшли повідомлення про скасування у зв`язку з поширенням епідемії коронавірусу рейсів PS 341 Київ - Ларнака та PS 342 Ларнака - Київ. У зв`язку із чим, позивачам запропоновано безкоштовне змінення дати вильоту або повне повернення коштів за квиток, або скористатися новою можливістю обміняти невикористаний квиток, або його невикористану частину, на промокод он-лайн на наступну подорож з додатковим бонусом у 25%, а також вказано електронну адресу, на яку необхідно було надіслати запит із обраним варіантом вирішення ситуації. Відповідно до п. 3 розділу 1 глави XVIII «Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затверджених Наказом Державної авіаційної служби України 26 листопада 2018 року № 1239, повернення коштів здійснюється на підставі невикористаного повністю або частково перевізного документа, ордера різних зборів, квитанції про оплату наднормового багажу. Відповідно до п. 4 розділу 1 глави XVIII Авіаційних правил України, повернення коштів здійснюється за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу, та документів, що підтверджують право на отримання грошових сум, визначених у пункті 3 цієї глави. Згідно норми ч. 5 Авіаційних правил України, повернення коштів авіаперевізник здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення, але при цьому строк повернення коштів розраховується з дня, наступного за днем отримання авіаперевізником або агентом з продажу документів, необхідних для здійснення операції повернення коштів. 26.06.2020 року відповідач 2 через мобільний додаток «МАУ» «Fly UIA» заповнила бланк заявки/претензій на повернення коштів на загальну суму 12007,00 грн. Проте, матеріали справи не містять доказів, що позивачем 2 були подані документи, необхідні для здійснення операції повернення коштів, зокрема, що до претензії від 26.06.2020 року були додано документи, що посвідчують особу та підтверджують право на отримання коштів. Враховуючи, що у зв`язку з ненаданням позивачем документів, необхідних для здійснення повернення коштів, умова для здійснення такої операції - не настала, як передбачено Авіаційними правилами, а тому порушення прав позивачів не відбулося. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2020 року відповідачем було повернуто позивачам кошти за квитки на загальну суму 12007,00 грн. З огляду на викладене, а також враховуючи, що позивачам було фактично відшкодовано вартість сплачених, але не використаних квитків у зв`язку з скасуванням рейсу авіаперевізником, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по неповернутим грошовим коштам за квитки задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та пені, варто зазначити наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожен день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення, споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачене законодавством. Згідно ч. 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача або внаслідок непереборної сили. Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору ( контракту, угоди, тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війні, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи або не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона ( обмеження) експорту( імпорту) тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо. Суд вважає доведеним факт дії надзвичайних обставин у період з червня 2020 року по грудень 2020 року - введення карантинних обмежень державами, пов`язаних з поширенням у світі гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої вірусом SARS-COV-2 та скасуванням авіаперевезень на вимогу уповноважених органів державної влади, а тому згідно ч. 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову у цій частини, виходячи з наступного. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені у ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом (позиція ВС у справі №761/26293/16-ц від 20 березня 2019 р. та ВСУ у справі № 6-1575цс від 16 від 9 листопада 2016 року). Відповідно до ч .1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачі посилалися на те, що в результаті розміщення відповідачем неправдивої інформації, щодо строку повернення коштів та послідуюча бездіяльність відповідача, яка полягає в тому, що до моменту подачі позову ПАТ «МАУ» не надала відповіді на заяви та звернення та будь-яким іншим способом не повідомили позивачів про повернення коштів, позивачі зазнали моральних страждань, оскільки відчували себе обманутими. Разом з тим, позивачами не було доведено завдання їм моральної шкоди у зв`язку з діями або бездіяльністю відповідача. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки суду не було надано доказів, які б підтверджували доводи позивачів щодо вчинення відповідачем неправомірних дій, направлених на заподіяння їм шкоди, тому, враховуючи встановлені обставини та вимоги закону, суд не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині також. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по справі, понесені судом, слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивачі при подачі позову до суду були звільнені від сплати судового збору.

Outcome: dismissed