Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

07.06.2010, позивач, акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 014/0017/82/116847 від 13.12.2007 в сумі 20228,79 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 202,29 грн. та витрати на інформаційно -технічне забезпечення судового процесу у сумі 120 грн. Підставою свого позову позивач зазначив неналежне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 31.01.2017 замінено позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «КУА «Прімоколект капітал». Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на підставі наданих до суду матеріалів. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду повернулися конверти з відміткою «за закінченням терміну зберігання», 16.01.2017 надавав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позовної заяви просив відмовити у зв'язку з тим, підпис в кредитному договорі був здійснений не ним, даний договір він з банком не укладав, що підтверджується відповідним висновком експерта. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до начальника Новопсковського відділення ЛОД «Райффайзен Банк Аваль» із заявою (без дати) про надання йому кредиту у розмірі 11000 грн. строком на 36 місяців зі сплатою 24% річних (а.с.5). Відповідно до кредитного договору №014/0017/82/116847 від 13.12.2007 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Луганської обласної дирекції (далі -банк) та [PERSON] (далі -позичальник) банк надав позичальнику кредит у сумі 11000 грн. зі сплатою 24 % річних строком на 36 місяців з кінцевим строком повернення -12.12.2010 (а.с.7-9). 13.07.2010 відповідач надав до суду клопотання, в якому просив зупинити розгляд справи, посилаючись на те, що кредитний договір між ним та АТ «Райффайзен Банк Аваль» фактично укладений не був, оскільки групою осіб методом підробки та підлогу на його ім'я було отримано кредит від банку, за даним фактом органами прокуратури порушено та розслідувано кримінальну справу за ч.5 ст.191 КК України (а.с.28). Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Судом встановлено, що в рамках кримінального провадження відносно [PERSON] за ч.5 ст. 191, ч.1 ст.358, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358, ч.1 ст.366 КК України, [PERSON] за ч.5 ст. 191, ч.3 ст.358, ч.1 ст.366 КК України, та [PERSON] за ч.5 ст. 191, ч.3 ст.358, ч.1 ст.366 КК України, була проведена почеркознавча експертиза. Відповідно до висновку експерта Науково -дослідного експертно -криміналістичного центру Головного управління МВС України в Луганській області Воротіліна Р.А. №3491/314 від 04.06.2009 підписи, розташовані в графах «Позичальник» в кредитному договорі на ім'я [PERSON] №014/0017/82/116847 від 13.12.2007 виконані, очевидно, [PERSON] (а.с. 82-88). Відповідно до ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Представник позивача не надав жодних доказів, які б спростовували висновок експерта. Крім того, представник відповідача не був позбавлений можливості заявити обґрунтоване клопотання відповідно до вимог ст.ст. 143, 150 ЦПК України про призначення додаткової або повторної експертизи. Разом з тим, висновок почеркознавчої експертизи є повним та зрозумілим, а тому суд вважає його таким, що може бути покладеними в основу рішення. Таким чином, суд приймає висновок експерта Науково -дослідного експертно -криміналістичного центру Головного управління МВС України в Луганській області Воротіліна Р.А. №3491/314 від 04.06.2009 як належний та допустимий доказ по справі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Кредитний договір, відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України, укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як передбачено ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є зокрема, договори, то не укладення договору, тобто його відсутність не породжує цивільних прав та обов'язків. Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що позивачем не доведено, що відповідач підписував кредитний договір, а також не надано доказів, що сторони дійшли згоди стосовно усіх істотних умов договору, то відповідно [PERSON] не приймав на себе будь - яких зобов'язань за даним договором, а тому він не повинен сплачувати банку будь - які грошові суми за даним договором, що відповідає вимогам ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором №014/0017/82/116847 від 13.12.2007, а тому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, то судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed