Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача з вимогою (з урахуванням змін від 02.10.2017 року) про знесення всього самочинно збудованого нерухомого майна споруд (гаражів), а саме: 1) гараж розміром 5,4х3,7 м з цегли і плитки, 2) гараж розміром 4х5,4 м з дерева, 3) гараж розміром 7х4 м з дерева, 4) гараж розміром 7х4 м з каміння, 5) гараж розміром 7х5 м з каміння, які розташовані по [ADDRESS] на земельних ділянках, які орендуються позивачем площею 0,0130 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер [NUMBER] та 0,130 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер [NUMBER] за рахунок осіб, які здійснили самочинне будівництво, таким чином усунути перешкоди у користуванні позивачем домоволодінням та земельними ділянками за вказаною адресою. В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що він являється власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2009 року, там же постійно проживає та користується земельними ділянками за цією ж адресою на підставі договорів оренди землі від 07.09.2016 року площею 0,0130 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд кадастровий номер [NUMBER] та 0,130 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер [NUMBER]. Однак, групою невідомих громадян без належних дозволів самовільно побудовані на належній позивачу земельній ділянці тимчасові споруди, які використовуються як гаражі, всього 5 одиниць споруд, що унеможливлює користування позивачем належними йому земельними ділянками. На офіційне звернення позивача до відповідача про перевірку наявності дозволів на будівництво на вказаних земельних ділянках та вирішення питання про знесення самовільно побудованих гаражів, відповідач не вчинив ніяких дій по усуненню порушень земельних прав позивача, не визначив конкретних власників самовільно побудованих споруд та не прийняв рішень про їх знесення, а запропонував позивачеві розірвати договір оренди земельної ділянки. Позивач зазначає, що наявність самовільних споруд порушує його житлові права та права використання земельних ділянок за їх призначенням, а добровільно знести об'єкти самочинного будівництва відповідач відмовляється, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просить їх задовольнити, при цьому пояснив, що у договорі купівлі-продажу будинку зазначені гаражі були вказані як господарські споруди. Щодо правомірності спорудження цих гаражів він неодноразово з 2009 року звертався до міськради, однак безрезультатно. Представник позивача [PERSON] зазначив, що на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні його довірителя на підставі договору оренди, без відповідних дозволів збудовані гаражі, які перешкоджають позивачеві використовувати земельну ділянку за належністю, а відповідач зі свого боку ніяких дій для знесення цих споруд не вчиняє, тому права його довірителя підлягають судовому захисту, а позов - задоволенню. Представник відповідача Бобровська Т.А. в судовому засіданні проти позову заперечила за безпідставністю заявлених вимог, зазначила, що договір оренди земельної ділянкою між сторонами було укладено в 2016 році, до цього у позивача ніяких питань не виникало, а вже після укладення договору позивач почав звертатися із заявами про знесення гаражів. Після звернення [PERSON] було з'ясовано, що при виготовленні технічної документації землевпорядною організацією допущено помилку, а саме виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель комунальної власності для укладення договору оренди землі, до якого увійшла земля під уже збудованим нерухомим майном (гаражами, один із яких на теперішній час знаходиться у приватній власності громадянки [PERSON], право власності на даний гараж зареєстровано ще в 2003 році), в зв'язку з чим позивачеві було запропоновано розірвати договір оренди. Представник третьої особи Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області в судове засідання не з'явився, направив суду клопотання про розгляд справи без його участі, при цьому просить суд врахувати ту обставину, що повноваженнями щодо здійснення технічного обстеження самовільно побудованих споруд Управління, згідно норм чинного законодавства та Положення про Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області - не наділено. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом. Нормами статті 81 ЗК України (в редакції станом на час укладення договору купівлі-продажу будинку 06.11.2009 року) передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Частина 1, 2 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу, тобто 06.09.2009 року) визначила, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить в тому числі надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ст. 124 ЗК в редакції станом на час укладення договору оренди). Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно ст. 126 цього Кодексу право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а п.п. 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України, договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 06.11.2009 року [PERSON] придбав у продавця [PERSON] житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами за № [ADDRESS] і розташовані на земельній ділянці площею 984.00 м.кв., яка у приватну власність не передана і знаходиться в межах населеного пункту м. Радомишль. Згідно п.1.5 вказаного Договору, нерухомість, яка відчужується, візуально оглянута покупцем, недоліків чи дефектів виявлено не було (а.с.7-8). Також матеріалами справи підтверджується факт звернення [PERSON] до органів державної влади з питанням наявних на його земельній ділянці тимчасових споруд, які перешкоджають останньому використовувати земельні ділянки за їх цільовим призначенням (а.с.9-15), згідно відповіді відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства і будівництва та цивільного захисту від 28.02.2014 року спеціалістами відділу було проведено обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] в м. Радомишль, в результаті обстеження встановлено, що на зазначеній земельній ділянці збудований житловий будинок загальною площею 28.9 кв.м (відповідно до договору купівлі-продажу № 1491 від 06.11.2009 року та господарські споруди (гаражі), дозволів на будівництво господарських споруд, будівельних паспортів на будівництво господарських споруд за адресою м. Радомишль, [ADDRESS] не значиться та відділом не надавалося (а.с.13). Рішенням четвертої сесії 7 скликання Радомишльської міської ради від 25.02.2016 року № 84 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для укладання договору оренди землі» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із комунальної власності для укладання договору оренди землі [PERSON], РНОКПП [NUMBER], який проживає [ADDRESS] на земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер [NUMBER] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] та 0,0130 га кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] (а.с.16). 07.09.2016 року між сторонами по справі Радомишльською міською радою (орендодавець) та [PERSON] (орендарем) укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер [NUMBER], на якій розміщено житловий будинок, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] в м. Радомишль, згідно якого: відсутні об'єкти комунального майна (п.3), будівлі, споруди та ін. об'єкти відсутні (п.4), недоліки, що можуть перешкоджати ефективному використанню земельної ділянки - відсутні (п.6), інші особливості об'єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини - відсутні (п.7), договір укладено на 49 років (п.8), згідно п. 43 вказаний договір набирає чинності після підписання сторонами і проведення його державну реєстрацію (а.с.19-21). Також 07.09.2016 року між Радомишльською міською радою (орендодавець) та [PERSON] (орендарем) укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0130 га кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS], згідно якого: відсутні об'єкти комунального майна (п.3), будівлі, споруди та ін. об'єкти відсутні (п.4), недоліки, що можуть перешкоджати ефективному використанню земельної ділянки - відсутні (п.6), інші особливості об'єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини - відсутні (п.7), договір укладено на 49 років (п.8), згідно п. 43 вказаний договір набирає чинності після підписання сторонами і проведення його державну реєстрацію (а.с.22-24). Суд звертає увагу на ту обставину, що інформація про державну реєстрацію вказаних договорів оренди землі від 07.09.2016 року в матеріалах справи відсутня. 20.09.2017 року депутатом міської ради Чирко С.І. в присутності сусідів складено акт про те, що по [ADDRESS] побудовані 5 гаражів (а.с. 44). Згідно повідомлення міського голови Соболевського О.В. від 27.02.2017 року розглянуто клопотання [PERSON] та комісією встановлено, що кадастрова зйомка не відповідає фактичному розташуванню меж земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в м. Радомишль, [ADDRESS], в зв'язку з чим запропоновано договір оренди земельної ділянки від 07.09.2016 року розірвати за згодою сторін та привести документацію із землеустрою на дану земельну ділянку у відповідність до чинного законодавства (а.с.15). Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Посилання представника позивача на ст. 376 ЦК України суд вважає безпідставними, так як позивачем не доведено факту здійснення відповідачем самочинного будівництва. Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачем порушено його права як законного власника будинку на використання земельної ділянки, а тому суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed