Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди за невиконання договору, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь 13000 грн., оплати сплаченої на виконання договору по монтажу натяжної стелі, та 5000 грн. як відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач вказує, що в середині літа 2018 року вона вирішила зробити ремонт в житлових кімнатах за місцем свого проживання в будинку [ADDRESS]. Для проведення ремонтних робіт позивач перерахувала на карту відповідача 13000 грн., відповідач отримавши кошти почав проводити певні роботи, набив частково каркас на стелю та на цьому закінчив свою роботу. 12.09.2018 року комісією Дерев'янської сільської ради був складений акт про те, що роботи відповідачем не виконані, у зв'язку з чим, позивач звернулась до суду за захистом порушеного права та просить задовольнити позов у зазначений нею спосіб. В судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій повністю підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування. В серпні 2018 року позивачем було перераховано [PERSON] кошти в розмірі 13000 грн., за виконання робіт (монтаж натяжної стелі). Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), а згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Виходячи з вищевикладеного, між сторонами виникли договірні відносини. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів", цей Закон регулює між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів: робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Так, звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що відповідач отримавши кошти, взяті на себе зобов'язання не виконав, що підтверджується актом обстеження за підписом депутата Деревянської сільської ради Куценко В.Г. від 12.09.2018 року (а.с. 16). Позивач неодноразово зверталась до відповідача, з вимогою повернути сплачені кошти, проте відповідач проігнорував звернення позивача. Враховуючи вищевикладене та те, що відмова відповідача від виконання своїх зобов'язань за договором є істотним порушенням даного договору, суд вважає, що вимоги позивача про повернення коштів в розмірі 13000 грн. за невиконання умов договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заявленої позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди, судом встановлено наступне. Судом також встановлено, що позивачу завдано моральних страждань неправомірними діями відповідача, що виразились у негативних емоціях та переживаннях з приводу даної ситуації, порушенні нормальних життєвих і ділових зв'язків та неможливістю продовження попереднього активного способу життя і необхідністю вжиття додаткових моральних зусиль до його відновлення й організації, порушенні нормальних стосунків у сім'ї та з іншими оточуючими. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Обґрунтовуючи свої позовній вимоги в цій частині позивач вказує, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральних страждань, що виразились у негативних емоціях та переживаннях, фактичного нервового перевантаження та погіршення емоційного стану, порушення звичного способу життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, підморальною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної діями відповідача, суд виходить з того, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, завдало позивачу негативних емоцій та переживань, душевних страждань, порушення його звичного способу життя. Враховуючи конкретні обставини справи, розмір, тривалість та характер заподіяних моральних страждань й виходячи із засад розумності й справедливості, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За наведених обставин, суд повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1409 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved