Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

02 серпня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати незаконними дії [PERSON] акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» з нарахування [PERSON] боргу по особовому рахунку № 10259185 в розмірі 558,46 гривень за послуги з постачання газу в квартирі [ADDRESS] станом на 01 липня 2018 року. Зобовязати Публічне акціонерне товариство «ОДЕСАГАЗ» провести перерахунок плати за послуги з постачання газу в квартиру [ADDRESS] за показаннями лічильника газу виходячи з того, що [PERSON] почала споживати дану послугу починаючи з показань лічильника газу 571,713 м3. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачем протиправно включено борг, який утворився в період, коли вона не проживала в сірній квартирі, а отже й не споживала послуг з постачання газу. Ухвалою судді від 06 серпня 2018 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» - [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на те, що ПАТ «ОДЕСАГАЗ» не є належним відповідачем у даній справі, так як питання нарахування та стягнення заборгованоситі належить до повноважень ТОВ "Одесагаз-постачання". Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься письмові пояснення третьої особи, в яких у задоволенні позову представник просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, щ 5 лютого 1979 року виконавчим комітетом Київської райради народних депутатів [PERSON] на склад сімї з чотирьох осіб (батько [PERSON], мати [PERSON], син [PERSON]В.) видано ордер № 148 серії КР на право заселення трикімнатної квартири № 56 житловою площею 37,63 кв. м в будинку № 88 по вул. Чорноморська дорога в м. Одесі. 27 січня 2004 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради [PERSON] на підставі розпорядження органу приватизації від 27 січня 2004 року №181197 видано свідоцтво про право приватної власності на житло квартиру [ADDRESS] (раніше вул. Чорноморська дорога). Державна реєстрація права власності на підставі виданого 5 травня\~2010 року дублікату проведена 25 травня 2010 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 9 лютого 2004 року в справі №2-1276/2004 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання угоди дійсною, визнання права власності визнано дійсною укладену у простій письмовій формі угоду від 31 січня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] купівлі-продажу квартири [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на квартиру. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2004 року за позовом [PERSON] [PERSON] зобовязано не перешкоджати [PERSON] у користуванні квартирою № 56 по вул. Люстдорфська дорога, 88 в м. Одесі, знято [PERSON] з реєстраційного обліку по квартирі.\~\~ Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON], діючим від імені [PERSON], та [PERSON], посвідченого 25 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1839, [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4-6145, [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2006 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 9 лютого 2004 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 8 листопада 2006 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2004 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 1 жовтня 2010 року, за позовом [PERSON]. визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], діючим від імені [PERSON], та [PERSON], посвідчений 25 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 24 листопада 2004 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON]; [PERSON] вселено в квартиру, [PERSON] з квартири виселено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2012 року рішення Київського районного суду м.Одеси від 17 березня 2009 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 жовтня 2010 року скасовано, справу направлено на новий розгляд\~до суду першої інстанції. При новому розгляді справи рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2012 року позов [PERSON] задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], діючим від імені [PERSON], та [PERSON], посвідчений 25 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 24 листопада 2004 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON]; вселено [PERSON] в квартиру, визнано за [PERSON] право власності на квартиру, виселено [PERSON] з квартири. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2012 року рішення Київського районного суду Одеської області від 26 вересня 2012 року скасовано, в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсними правочинів, визнання права власності, вселення, виселення відмовлено з підстав неправильно обраного способу захисту порушеного права.\~ Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2012 року у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2012 року відмовлено. Після чого, 25 квітня 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна, виселення\~. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року позов задоволено. Вказані обставини встановлені в рішенні Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05.03.2015 року, яким апеляційну скаргу представника [PERSON] в інтересах [PERSON] задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року скасовано. Позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна, виселення задоволено частково. Витребувано квартиру [ADDRESS] від [PERSON] як набувача за відплатним договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 24 листопада 2004 року за реєстровим номером 4-6145, на користь [PERSON] як власника відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 січня 2004 року управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради. Виселено [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Зазначено, що рішення про витребування нерухомого майна є підставою для скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на нерухоме майно квартиру [ADDRESS], проведеної на підставі посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 24 листопада 2004 року за реєстровим номером 4-6145 договору купівлі-продажу, та поновлення державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі виданого 27 січня 2004 року управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради свідоцтва про право власності на житло.\~\~ Відповідно до\~частини 4\~та 5\~статті 82\~ЦПК України\~обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Як роз'яснено у п.7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідачем протиправно включено борг у сумі 558,46 гривень за послуги з постачання газу в квартирі [ADDRESS] станом на 01 липня 2018 року, який утворився в період, коли вона не проживала в квартирі. Судом достовірно встановлено, що в період з 26.10.2004 року по 20.05.2015 року позивач, [PERSON] не проживала в [INFO]. Як вбачається з Акту державного виконавця, складеного 20 травня 2015 року, на час виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 05.03.2015 року та передачі [PERSON] квартири [ADDRESS] показання лічильника газу становили: 00571, 713 куб.м. Разом з тим, відповідно до довідок про борги та нарахування за комунальні послуги від 11.04.2015 року та 13.05.2015 року, станом на 01.04.2015 року та на 01.05.2015 року, сума боргу перед ПАТ «ОДЕСАГАЗ» по особовому рахунку № 265468 становила 63, 28 грн., показники лічильники газу становили 468 куб.м. 15 червня 2015 року позивач звернулась до [PERSON] акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» з заявою про перерахунок плати за комунальні послуги з 20.05.2015 року, тобто з моменту їх споживання. Проте матеріали справи не містять відповіді на дане звернення. В подальшому, позивач звернулась до ПАТ «ОДЕСАГАЗ» з заявою про переоформлення особового рахунку, в результаті чого 14.06.2016 року уповноваженими особами ПАТ «ОДЕСАГАЗ» було проведено обстеження, за результатами якого складено Акт № 4664 від 14.06.2016 року, в якому зазначено новий номер особового рахунку 10259185 на постачання газу в квартиру [ADDRESS], оформлений на імя позивача та зазначено показники лічильника 00571 куб.м. Також судом встановлено, що в липні 2018 року позивач звернулась до ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» з заявою щодо надання розрахунку спожитого за місцем її мешкання газу. На вказане звернення [PERSON] отримала лист № 10.0-023303 від 17.07.2018 року, в якому міститься розрахунок нарахування вартості спожитого газу у квартирі [ADDRESS], та станом на 01 липня 2018 року їй нараховано борг у розмірі 558, 46 грн. У преамбулі\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ч.ч. 2,3,4\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Пунктом 1 частиною 1\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3\~статті 20 цього Закону\~обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст.\~7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього\~Закону\~в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. У відповідності зі\~ст. 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам. ПАТ «ОДЕСАГАЗ» здійснює діяльність з розподілу природного газу та діє на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого\~Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2494\~та зареєстрованого в МЮУ 06 листопада 2015 р. за № 1379/27824, а також затвердженого Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498\~ Типового договору розподілу природного газу. Нормативно-правове регулювання відносин, що виникають на ринку розподілу природного газу між газорозподільними підприємствами та споживачами їх послуг здійснюється на підставі наступних законодавчих актів:\~Закону України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року, постанови Національної комісії, що здійснює\~державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі\~НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу», Правил постачання природного газу, затверджених\~постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, Кодексу газорозподільних систем, затвердженого\~постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494. У відповідності до підпункту 33 пункту 1\~статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», ринок природного газу це - сукупність правовідносин, що виникають зокрема у процесі постачання природного газу, а також надання послуг з його розподілу. Відповідно до підпункту 35 пункту 1 статті 1 даного Закону розподіл природного газу це - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. За приписами підпункту 17 пункту 1 статті 1 даного Закону оператор газорозподільної системи це - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). У відповідності до пункту 2 статті 37 даного Закону оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором. Підпунктом 32 пункту 1 статті 1 даного Закону визначено, що Регулятор це - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. У відповідності до статті 38 даного Закону права та обов`язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу. У відповідності до вказаних приписів законодавства,\~ПАТ «ОДЕСАГАЗ» серед, суб`єктів ринку природного газу, кваліфікується як Оператор газорозподільної системи. Згідно пункту 2 статті\~37\~глави\~5 Закону України «Про ринок природного газу», оператор газорозподільної системи проводить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором. Положення Кодексу газорозподільних систем надають наступне визначення оператора газорозподільних систем (оператора ГРМ) субєкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із субєктами ринку природного газу правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, у тому числі в розрізі ринку природного газу визначено Кодексом газорозподільних систем, затвердженим\~постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року. Згідно до пункту 3 глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), обєкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Відповідно до пункту 1 глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем\~Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на обєкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу у разі подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, повязаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання. Абзацом 13 пункту 1 глави 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що у разі якщо припинення газопостачання (розподілу природного газу) на обєкт побутового споживача буде здійснюватися у випадках, визначених у підпунктах 1 - 6 (крім випадку подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання), 9 цього пункту, Оператор ГРМ має надати повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу побутовому споживачу не менше ніж за три доби до запланованої дати припинення газопостачання (розподілу природного газу). При цьому в повідомленні мають бути зазначені підстави та дата припинення газопостачання (розподілу природного газу). Пунктом 6 глави 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем визначено, що відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу). Згідно з Кодексом ГРМ, споживач зобов'язаний щомісячно з 1-го по 5-е число (включно) повідомляти Оператора ГРМ - «Одесагаз» про фактичні показання газового лічильника на останній день попереднього місяця. У тому випадку, якщо абонент не повідомив свої свідчення з 1-го по 5-е число, йому проводиться планове нарахування оплати по розрахунковим показання лічильника на останній день попереднього місяця. У разі неотримання Оператором до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об'єм розподілу та споживання природного газу по об'єму споживача за розрахунковий період визначається Оператором на рівні планового місячного об'єму споживання на відповідний період, що розраховуються, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об'єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. На підставі вимог договору про надання населенню послуг з газопостачання, споживач зобов'язаний здійснювати оплату за природний газ до 10-го числа наступного місяця. Разом з тим, згідно Закону України «Про ринок природного газу» ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» здійснює контроль щодо оплат за спожитий природний газ отримання рахунків на оплату за спожитий природний газ, фінансового стану особових рахунків споживачів, а також щодо питань пільг та субсидій Отже, виходячи з наведеного, судом встановлено, що ПАТ «ОДЕСАГАЗ» не здійснює господарську діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам у зв'язку з відсутністю відповідної ліцензії, а від так, суд вважає, що ПАТ «ОДЕСАГАЗ» не є належним відповідачем у даній справі, так як позивач просить визнати незаконним дії відповідача з нарахування боргу станом на 01 липня 2018 року. Разом з тим, саме ТОВ "Одесагаз-постачання" здійснює контроль щодо оплат за спожитий природний газ, отримання рахунків на оплату за спожитий газ, фінансового стану особових рахунків споживачів, пільг та субсидій. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема,\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Реалізуючи передбачене\~ст. 64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ Згідно\~ ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом .\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності\~до ч.ч.\~1-3\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обовязком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~ст..\~76\~ЦПК України\~ доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст..\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ \~ст.\~263\~ ЦПК\~ України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а позивач не позбавлений права звернутись з вказаними вимогами до належного відповідача, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ».

Outcome: dismissed