Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.01.2014 року між нею та ПАТ «Імексбанк» був укладений кредитний договір №3175864/N-8 (надалі договір). Відповідно до п 1.1 договору, кредитор надав позичальнику кредит для власних потреб, для сплати коштів понад кредитковий залишок коштів на рахунку шляхом встановлення на поточний рахунок позичальника ліміту Овердрафту та зарахування коштів на поточний рахунок [NUMBER]. Відсоткова ставка за користування кредитом становить 12% річних від суми заборгованості, комісію у розмірі 9% від ліміту овердрафту встановленого п.1.2 даного договору передбачену цим договором та виконання інших зобов'язань відповідно до Договору. Кредит надано за допомогою платіжної картки VISA у готівковій чи безготівковій формі в межах встановленого строку та ліміту овердрафту. Крім того, відповідно до п.2.6 договору за послуги кредит-сервіс позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 1,84% від суми отриманого кредиту. Пунктом 1.2 Кредитного договору встановлено максимальну заборгованість позичальника за кредитом на умовах овердрафту в розмірі 11000,00 грн. Дата остаточного повернення овердрафту до 26.01.2017 року . Вважає, що відповідач скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотним і необхідним для даного виду договорів, зокрема банк не надав їй повної і всебічної, об'єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладанням та під час укладання договору про надання споживчого кредиту, а укладання вказаного договору проходило протягом швидкого часу, після чого їй було вручено договір кредиту з додатками , який вона не володіючи спеціальними знаннями підписала сподіваючись на достовірність інформації та професійність Банку. За таких обставин просить суд визнати недійсним договір про надання кредиту №3175864/N-8 від 27.01.2014 року з додатком, оскільки відповідачем не виконано імперативні вимоги ст..11 ЗУ»Про захист прав споживачів», що є підставою згідно ст..215 ЦК України для визнання вказаного кредитного договору недійсним у зв'язку з недотриманням банком вимог закону, щодо істотних умов договору які є необхідним для його укладення.. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, причину неявки суд не сповістив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення у матеріалах справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.01.2014 року, між позивачем та відповідачем ПАТ «Імексбанк» укладено кредитний договір №3175864/N-8 згідно умов якого банк зобов'язався для власних потреб надати кредит для сплати коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку, шляхом встановлення на поточний рахунок позичальника ліміту Овердрафту та зарахування коштів на поточний рахунок [NUMBER]. Відсоткова ставка за користування кредитом становить 12% річних від суми заборгованості, комісію у розмірі 9% від ліміту овердрафту встановленого п.1.2 даного договору передбачену цим договором та виконання інших зобов'язань відповідно до Договору. Кредит надано за допомогою платіжної картки VISA у готівковій чи безготівковій формі в межах встановленого строку та ліміту овердрафту. Крім того, відповідно до п.2.6 договору за послуги кредит-сервіс позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 1,84% від суми отриманого кредиту. Пунктом 1.2 Кредитного договору встановлено максимальну заборгованість позичальника за кредитом на умовах овердрафту в розмірі 11000,00 грн. Дата остаточного повернення овердрафту до 26.01.2017 року . Згідно положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. На думку суду волевиявлення позивача при укладенні кредитного договору було вільним, відповідало його внутрішній волі, адже банк жодним чином не змушував позивача укладати цей кредитний договір, а навпаки сам позивач проявив ініціативу та звернувся в одне з відділень банку для отримання грошових коштів на умовах кредиту. Тобто позичальник, на момент укладення кредитного договору, був вільним у виборі банку з яким він мав намір вступити у правові відносини. Банк в свою чергу не нав'язував своїх умов позичальнику. Крім того в пунктах 1.1, 1.2 кредитного договору зазначено ліміт овердрафту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка, дата остаточного повернення овердрафту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в разі ненадання інформації, яка зазначена у частині 2 даної норми (на яку у своїй заяві посилається позивач), банк несе відповідальність, яка встановлена ст.ст. 15 та 23 цього Закону. Тобто споживач має право на відшкодування завданих даними діями збитків, однак передбачених законом правових підстав для визнання недійсним у даному випадку кредитного договору немає. Таким чином позивач, перед укладенням кредитного договору із власної волі, був ознайомлений із загальними умовами кредитування і погодився на них, наслідком чого стало підписання ним кредитного договору 27.01.2014 року. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Посилання [PERSON], на те, що вищевказаний кредитний договір укладений з порушенням вимог діючого законодавства є безпідставними, оскільки під час укладення кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов цього договору, точно в договорі визначили свої наміри. При цьому сторони не мали на меті інших цілей, ніж ті, що передбачені чинним законодавством України для кредитних договорів, а саме: банк зобов'язався надати позичальнику кредит для власних потреб, а позичальник зобов'язався повернути кредит, у строки, встановлені договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Особистий підпис позивача на договорі, додатках, свідчить про те, що він погодився на всі умови, які зазначені у кредитному договорі. Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним, суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (ст. 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Отже, на думку суду на момент укладення кредитного договору, волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі, укладений кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були ним обумовлені, тобто відповідач надав, а позивач прийняв кредит і зобов'язався повернути його відповідачу у встановлені кредитним договором розмірі і строки. Враховуючи викладене, доводи позивача щодо визнання кредитного договору недійсним є безпідставними та такими що суперечать вимогам діючого законодавства, матеріалам справи та за таких підстав у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed