Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

05.07.2021 року позивач звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва із позовом, в якому просила про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, що стягуються з [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 400грн., щомісячно на стягнення аліментів у частці від доходів боржника, а саме: стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що з 24.11.2011 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013 року шлюб між сторонами було розірвано у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння, поваги один до одного, різними поглядами на ведення сумісного господарства та розподілу сімейного бюджету, що призводило до сварок. У зв`язку із тим, що відповідач добровільно не бажав матеріально забезпечувати спільну доньку, [PERSON] перебувала на повному утриманні позивача. Вказане стало підставою для звернення позивача у 2012 році до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача. 28.01.2013 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за позовом [PERSON] до [PERSON] було винесено судове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі 400,00 гривень щомісячно, починаючи з 23.10.2012 року і до повноліття дитини. Проте на даний час стягнення з відповідача аліментів у вказаній сумі та в твердій грошовій формі порушує права дитини та є неефективним. На підставі зазначеного позивач звернулася до суду з відповідним позовом. В судове засідання сторони не з"явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про задоволення позову. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. Заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав. Також не скористався своїм правом надіслати не пізніше 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, відзив на позовну заяву і всі письмові та електроні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, тому з урахуванням ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами в справі. Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу. Частина четверта статті 223 ЦПК України, роз"яснює про наслідки неявки в судове засідання учасника справи: у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Поштова кореспонденція (ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою) направлялась відповідачу за адресою його реєстрації, проте була повернута до суду. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги заяву позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 28.01.2013 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за позовом [PERSON] до [PERSON] було винесено судове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі 400,00 гривень щомісячно, починаючи з 23.10.2012 року і до повноліття дитини. Проте на даний час стягнення з відповідача аліментів у вказаній сумі та в твердій грошовій формі порушує права дитини та є неефективним. Після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів відбулись зміни у житті одержувача аліментів. Так, на даний час дитина підростає, в зв`язку із чим збільшилися витрати на її утримання, що законодавчо підтверджується прожитковим мінімумом для осіб вказаної категорії, та змін до сімейного законодавства. У зв`язку із внесенням змін до низки законодавчих актів, що регулюють порядок стягнення аліментів, на законодавчому рівні було закріплено мінімальний рекомендований розмір аліментів, який становить 100% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Станом на день подання позову мінімальний рекомендований розмір аліментів становить 2395 гривень для дитини від 6 до 18 років. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Пункт 3 ч. 2 ст. 182 СК України також встановлює, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на даний час становить 1197,50 гривень). Таким чином, на сьогоднішній день щомісячне стягнення з відповідача аліментів в розмірі 400 гривень є порушенням прав дитини на гідний рівень життя, а також порушує принцип рівності обов`язків батьків (в тому числі, з утримання дитини), що закріплений в статті 182 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З даного приводу Верховний суд України висловив свою правову позицію у постанові від 05.02.2014р. по справі № 6-143цс13 в якій вказав: з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, вважає що є підстави для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження, визначених раніше судом аліментів. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру, способу аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що аліменти слід стягувати з відповідача в частці від його заробітку, а саме в 1/4 частині, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн., на підставі звільнення позивача від сплати судового збору при звернені до суду.

Outcome: approved