Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

15.05.2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення допомоги по безробіттю, отриманої незаконним шляхом, в якому просить суд стягнути з відповідача 24568,41 грн. незаконно отриманої допомоги по безробіттю, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 02 червня 2017 року до Бердянського міського центру зайнятості з питанням надання допомоги в працевлаштуванні звернувся [PERSON]. Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів Украйни від 20.09.2013р. №198 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку осіб, які шукають роботу» при реєстрації в державній службі зайнятості Відповідачем було надано паспорт, ідентифікаційний номер, дипломи про освіту, а також було надано трудову книжки серія АТ-ІІІ №027251, згідно якої останнє місце роботи Відповідача - Державне підприємство «Бердянський морський торговельний порт» в період з 15.10.2014р. по 01.06.2017 року на посаді виконуючого обов'язки директора. Відповідач був звільнений з займаної посади відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку згідно наказу підприємства від 18.04.2017 року №41-О. 02 червня 2017 року Відповідачу було надано статус безробітного відповідно до частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012р. В своїй заяві про надання статусу безробітного від 02 червня 2017р. Відповідач вказав, що не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, не забезпечує себе роботою самостійно, не є суб'єктом підприємницької діяльності, пенсію не отримує, не отримує певні види допомоги (по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку, за дитиною - інвалідом, особою похилого віку тощо), не є членом особистого селянського господарства чи фермером, не навчається на денній формі, тобто вказав, що він не відноситься до зайнятого населення. 09 червня 2017 року Відповідачу було призначено допомогу по безробіттю відповідно до ст. 22, пункту 1 ст. 23 Закону Украйни «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в розмірі 70% від середньоденного заробітку на 360 календарних днів. При взятті на облік до центру зайнятості Відповідач також був ознайомлений з правами та обов'язками безробітних, попереджався стосовно відповідальності за надання неправдивих відомостей та про зобов'язання своєчасно повідомляти про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг, ознайомлений з пам'яткою для безробітних «Ваші права та обов'язки», про що свідчить його особистий підпис в додатку №1 до Персональної картки особи №080217060200045 та в заяві про надання статусу безробітного від 02.06.2017р. В період з 02 червня 2017 року по 18 квітня 2018 року [PERSON] перебував на обліку в Бердянському міському центрі зайнятості як безробітний та в цей період отримував соціальні послуги та матеріальне забезпечення на період безробіття. 10.04.2018 року під час чергового відвідування Бердянського міського центру зайнятості Відповідачем було повідомлено про вжиття ним заходів щодо поновлення його на роботі в судовому порядку та надано відповідні документи, а саме: копія ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2017p. по справі №22-ц/778/2919/17 про поновлення його на роботі, копія наказу Міністерства інфраструктури України від 23 березня 2018 року №19-О «Про поновлення [PERSON] на посаді виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт», копія Наказу Міністерства інфраструктури України від 26 березня 2018 року №20-О «Про припинення повноважень [PERSON] з виконання обов'язків директора Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт». Відповідно до пункти 3, 5 резолютивної частини ухвали апеляційного суду визнано незаконним наказ Міністерства інфраструктури України від 18.04.2017р. №41-О в частині звільнення [PERSON] 19 квітня 2017 від виконання обов'язків директора ДП «Бердянський морський торгівельний порт», поновлено [PERSON] на посаді виконуючого обов'язки директора Державного підприємства. Пункт 10 резолютивної частини ухвали апеляційного суду передбачає, що рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», абз. 10, п. 1 ч. 37 «Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку осіб, які шукають роботу» від 20.09.2013 р. №198, 18 квітня 2018 року було прийнято рішення про припинення виплати відповідачу допомоги по безробіттю з 05.12.2017 року та про припинення реєстрації відповідача як безробітного з дня поновлення його на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили. Посилаючись на положення ст. 36 Закону Украйни «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» позивач вказує, що відповідач всупереч вимогам чинного законодавства не виконав свого зобов'язання та не надав своєчасно відомості про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення на період безробіття. Позивач зазначає, що відповідач тільки 10.04.2018 року повідомив центр зайнятості про вжиття ним заходів щодо поновлення його на роботі в судовому порядку та надав копію ухвали апеляційного суду, хоча зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що відповідач був присутній в судовому засіданні та знав про результати розгляду справи про поновлення його на роботі. Даний факт було встановлено Бердянським міським центром зайнятості в результаті розслідування страхового випадку у відповідності до вимог п.5, п.6 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики, державної податкової адміністрації України від 13.02.2009р. №60/62 «Про затвердження порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним» та встановлено порушення чинного законодавства у сфері зайнятості населення (несвоєчасне повідомлення безробітного про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення на період безробіття), про що було складено відповідний Акт розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 18.04.2018р. №94. Позивач вказує, що таким чином, внаслідок неналежного виконання своїх зобов'язань щодо подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення на період безробіття та надання соціальних послуг, Відповідач незаконно отримав виплачене матеріальне забезпечення на період безробіття за період з 06.12.2017р. по 18.04.2018р. у розмірі 24568 грн. 41 коп. Також позивач вказує, що у відповідності до вимог чинного законодавства України ним було видано наказ від 24.04.2018р. за № 117-о про повернення коштів особою та 26.04.2018 року направлено повідомлення відповідачу про необхідність повернення коштів. Відповідач надав відповідь від 22.05.2018р. про незгоду з направленими до нього вимогами, так як вважає їх необґрунтованими. Рішення позивача про стягнення коштів від 24.04.2018 року відповідачем не оскаржувалось, але й коштів відповідач не повернув, тому позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.07.2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 01.08.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи і зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у його відзиві на позовну заяву. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.08.2018 року цивільну справу за позовом Бердянського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення грошових коштів передано на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.09.2018 року справу за позовом Бердянського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення допомоги по безробіттю, отриманої незаконним шляхом - прийнято до провадження, призначено справу до розгляду в судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 23.10.2018 року замінено позивача Бердянський міський центр зайнятості на його правонаступника Бердянський міськрайонний центр зайнятості. Ухвалою суду від 23.10.2018 року відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 27.11.2018 року задоволено клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. В судовому засіданні представник позивача приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що відповідач перебував на обліку в центрі зайнятості та отримував допомогу у розмірі 70% від середнього заробітку. Відповідачу було достеменно відомо про необхідність своєчасно повідомляти центр зайнятості про обставини, які впливають на виплати йому допомоги по безробіттю, однак відповідач свого обов'язку не виконав та повідомим центр зайнятості про існування ухвали апеляційної інстанції щодо поновлення його на роботі та надав копію цієї ухвали лише 10.04.2018 року. На думку позивача, той факт, що рішення суду про поновлення відповідача на роботі не виконувалось, не впливає на обов'язок відповідача повідомити про відповідні обставини, і виплати по безробіттю не залежать від того чи виконане рішення суду, чи ні. За твердженням позивача, у разі прийняття рішення суду про поновлення на роботі виплати по безробіттю припиняються не залежно від реального часу виконання відповідного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що виконавче провадження з поновлення його на роботі знаходиться в стані «відкрито», і ніяких виплат до та після наказу 19-О від 23.03.2018 року та 20-О від 26.03.2018 року він не отримував. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки відповідача, останній працював на посаді виконуючого обов'язки директора ДП «Бердянський морський торгівельний порт» з 15.10.2014 року по 01.06.2017 року та був звільнений із займаної посади за п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 137). 02.06.2017 року відповідач звернувся до позивача з заявою про надання статусу безробітного (а.с. 13). За змістом витягу з наказів про прийняття рішення по особі: наказом від 02.06.2017 року відповідачу надано статус безробітного; наказом від 09.06.2017 року відповідачу призначено допомогу по безробіттю та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 09.06.2017 року; наказом від 20.07.2017 року здійснено перерахунок виплати; наказом від 18.04.2017 року припинено виплату допомоги по безробіттю, припинено реєстрацію відповідача як безробітного та наказано повернути виплати (а.с. 14). За змістом довідки №1035 відповідачу як безробітній особі було здійснено наступні виплати: у грудні 2017 року - 5965,91 грн.; у січні 2018 року - 7113,19 грн.; у лютому 2018 року - 7169,57 грн.; у березні 2018 року - 4319,74 грн.; у квітні 2018 року - 00 грн. 00 коп. А всього здійснено виплат на суму - 24568,41 грн. (а.с. 15). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2017 року колегією суддів вирішено поновити [PERSON] на посаді виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» (а.с. 16-22). Наказом міністерства інфраструктури України №19-О від 23.03.2018 року, відповідача поновлено на роботі на посаді виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» (а.с. 138). Як вбачається зі змісту вказаного наказу, із цим наказом відповідач ознайомився 02.04.2018 року прибувши до ДП «Бердянський морський торговельний порт» за викликом, який отримав 31.03.2018 року. 02.04.2018 року відповідач також ознайомився з наказом №20-О від 26.03.2018 року про припинення його повноважень виконуючого обов'язки директора ДП «Бердянський морський торговельний порт» (а.с. 139). Копії зазначених наказів про поновлення на роботі та припинення повноважень, а також копію рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2017 року про поновлення на роботі, відповідач надав позивачу 10.04.2018 року, що підтверджується наявною на документах датою реєстрації їх на підприємстві позивача (а.с. 23-24), а також поясненнями представника позивача та наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями відповідача. Враховуючи, що накази про поновлення на роботі та припинення повноважень відповідача надійшли до ДП «Бердянський морський торговельний порт» 30.03.2018 року, що підтверджується датою їх реєстрації (а.с. 24), суд приймає як правдиві дані про те, що з відповідними наказами відповідач ознайомився 02.04.2018 року, адже 31.03.2018 року та 01.04.2018 року були вихідними днями, а саме суботою та неділею відповідно. Той факт, що запрошення до ДП «Бердянський морський торговельний порт» з метою ознайомлення з наказами про поновлення на роботі та подальше звільнення з займаної посади відповідач отримав 31.03.2018 року, підтверджується змістом відповідних листів адресованих відповідачу та роздруківкою з офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта» про пересилання та вручення поштової кореспонденції (а.с. 156-158). Відповідно до акту №94 від 18.04.2018 року, безробітний [PERSON] своєчасно не повідомив про обставини, що впливають на умови виплати йому матеріального забезпечення, внаслідок чого виникла переплата допомоги по безробіттю за період з 06.12.2017 року по 18.04.2017 року в розмірі 24568· грн. 41 коп., яку необхідно стягнути з особи (а.с. 25-26). За змістом протоколу засідання робочої групи по розслідуванню страхових випадків від 20.04.2018 року, вирішено рекомендувати директору вжити заходи щодо повернення зайво виплачених коштів з вини [PERSON] у розмірі 24568,41 грн. та припинити реєстрацію як безробітного у зв'язку з поновленням його на роботі за рішенням суду (а.с. 27-33). 24.04.2018 року Бердянським міським центром зайнятості видано наказ №117-о «Про заходи щодо здійснення перерахунку матеріального забезпечення безробітним» (а.с. 34-35). 26.04.2018 року позивач направив відповідачу претензію про повернення коштів виплачених останньому як безробітному у сумі 24568,41 грн. (а.с. 36-37). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вказаної претензії позивача не визнав та просив призначити повторну перевірку обставин викладених у акті розслідування страхових випадків посилаючись на те, що фактично рішення суду про поновлення його на роботі не було виконане (а.с. 39-41). Відповідно до положень ст.ст. 1, 4 Закону України «Про зайнятість населення», безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. До зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. До зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства. За змістом ст.ст. 5, 9 Закону України «Про зайнятість населення», держава гарантує у сфері зайнятості захист від дискримінації у сфері зайнятості, необґрунтованої відмови у найманні на роботу і незаконного звільнення. Кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом участі в загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Згідно ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 44, 45 Закону України «Про зайнятість населення», зареєстровані безробітні мають право на: матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону; оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи. Зареєстровані безробітні зобов'язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили. За змістом ст.ст. 31, 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду. Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно п. 37 Постанови кабінету міністрів України від 20 березня 2013 р. № 198 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня: поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили. Суд, проаналізувавши встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства України, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлені наступні істотні обставини справи, які мають безпосередній вплив на вирішення виниклого між сторонами спору: - 01.06.2017 року відповідач звільнений із займаної посади за п. 2 ст. 36 КЗпП України; - 02.06.2017 року відповідачу надано статус безробітного; - за змістом рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2017 року, колегія суддів вирішила, зокрема, поновити [PERSON] на посаді виконуючого обов'язки директора ДП «Бердянський морський торговельний порт»; - наказом Міністерства інфраструктури України від 23.03.2018 року відповідач поновлений на посаді виконуючого обов'язки директора ДП «Бердянський морський торговельний порт». З вказаним наказом відповідач ознайомився 02.04.2018 року; - відповідач повідомив позивача про поновлення його на роботі надавши копію рішення Апеляційного суду Запорізької області та копію наказу про поновлення на роботі 10.04.2018 року; - за період з грудня 2017 року по квітень 2018 року відповідачу виплачена допомога по безробіттю у загальному розмірі 24568,41 грн. При цьому, за квітень 2018 року відповідачу виплат не здійснювалось, у відповідній довідці за вказаний місяць значиться 00 грн. 00 коп. Виходячи з аналізу поняття безробітного та зайнятого населення, що містяться у Законі України «Про зайнятість населення», з прийняттям рішення про поновлення відповідача на роботі, останній не втратив статусу безробітного та не набув ознак, що відносять осіб до зайнятого населення, до реального виконання рішення суду наказом про поновлення його на роботі від 23.03.2018 року. Такий висновок також узгоджується з нормами Закону України «Про зайнятість населення», якими держава гарантує захист від незаконного звільнення, зокрема шляхом надання матеріального забезпечення на випадок безробіття, адже протягом часу від дня поновлення особи за рішенням суду до реального виконання відповідного судового рішення, особа залишається незахищеною в частині свого матеріального забезпечення. Наведені вище норми Законів України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, вказують на те, що відповідач мав протягом трьох робочих днів повідомити позивача про його поновлення на роботі. При цьому, суд приходить до висновку, що в контексті норм чинного законодавства України, поновлення на роботі за рішенням суду як підстава для припинення виплати по безробіттю та припинення реєстрації як безробітного виникає лише з дня реального виконання відповідного рішення суду, тобто з дня видачі роботодавцем наказу про поновлення особи на роботі, адже саме по собі рішення суду не є достатньою підставою для допущення особи до виконання трудових обов'язків, а має бути виконане у відповідності до вимог закону шляхом видачі наказу та занесення відповідного запису до трудової книжки. Отже, суд прийшов до висновку, що обставина яка впливає на виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з поновленням на роботі за рішенням суду виникла для відповідача 02.04.2018 року, коли останній ознайомився з наказом про поновлення його на роботі, і саме з цього часу він мав протягом трьох робочих днів повідомити центр зайнятості про припинення його реєстрації як безробітного. При цьому, суд вбачає, що відповідач в порушення свого обов'язку не повідомив про поновлення його на роботі протягом трьох робочих днів починаючи з 03.04.2018 року, а звернувся до центру зайнятості лише 10.04.2018 року. Однак, ця обставина не впливає на висновок суду про необхідність відмови у позові, оскільки за квітень 2018 року відповідачу не було здійснено будь-яких виплат по безробіттю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed