Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття приміщення. У обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] . 05.12.2020 року, приблизно о 4 годині ранку, вона та її чоловік прокинулись від сторонніх звуків, зайшовши до кухні виявили, що приміщення було затоплено водою. Після виявлення ознак затоплення, так як вода потрапила до приміщення зі стелі, вона негайно звернулась до сусідів, що мешкають квартирою вище, а саме до відповідача, однак двері їй не відчинили, а тому вона звернулась до поліції з метою фіксування обставин та факту затоплення. Посилалась на те, що мешканка квартири [ADDRESS] фактично визнала, що причина затоплення кв. [ADDRESS] була у квартирі [ADDRESS] , яку вони локалізовували самостійно. Також, зазначила, що 05.12.2020 року було складено акт обстеження об`єкта - квартири [ADDRESS] , відповідно до якого встановлено, що затоплення призвело до пошкодження майна,а саме розбухання ламінату на підлозі, розбухання підвісної кухонної шафи, потрапляння води в натяжну стелю, появи тріщин у місці стоку води по стіні, пошкоджень в інших приміщеннях квартири не виявлено. Посилалась на те, що у зв`язку з затопленням її квартири відповідачем їй було завдано матеріальні збитки у розмірі 29648 грн.. Окрім того, у зв`язку з неправомірними діями з боку відповідача, нею були понесені витрати пов`язані з проведенням експертної оцінки у розмірі 3800 грн.. Також, зазначила, що внаслідок недбалості відповідача, що призвело до затоплення її квартири, їй також завдано моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, емоційному стресі, негативних емоціях, переживаннях з приводу залиття та пошкодження квартири, незручностей, що спіткали її родину, так, як вона має двох малолітніх дітей, а житло стало непридатним для використання без проведення ремонту. Через залиття було порушено звичайний та розмірений спосіб їхнього життя, виникла необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації та витрачання свого власного часу для вирішення проблем пов`язаних з усуненням наслідків залиття. Просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 29648 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн.,витрати за проведення оціни вартості спричинених матеріальних збитків у розмірі 3800 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн., сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 09.03.2021 року в даній справі відкрито провадження та ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18.03.2021 року суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 31.03.2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , але фактично у ній не проживає. Натомість там фактично проживає її мати [PERSON] .. Зазначила, що зі слів [PERSON] [INFO] о 4 годині ранку їй зателефонував сусід із 109 квартири [PERSON] , який попросив відчинити квартиру та оглянути її, оскільки у них, з його слів, на підлозі з -під ламінату виступила вода. Зайшовши до квартири [ADDRESS] [PERSON] побачив, що у них сухо у всіх кімнатах, у ванній та коридорі. Посилалась на те, щоб пересвідчитись, що у квартирі [ADDRESS] трапився витік води з водної системи [PERSON] близько 4 год. 30 хв. ранку зайшла до квартири [ADDRESS] , де побачила лише вологий ламінат площею близько 1,5 м2, натяжна стеля не провисала від води, стіни та меблі були сухими, жодних тріщин на стінах не було. [PERSON] у себе у квартирі жодних протікань не виявила. У подальшому до неї прийшли працівники поліції, які сфотографували квартиру з порогу та ставили провокаційні питання, на які [PERSON] відповідала спросоння, автоматично, у стані сильного душевного хвилювання, взагалі не розуміючи суті тих питань. Крім того, посилалась на те, що [PERSON] воду на центральному стояку у квартирі [ADDRESS] перекрила ще у ввечері 04.12.2020 року, оскільки робила це щодня з метою уникнення саме таких ситуацій. Посилалась на те, що звіт про оцінку майна від 24.12.2020 року аварійним комісаром - оцінювачем ФОП [PERSON] , у повному обсязі та по суті не відповідає дійсності, складений без доданих фото -, відеоматеріалів з відображенням завищених цін та зайвих матеріалів ( робіт), а тому не є належним доказом.Позовні вимоги в частині витрат на правничу допомогу адвоката Беленок С.С. документально не підтверджені, оскільки їй не надано для ознайомлення копій відповідних документів, зазначених в п.п.13-14 додатку до позовної заяви, а також позивач звернувся до суду особисто, без представника позивача, позовну заяві підписав особисто, заяв та довіреностей про участь у судовому провадженні адвокатом Беленок С.С. не надано. Позовні вимоги в частині відшкодування завданої моральної шкоди є надуманими та необґрунтованими. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 22.04.2021 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшли заперечення на відзив, відповідно до яких зазначила, що у відзиві на позовну заяву наявна дуже велика кількість невідповідностей, що супротивлять один одному та з урахуванням наданих позивачем доказів, що спростовують майже кожен рядок відзив. Це можна розцінювати, як намагання відповідача спотворити обставини, що мали місце насправді з метою уникнення відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду позивачу. Факт невинуватості відповідача у спричинених залиттям житла позивача матеріальних та моральних збитках відповідачем не доведено. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 18.05.2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких зазначила, що заперечення на відзив [PERSON] ґрунтуються виключно на особистій неприязні, домислах та припущеннях, особистих хибних умовиводах, які не підтверджені документально, переконливих доказів вини відповідача суду не надано, всі наведені факти є суперечливими та неоднозначними та які, на її думку, переслідують мету покладення відшкодування побутових збитків ( умисно завищених) на третіх осіб. Посилалась на те, що нею доведено факт відсутності її вини, а тому відсутній обов`язок здійснювати компенсацію за заявленими позовними вимогами. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування розміру моральної шкоди. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 23.07.2021 року від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення. 27.08.2021 року до суду від [PERSON] надійшли заперечення на додаткові пояснення представника позивача [PERSON] , відповідно до яких зазначила, що додатки з фотографіями, частина яких взята з мережі інтернет та додана повторно вже після закінчення процесуальних строків подачі будь - яких доказів, заперечення на відповідь на відзив, а тому викликає сумнів щодо достовірності поданих додатків з фотографіями. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. При цьому посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] проти позову заперечували, у його задоволенні просили відмовити. Суд, заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] на підставі договору про уступку майнових прав за договором про участь у ФФБ №132.109.15-УКБ-2 від 03 лютого 2015 року є [PERSON] ./т.1 а.с.11/ [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва від 15.07.2014 року/т.1 а.с.76/. Вказана квартира розташована поверхом вище квартири позивача. Згідно акту обстеження об`єкта квартири [ADDRESS] від 05.12.2020 року встановлено, що близько 04 год. в кв. [ADDRESS] були виявлені ознаки затоплення холодною водою, що потрапляла до приміщення кухні зі стелі. Затоплення призвело до пошкодження майна, а саме: кухня ( розбухання ламінату на підлозі, розбухання підвісної кухонної шафи, потрапляння води в натяжну стелю, поява тріщин у місці стоку води по стіні. Пошкоджень в інших приміщеннях квартири не виявлено. Житловим приміщенням, що розташоване поверхом вище від кв. [ADDRESS] , мешканці якої на момент затоплення зачинилися в середині приміщення та заблокували вхід до квартири - винуватця затоплення. У доступі для огляду кв. [ADDRESS] , як працівникам поліції, так я членам комісії було відмовлено. У результаті огляду кв. [ADDRESS] , що розміщена на 3 поверсі над кв. [ADDRESS] жодних ознак несправностей в роботі централізованої системи водопостачання - виявлено не було. Мешканці кв. [ADDRESS] за допомогою в ліквідації наслідків аварій або несправностей в централізованій системі водопостачання та водовідведення до ТОВ «ЖЕК Полтавського ДБК « не звертались. Висновок: стоном на 05.12.2020 року аварій та несправностей у роботі централізованого водопостачання та водовідведення будинку [ADDRESS] - не виявлено. Затоплення відбулося внаслідок недотримання мешканцями кв.114 правил та норм технічної експлуатації водних ресурсів./т.1 а.с.14-15/ Згідно звіту про оцінку майна матеріального збитку, завданого власнику квартири в результаті залиття, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ФОП [PERSON] , вартість матеріалих збитків складає 29648 грн./т.1 а.с.18-29/ Згідно повідомлення Управління патрульної поліції в Полтавській області від 25.03.2021 року, 05.12.2021 року блтзько 04 год. 30 хв. реагування на звернення громадян зареєстроване на скорочений номер "102" за адресою [ADDRESS] здійснював екіпаж УПП в Полтавській області ДПП. За результатами відпрацювання даного звернення, згідно поданого електронного рапорту, поліцейські УПП у Полтавській області ДПП не складали Акт по факту даного висновку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом позивача та відповідача, підтвердив факт залиття квартири позивача відповідачем. Зазначив, що бачив як із стін у кухні позивача стікала вода. Також вказав, що мати відповідача не відчиняла двері до квартири. Акт обстеження підписала його мати у зв`язку з тим, що вона є власником квартири, а він здійснює за нею догляд, а тому фактично там проживає, однак не зареєстрований. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що дані викладені у звіті про оцінку майна відповідають дійсності. Також зазначив, що на момент здійснення звіту майно позивача уже підсохло, однак на ньому були видні ознаки намокання ( розбухлі фасади кухні, деформація ламінату, тріщини по стінах). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що рано вранці до них надійшов виклик про залиття квартири, точної дати він не пам`ятає. Приїхавши на виклик, він побачив сліди залиття, а саме воду на ламінаті, стінах, підвісних шафах кухні, натяжній стелі. Зазначив, що також оглянули квартиру на 3 поверсі та ознак залиття виявлено не було, а тому стояк вони не перекривали, на 2 поверсі їх до квартири не впустили. Крім того зазначив, що у акті викладені всі обставили, які вони встановити, а тому він підписав його. Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України зобов`язує власника утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 151 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Таким чином, обов`язок по утриманню санітарно-технічних приладів (кранів, труб, що знаходяться у квартирі) у належному стані покладено на власника квартири. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником. Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Факт залиття квартири, власником якої є позивач, підтверджується актом обстеження об`єкта від 05.12.2020 року, складеного комісією у складі головного інженера ТОВ «ЖЕК Полтавського ДБК» [PERSON] , [PERSON] власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] сусідкою, власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] , сантехніком, [PERSON] [ADDRESS], показами свідків. Причиною затоплення стала кв. [ADDRESS] внаслідок недотримання мешканцями даної квартири правил та норм технічної експлуатації водних ресурсів, точної причини встановити не вдалось, оскільки відповідач не надала доступ до своєї квартири. Доводи відповідача та його предстанивків, що акт комісії є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті квартири, не заслуговують на увагу, оскільки цей акт відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в ньому наведено: дата та місце складання; члени комісії, якими складено акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. Наданий позивачем акт відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані. Доводи відповідача та її представників, що звіт про оцінку майна не є належним доказом, також не заслуговують на увагу, оскільки вказаний висновок був складений відповідним фахівцем [PERSON] - аварійним комісаром ТОВ «Агенства незалежної експертизи «Егіда», в межах своєї компетенції, через порівняно незначний проміжок часу після залиття квартири. Висновок містить детальний опис пошкоджень та об`єктивний розмір завданої шкоди. Розмір збитків, завданих внаслідок затоплення квартири позивача, визначений звітом про оцінку майна, та відповідачем не спростований. Крім того, статтею 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, відповідно до умов договору та Закону. Окрім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Тобто, висновки експерта проведені як на підставі договору, так і на підставі ухвали, мають рівнозначну юридичну силу. Чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Враховуючи вищевикладені обставини, відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача та на розмір матеріальної шкоди, не заявляла та не надала інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Твердження відповідача про те, що звіт про оцінку майна є неналежним та недостовірним доказом, є необґрунтованими та нічим не підтвердженими, відповідачем не надано належних доказів на спростування розміру завданої позивачу шкоди. При цьому, суд не бере до уваги диски з відеозаписом, наданих до матеріалів справи представником позивача, оскільки не є можливим встановити з відеозапису достовірно в який період часу відбувались події та де саме. У зв`язку з викладеним, судом встановлено, що внаслідок залиття належної [PERSON] квартири, що сталося з вини відповідача, позивачу завдано майнової шкоди в сумі 29648 грн., розмір якої належними доказами [PERSON] спростовано не було, а тому з відповідач на користь позивача необхідно стягнути майнову шкоду у розмірі 29648 грн.. Вирішуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд бере до уваги, що залиття квартири позивача призвело до пошкодження належного їй майна, що зумовило моральні переживання, порушення звичного способу життя, яке завдало душевних страждань, з огляду на незручності проживання в пошкодженій квартирі, потребу здійснення ремонту та залучення коштів для відновлення стану квартири, унаслідок чого відчував емоційну напругу, нервозність, переживання, а також тривалість таких страждань. Твердження відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження факту спричинення моральної шкоди суд відхиляє, оскільки установленим є факт залиття квартири позивача, пошкодження належного позивачу майна, що об`єктивно зумовлює певні моральні страждання, пов`язані із відновленням порушеного звичайного способу життя позивача та його сім`ї. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд також враховує і поведінку винної особи, яка протягом тривалого часу після залиття квартири в добровільному порядку не відшкодувала позивачу шкоду. Суд, враховуючи ступінь вини відповідача та його поведінку, небажання мирним шляхом врегулювати спір, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, оцінює моральні страждання позивача в розмірі 5000 грн. та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тому, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ЦПК України визначено види судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. позивачем надано квитанцію №21/12 від 21.12.2020 року. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076 -VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 7000 грн., оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі . Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7000 грн. на правничу допомогу. При вирішенні справи, суд приходить до висновку, що кошти, сплачені позивачем [PERSON] в розмірі 3800 грн. за проведення оціни вартості спричинених матеріальних збитків є тими витратами, які особа вимушена була зробити для відновлення свого порушеного права, тому сума коштів в розмірі 3800 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, сплачений позивачем судовий збір в сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved