Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про зобовязання вчинити дії. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником садового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . За його замовленням був розроблений проект, погоджений з відповідачем, та прокладено підземний газопровід довжиною 390м, від точки врізки по [ADDRESS] до його садового будинку. Тому саме він власником вищевказаного газопроводу середнього тиску. За умовами договору, укладеного з відповідачем, товариство зобов`язувалось приєднувати до об`єкта газопроводи третіх осіб виключно за його погодженням. За весь час ним була надана згода на приєднання лиш одного абонента. У серпні 2019 року він замовив технічний звіт і виявив по всій довжині газопроводу п`ять підключень: одна його, на дві - він надав згоду, та дві - без його погодження. На його звернення до АТ «ОГС «Київоблгаз» надало відповідь, що до його газопроводу проведено лише одне підключення і за згодою власника. Підключення інших власників земельних ділянок до його газопроводу без попереднього погодження грубо порушує його права, умови укладеного договору, Кодекс газорозподільних систем. Тому на підставі ст.1212 ЦК України йому мають бути відшкодовані кошти за безпідставне (без дозволу власника) використання газопроводу. Просив суд зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» здійснити відключення користувачів, приєднаних до газопроводу [PERSON] без його згоди; стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» на користь [PERSON] грошові кошти за безпідставне (без дозволу власника) використання газопроводу в розмірі 1,00 грн. 04 серпня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз». Вказали, що оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток газорозподільної системи. Між ними та позивачем укладений договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, а в подальшому переукладений з врахуванням змін законодавства. За весь час дії договору, за нотаріальної згоди [PERSON] було здійснено підключення житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] . Підключення інших об`єктів відповідачем не погоджувався. Домоволодіння [PERSON] підключено згідно з законодавством за згодою ТОВ «Постачбудспецмонтаж». Тому позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії є необґрунтованими. Також вважають, що позивач не надав доказів завдання йому матеріальної шкоди. Просили відмовити в задоволенні позову. 28 жовтня 2020 року до суду надійшла відповідь на пояснення від представника позивача адвоката Гамрецького Є.О. Вказав, що між [PERSON] та ТОВ «Постачбудспецмонтаж» укладено договір на пайову участь в індивідуальному будівництві газових мереж на території с.Віта-Поштова. Позивач здійснив оплату пайової участі та отримав право на підключення до газових мереж. У результаті чого товариство надало [PERSON] дозвіл на підключення будинку до газової мережі. Саме тому позивач є власником газопроводу довжиною 390м і всі наступні підключення мають відбуватись лише за його згоди, в тому числі по приєднанню [PERSON] 12 лютого 2021 року до суду подана заява про збільшення позовних вимог. [PERSON] вимоги мотивував тим, що на підставі укладених договорів він за період 2018-2020 рок поніс витрати на підключення газопроводу середнього тиску та подальше його утримання в розмірі 46 140,17 грн., з яких 41650,00 грн - сплачені ним кошти за підключення, 4490,17 грн. - сплачені ним кошти на користь відповідача за експлуатацію складових газороподільної системи. Оскільки існує п`ять підключень, йому відомо лише про чотири (три) підключення, тому товариство зобов`язано йому відшкодувати 1/5 частину таких витрат в розмірі 9228,03 грн. Також через порушення його прав, він поніс витрати на правову допомогу в розмірі 25000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1676,40 грн. Просив суд зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» здійснити відключення користувачів, приєднаних до газопроводу [PERSON] без його згоди; стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» на користь [PERSON] грошові кошти за безпідставне (без дозволу власника) використання газопроводу в розмірі 9 228,03 грн.; понесені судові витрати в розмірі 26676,40 грн. стягнути з відповідача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 квітня 2020 року прийнято до провадження дану цивільну справу та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2021 року [PERSON] залучено у якості третьої особи. 12 травня 2021 року до суду надійшли пояснення на заяву про збільшення позовних вимог. Представнком АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» зазначено, що укладеними договорами не передбачено стягнення плати за користування газорозподільної системи. Оскільки газопровід [PERSON] підключений не через газопровід позивача, а тому стверджувати про нанесення збитків є необґрунтованими. Вважають, що відсутні докази понесених витрат на правову допомогу. Просили відмовити в задоволенні позову. У судове засідання 03.09.2021 представник позивача з`явився. Позовні вимоги представник позивача підтримав та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 03.09.2021 не з`явилася. Подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на самоізоляції. Однак, суд не вбачає підстав для відкладення, оскільки відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» є юридичною особою, та забезпечений уповноваженими особами, які наділені правом представництва в суді. В попередніх судових засіданнях проти позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі. У судовому засіданні 03.09.2021 було оголошено перерву до 06.09.2021 08 год. 30 хв. В судове засідання 06.09.2021 учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] є власником садового будинку площею 736,2 кв.м та земельної ділянки площею 2,0га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК№162316). На підставі договору підряду №006/11 від 08 вересня 2011 року та робочого проекту «Зовнішні мережі газопостачання» №015/11-РП від 29 серпня 2011 року прокладено підземний газопровід. АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» здійснює на території Київської області господарську діяльність з розподілу природного, нафтового газу (метану) вугільних родовищ, на підставі відповідної ліцензії серії АГ № 507469 від 30.06.2011 р. виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII, що набрав чинності 01.10.2015 року, відповідно до якого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2494, що зареєстрована в Мінюсті України 06.11.2015 р. за № 1379/27824, затверджено Кодекс газорозподільних систем, який набрав чинності з 27.11.2015 року. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України "Про ринок природного газу" Оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах. Газові мережі від газорозподільних станцій до споживача є газорозподільною системою за безпечну експлуатацію якої відповідає оператор газорозподільної системи. Згідно пункту 2 глави 1 розділу III Кодексу ГРМ власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу). Відповідно абзацу 2 пункту 2 глави 1 розділу III Кодексу ГРМ, договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3 - 5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном). До набрання чинності Кодексом ГРМ, обов`язок укладення вищевказаних договорів, з метою забезпечення надійної та безпечної експлуатації газових мереж, був передбачений ст. 7-1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» від 08.07.2010 року № 2467-VI (втратив чинність з 01.10.2015 р.). Відповідно до якого, власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов`язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації. У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов`язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових». 14 жовтня 2013 року між АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» та [PERSON] було укладено типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) №1011-р. У подальшому із врахуванням змін у законодавстві 29 жовтня 2019 року між [PERSON] та АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» укладено договір на експлуатацію складових газорозподільної системи №1011-р/06F810-29493-19. Предметом договору є об`єкт газопостачання, наданий Замовником для експлуатації виконавцем, інформація про який міститься в додатку № 1 до договору. Таким об`єктом є розподільчий газопровід с/т O 63, L-0,390 ПЕ кран O 63 - 1 шт. в с. Віта-Поштова. На виконання вимог пп.6 п. 1 Р VI Договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, до об`єкта газопостачання, що наданий [PERSON] для експлуатації АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», за погодженням із [PERSON] на підставі нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 01.04.2016 р. було підключено, тобто фізично з`єднано в точці приєднання, газопровід до житлового будинку по [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. З поданих суду копій технічних умов приєднання (замовник [PERSON] ), робочого проекту зовнішнього газопостачання житлового будинку [ADDRESS] , типового договору на експлуатацію з ТОВ «Постачбудспецмонтаж», схеми газопроводів - витягу з ГІС (географічної інформаційної системи) встановлено, що спірне приєднання до об`єкта газопостачання за адресою: [ADDRESS] , що належить громадянину [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки 3222481201:01:007:0050) виконано на підставі технічних умов приєднання до газорозподільної системи №089 від 13.05.2019 року. Відповідно до дозволу ТОВ «Постачбудспецмонтаж» від 09.10.2018 р. №26, в особі в.о. директора [PERSON] та робочого проекту зовнішнього газопостачання житлового будинку [ADDRESS] при стандартному приєднанні до газопроводу середнього тиску, матеріал ПЕ, діаметр 63 мм по [ADDRESS] . Зазначений газопровід перебуває в експлуатації у АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» відповідно до типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) №769-р від 08.07.2013 року, який було переукладено із врахуванням змін у законодавстві на договір на експлуатацію складових газорозподільної системи від 28.10.2019 р. №769-р/06F810-31282-19. На підставі наданих сторонами доказів суд приходить до висновку, що до газопроводу [PERSON] приєднання виконано лише до його земельної ділянки та його будинку, а також будинку [PERSON] . Всі інші газопроводи приєднано до газопроводу, що належить ТОВ «Постачбудспецмонтаж», як і газопровід самого [PERSON] . Поданий суду технічний звіт як доказ наявності непогоджених підключень суд оцінює критично. Так, даний звіт виконано [PERSON] , але в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо повноважень, спеціальності даної особи. Технічний звіт стосується аналізу нормативно-технічної документації на підземний розподільчий газопровід середнього тиску для газопостачання садових будинків на ділянці від точки врізки по [ADDRESS] до садового будинку [PERSON] на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. З даного звіту не можливо встановити чи витребовувались [PERSON] додаткові відомості у АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» або [PERSON] , не можливо встановити чи викликались всі учасники для огляду, яким чином виконувався огляд газопроводу та встановлювалось підключення. У звіті міститься лише зазначення, що «на час обстеження були підключені п`ять садових будинків до зовнішньої розподільчої газової мережі, що відповідає проетним розрахункам». Інших належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності підключення будинку [PERSON] матеріали справи не містять, представником позивача не заявлено клопотань про витребування доказів, у разі складнощів в їх отриманні, не заявлено клопотань про призначення експертизи для вирішення спірних питань, які потребують спеціальних знань, не повідомлено суд про причини неможливості подати такі докази або заявити відповідні клопотання. Зважаючи, що матеріали справи містять спірні відомості, обов`язок подання доказів покладається на сторін, тому вимоги про зобов`язання вчинити дії задоволенню не підлягають. Оскільки позивач не надав доказів неправомірних дій відповідача, які б завдали йому збитків, тому вимоги про стягнення коштів та судових витрат також задоволенню не підлягають. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed