Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

02 вересня 2014 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, на праві приватної власності земельна ділянка площею 7, 8086 гектарів, яка розташована на території Запорізької сільської ради належить батькові позивача [PERSON], який помер [INFO] року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ? частка спадкового майна видано на ім'я [PERSON]. 18 листопада 2009 року згідно договору поділу спадкового майна у власність [PERSON] перейшла земельна ділянка площею 7,8086 га, розташована на території Запорізької сільської ради. У 2012 році закінчився строк, на який було укладено договір. І [PERSON], як новий власник земельної ділянки звернулася до СФГ «Олександро-Володимирівське» про укладення нового договору оренди на строк не більше 2-х років, але після неодноразових звернень до СФГ «Олександро -Володимирівське» останній чомусь шукав привід для уникнення зустрічі та укладення нового договору оренди земельної ділянки. У травні 2014 року позивач випадково дізналася, що без її відома та без її підпису 27.11.2011 року договір був укладений на 10 років та був зареєстрований у відділі Держземагенства у Софіївському районі від 12 січня 2012 року. Позивач вважає, що даний договір оренди є недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки вона його не підписувала та нікого не уповноважувала підписати договір оренди від її імені. У судовому засіданні позивач та її представник на позові наполягали та просили суд визнати недійсним договір оренди від 27 грудня 2011 року. Представник відповідача позовні вимоги [PERSON] не визнала просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - [PERSON] позо вні вимоги вважає необгрунтованаими, так як сам договір оренди є належним чином посвідчений, у відповідності до чинного законодавства, а тому підстав для визнання його недійсним не має. Як встановлено судом, на праві приватної власності земельна ділянка площею 7, 8086 гектарів, яка розташована на території Запорізької сільської ради належить батькові позивача [PERSON], який помер [INFO] року (а.с. 10). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ? частка спадкового майна видано на ім'я [PERSON] (а.с. 13). 18 листопада 2009 року згідно договору поділу спадкового майна у власність [PERSON] перейшла земельна ділянка площею 7,8086 га, розташована на території Запорізької сільської ради ( а.с. 14). 27 грудня 2011 року між [PERSON] і СФГ «Олександро-Володимирівське» укладено договір оренди земельної ділянки площею 7,08086 га, вартістю 94 374,40 грн., строком на 10 років, яка належить [PERSON] згідно договору про поділ спадкового майна. Договір пройшов державну реєстрацію 12 січня 2012 року, № 122528354000668 (а.с.20-21 на звороті). Статтею 2 ч. 1 Закону України „Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 208 ч. 1 п. 2 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки, в порушення вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України договір оренди земельної від 27 грудня 2011 року не підписаний стороною, а саме, орендодавцем [PERSON], суд приходить висновку, що він є неукладеним, а тому не може бути визнаний недійсним Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю: умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Отже, зазначені умови є необхідними для договору оренди землі та їх відсутність у договорі визначає недосягнення згоди сторонами при укладенні договору всіх істотних умов. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з Істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно відмітки про державну реєстрацію у договорі, договір від 27.12.2011 року був у встановленому законом порядку зареєстрований, і підстав для відмови у реєстрації не було. Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У договорі оренди земельної ділянки від 27 грудня 2011 року в порушення ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутні передбачені законом істотні умов, а саме - умови збереження стану об'єкта оренди, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Оскільки в зазначеному договорі оренди земельної ділянки відсутні таки істотні умови як умови збереження стану об'єкта оренди і умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, які визначені законом як істотні умови договору оренди землі, то такій договір підлягає визнанню недійсним за правилами ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі». 24 жовтня 2014 року представник відповідача надала до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказує, що не визнає позовні вимоги, оскільки 27.12.20111 року між Відповідачем та [PERSON] (Орендодавець) укладено договір оренди землі, згідно умов якого Орендодавець передав в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка розташована на території Запорізької сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. У відповідності до п. 8 Договору, строк оренди складає 10 років. Згідно акту передачі-прийому земельна ділянка була передала в користування Відповідачу на умовах укладеного договору оренди (а.с. 22). Договір оренди земельної ділянки зареєстровано, претензій зі сторони Орендодавця на адресу Орендаря - Відповідача не надходило. Ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» - визначено поняття договору оренди землі: Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998р. № 161 -ХІV із змінами (надалі за текстом - Закон № 161-XIV), та ст. 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди, зареєстрованим відповідно до закону (ч. 5 ст. 126 ЗК України). Частиною 2 ст. 125 ЗК України передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Згідно із ч, 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону № 161-XIV, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст. 18 Закону № 161 -ХІV набирає чинності. Частиною 1 ст. 15 Закону № 161-XIV визначені істотні умови договору оренди, відсутність хоча б однієї з цих істотних умов є відповідно до ч. 2 цієї ж статті підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору оренди недійсним. Зазначені істотні умови договору передбачені також Типовим договором оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03 березня 2004 року. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні бо є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. З ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків. Договір оренди земельної ділянки підписано, зареєстровано, претензій зі сторони Орендодавця на адресу Орендаря - Відповідача не надходило. За змістом ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі позивачем не наведено і в судовому засіданні представником позивача не доведено, чим саме порушено права позивача у зв'язку з відсутністю в договорі оренди вищевказаних істотних умов та істотність таких порушень, тому підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено. Оскільки підстав для визнання недійсними договору оренди земельної ділянки із зазначених вище підстав судом не встановлено, тому підстав для скасування оспорюваного договору оренди землі та для зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку не має. Оскільки, в порушення вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України договір оренди земельної від 27 грудня 2011 року не підписаний стороною, а саме, орендодавцем [PERSON], суд приходить висновку, що він є неукладеним, а тому не може бути визнаний недійсним На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed