Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29.05.1979 року. В даному будинку по теперішній час зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], хоча там фактично не проживають з вересня 2012 року. Через наведену обставину позивач позбавлений можливості у повній мірі реалізовувати свої права як власника будинку, а тому, враховуючи те, що у добровільному порядку відповідачі не бажають знятися з реєстрації, позивач просить в судовому порядку визнати відповідачів такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням. Представник позивача подав на адресу суду клопотання в якому просить розгляд справи завершувати у його відсутності підтримуючи позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, причин неявки суду не повідомили, проте про час і місце розгляду справи були повідомленні належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що з 29.05.1979 року позивач [PERSON] успадкував після смерті [PERSON],63/100 житлового будинку розташованого [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Рішенням сесії Деражнянської міської ради Деражняського району від 23.12.1999 року [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] При дослідженні акту обстеження фактичного проживання в житловому будинку [ADDRESS] було виявлено, що [PERSON] та [PERSON] в даному будинку зареєстровані проте фактично з вересня 2012 року там не проживають, їхнє майно та речі в будинку [PERSON] відсутні. При цьому, як з'ясовано судом, відповідачі зареєстровані [ADDRESS], що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Деражнянської міської ради Деражнянського району Хмельницької області №1055. В обґрунтування позову позивач вказав, що реєстрація відповідачів у належному йому на праві власності будинку позбавляє його можливості у повній мірі реалізовувати свої права як власника будинку. Судом приймаються до уваги такі доводи позивача, оскільки вони не заперечуються відповідачами. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав",усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно із ст.ст. 71 та 72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад шість місяців у місці проживання. Таким чином, оцінивши обставини справи та встановлені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про те, що реєстрація відповідачів у належному позивачу на праві власності будинку чинить йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним майном, протиправно обмежує його у здійсненні свого права власності, а тому наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved