Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

02.11.2015 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського місьрайонного суду з позовом до [PERSON], третя особа: Білгород-Дністровський МВ ГУМВС України в Одеській області в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, свої вимоги обґрунтовує тим, що с 1993 року позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 05.08.2013 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що проживали разом з батьками у двокімнатній квартирі по вул. Чорноморскька, 21 кв, 10 в смт. Сергіївка Білгород-Дністровського району Одеської області. У своїй заяві [PERSON] зазаначає, що з 2011 року [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою. Тому просить суд: визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою № 10 буд. № 21 по вул. Чорноморська в смт. Сергіївка Білгород-Дністровського району Одеської області; зобовязати Білгород-Дністровський МВ ГУМВС України в Одеській області в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб зняти [PERSON] з реєстраційного обліку квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] витрати за сплату комунальних платежів у сумі 1046,00 грн. станом на 31.10.2015 року; стягнути з [PERSON] судові витрати. [PERSON], не погодившись із позовними вимогами [PERSON] грудня 2015 року звернулася до суду із зустрічними позовними вимогами, відповідно до яких просила суд вселити її у квартиру та усунути перешкоди у користуванні, посилаючись на те, що, починаючи з 2011 року, сумісне життя з відповідачем стало неможливим через його зловживання алкоголем та неналежну поведінку, що супроводжувалися погрозами та гонінням зі спільної квартири. [PERSON] та його представник у судовому засіданні наполягали на задоволенні свого позову, проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] заперечували, посилаючись на те, що відповідачка пішла з квартири добровільно і ані вона, ані діти не мали жодних перешкод у користуванні квартирою. Також зазначає, що на даний момент перебуває у цивільному шлюбі із іншою жінкою, через це змінив замки у квартирі, щоб не обмежувати права своєї співмешканки, але не заперечує проти візитів своїх дітей у спірну квартиру,у яких є нові ключі від спірної квартири. [PERSON] та ії представник у судовому засіданні підтримали свої позовні, проти задоволення позову [PERSON] заперечували. Представники сектору Державного департаменту громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Білгород-Дністровського МВ УМВС України, Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС України в Одеській області в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи ретельно, дослідивши докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову [PERSON], відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 2001р. , [PERSON]В.з 1998р. зареєстровані у [INFO]. смт.Сергіївка Білгород-Дністровського району Одеської області. Згідно рішення виконавчого комітету Сергіївської селищної ради № 273 від 02.11.2006 року [PERSON] надано дозвіл на зміну договору найму на [ADDRESS]. (а.с. 6). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 05.08.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 7). У відповідності до актів КП «Житлово-комунальне господарство смт. Сергіївка» про обстеження житлового приміщення за адресою [ADDRESS] виявлено, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад 30 місяців.(а.с. 13, 14). В судовому засіданні відповідач а також її представник проти задоволення позову заперечували посилаючись на те, що у спірній квартирі вона не проживала з поважних причин, оскільки [PERSON]В зловживаючи спиртними напоями, знаходячись у стані алкогольного спяніння, влаштував сварки по місцю проживання, погрожував [PERSON] фізичною розправою, виганяв її з дому та виражався нецензурною лайкою, створював умови для неможливого спільного проживання у спірній квартирі. Крім того позивач зазначила, що у спірній квартирі залишилися її речі, вона приходила до квартири однак тривалий час знаходиться у квартирі не має можливості внаслідок неправомірної поведінки позивача. Як вбачається з матеріалів справи відповідно до висновку по матеріалам перевірки, зареєстрованих у ЖЕУ № 3286 від 27.04.2013 року по місцю проживання [PERSON], знаходячись у стані алкогольного спяніння, влаштував сварку по місцю проживання, погрожував [PERSON] фізичною розправою, виганяв із дому та виражався нецензурною лайкою. (а.с. 40). Згідно довідки Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] був притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї, ) (а.с. 41). У відповідності до ч.1, 2 ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У відповідності до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку поважних причин законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно ч.1 ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з аналізу вищезазначених норм для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. В судовому засіданні встановлено, що позивач, знаходячись у стані алкогольного спяніння, влаштував сімейну сварку за місцем свого проживання, в результаті чого [PERSON] зробила відповідне повідомлення до Білгород-Дністрповського МВ ГУМВС. Отже, даний інцидент можна розцінювати як фізичну та моральну погрозу, що стала причиною не проживання відповідачки за адресою: [ADDRESS]. Саме тому, [PERSON] для створення безпечних умов життєдіяльності своєї та своїх дітей, покинула спірну квартиру [ADDRESS]. Даний факт суд розцінює, як поважну причину не проживання відповідачки у спірній квартирі більше шести місяців внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї. Акти про відсутність відповідача у спірної квартирі, суд не приймає до уваги, оскільки вони не містить інформацію про причини відсутності відповідача. Крім того як вбачається із матеріалів справи [PERSON] ще у травні 2015 року зверталася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, майже більш ніж за пів року до звернення до суду з позовом [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням.(02.11.2015р.) Відтак ураховуючи зміст заявлених позовних вимог [PERSON] відповідно до правових норм та положень ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів які підтверджують факт відсутності відповідача у спірної квартирі без поважних причин понад шести місяців, з яких підстав суд вважав би вимоги обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про відмову в позові в цій частині. Вимоги позивача, щодо зобовязання Білгород-Дністровський РВ ГУДМС України в Одеській області зняти з реєстрації відповідача, є похідними від основного позову та може бути задоволено лише у разі задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому, за викладених обставин задоволенню не підлягає. Також суд вважає неспроможними вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] витрат за сплату комунальних платежів у сумі 1046 грн., оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що ці кошти сплачені саме за частину користування квартирою відповідача.(а.с.15-17) Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою то суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована [INFO] кв. № 10 по вул. Чорноморська, смт. Сергіївка, м.Білгород-Дністровський Одеської області, \~у встановленому законом порядку позивача із займаного приміщення ніхто не виселяв., а отже [PERSON] має \~виключно право на проживання за зазначеною адресою. Також судом не приймаються до уваги вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом передачі ключей від квартири, забезпечення безперешкодного доступу до спірної квартири, оскільки [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що не створює перешкоди для користування квартирою № 10 по вул. Чорноморській, буд. № 21, так як старшому сину надав ключі від нового замку, а тому [PERSON] може прийти до квартири у будь який час. Ці обставини [PERSON] не заперечувалися, а тому у відповідності до ч.2 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до частини третьої\~ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися учасники процесу як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності,\~\~ встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] , зустрічного позову [PERSON] Згідно зі\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України\~суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору.

Outcome: dismissed