Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Харківський національний університет внутрішніх справ 21.08.2012 року звернувся до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що між Національним університетом внутрішніх справ (далі НУВС) та відповідачем [PERSON] було укладено угоду від 14.09.2002 року про підготовку фахівців в Національному університеті внутрішніх справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого навчального складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування. Після закінчення НУВС згідно з наказом № 167 від 23.06.2006 р. відповідача відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Дніпропетровській області. Наказом УМВС в Дніпропетровській області № 72 о\\с від 13.05.2008 р. відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Згідно умов Угоди відповідач зобов'язувався у разі звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення 3-річного терміну перебування на службі за власним бажанням відшкодувати в повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті, що складають 11 768,40 грн. Вказану суму витрат, а також судові витрати по справі, позивач просить стягнути з відповідача. 23.10.2014 року позивач вимоги змінив, зменшивши розмір позовних вимог, провівши перерахунок витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] на харчування та комунальні послуги, а саме: витрат на харчування з урахуванням кількості діб на місяць, коли курсант [PERSON] перебувала на харчуванні та витрат на комунальні послуги з урахуванням кількості діб на місяць, коли курсант [PERSON] перебувала на навчанні. Тому просять стягнути з відповідачки [PERSON] витрати, пов'язані з її утриманням за період з 01.08.2002 р. по 25.07.2006 р. у розмірі 10568,25 грн. та судові витрати у розмірі 214,60 грв. До суду представник позивача Фесик А.В. надав пояснення в обгрунтування позовних вимог, позов підтримують. В судове засідання не з"явилися , надали заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з"явилися. Представник [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечував, просив застосувати строк позовної давності. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між Харківським національним університетом внутрішніх справ та відповідачем [PERSON] було укладено угоду від 14.09.2002 року про підготовку фахівців в Національному університеті внутрішніх справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого навчального складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування ( л.с. 3 - угода). Наказом ХНУВС від 23.06.2006 р. № 167 о\\с [PERSON] відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби (л.с.4 - витяг із справи). Наказом УМВС України № 72 о\\с від 13.05.2008 р. [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «ж» (а власним бажанням) (л.с.5 - витяг з наказу). Відповідно до п. 6 Угоди випускники, звільнені з органів внутрішніх справ на підставі п. 3 договору, а саме: звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення 3-річного терміну перебування на службі за власним бажанням без поважних причин, відшкодовують фактичні витрати за навчання в повному обсязі. Сума витрат за навчання [PERSON] за період з 01.08.2002 р. по 25.07.2006 р. відповідно до розрахунку складає 10568,25 грн. За даним позовом судом виносилося 13 11 2012 року заочне рішення, яке ухвалою суду від 17 11 2014 року скасоване та призначено справу до розгляду. Відповідно до положень ст.. 52 Закон України «Про освіту» від 23.05.1991 № 1060-XII випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 р. «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» встановлено, що випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», яка визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни - відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв та інш. Разом з тим стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно вимог ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач не заявив клопотання про поважність причин пропуску строку позовної давності та його поновлення, відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності. За таких обставин, суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки про порушене право позивач дізнався у травні 2008 році ( період звільнення відповідача ) , а до суду звернувся 21 08 2012 року , тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed