Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся в суд з позовом до Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про відшкодування шкоди. Позов обґрунтовує тим, що він 06 січня 2002 року звернувся із заявою до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Луцької міської ради, якою просив призначити йому наукову пенсію, оскільки його загальний трудовий стаж на день звернення становив 43 роки 6 місяців 6 днів, у тому числі, науковий стаж 20 років 8 місяців 6 днів. Однак, рішенням пенсійного фонду від 20 січня 2003 року йому відмовлено в призначенні наукової пенсії в звязку з недостатністю наукового стажу. Постановою ВАСУ від 27 вересня 2012 року управління пенсійного фонду м. Луцька зобовязано зарахувати до наукового стажу період роботи з 04 березня 1997 року по 24 грудня 2002 року на посаді доцента Луцької філії факультету довузівської підготовки Державного університету «Львівська політехніка» та призначити йому пенсію наукового працівника відповідно до ст. 24 ЗУ «Про наукову, науково-технічну діяльність» з 28 серпня 2002 року. Виконуючи вказане рішення ВАСУ, службові особи пенсійного фонду винесли незаконне рішення, згідно якого обчислили пенсію з середньомісячного заробітку, взятого за період праці з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року, в розмірі 200,81 грн. Вказує, що фактично його середньомісячний заробіток за вказаний період праці станом на 28 серпня 2002 року становить 493,33 грн., а не 200,81 грн. Пенсія з цього заробітку складає 394,66 грн., а не 160,65 грн., як обчислено відповідачем. Вважає, що відповідач невірно взято до розрахунку індивідуальний коефіцієнт заробітної плати в розмірі 0,64403, хоча, на його думку такий коефіцієнт має становити 1,58223. Внаслідок незаконного обчислення пенсії службові особи відповідача завдали йому шкоди в розмірі 474039,63 грн. З огляду на наведене, [PERSON] просить зобовязати Луцьке обєднане управління пенсійного фонду України Волинської області сплатити йому завдану шкоду в розмірі 474039,63 грн. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі в порядку загального позовного провадження. У своєму відзиві на позовну заяву Луцьке обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області зазначає, що 01 жовтня 2017 року позивачу проведено перерахунок пенсії за нормами ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з осучасненням заробітної плати за три попередні роки до 3764,40 грн. зменшенням величини оцінки страхового стажу до 1%. Розмір пенсії за станом на 01 жовтня 2017 року обчислений зі страхового стажу 54 роки 06 місяців 25 днів (коефіцієнт стажу 0,54500 та середньомісячного заробітку 5608,24 грн., взятого за період роботи з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року та згідно персоніфікованого обліку з 01 липня 2000 року по 13 травня 2010 року (обчисленого з урахуванням середньої зарплати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три попередні роки 3764,40), коефіцієнт заробітку 1,48981). Вказує, що пенсія позивачу призначена та виплачується згідно норм чинного законодавства, в звязку з чим в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] позов заперечував з огляду на його безпідставність та недоведеність, просив у позові відмовити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ст. 1166 ЦК України. Згідно із зазначеною нормою обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди. За змістом роз'яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. За відсутності вироку суду чи постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача, суд в силу диспозитивності цивільного процесу керується тими доказами, які надані сторонами у відповідності до вимог ст.10, 60 ЦПК України, та зобов'язаний вирішити справу, виходячи з наданих доказів та встановлених обставин. Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій, якими йому завдано шкоди. Крім того, судом досліджено копію постанови Верховного суду від 02 травня 2018 року, якою встановлено, що на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 27 вересня 2012 (справа № К-38847/09-С) відповідач призначив [PERSON] пенсію за нормами ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» з 28 серпня 2002 року, зарахувавши при цьому до наукового стажу період роботи з 04 березня 1997 року по 09 січня 2002 рік на посаді доцента Луцької філії факультету довузівської підготовки Державного університету "Львівська політехніка". З урахуванням рішення Вищого адміністративного суду України від 15.11.2012р. в справі № К/9991/7967/11-С при обчисленні розміру пенсії позивача виключено періоди страхового стажу з 10.01.2002 по 28.04.2009. Відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (в редакції, чинній станом на серпень 2002 року) пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначалася при досягненні чоловіками пенсійного віку та за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі, стажу наукової роботи не менше 20 років. Пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначалися у розмірі 80 відсотків заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, що визначався відповідно до статей 65 і 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За кожний повний рік роботи понад стаж, визначений частиною четвертою цієї статті, пенсія збільшувалася на один відсоток заробітної плати, але не більше 90 відсотків середньомісячної заробітної плати. Згідно зі статтею 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній станом на серпень 2002 року) середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсій брався (за вибором того, хто звернувся за пенсією): за 24 останніх календарних місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом всієї трудової діяльності перед зверненням за пенсією, незалежно від наявних перерв у роботі. Середньомісячний заробіток за 24 календарних місяці і за 60 календарних місяців визначався шляхом ділення загальної суми заробітку за 24 календарних місяці роботи підряд (перед зверненням за пенсією) чи 60 календарних місяців роботи підряд (протягом всієї трудової діяльності) відповідно на 24 чи 60. Новий механізм визначення заробітної плати для обчислення наукової пенсії запроваджений з 01 січня 2004 року у звязку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 20.11.2003 № 1316 та введенням в дію Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Отже, лише з 01 січня 2004 року для визначення заробітку для обчислення пенсії визначається індивідуальних коефіцієнт заробітку кожного окремого пенсіонера. Коефіцієнт заробітку позивача встановлено 1,76757, що спростовує вимоги позивача у вказаній частині. Встановлено, що досліджені судами докази підтверджують правомірність призначення наукової пенсії [PERSON] з 28.08.2002 (дати, зазначеної в рішенні Вищого адміністративного суду України від 27.09.2012 в справі № К-38847/09-С), а також правильності її обчислення. Вимоги позивача щодо зміни дати призначення та порядку обчислення пенсії є безпідставними. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Досліджені судом докази та встановлені фактичні обставини справи належним чином не підтверджують факт спричинення шкоди позивачу внаслідок винних дій з боку відповідача. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що в задоволені позову [PERSON] до Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про відшкодування шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed