Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], який був побудований ними під час перебування у шлюбі. [INFO] її батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини вищевказаного будинковолодіння. Вона та дружина померлого - [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. Мати прийняла спадщину шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті. Вона прийняла спадщину шляхом вступу у фактичне управління спадковим майном - доглядала батьків, обробляла город, підтримувала в належному стані будинок. Інші спадкоємці спадщину після смерті [PERSON] не приймали. Покликаючись на те, що частки у спадщині кожного спадкоємця є рівними і кожен з них успадкував по 1/2 частині спадкового майна, а при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO], шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном та визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадкування. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Позивач, як на підставу заявлених вимог, послалась на те, що вона допомагала матері по господарству, обробляла город, частину якого виділила їй мати після смерті батька, користувалася сараєм та будинком, де зберігала вирощену сільськогосподарську продукцію, білила хату, доглядала за матір'ю, коли вона хворіла. Представник позивача в обґрунтування позову поклався на те, що [PERSON], вчиняючи дії по управлінню і розпорядженню спадковим майном, а саме житловим будинком, користуючись ним, вступила у володіння спадковим майном. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. При цьому посилалась на те, що позивач найбільше допомагала матері після смерті батька, в основному сама доглядала матір, коли вона хворіла. Підтвердила надання матір'ю позивачці земельної ділянки під город. Разом з тим, ствердила, що ремонт будинку (побілку і фарбування) проводили разом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, посилаючись на те, що після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON], яка розпорядилася належним їй майном, заповівши його внуку [PERSON] [PERSON] суду пояснив, що після смерті батька, матері допомагали всі діти. Ремонт будинку робили лише один раз. Для цього приїжджала сестра з Білорусії. Земельною ділянкою позивач користувалася і до смерті батька. Крім того, посилаються на те, що [PERSON] пропустила строк позовної давності для звернення до суду, в задоволенні позову просять відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо заявлених вимог. Суду пояснив, що на момент смерті батька він проживав та був зареєстрований у батьківському будинку. Користуватися земельною ділянкою позивачці дозволив батько. Оскільки є заповіт і це воля матері, в задоволенні позову просить відмовити. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, згідно поданих заяв просили проводити розгляд справи у їх відсутності та задовольнити позовні вимоги. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що стверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] від 30.12.1996 року (а.с. 4). З досліджених в судовому засіданні копій особових рахунків погосподарських книг с. Заброди Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району за 1991-2015 роки встановлено, що за адресою [ADDRESS] знаходиться будинковолодіння, головою якого з 1991 по 1996 роки був [PERSON]. З 1996 року по 2011 рік головою домогосподарства була зазначена дружина померлого [PERSON]. Згідно виписки із по господарської книги № 7 за 2015 рік Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області по особовому рахунку житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами що знаходяться в [ADDRESS] побудований у 1973 році. (а.с. 7). Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи № 198/1998, після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON], на ім'я якої нотаріусом Ківерцівської державної нотаріальної контори 05.10.1998 року за реєстровим № 2-41 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові заощадження з належними відсотками (а.с. 48). В поданій до Ківерцівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини [PERSON] повідомила, що інших спадкоємців крім неї немає (а.с.45 зворотня сторона). Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. В силу ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. В силу ст. 549 ЦК України (в ред.. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до абз. 2 п.111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, яка діяла на момент спірних правовідносин, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. За таких обставин суд вважає, що [PERSON], будучи дружиною померлого [PERSON] та його спадкоємцем першої черги за законом, прийнявши спадщину в частині грошових заощаджень фактично прийняла всю спадщину. Зазначення в заяві про прийняття спадщини того, що вона, як дружина, не претендує на видачу свідоцтва про право власності відповідно до ст. 22 КпШС України, стосується лише спадкового майна, зазначеного у заяві про прийняття спадщини, а саме - грошових заощаджень. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З показів свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що позивач [PERSON] допомагала матері по господарству, здійснювала обробіток земельної ділянки, яку виділила їй мати, користувалася погребом. Разом з тим свідок [PERSON] ствердила, що вказану земельну ділянку [PERSON] обробляла і за життя батька. Згідно довідок Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району від 02.04.2015 року за № 356 (а.с.8) та від 06.06.2016 року за № 863 за померлим [PERSON] рахувалась земельна ділянка площею 0,60га в с. Заброди Ківерцівського району. Спадкодавець земельну ділянку не приватизував, рішення про передачу у приватну власність не виносилось. За таких обставин, земельна ділянка не входила до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] На думку суду, зазначені позивачем дії не можуть свідчити про прийняття нею спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], оскільки, як і позивач [PERSON] так і свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що на момент смерті батька [PERSON], [PERSON] з ним не проживала, здійснювала обробіток земельної, яку виділила їй мати із частини земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні, ремонтні роботи у батьківському будинку якщо і проводились, то за участю всіх дітей, погребом користувалася з метою зберігання власно вирощеної сільськогосподарської продукції. Разом з тим, відповідно до заповіту, посвідченого 01.06.2004 року Сокиричівською сільською радою Ківерцівського району Волинської області за реєстровим № 115, [PERSON] розпорядилася належним їй майном заповівши його внуку [PERSON] Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 08.12.2015 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON], яка померла [INFO]. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не зверталась, належним і допустимих доказів фактичного вступу у володіння чи управління спадковим майном позивачем суду не надано, останній було відомо про смерть батька та відповідно про відкриття спадщини після його смерті, на час відкриття спадщини позивач не проживала разом із спадкодавцем і не вчинила необхідних та передбачених дій для здійснення і реалізації свого права на спадкування, а саме - подання заяви про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, тому [PERSON] вважається такою, що спадщину не прийняла. Відповідно до роз'яснення п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» згідно яких встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявленого стороною у спорі, зробленого до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки суд, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування до задоволення не підлягають, тому клопотання відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності до задоволення не підлягає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed