Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] 22 квітня 2021 року звернулась до суду з позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного підприємства «Укроборонсервіс» про стягнення премії та доплат як заохочувальних та компенсаційних виплат до заробітної плати, які їй не виплачені за лютий 2021 року при звільненні 01 березня 2021 року. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 09 листопада 2020 року працювала на посаді заступника начальника виробничого відділу центру озброєння і військової техніки виробничого управління Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного підприємства «Укроборонсервіс», а відповідно до наказу № 44-к/к від 01 березня 2021 року звільнена за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України). Працюючи на посаді заступника начальника виробничого відділу центру озброєння і військової техніки, вона приймала участь в організації та участі підприємства в тендері на закупівлю робіт і послуг з ремонту та обслуговування озброєння і військової техніки на НВЧ-приладів в інтересах Збройних Сил України, внаслідок чого підприємство отримало значні грошові кошти. У зв`язку із чим з боку відповідача була передбачена виплата премії за участь і перемогу та подальше виконання договору в тендері на закупівлю робіт на послуг з ремонту та обслуговування озброєння і військової техніки та НВЧ-приладів в Збройних Сил України, внаслідок чого підприємство отримало значні грошові кошти. Так, згідно графіку виплати премій, затвердженого директором ДП «Укроборонсервіс» Центру ОВТ за 2019-2020 роки пілягала виплаті премія у розмірі 1 посадового окладу, й оскільки її посадовий оклад становив 20 500 грн., тому у лютому 2021 року виплаті їй підлягала премія у розмірі 20 500 грн., однак не виплачена відповідачем. Окрім цього, їй також не було виплачено надбавку за особливі умови, характер праці (інтенсивність, складність, напруженість) у розмірі 30% від посадового окладу за лютий 2021 року, що становить 6 160 грн. 00 коп. Підставами, які визначають преміювання працівників відповідача є: Колективний договір на 2018-2021 роки, Положення про преміювання працівників ДП «Укроборонсервіс», Положення про надбавки до посадових окладів працівників ДП «Укроборонсервіс», які затверджені відповідними наказами. Так, відповідно до п.3.22 Колективного договору, за умови стабільного фінансового стану підприємство (в межах фінансових можливостей), адміністрація за погодженням з Радою, може запроваджувати наступні форми додаткової заробітної плати і економічного стимулювання ефективності праців: доплати, премії, винагороди та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, можливість застосування та розмір (норма) яких визначається відповідними Пложеннями, які є невід`ємною частиною цього Договору. П.3.22.1 передбачено премію за виконання особливо важливих робіт і завдань. Згідно п.1.4 Положення про преміювання працівників ДП «Укроборонсервіс», даним Положенням регламентується порядок встановлення та виплати видів премій: 1.4.1. премія за виконання особливо важливих робіт і завдань. Під особливо важливими завданнями (п.2.1 Положення про преміювання) розуміється участь у підготовці та забезпеченні виконання проектів (договоріі та контрактів), за результатами виконання яких підприємство одержало значні доходи, виконання спеціальних, термінових, додаткових, позапланових робіт, а також заходів, спрямованих на зниження трудових і матеріальних витрат підприємства, що фактично надало результатів. Позивач станом на час проведення тендеру на закупівлю робіт і послуг з ремонту та обслуговування озброєння і військової техніки на НВЧ-приладів в інтересах Збройних Сил України, внаслідок якого підприємство отримало значні грошові кошти, перебувала на посаді заступника начальника виробничого відділу центру озброєння і військової техніки виробничого управління Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного підприємства «Укроборонсервіс» та приймала безпосередню участь у підготовці та проведенні участі у даному тендері. Згідно Графіку виплати премій персоналу Центру ОВТ за 2019-2020 роки, підписаного заступником директора з виробництва та затвердженого директором ДП «Укроборонсервіс», премія за виготовлення СВЧ приборів підлягає виплаті персоналу центру ОВТ у лютому 2021 року. Окрім того, відповідно до службової записки від 26.02.2021 року, спрямованої на ім`я директора ДП «Укроборонсервіс», підписаної заступником директора з виробництва, начальником виробничого управління - начальником центру ОВТ, консультантом, заступником начальника виробничого відділу, заступником начальника виробничого відділу, зазначено, що з метою заохочення працівників, які були задіяні у виконанні з виготовлення та постачання НВЧ-приладів в інтересах ЗС України було відправлено службову записку та проект наказу на виплату премії. Під час узгодження наказу директором ДП «Укроборонсервіс» було викреслено осіб, які безпосередньо займались підготовкою, організацією та виконанням замовлення, зокрема її - [PERSON] , та включено до наказу інших осіб, які взагалі не займались цим замовленням. У такій ситуації вбачається «бажання директора ДП «Укроборонсервіс» звести рахунки з невгодними особами, які скорочуються та звільняються». Однак, незважаючи на безпосередню участь позивача у тендері та відсутність з її боку порушень, передбачених п.3.20 Колективного договору, позивачем не було отримано належну їй премію у лютому 2021 року у розмірі посадового окладу - 20 500 грн. 00 коп., тому нею ставиться вимога про стягнення 20 500 грн. 00 коп. такої невиплаченої премії. Окрім того, в порушення п.2.1 Положення про надбавки працівників ДП «Укроборонсервіс» їй не було виплачено 30% посадового окладу, що становить 6 150 грн. 00 коп. Пунктом 1.4 Положення про надбавки визначено, що даним Положенням регламентується порядок встановлення та виплати таких надбавок, зокрема, надбавки за особливі умови, характер праці, а саме інтенсивність, складність, напруженість. Право на отримання надбавки за особливі умови, характер праці мають працівники, які станом на 1 число місяця, на який встановлюється надбавка, працювали на підприємстві не менще 60 календарних днів (п.2.1 Положення про надбавки). Надбавка працівникам може встановлюватися у розмірі до 90% посадових окладів (п.2.2 Положення про надбавки). Згідно п.2.5 Положення про надбавки, розмір надбавок заступникам директора, керівникам структурних підрозділув, які знаходяться у безпосередній підпорядкованості директора, та посадовм особам, безпосередньо йому підпорядкованим, визначає особисто директор під час підписання наказу щодо встановлення та виплати надбавок працівникам підприємства. Розмір надбавки визначається з урахуванням особистого внеску працівника у загальний результат діяльності підприємства (п.2.6 Положення про надбавки). За окремим рішенням директора на підставі службової записки за підписом керівника відповідного структурного підрозділу, надбавка працівникові може встановлюватися у розмірі більшому, від схваленого директором граничних розмірів надбавки на відповідний період (але не більше 90% посадового окладу працівника). У разі несвоєчасного або неналежного виконання працівником завдань, погіршення якості роботи, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та трудової дисципліни, погіршення результатів діяльності підприємства, за рішенням директора, на підставі службової зиписки за підписом керівника відповідного структурного підрозділу, розмір надбавки може зменшуватися (включно до повного не нарахування). Враховуючи відсутність у позивача будь-яких порушень, передбачених п.2.6 Положення про надбавки, у підприємства були відсутні підстави для невиплати відповідної надбавки позивачу. У зв`язку із чим позивач вважає, що ДП «Укроборонсервіс» безпідставно не виплатило їй надбавку у розмірі 30% від її посадового окладу, що становить 6 150 грн. 00 коп. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилається також на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 року у справі № 127/20211/19, а саме при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюється зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх бути зменшено) лише у випадках і за умови, передбаченими цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Окрім того, посилаючись на ч.1 ст. 97 КЗпП України вважає, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оскільки позивачка приймала безпосередню участь у тендері на закупівлю робіт і послуг з ремонту та обслуговування озброєння і військової техніки на НВЧ-приладів в інтересах Збройних Сил України, внаслідок чого підприємство отримало значні грошові кошти, нею виконані всі умови тендеру, а відповідний графік виплати премій було затверджено керівником підприємства, тому є підстави для стягнення з підприємства на її користь премію у розмірі її посадового окладу, що становить 20 500 грн. 00 коп. та 6 150 грн., що становить 30% від її посадового окладу надбавки, а всього - 26 650 грн. 00 коп., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Також за наслідками вирішення спору просила вирішити питання про понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 15 000 грн., які просить стягнути з відповідача на її користь. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 15 квітня 2021 року, позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань роботодавця перед працівником щодо виплати премії та доплат як заохочувальних та компенсаційних виплат до заробітної плати. Під час пояснень уточнив, що при підготовці позовної заяви у її тексті допущена арифметична помилка щодо розміру доплати - 30% від посадового окладу позивача. Представник відповідача [PERSON] , діюча на підставі довіреності від 21.01.2021 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Доводи про відмову у задоволенні позовних вимог обґрунтовувала тим, що позивач, вимагаючи виплату премії та доплат як заохочувальних та компенсаційних виплат до заробітної плати за лютий 2021 року, не врахувала положення Колективного договору на 2018-2020 роки, схваленого Зборами представників підрозділів трудового колективу ДП «Укроборонсервіс» від 16.08.2018 року та Положення про преміювання працівників ДП «Укроборонсервіс», затвердженого наказом ДП «Укроборонсервіс» № 178 від 30.11.2020 року, адже відповідно до п.3.22 вказаного Колективного договору за умови стабільного фінансового стану підприємства (в межах фінансових можливостей) адміністрація за погодженням з Радою може запровадити наступні форми додаткової заробітної плати і економічного стимулювання ефективності праці: доплати, премії, винагороди та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, можливість застосування та розмір (норма) яких визначається відповідним Положенням, які є невід`ємною частиною цього Договору. Тобто, основною умовою в наданні премії відповідно до умов Колективного договору є стабільний фінансовий стан підприємства (в межах фінансових можливостей). Стабільний фінансовий стан ДП «Укроборонсервіс» як підстава надання премії, передбачений і Положенням про преміювання. Так, п.1.5 вказаного Положення передбачено, що преміювання працівників здійснюється з урахуванням виявленою виробничої ініціативи та винахідливості та у разі відсутності дисциплінарних стягнень, а також за умови стабільного фінансового стану підприємства та у межах фінансових можливостей. Виплата премії не є обов`язком, а засобом заохочення. Під премією за виконання особливо важливих робіт і завдань відповідно до п.2.1 Положення про преміювання розуміється участь у підготовці та забезпеченні виконання проектів (договорів та контрактів), за результатми яких підприємство одержало значні доходи, виконання спеціальних, термінових, додаткових, позапланових робіт, а також заходів, спрямованих на зниження трудових і матеріальних витрат підприємства, що фактично надало результатів. Однак вважає, що твердження позивача про те, що участь позивача в тендері та перемога підприємства у тендері, подальше успішне виконання тендеру на закупівлю робіт і послуг з ремонту та обслуговування озброєння і військової техніки та НВЧ приладів в інтересах ЗС України призвело до отримання підприємством значних грошових коштів, не відповідає дійсності. Так, відповідно до Довідки щодо фінансових показників виконання (результативності) державного контракту з Міністерством оборони України від 05.08.2020 року № 370/3/5/6/2/31 (за номером ДП «Укроборонсервіс» № Д29-5.1.1/205А) на постачання НВЧ приладів, яка адресована директору ДП «Укроборонсервіс» від начальника управління економіки та фінансів, у результаті неякісного опрацювання та підготовки розрахунково-калькуляційних матеріалів працівниками виробничого управління призвело до неприйняття 2493 ВП МОУ та замовником частини витрат у складі собівартості виготовлення НВЧ-приладів як «необхідних» і як результат це призвело до падіння обсягів реалізації за державним замовленням (контрактом) з Міністерством обороони України від 05.08.2020 року № 370/3/5/6/2/31 (за номером ДП «Укроборонсервіс» № Д29-5.1.1/205А) на 2 812 225 грн. 26 коп. та причинило зниження рівня прибутковості на 255 702 грн. 33 коп. Й відповідно до наказу ДП «Укроборонсервіс» № 7-з від 18.02.2021 року щодо преміювання, премія [PERSON] склала 0% від окладу, який був погоджений заступником директора з виробництва та начальником управління - начальником центру ОВТ без зауваження. Вважає, що преміювання працівників є правом, а не обов`язком роботодавця (директора) і здійснюється за наявності коштів як заохочення та з урахуванням показників у роботі працюючих на підстві відповідного наказу керівника підприємства, директор підприємства як його керівник наділений самостійно приймати рішення щодо включення або не включення працівників до преліку тих, кому має бути виплачена премія та за трудові успіхи, сума премії, яка входить до складу позовних вимог, не нараховувалася, а тому не підлягає виплаті. Такі твердження грунтує на правовій позиції Верховного Суду України від 15 травня 2017 року по справі № 755/22151/15-ц. Щодо спростування вимог позивача про виплату надбавки у розмірі 30% від посадового окладу, посилається на п.3.22 Колективного договору, яким передбачено, що за умови стабільного фінансового стану підприємства (в межах фінансових можливостей) адміністрація за погодженням з Радою може запровадити наступні форми додаткової заробітної плати і економічного стимулювання ефективності праці: доплати, премії, винагороди та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, можливість застосування та розмір (норма) яких визначається відповідним Положенням, які є невід`ємною частиною цього Договору. Оскільки надбавка працівникам встановлюється у розмірі до 90% від посадового окладу, для відповідача не є зрозумілим вимога про стягнення 30% набавки, окрім того ця вимога не підтверджена доказами (наказом) про встановлення позивачу такого розміру надбавки, й оскілки підприємством не встановлювалась позивачу надбавка, що підтверджується наказом ДП «Укроборонсервіс» від 26.02.2021 року № 10-3 про те, що [PERSON] визначено надбавку 0%, така надбавка не може бути предметом для стягнення. Відповідач надав відзив на позов від 20 травня 2021 року, у якому виклав свою позицію щодо не обгрутнованості позовних вимог в частині, як стягнення премії, так й надбавки до зарплати позивача. Доводи про відсутність підстав стягнення премії й надбавки до зарплати зводить до того, що ДП «Укроборонсервіс» наказами від 18 лютого 2021 року «Про преміювання працівників» за № 7-з та від 26 лютого 2021 року «Щоло надбавки працівникам підприємства» за № 10-3 [PERSON] встановлено 0%, що вказує на те, що питання про премію та надбавки як заохочувальних та компенсаційних виплат до заробітної плати позивачу вирішувалось керівництвом, на наслідками якого прийнято рішення про не надання позивачу у лютому 2021 року премії та надбавки, й, при вирішенні даного питання, підприємством враховувалась складова фінансового стану такого підтриємства, оскільки Положенням про преміювання працівників ДП «Укроборонсервіс», затвердженого наказом ДП «Укроборонсервіс» № 178 від 30.11.2020 року, відповідно до п.3.22 вказаного Колективного договору передбачено, що лише за умови стабільного фінансового стану підприємства (в межах фінансових можливостей) адміністрація за погодженням з Радою може запровадити наступні форми додаткової заробітної плати і економічного стимулювання ефективності праці: доплати, премії, винагороди та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, можливість застосування та розмір (норма) яких визначається відповідним Положенням, які є невід`ємною частиною цього Договору, тобто процедура вирішення підприємством питання про заохочувальні та компенсаційні виплати до заробітної плати дотримана, що підтверджується відповіднми наказами та резолюціями посадових осіб, до кола повноважень який віднесено вирішення даного питання. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Кожен, хто працює, захищається конституційними правами, у тому числі на одержання винагороди (заробітної плати). Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Трудові права працівника гарантовані Конституцією України та законами, іншими підзаконними актами. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 09 листопада 2020 року працювала на посаді заступника начальника виробничого відділу центру озброєння і військової техніки виробничого управління Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного підприємства «Укроборонсервіс» відповідно до наказу № 249-к/к від 01 березня 2020 року, а відповідно до наказу № 44-к/к від 01 березня 2021 року [PERSON] звільнена за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України) (а.с. 77 - 81). Позивачка вважає, що вона, працюючи на посаді заступника начальника виробничого відділу центру озброєння і військової техніки, приймала участь в організації та участі підприємства в тендері на закупівлю робіт і послуг з ремонту та обслуговування озброєння і військової техніки на НВЧ-приладів в інтересах Збройних Сил України, внаслідок чого підприємство отримало значні грошові кошти. У зв`язку із чим з боку відповідача була передбачена можливість виплати позивачу премії за участь і перемогу та подальше виконання договору в тендері на закупівлю робіт на послуг з ремонту та обслуговування озброєння і військової техніки та НВЧ-приладів в Збройних Сил України, внаслідок чого підприємство отримало значні грошові кошти. Так, згідно графіку виплати премій, затвердженого директором ДП «Укроборонсервіс» Центру ОВТ за 2019-2020 роки підлягала виплаті премія у розмірі 1 посадового окладу, й оскільки її посадовий оклад становив 20 500 грн., тому у лютому 2021 року виплаті їй підлягала премія у розмірі 20 500 грн., однак не виплачена відповідачем. Окрім цього, їй також не було виплачено надбавку за особливі умови, характер праці (інтенсивність, складність, напруженість) у розмірі 30% від посадового окладу за лютий 2020 року, що становить 6 160 грн. 00 коп., а всього - 26 660 грн. 00 коп. (20 500 грн. - премія + 6 160 грн. 00 коп. - надбавка (30%) = 26 660 грн. 00 коп.). При вирішення цього спору судом враховується, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства (стаття 1 Закону України «Про оплату праці»). Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробіток, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (стаття 2 Закону України «Про оплату праці»). Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності -з іншим уповноваженим на представництво органом (частина перша статті 15 Закону України «Про оплату праці»). Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати. Так, під основною заробітною платою визначена винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат віднесено виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною третьою статті 97 КЗпП України передбачено, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті, тобто вони встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до статті 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи. Згідно із статтею 13 КЗпП України зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції, а в колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін). Статтею 18 КЗпП України визначено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. За змістом частини першої статті 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, в тому числі умови запровадження та розміри премій встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Відповідно до статуту Державного підприємства Державної компанії «Укрсепецекспорт» - Держвного підприємства «Укроборонсервіс», затвердженого Наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 20 травня 2019 року № 120, Державне підприємство Державної компанії «Укрсепецекспорт» - Державного підприємства «Укроборонсервіс» є державним некомерційним підприємством, реорганізованим шляхом перетворення ДП «Укроборонсервіс» відповідно до постанови КМ України від 09.10.1996 року № 1247. Основним показником фінансових результатів господарської діяльності підприємства є прибуток (п. 9.1 Статуту). Виробничі, трудові і соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією підприємства регулюються колективним договором (п.11.5 Статуту). Зборами представників підрозділів трудового колективу ДП «Укроборонсервіс» від 16.08.2018 року схвалено Колективний договір на 2018-2021 роки, який зареєстрований в «Укроборонсервіс» 31.10.2018 року, а також в Управлінні праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адімістрації, з відповідними доповненнями (а.с. 37 - 61, 62 - 63, 64 - 65). Наказом № 178 від 30.11.2020 року ДП «Укроборонсервіс» затверджено Положення про надбавки до посадових окладів працівникам ДП «Укроборонсервіс» та Положення про преміювання ДП «Укроборонсервіс». Колективним договором на 2018-2020 роки, схваленим Зборами представників підрозділів трудового колективу ДП «Укроборонсервіс» від 16.08.2018 року та Положенням про преміювання працівників ДП «Укроборонсервіс», затвердженого наказом ДП «Укроборонсервіс» № 178 від 30.11.2020 року, передбачено, що відповідно до п.3.22 вказаного Колективного договору за умови стабільного фінансового стану підприємства (в межах фінансових можливостей) адміністрація за погодженням з Радою може запровадити наступні форми додаткової заробітної плати і економічного стимулювання ефективності праці: доплати, премії, винагороди та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, можливість застосування та розмір (норма) яких визначається відповідним Положенням, які є невід`ємною частиною цього Договору. Тобто, основною умовою в наданні премії відповідно до умов Колективного договору є стабільний фінансовий стан підприємства (в межах фінансових можливостей), й визначене право, а не обов`язок такого підтриємства щодо проведення доплати, премії, винагороди та інших заохочувальних та компенсаційних виплат працівникам підприємства. Стабільний фінансовий стан ДП «Укроборонсервіс», як підстава надання премії, передбачений і Положенням про преміювання. Так, п.1.5 вказаного Положення передбачено, що преміювання працівників здійснюється з урахуванням виявленою виробничої ініціативи та винахідливості та у разі відсутності дисциплінарних стягнень, а також за умови стабільного фінансового стану підприємства та у межах фінансових можливостей. Виплата премії не є обов`язком, а засобом заохочення. Під премією за виконання особливо важливих робіт і завдань відповідно до п.2.1 Положення про преміювання розуміється участь у підготовці та забезпеченні виконання проектів (договорів та контрактів), за результатми яких підприємство одержавло значні доходи, виконання спеціальних, термінових, додаткових, позапланових робіт, а також заходів, спрямованих на зниження трудових і матеріальних витрат підприємства, що фактично надало результатів. Вирішуючи даний спір, судом враховується фінансовий стан підприємства станом на лютий 2021 року, за підсумками роботи якого підприємством вирішувалось питання про можливості підприємства здійснити виплати працівникам премії та доплати, Положення про надбавки до посадових окладів працівникам ДП «Укроборонсервіс» та Положення про преміювання працівників ДП «Укроборонсервіс», Колективний договір ДП «Укроборонсервіс», а також визначене такими актами право, а не обов`язок такого підтриємства щодо проведення доплати, премії, винагороди та інших заохочувальних та компенсаційних виплат працівникам підприємства. Так, відповідно до Довідки щодо фінансових показників виконання (результативності) державного контракту з Міністерством оборони України від 05.08.2020 року № 370/3/5/6/2/31 (за номером ДП «Укроборонсервіс» № Д29-5.1.1/205А) на постачання НВЧ приладів, яка адресована директору ДП «Укроборонсервіс» від начальника управління економіки та фінансів, встановлено, що у результаті неякісного опрацювання та підготовки розрахунково-калькуляційних матеріалів працівниками виробничого управління призвело до неприйняття 2493 ВП МОУ та замовником частини витрат у складі собівартості виготовлення НВЧ-приладів як «необхідних» і як результат це призвело до падіння обсягів реалізації за державним замовленням (контрактом) з Міністерством обороони України від 05.08.2020 року № 370/3/5/6/2/31 (за номером ДП «Укроборонсервіс» № Д29-5.1.1/205А) на 2 812 225 грн. 26 коп. та причинило зниження рівня прибутковості на 255 702 грн. 33 коп. (а.с. 99 - 100). Відповідно до наказу ДП «Укроборонсервіс» № 7-з від 18.02.2021 року щодо преміювання премія для [PERSON] склала 0% від окладу, який був погоджений заступником директора з виробництва та начальником управління - начальником центру ОВТ та іншими посадовими особами у складі 7 (сім) осіб, до кола повноважень яких віднесено вирішення даного питання, без зауваження (а.с. 95 - 96). Також, відповідно до наказу ДП «Укроборонсервіс» № 10-з від 26.02.2021 року щодо надбавки працівникам підприємства, надбавка [PERSON] склала 0% від окладу, який був погоджений посадовими особами у складі 7 (сім) осіб, до кола повноважень яких віднесено вирішення даного питання, без зауваження (а.с. 97 - 98). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові у справі №6-2790цс16 від 15.05.2017р., згідно із частинами 2, 3 статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. На підприємствах можуть затверджуватися положення про преміювання. Частина 3 статті 97 КЗпП України тільки зобов`язує власника встановлювати конкретні розміри премій з урахуванням вимог колективного договору, зміст якого повинен відповідати законодавству та угодам. Законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри премій, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника премій обов`язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено положенням про преміювання (колективним договором). Частина 4 статті 97 КЗпП України, яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником підприємства на основі положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений. Водночас, як встановлено в ході розгляду цієї справи, ДК «Укроборонпром» з дотриманням принципу відкритості та гласності, зважаючи на фінансовий стан підприємства, з урахуванням Положення про надбавки до посадових окладів працівникам ДП «Укроборонсервіс» та Положення про преміювання працівників ДП «Укроборонсервіс», Колективного договору ДП «Укроборонсервіс», вирішив питання про можливість ДП «Укроборонсервіс» преміювати позивача [PERSON] за лютий 2021 року та надання позивачу надбавки до заробітної плати за лютий 2021 року, що підтверджується відповідними погодженнями посадових осіб, до кола повноважень яких віднесено вирішення даного питання, без зауваження, за наслідками яких видав відповідні накази про не надання позивачу премії та надбавки, визначивши їх у розмірі 0%. При цьому, зважаючи на Положення про надбавки до посадових окладів працівникам ДП «Укроборонсервіс», Колективний договір ДП «Укроборонсервіс», суд вважає необґрунтованим самостійне визначення позивачем 30% розміру надбавки від її посадового окладу, вбачаючи у цьому ознаки самостійного визначення працівником такої надбавки, що суперечить вказаним положенням, та вказує не необґрунтованість суми (розміру у % співвідношенні)такої вимоги. Оскільки ДП «Укроборонсервіс»відповідно до статуту ДП ДК «Укрсепецекспорт» - ДП «Укроборонсервіс», затвердженого Наказом ДК «Укроборонпром» від 20 травня 2019 року № 120 ДП ДК «Укрсепецекспорт» - ДП «Укроборонсервіс», є державним некомерційним підприємством, основним показником фінансових результатів господарської діяльності підприємства є прибуток, а виробничі, трудові і соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією підприємства регулюються колективним договором (п.11.5 Статуту), враховуючи схвалений Зборами представників підрозділів трудового колективу ДП «Укроборонсервіс» від 16.08.2018 року Колективний договір на 2018-2021 роки, який зареєстрований в «Укроборонсервіс» 31.10.2018 року, а також в Управлінні праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адімістрації, з відповідними доповненнями, з урахуванням Положення про надбавки до посадових окладів працівникам ДП «Укроборонсервіс» та Положення про преміювання працівників, Колективного договоруДП «Укроборонсервіс», надані ДП «Укроборонсервіс» докази про фінансовий стан ДП «Укроборонсервіс» відповідно до Довідки щодо фінансових показників виконання (результативності) державного контракту з Міністерством оборони України від 05.08.2020 року № 370/3/5/6/2/31 (за номером ДП «Укроборонсервіс» № Д29-5.1.1/205А) на постачання НВЧ приладів, яка адресована директору ДП «Укроборонсервіс» від начальника управління економіки та фінансів, із якого вбачається, що у результаті неякісного опрацювання та підготовки розрахунково-калькуляційних матеріалів працівниками виробничого управління призвело до неприйняття 2493 ВП МОУ та замовником частини витрат у складі собівартості виготовлення НВЧ-приладів як «необхідних», і як результат, це призвело до падіння обсягів реалізації за державним замовленням (контрактом) з Міністерством обороони України від 05.08.2020 року № 370/3/5/6/2/31 (за номером ДП «Укроборонсервіс» № Д29-5.1.1/205А) на 2 812 225 грн. 26 коп., та спричинило зниження рівня прибутковості на 255 702 грн. 33 коп. (а.с. 99 - 100), на підставі чого відповідачем вирушувалось питання про наявні підстави для преміювання позивача та надання позивачу надбавки, а також враховуючи рішення ДП «Укроборонсервіс», якими вирішено питання про наявні можловості підстав для надання премії та надбавки позивачу за підсутками роботи підприємства лютий 2021 року, правових підстав для задоволення позову немає, адже прийняття керівником підприємства на основі положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові у справі №6-2790цс16 від 15.05.2017р. Підстави, що обгрутованого доводять позовні вимоги, судом не встановлені. Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно, з урахуванням визначених підстав, правові підстави для задоволення цього позову уцілому відсутні. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.6 ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) компенсовати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Окрім того, зважаючи на наслідки розгляду справи, витрати, що будуть понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 15 000 грн. 00 коп. поклати на позивача за правилом ч.2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). На підставі вищевикладеного, ст.ст. 3, 13, 18, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 2, 14, 15, 21 Закону України «Про оплату праці», ст. 2 Закону України «Про колективні договори і угоди»,

Outcome: dismissed