Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

ПАТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду з позовом до [PERSON], Приватної багатогалузевої фірми «Експрес», [PERSON], в якому просить визнати попередній договір від 06.05.2011 року, укладений між [PERSON], ПБФ «Експрес» та [PERSON] недійсним. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 06.05.2011 року між [PERSON], ПБФ «Експрес» та [PERSON] було укладено попередній договір про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме кафе з прибудовою, загальною площею 224,3 кв.м., основною площею 149,6 кв.м., котельня загальною площею 3,4 кв.м., основною площею 3,4 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] Позивач просить визнати даний договір недійсним з наступних підстав. 24.10.2011 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та ПБФ «Експрес», треті особи: ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції, про стягнення коштів за попереднім договором, яким позов задоволено. В силу того, що предмет попереднього договору свого часу був предметом договору іпотеки, укладеного між Банком та Відповідачами 1 і 2, ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було залучено для участі у справі, у якості третьої особи, у зв'язку з чим, останній набув права звернутися до суду з позовом про визнання його недійсним. Згідно п.1 попереднього договору, сторони беруть на себе зобов'язання в строк не пізніше 10.05.2011 року укласти в майбутньому договір купівлі-продажу кафе з прибудовою, загальною площею 224,3 кв.м., основною площею 149,6 кв.м., котельня загальною площею 3,4 кв.м., основною площею 3,4 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] З метою забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань та на виконання п. 2.4 договору, [PERSON] зобов'язувався підготувати в строк до 10.05.2011 року за свій рахунок документи, необхідні для нотаріального посвідчення основного договору та надати усі довідки та документи. Позивач зазначає, що з 2005 року на вищевказане нерухоме майно накладено заборону його відчуження у зв'язку з укладенням договору іпотеки на майно, однак відповідачі, знаючи про це, уклали попередній договір, зазначивши занадто короткі строки для виконання зобов'язань, за які неможливо зняти вказані обтяження. Крім того, у відповідачів на руках були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на це майно. Зазначаючи, що відповідачі, знаючи про те, що оригінали документів у них відсутні, і строк виконання зобов'язань за попереднім договором складають фактично лише два робочих дні, (6 і 10 травня, оскільки 7,8 травня - вихідні дні, а 9 травня загальнодержавний святковий вихідний), останні навмисно уклали попередній договір і передбачили в ньому умови, які неможливо виконати, що вказує на відсутність у відповідачів наміру на реальне настання правових наслідків, що обумовлені Попереднім договором. За таких обставин, посилаючись на те, що попередній договір було підписано відповідачами без наміру реально виконувати зобов'язання, позивач з цих підстав звернувся з позовом до суду про визнання попереднього договору недійсним. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві просили його задовольнити в повному обсязі, зазначивши при цьому, що спірний правочин не був спрямований на реальне настання наслідків, оскільки попереднім договором були передбачені занадто короткі строки для укладення основного договору, а саме попередній договір укладено 06.05.2011 року, а основний необхідно було укласти до 10.05.2011 року. Це з урахуванням того, що 7,8,9 - вихідні дні. [PERSON] достовірно знав, що на момент укладення попереднього договору у нього на руках були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке було предметом даного договору. Крім того, на нерухоме майно було накладено арешт і [PERSON] також було про це відомо. Щодо [PERSON], то він не мав ані грошей, ані майна, а тому не міг виступати потенціальним покупцем. З цих підстав просили визнати попередній договір від 06.05.2011 року, укладений між [PERSON], ПБФ «Експрес» та [PERSON], недійсним. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову також заперечували. При цьому [PERSON] зазначив, що його дружина є приватним підприємцем і орендує приміщення для здійснення своєї підприємницької діяльності. На його думку, цілком зрозумілим є бажання придбати власне приміщення для здійснення підприємницької діяльності. Обвинувачення його у відсутності грошей та майна вважає безпідставними, оскільки позивачу не були відомі умови, на яких він з відповідачами збирались укладати договір купівлі-продажу. Зокрема, він міг би взяти кредит в банку. Однак, на його думку, ці питання взагалі не повинні стосуватись позивача, бо умови укладення договору стосуються лише сторін даного договору, якою позивач не являється. Крім того, на виконання умов попереднього договору ним було сплачено завдаток. Виходячи з вищевикладеного, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача Приватної багатогалузевої фірми «Експрес» - Курта П.П. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважаючи його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, зазначивши, що вони, як дружини відповідачів, на виконання вимог сімейного законодавства, в присутності нотаріуса надавали згоду на відчуження та придбання, відповідно, нерухомого майна. Їх чоловіки дійсно збирались укладати договір купівлі-продажу, а тому заява позивача про відсутність такого наміру, на їх думку, безпідставна. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що його дії відповідали чинному законодавству. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.05.2011 року між [PERSON], ПБФ «Експрес» та [PERSON] було укладено попередній договір про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна (а.с.8-9). Відповідно до п.1 попереднього договору, сторони беруть на себе зобов'язання в строк не пізніше 10.05.2011 року укласти в майбутньому договір купівлі-продажу кафе з прибудовою, загальною площею 224,3 кв.м., основною площею 149,6 кв.м., котельня загальною площею 3,4 кв.м., основною площею 3,4 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] Основний договір укладено не було і на момент розгляду справи в суді. Дана обставина не заперечувалась сторонами в судовому засіданні, а тому на підставі ст. 61 ЦПК України не підлягає доведенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Виходячи з вищезазначених норм законодавства, суд приходить до висновку, що, укладаючи попередній договір [PERSON], ПБФ «Експрес» та [PERSON] діяли відповідно до вимог ст. ст. 627,628 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як на підставу для визнання правочину недійсним позивач посилається на ч.5 ст.203 ЦК України про те, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином є фіктивним. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п.24 своєї Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Згідно зі ст.61 ЦПК України не підлягають доведенню обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, а також обов'язковими для суду є вирок або постанова суду про адміністративне правопорушення щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Новомосковского міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.10.2011 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], приватної багатогалузевої фірми «Експрес» про стягнення грошової суми, стягнуто на користь позивача 8 000,00 гривень забезпечувального платежу за попереднім договором, укладеним 06.05.2011 року між [PERSON], ПБФ «Експрес» та [PERSON] (а.с.10-12). Таким чином, судовим Рішенням встановлено, що [PERSON], маючи намір укласти в майбутньому договір купівлі-продажу, навіть передав завдаток у розмірі 8 000,00 гривень, який потім було стягнуто з [PERSON] та ПБФ «Експрес» через не укладення основного договору. Даний факт свідчить про дійсність намірів [PERSON] укласти основний договір в майбутньому. Посилання представника позивача на фінансову неспроможність [PERSON] суд вважає недоведеною. Крім того, навіть факт відсутності готівкових коштів чи майна не може беззаперечно свідчити про те, що особа неспроможна укласти договір купівлі продажу майна. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2011 року визнано дії Відділу державної виконавчої служби Новомосковского міськрайонного управління юстиції в особі державного виконавця Качур О.В. щодо не скасування арешту після закінчення виконавчого провадження, накладеного постановою державного виконавця державної виконавчої служби Новомосковского міськрайонного управління юстиції Качур О.В. від 23.05.2007 року на кафе, розташоване за адресою: [ADDRESS] власниками якого на праві спільної часткової власності є [PERSON] та багатогалузева фірма «Експрес» визнано неправомірними, однак в задоволенні позову [PERSON] відмовлено через те, що на момент розгляду справи в суді арешт вже було знято (а.с.44-45). Рішенням Новомосковского міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2012 року встановлено, що ПАТ «Банк Кредит Дніпро» в порушення вимог діючого законодавства утримувалися правовстановлюючі документи та технічна документація на кафе «Оріон» з прибудовою, що були передані йому під час підписання договору іпотеки № 251005/1-1 за № 341257, чим позбавив позивача права розпорядження цим об'єктом нерухомості, однак в задоволенні позовних вимог відмовлено через те, що жодним Законом України не встановлено такого способу захисту права, як визнання протиправними дій юридичної особи приватного права (а.с.46-47). Зазначені обставини вважаються судом встановленими та такими, що не підлягають доведенню на підставі ст. 61 ЦПК України, оскільки вищезазначені Рішення судів набрали чинності у встановленому законом порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] та ПБФ «Експрес», будучи законними власниками приміщення на момент укладення спірного попереднього договору, мали право розпоряджатись ним на свій розсуд. В порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано беззаперечних доказів того, що сторони спірного попереднього правочину не мали наміру створення правових наслідків. Крім того, згідноп.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 N 9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач ПАТ «Банк Кредит Дніпро» не є стороною спірного попереднього правочину, а тому не зрозуміло які саме права позивача порушуються укладенням попереднього правочину між [PERSON], ПБФ «Експрес» та [PERSON] Судом не можуть бути прийняті посилання представника позивача на той факт, що на даний момент в суді знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про стягнення упущеної вигоди, як на доказ порушення його прав спірним попереднім договором, оскільки рішення по даній справі не прийнято, а тому позивачем взагалі не доведено, що самим фактом укладення попереднього договору, порушені або оспорені його законні права чи інтереси. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed