Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ФОП [PERSON] про зобов'язання надати технічну документацію на виготовленні продукції з гарантійним строком і квитанцією, та стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свій позов обґрунтовує тим, що 21 травня 2015 року він зробив замовлення на виготовлення та встановлення металевих дверей у виконавця послуг - ФОП [PERSON], який розмістив свою рекламну продукцію на Центральному ринку м. Черкаси. Біля рекламної продукції були контактні телефони відповідача. Замовлення було виконане 27 травня 2015 року але з недоліками. Відповідач попросив провести з ним розрахунок в сумі 3220 грн., мотивуючи тим, що йому необхідно розрахуватися за матеріал. Відповідач запевнив його, що виявлені недоліки будуть усунуті наступного дня. У вказаний термін відповідач не усунув недоліки продукції а в подальшому на телефонні дзвінки не відповідав. Залишилися не усунуті недоліки у виконанні замовлення - дефект замків та не надано перелік використаного матеріалу і його коштовність, гарантійний строк виготовленої продукції. 4 червня 2015 року він звернувся з заявою про розшук відповідача до начальника головного управління ДФС у Черкаській області. 17 червня 2015 року відповідач з'явився за місцем виконання замовлення - в квартирі [ADDRESS] та усунув недоліки лише в частині дефекту замків. При цьому відмовив надати технічну документацію на виготовлену продукцію з гарантійним строком і квитанцією а також надати повну інформацію про своє місцезнаходження. 7 липня 2015 року з Державної податкової інспекції у м. Черкасах він отримав інформацію про відповідача. 8 липня 2015 року він направив на адресу відповідача претензію щодо усунення недоліків товару, яка залишилася без задоволення. Отже відповідач не дотримався вимог Закону України «Про захист прав споживачів» - відмовився надати технічну документацію на виготовлену продукцію з гарантійним строком і квитанцією, а дефекти дверних замків усунув 17 червня 2015 року. Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Своїми діями відповідач завдав йому і моральної шкоди, оскільки взявши оплату за виготовлене замовлення відмовився усувати виявлені недоліки. Такими діями відповідач завдав душевних страждань, внаслідок чого погіршився його стан здоров'я. Моральну шкоду він оцінює в сумі 15000 грн. Просив суд зобов'язати відповідача надати технічну документацію на виготовлену продукцію з гарантійним строком і квитанцією; стягнути з відповідача на його користь неустойку (пеню) у розмірі трьох відсотків від вартості замовлення за кожний день прострочення, починаючи з 28 травня 2015 року і по день винесення судом рішення; стягнути з відповідача на його користь 15000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив їх задовольнити повністю з підстав, викладених вище. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що 21 травня 2015 року позивач зробив у нього замовлення на виготовлення та встановлення металевих дверей з комплектацією із двох врізаних замків («Мотор Січ 3В7 кл.2 та «Кедр 1082») Договір було укладено в усній формі. При цьому позивачу було надано інформацію про продукцію та строки її виготовлення. Позивач зробив передоплату у розмірі 100 грн., про що отримав відповідну розписку з його реквізитами. В подальшому вказана розписка йому повернута не була. 27 травня 2015 року він виконав замовлення та встановив металеві двері за адресою, вказаною позивачем, після чого позивачу було надано товарний чек на суму 3220 грн. Через деякий час позивач зателефонував йому з вимогою замінити запірний механізм замка «Мотор Січ» з «ключ-ключ» на «ключ-повороток». Він пояснив позивачу, що комплектація запірного механізму «ключ-ключ» є заводською і не є дефектом замка. В подальшому ним безкоштовно була проведена заміна запірного механізму замка «Мотор Січ» з «ключ-ключ» на «ключ-повороток». Технічну документацію на виготовлену продукцію він не має, оскільки вказане не передбачено чинним законодавством. Вироблена продукція не є сертифікованою, не є серійною і не вимагає додаткових технічних умов. Кожен виріб виготовляється кустарно, виключно за вимогами замовника. Технічна документація на протипожежні, куленепробивні та серійні вироби. Крім того, приблизна інформація про вироби та ціна розміщена в мережі інтернет та щотижневиках «Вечірні Черкаси» та «Акцент». Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається з свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрований як ФОП 28 серпня 2007 року. Згідно свідоцтва платника єдиного податку серії [NUMBER] він здійснює господарську діяльність з виробництва металевих дверей та вікон. В судовому засіданні встановлено, що 21 травня 2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений усний договір, згідно з яким [PERSON] зробив замовлення на виготовлення та встановлення металевих дверей за адресою [ADDRESS]. Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Стаття 526 ЦК України вказує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На виконання умов договору, відповідачем, 27 травня 2015 року за адресою вказаною позивачем були встановлені металеві двері з двома врізаними замками, після чого позивач сплатив відповідачу 3220 грн. Вказані обставини не заперечували в судовому засіданні сторони. За таких обставин суд приходить до висновку, що 27 травня 2015 року відповідач виконав умови укладеного договору - виготовив та встановив за адресою, вказаною позивачем металеві двері з двома врізаними замками, а позивач прийняв виготовлену продукцію та оплатив її, чого не заперечували в судовому засіданні сторони. Те, що [PERSON], відповідно до умов договору сплатив на користь ФОП [PERSON] 3220 грн. підтверджується також й висновком перевірки по матеріалам ЄО-14373 від 14 серпня 2015 року. Разом з тим, після встановлення металевих дверей позивач звернувся до відповідача з проханням замінити запірний механізм замка «Мотор Січ» з «ключ-ключ» на «ключ-повороток», що було зроблено відповідачем 17 червня 2015 року, що підтвердив в судовому засіданні позивач. При цьому суд враховує, що заміна запірного механізму врізаного замка не є недоліком продукції в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачем товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, оскільки як вбачається з технічного паспорта на замок «Мотор Січ» двері зачиняються на засув з двох сторін тільки поворотом ключа. Так, відповідно до п.15 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», недолік - це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Отже, після 17 червня 2015 року позивач не пред'являв претензій до відповідача щодо якості металевих дверей та врізаних замків, а лише направив відповідачу 7 липня 2015 року претензію надати йому технічну документацію на продукцію та сплатити матеріальну шкоду. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12 квітня 1996 року передбачено, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Частиною 1 ст. 6 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Статтею 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку. Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. У разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків; 3) заподіяння шкоди життю, здоров'ю або майну споживача - споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені законом, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об'єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивачем не надано доказів, які підтверджують те, що йому не було надано необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформації про виготовлену продукцію. Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено надання споживачам саме технічної документації на продукцію. Не надано ним й доказів того, що під час придбання металевих дверей у відповідача, останнім не було надано гарантійної документації на товар та чек про отримання коштів від позивача. При цьому суд враховує те, що відповідачем 29 травня 2015 року в книгу обліку доходів №332414701790 були внесенні відомості про отримання ним від позивача 3220 грн. за виготовлену продукцію. Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач 7 липня 2015 року звернувся до відповідача з претензією надати йому відповідну документацію та сплатити матеріальну шкоду, посилаючись на те, що пред'явити претензію відповідачу та звернутися до суду не було можливості, оскільки не була відома назва відповідача та його юридична адреса Хоча заміна запірного механізму замка вже здійснювалась відповідачем 17 червня 2015 року. За таких обставин, суд вважає, що заміна запірного механізму замка відповідачем 17 червня 2015 року, після встановлення дверей 27 травня 2015 року ставить під сумнів відсутність у позивача гарантійного талону та чеку про придбання товару саме у відповідача. Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь пені, починаючи з 28 травня 2015 року та по день прийняття рішення судом, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. А згідно з ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вказано на те, що судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Оскільки відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» підставою для сплати виконавцем пені є прострочення виконання робіт саме з вини виконавця, а укладений між сторонами договір був виконаний відповідачем у встановлений строк, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені з відповідача за несвоєчасне виконання зобов'язання. Не може бути задоволена вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ч.1 п.5 ЗУ "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону. Стаття 5 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» визначає, що таке продукція, яка має дефект. Продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: 1) представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); 2) використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; 3) час, коли продукцію було введено в обіг. Відповідно до ст. 6 зазначеного Закону, потерпілий повинен довести: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Отже, безпідставними є аргументи про те, що саме відповідач - ФОП [PERSON] завдав позивачу моральну шкоду на суму 15000 грн., оскільки позивачем не доведено наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою, а тому в задоволені позовних вимог в цій частині позову слід відмовити. Оскільки діючим на час подачі позову законодавством позивача було звільнено від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, суд вважає, що судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі наведеного, ст.ст. 509,526,527,610,627 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції»,

Outcome: dismissed