Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

22.08.2017 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , Ладижинсько-Хутірської сільської ради Гайсинського району, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про відновлення становища, яке існувало до порушення права, в якому просила суд відновити становище, яке існувало до порушення права, зобов`язавши [PERSON] демонтувати самовільно встановлені ним дерев`яні коли в кількості 22 штук на земельній ділянці, яка використовується як проїзд та розташована між житловим будинком [ADDRESS] (власник будинку [PERSON] ) та житловим будинком [ADDRESS] (власник будинку [PERSON] ) по [ADDRESS] , розмір якої складає близько 6 метрів шириною та близько 25 метрів довжиною, яка перебуває у комунальній власності Ладижинсько-Хутірської сільської ради, а також звільнити земельну ділянку загального користування для проїзду. Відповідач надав суду заперечення проти позовних вимог, а 23.11.2018 р. відзив на позовну заяву, в яких просив у задоволенні позову відмовити з огляду на його безпідставність, в судовому засіданні [PERSON] та його представник ці заперечення підтримали, суду зазначили про те, що спірна земельна ділянка, яку помилково вважає позивачка проїздом, оскільки певний час він дозволяв [PERSON] проїжджати через свою земельну ділянку до її земельної ділянки, проте з березня місяця 2017 року відновив межі своєї земельної ділянки, яка виділена [PERSON] згідно запису в погосподарській книзі №3 Ладижинсько-Хутірської сільської ради на 2016-2020 роки в користування, яка складається з 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,26 га та 1 га для ведення особистого селянського господарства, відповідна інформація про площу земельної ділянки зазначена в земельно-кадастровій книзі №1; рішенням 17 сесії 7 скликання Ладижинсько-Хутірської сільської ради від 26.07.2017 р. [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та по господарських будівель орієнтовною площею 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,2600 га в [ADDRESS] , в приватну власність, тобто він встановив межові знаки у вигляді дерев`яних колів в кількості 22 штуки між своєю земельною ділянкою та земельною ділянкою свого сусіда [PERSON] , зазначена межа існувала багато років, про що свідчить криниця та багаторічні дерева на цій межі. Тобто відповідач жодних протиправних дій щодо права [PERSON] на користування виділеною їй земельною ділянкою не вчинив, через заборону вчиняти будь-які дії пов`язані із передачею виділеної йому у користування земельної ділянки у його приватну власність на підставі ухвали суду про забезпечення позову [PERSON] за її заявою він не може оформити право власності на спірну земельну ділянку в передбаченому законом порядку. 30.07.2019 р. позивач подала до суду змінений позов до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача Гайсинська міська рада, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спільним проїздом шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення права, зобов`язавши [PERSON] демонтувати самовільно встановлені ним дерев`яні коли в кількості 22 штук на земельній ділянці, яка використовується як проїзд та розташована між житловим будинком [ADDRESS] (власник будинку [PERSON] ) та житловим будинком [ADDRESS] (власник будинку [PERSON] ) по [ADDRESS] , розмір якої складає близько 6 метрів шириною та близько 25 метрів довжиною, яка перебуває у комунальній власності Ладижинсько-Хутірської сільської ради, а також звільнити земельну ділянку загального користування для проїзду. На обгрунтування своїх позовних вимог в своїй позовній заяві та в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Човганюк А.М. зазначили про те, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.1993 р. належить житловий будинок [ADDRESS] , в користуванні у позивача перебуває земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500 га та земельна ділянка ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га; відповідно до рішення 15 сесії 7 скликання Ладижинсько-Хутірської сільської ради № 1 від 31.03.2017 р. позивачем здійснюються дії для виготовлення технічної документації із землеустрою з метою передання даних земельних ділянок у її власність; до березня 2017 року до земельної ділянки, на якій знаходиться належний [PERSON] житловий будинок, у неї був проїзд з [ADDRESS] за відсутності такого з [ADDRESS] , однак [PERSON] 14.03.2017 р. протиправно встановив 22 дерев`яні коли, які перешкоджають позивачу у проїзду до її господарства. Проти змінених позовних вимог відповідач заперечив з тих самих мотивів, що і проти первісного позову, категорично не погоджується з тим, що виділену йому, [PERSON] , в передбаченому законом порядку та передану у власність рішенням сесії сільської ради земельну ділянку позивач вважає проїздом, в задоволенні позовних вимог просить суд відмовити. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] суду дав пояснення про те, що житловий будинок [ADDRESS] належить йому, його сусідом по [ADDRESS] є [PERSON] , з боку городу сусідкою є [PERSON] , межею його земельної ділянки з боку [PERSON] є стіна житлового будинку, який побудований практично на межі, потім невеликий проїзд до городу [PERSON] вздовж стіни будинку і далі біля його городу, однак зазначений проїзд є нешироким, тому тривалий час приблизно з 1981 року сусіди користувалися проїздом біля будинку [PERSON] , який претензій ніяких з цього приводу не мав, після виниклого між сусідами [PERSON] та [PERSON] конфлікту [PERSON] забив колами цей проїзд; у вирішенні позовних вимог поклався на розсуд суду. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Гайсинської міської ради(правонаступника Ладижинсько-Хутірської сільської ради) [PERSON] проти позову заперечив, вважав позовні вимоги необґрунтованими, надав суду письмові та усні пояснення про таке. 28.10.2021 комісією Гайсинської міської ради здійснено виїзд в с.Лад-Хутори, обстежено земельні ділянки, які перебувають в користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що складено відповідний акт та довідку; комісією проведено обміри земельних ділянок та встановлено наступне: орієнтовна площа земельної ділянки по [ADDRESS] , яка перебуває в користуванні [PERSON] складає 0,364 га, з них: для обслуговування житлового будинку 0,114 га, для ведення особистого селянського господарства 0,25 га. Розбіжність із площею в погосподарській книзі (0,51га) виникла внаслідок того, що [PERSON] при замірах комісією не вказав на сад, який проходить по межі земельних ділянок позивача, відповідача та [PERSON] , тобто можна припустити, що площа земельної ділянки, яка фактично перебуває в користуванні [PERSON] і яка розмічена межовими знаками зі сторони [PERSON] - дерев`яними колами, а з іншої сторони парканом від будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , співпадає з площею земельної ділянки, зазначеною в погосподарській книзі; орієнтовна площа земельної ділянки по [ADDRESS] , яка перебуває в користуванні позивача [PERSON] , складає 0,375 га, з них: для обслуговування житлового будинку 0,155га, для ведення особистого селянського господарства 0,22 га. Заміри здійснювались в присутності [PERSON] , з припущенням, що площа земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача, фактично більша на 0,035 га; крім того, зі слів [PERSON] та [PERSON] межа між їхніми земельними ділянками та будинковолодіннями проходить посередині криниці з боку [ADDRESS] , тобто, відстань між цегляним парканом [PERSON] та цегляним парканом [PERSON] складає 11,10 метрів (на абрису зовнішніх меж земельних ділянок а.с.53, 58, 60 - 11,13 м), середина криниці проходить на відмітці 5,80 м від земельної ділянки [PERSON] , 5,30 м від земельної ділянки [PERSON] , в чому і полягає розбіжність між фактичними даними та показами [PERSON] і [PERSON] , а також виготовленою відповідачем технічною документацію. [PERSON] також звернув увагу на те, що заміри були проведені з показань [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в їх присутності, зазначені розміри є орієнтовними та не можуть слугувати визначенням меж земельних ділянок, так як виконавчі органи Гайсинської міської ради не є уповноваженими особами, які здійснюють встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та розробниками документації із землеустрою; в Гайсинській міській раді та Ладижинсько Хутірському старостинському окрузі відсутні архівні відомості та дані щодо розроблення і затвердження технічної документації на проїзд між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] ; представник Гайсинської міської ради вважав помилковим твердження позивача про те, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності є проїздом та відноситься до земель загального користування, оскільки згідно наявних в матеріалах справи доказів, земельна ділянка за своїм цільовим призначенням належить до земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку (02.01) та для ведення особистого селянського господарства (01.03). З`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, з урахуванням наявних в справі доказів та вимог закону суд прийшов до висновку про те, що змінені позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.1993 р. належить житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований на праві особистої власності 3.12.1993 р. Тульчинським Бюро технічної інвентаризації (а.с. 9-10 т.1); відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 2.04.2011 р. [PERSON] 2 квітня 2011 р. уклала шлюб із [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.13 т.1); відповідно до викопіювання з проекту землекористування Ладижинсько-Хутірської сільської ради земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,35 га надана [PERSON] (а.с.15,16 т.1); відповідно до акту комісії Лад-Хутірської сільської ради від 28.03.2017 р. з урахуванням відсутності документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також довготривале користування дорогою [PERSON] , що посвідчують жителі с.Лад.Хутори, комісією запропоновано [PERSON] звільнити проїзд з [ADDRESS] , мешканцям будинків звернутися для виготовлення технічних документацій з землеустрою та дотримуватися добросусідства (а.с.17,18 т.1); 25.04.2017 р. [PERSON] звернулася до Лад-Хутірської сільської ради з проханням прийняти міри для облаштування належного проїзду до її садиби по [ADDRESS] (а.с.21 т.1), відповідно до отриманої відповіді на звернення [PERSON] повідомлено про те, що згідно рішення 15 сесії 7 скликання від 13.03.2017 р. їй було надано дозвіл на розроблення тезнічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , яка до сільської ради на затвердження не надходила, роз`яснено право звернутися до суду (а.с.22 т.1). Відповідно до довідки Лад-Хутірської сільської ради від 20.10.2017 р. № 422 за господарським номером [PERSON] по [ADDRESS] рахується земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства - 0,26 га, для обслуговування житлового будинку 0,25 га (а.с.34 т.1); відповідно до довідки Лад-Хутірської сільської ради від 22.03.2017 р. № 71 за господарським номером [PERSON] по [ADDRESS] рахується земельна ділянка площею 0,514 га згідно по господарської книги №3 особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.35 т.1); рішенням 17 сесії 7 скликання Ладижинсько-Хутірської сільської ради від 26.07.2017 р. [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та по господарських будівель орієнтовною площею 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,2600 га в [ADDRESS] , в приватну власність (а.с.36 т.1); відповідно до викопіювання з проекту землекористування Ладижинсько-Хутірської сільської ради проїзд між будинками [ADDRESS] і [ADDRESS] .-Хутори відсутній, земельна ділянка, яка надається [PERSON] площею 0,5100га по [ADDRESS] (а.с.50 т.1). Відповідно до запису в земельнокадастровій книзі колгоспу «Нове життя» відповідачу [PERSON] надано в користування земельну ділянку загальною площею 0,51 га, з них 0,48 га під рілля, 0,01 га під будівлями, 0,02 під сад (а.с.180-181); відповідно до запису в погосподарській книзі №3 Ладижинсько-Хутірської сільської ради на 2016-2020 роки (а.с. 100-101), в користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка, яка складається з 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,26 га та 1 га для ведення особистого селянського господарства; відповідна інформація про площу земельної ділянки зазначена в земельно-кадастровій книзі №1 (а.с. 177-179). Згідно запису в земельнокадастровій книзі колгоспу «Нове життя» [PERSON] надано в користування земельну ділянку площею 0,34 га, з них 0,34 га під рілля, 0,01 га під будівлями(а.с.181). Відповідно до рішення сесії Ладижинсько-Хутірської сільської ради від 13.12.1996 [PERSON] надано у власність земельна ділянка площею 0,47 га в с.Ладижинські Хутори (довідка на а.с. 117). Розпорядженням міського голови Гайсинської міської ради №55-ар від 26.10.2021 створено комісію для обстеження земельних ділянок Ладижинсько-Хутірського старостинського округу, які перебувають в користуванні [PERSON] та [PERSON] . Комісія створена для визначення позиції Гайсинської міської ради як третьої сторони в судовому спорі та можливості врегулювання конфлікту між сторонами в позасудовому порядку. Земельно-технічних експертиз в цій справі не проводилося, клопотань про призначення таких експертиз як доказів в цій справі сторонами заявлено до суду не було. Свідок [PERSON] , проживала по [ADDRESS] з 1967 р. по 1982 р., в цей час проїзжали біля будинку [PERSON] , попід хату, якій за проїзд віддали 5 соток городу, проїжджав трактор, бульдозер, на межі росли дерева, вишня, на ріжок криниці ріс ясен, там була межа між цими господарствами. Свідок [PERSON] , інспектор-землевпорядник Ладижинсько-Хутірської сільської ради, суду дала показання про те, що для вирішення звернення [PERSON] про облаштування проїзду до її будинку [ADDRESS] нею вивчалася відповідна документація, на карті села є дорога по [ADDRESS] , проте для її відновлення потрібно немало часу і ресурсів, земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] обміряли в листопаді 2017 р. в складі комісії, їх розміри брали із земельно-кадастрової книги сільської ради. Свідок [PERSON] , сусідка [PERSON] , суду дала показання про те, що вона з дитинства проживає по [ADDRESS] , тому пам`ятає, що криниця, яка на даний час існує, була викопана на межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] , навіть більше на земельній ділянці [PERSON] , а тому [PERSON] встановив межові знаки вірно, відгородив свою земельну ділянку, там раніше росли по цій лінії межі дерева вишні, проїзду там не передбачено, добровільно [PERSON] давав можливість їздити по своїй земельній ділянці протягом тридцяти років, раніше була дорога по [ADDRESS] , зайнята багато років потому самими забудовниками [ADDRESS] , зокрема, у [PERSON] на місці колишньої дороги знаходиться садок, і у [PERSON] теж там садок. Свідок [PERSON] суду дав показання про те, що він в складі комісії сільської ради здійснював обміри земельної ділянки [PERSON] , з`ясували, що фактично не вистачає потрібної кількості землі, передбаченої документацією, межу встановили по криниці та давно закопаним по лінії межі металевим стовпчикам, крім того, приблизно п`ятдесят років тому з вулиці Польової на [PERSON] існував проїзд, так само і була дорога до 1981 року знизу по [ADDRESS] , де можна було проїхати підводою. Відповідно до протоколу огляду доказів за їх місцезнаходженням від 18.04.2018 р. на місці розташування земельних ділянок в [ADDRESS] та [ADDRESS] , відповідно до якого від житлового будинку [PERSON] , бокова стіна якого знаходиться на межі його господарства, є проїзд шириною від першого межового знаку 3,20 метра, ширина проїзду від девятого межового знаку, який встановлено [PERSON] , до кута будинку [PERSON] становить 2,10 м., відстань між криницею та цегляним парканом [PERSON] 3,40 метра, під хату [PERSON] до земельної ділянки [PERSON] між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] існує неширокий проїзд, який відображений на фото; з [ADDRESS] до будинку [PERSON] проїзду немає, лише яр та стежка (фотоіллюстрації огляду на а.с. 151-159 т.1). Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов). Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Згідно з положеннями статті 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод і інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. А відтак суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1,2 ст.79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.26 Закону України «Про землеустрій», розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідними технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Відповідно до ч.1 ст.16, ст.17, ст. 21 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю; управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться; органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом. За правилами ч. 1 ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об`єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, шляхів місцевого значення, а також капітального та поточного ремонту вулиць і доріг населених пунктів та інших доріг, які є складовими автомобільних доріг державного значення. Судом також встановлено, що межі земельних ділянок [PERSON] по [ADDRESS] , [PERSON] по [ADDRESS] , [PERSON] по [ADDRESS] не погоджені та не затверджено технічної документації на зазначені земельні ділянки, власником зазначених земельних ділянок, в тому числі і спірної земельної ділянки, яка слугувала тривалий час проїздом для позивача, є Гайсинська міська рада, представник якої, посилаючись на наявну у Гайсинської міської ради та Ладижинсько-Хутірського старостинського округу документацію, в якій відсутні архівні відомості та дані щодо розроблення і затвердження технічної документації на проїзд між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] , заперечив наявність проїзду між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] , про що також зроблено висновки створеною Розпорядженням міського голови Гайсинської міської ради №55-ар від 26.10.2021 комісією, а також дослідженими в судовому засіданні зазначеними вище документами, якими не підтверджується наявність проїзду між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] , судової земельно-технічної експертизи для вирішення спірних питань, про які заявили сторони, судом не призначалося за відсутності таких клопотань від сторін. За зазначених судом обставин, доводи позивача про самовільне встановлення відповідачем [PERSON] 22 дерев`яних колів на земельній ділянці загального користування, яка використовується як проїзд та розташована між житловим будинком [ADDRESS] (власник будинку [PERSON] ) та житловим будинком [ADDRESS] (власник будинку [PERSON] ) по [ADDRESS] , розмір якої складає близько 6 метрів шириною та близько 25 метрів довжиною, в судовому засіданні не доведені належними і допустимими доказами, а тому до уваги судом взяті бути не можуть. Крім того, належними і допустимими доказами не доведено факту порушення відповідачем меж своєї чи суміжної земельної ділянки чи самовільного ним встановлення межових знаків на земельній ділянці загального користування, натомість показаннями всіх допитаних в судовому засіданні свідків підтверджено, що орієнтовними межовими заками між земельними ділянками господарств [ADDRESS] є криниця та посаджені на межі дерева, які були оглянуті під час огляду судом зазначених земельних ділянок, по лінії цих орієнтовних межових знаків до кінця своєї земельної ділянки встановив деревяні кілки [PERSON] . Оскільки, під час судового розгляду дослідженими судом належними та допустимими доказами позивач [PERSON] не довела порушення відповідачем [PERSON] її права користування земельною ділянкою, розташованою в [ADDRESS] , яка не є власністю позивачки, перебуває в її користуванні і належить Гайсинській міській раді, що є обов`язком позивача відповідно до статей 76,81 ЦПК України. Судом не встановлено порушення прав або законних інтересів позивача з боку відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення вимог щодо відновлення становища, яке існувало до порушення права, зобов`язавши [PERSON] демонтувати самовільно встановлені ним дерев`яні коли в кількості 22 штук на земельній ділянці, яка використовується як проїзд та розташована між житловим будинком [ADDRESS] (власник будинку [PERSON] ) та житловим будинком [ADDRESS] (власник будинку [PERSON] ) по [ADDRESS] , розмір якої складає близько 6 метрів шириною та близько 25 метрів довжиною, яка перебуває у комунальній власності Ладижинсько-Хутірської сільської ради, а також звільнення земельної ділянки для проїзду.

Outcome: dismissed