Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

У липні 2014 року представник публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (в подальшому - ПАТ «Укрсоцбанк») звернувся до суду із зазначеним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 13 травня 2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №10-29/6867, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 94 тис. 886 доларів США зі сплатою 13 % річних та комісій у розмірі та порядку, визначених у додатку 1 до цього договору, з терміном погашення кредиту до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з червня 2008 року та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 12 травня 2023 року. Унаслідок неналежного виконання узятих на себе зобов'язань за договором кредиту, непогашення кредиту згідно з графіком платежів станом на 22 січня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 170 тис. 410 доларів США 98 центів, що еквівалентно за курсом Національного банку України (далі - НБУ) 1 млн. 362 тис. 94 грн 98 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 157 тис. 910 доларів США 14 центів, 30 тис. 604 грн 10 коп. пені та 3 тис. 654 грн сплаченого судового збору, в решті вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким з [PERSON] стягнуто суму заборгованості за кредитним договором - 845 859, 74 грн та судові витрати в сумі 3 654 грн, в решті вимог відмовлено. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 11 червня 2015 року [PERSON] було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Постановою Верховного суду України від 29 червня 2016 року заяву [PERSON] задоволено частково, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (т. 1 а.с.235,243,244, т.2 а.с.20) подав до суду заяви з проханням проводити всі судові засідання за відсутності представника позивача, не вважаючи неявку представника як неповагу до суду, повідомивши про повну підтримку позовних вимог і відсутністю заперечень проти проведення заочного розгляду справи (т.1 а.с.242,245, т.1 а.с. 13). Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, подала зустрічну позовну заяву про захист прав споживача, в якій просила визнати недійсним іпотечний договір №02-10/1834 від 13.05.2008 року, зобов'язати КП з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд - УКБ» передати їй свідоцтво про право власності та технічний паспорт на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2016 року [PERSON] було відмовлено у прийнятті зустрічного позову та роз'яснено право звернутись до суду в загальному порядку із заявленими позовними вимогами (т.1 а.с.8). В обґрунтування своєї правової позиції відповідачем було подано заперечення на позовну заяву в яких було зазначено, що відповідач вважає, що відповідно до ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим, позовна давність має бути застосована незалежно від наявності заяви сторони у спорі, а оскільки, позовна давність щодо основної вимоги - спливла, відповідно, позовна давність вважається такою, що спливла і до основної вимоги. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що строк дії кредитного договору закінчився 11.03.2009 року і саме з цієї дати у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та розпочався перебіг позовної давності, який завершився 11.03.2012 року. У зв'язку з чим, відповідач вважає відсутніми підстави для задоволення позовної заяви та просить у задоволенні позову відмовити у зв'язку з пропуском строків позовної давності (т.1 а.с.246-248). Суд, заслухавши пояснення відповідача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а також сприяти особам, які беруть участь у справі у здійсненні ними їхніх прав. Тобто, процесуальний закон покладає на суд обов'язок сприяти сторонам у здійсненні ними їх прав, а не вчиняти дій, спрямованих на реалізацію ними їх прав, зокрема, в обранні ними способу захисту своїх прав. Судовим розглядом встановлено, що 13 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк"( далі - Банк) та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 10-29/6867 (далі - Договір), за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 94 886, 00 доларів США зі сплатою 13,00 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в додатку № 1 до цього договору, що є невід'ємною частиною на умовах, визначених цим договором. Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в Додатку 2 до цього договору , що є його невід'ємною частиною (п. 1.1 Договору). При цьому, в договорі передбачено, що погашення кредиту буде здійснюватись в порядку, визначеному в п.1.1.1 Договору до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з червня 2008 року (останній платіж 2023 року) та з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 12. травня 2023 року (включно), на умовах, визначеним цим договором (т.1. а.с. 16-23). При цьому, матеріали справи не містять додатків №1,2 до вказаного договору кредиту. Відповідно до п. 2.1. вказаного договору кредиту, надання кредиту на цілі, визначені п.1.2 цього договору проводиться після укладення договору/ів, вказаного/ів в п.п.1.3. цього договору шляхом перерахування кредитором кредитних коштів в іноземній валюті з позичкового рахунку Позичальника на поточний рахунок позичальника, з наступною їх конвертацією через операційну касу кредитора в гривні, зарахування на поточний рахунок позичальника та перерахуванням їх на поточний рахунок, вказаний у п.2.1 Договору. Моментом (днем) надання кредиту вважається день списання з позичкового рахунку позичальника коштів в сумі кредиту згідно даного договору (п. 2.2 Договору). При цьому, матеріали справи не містять доказів виконання порядку надання кредиту, вказаного в договору кредиту. Згідно з розрахунку позивача станом на 22 січня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 170 410, 98 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 1 362 094, 98 грн., з них: сума заборгованості за кредитом -91 197,00 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 728 937, 62 грн.; сума заборгованості за відсотками - 66 713, 14 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 533 238, 15 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 4 081, 56 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 32 623, 88 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 8 419, 28 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 67 295, 33 грн. ( т.1 а.с. 5-10). При цьому, слід зазначити, що відповідно до наданого розрахунку позивача, починаючи з 03.11.2008 року, відсоткова ставка складала 14%. Матеріали справи містять копію додаткової угоди без номеру від 21.10.2008 року, пункт 1,2 якої передбачає підвищення розміру процентної ставки до 14 процента річних з 02.11.2008 року, при цьому, вказана копія додаткової угоди не завірена позивачем і не містить підпису відповідача (т.1 а.с.76). Також матеріали справи містять розрахунок позивача станом на 27 червня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 136080,38 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 1 608925,37 грн (відсоткова ставка 14) (т.1. а.с.159-164). А також, розрахунок позивача станом на 27 червня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 133549,66 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 2393652,93 грн (відсоткова ставка 13) (т.1. а.с.165-169). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 157 тис. 910 доларів США 14 центів, 30 тис. 604 грн 10 коп. пені та 3 тис. 654 грн сплаченого судового збору, в решті вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким з [PERSON] стягнуто суму заборгованості за кредитним договором - 845 859, 74 грн та судові витрати в сумі 3 654 грн, в решті вимог відмовлено. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 11 червня 2015 року [PERSON] було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Постановою Верховного суду України від 29 червня 2016 року заяву [PERSON] задоволено частково, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Здійснюючи новий розгляд справи, суд першої інстанції бере до уваги, що відповідно до пункту 1.1.1 кредитного договору погашення кредиту буде здійснюватися до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з червня 2008року (останній платіж 2023 року) та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 12 травня 2023 року, на умовах, визначених цим договором. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно в останній робочий день поточного місяця (за винятком місяців, у яких надається та остаточно погашається кредит) за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця (включно) ( п. 2.4.1. договору). Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Визначення поняття «зобов'язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або ;законом;зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої цієї статті за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Зазначене відповідає правовим позиціям, які висловлені Верховним Судом України в постанові від 29.06.2016 року у справі №6-1188цс16 та у постанові від 02.11.2016 року у справі №6-1174цс16 Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами ;3.3.7 (сплата процентів), 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Судовим розглядом встановлено, що останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснила 10 грудня 2008 року, а тому за пунктом 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 11 березня 2009 року. Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 11березня 2009 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення протягом трьох років до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 26 червня 2014 року, тобто зі спливом строку позовної давності. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги ; вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). При цьому суд, не вважає надані позивачем пояснення щодо переривання відповідачем строків позовної давності у зв'язку зі зверненням 04.11.2011 року до суду з позовною заявою про визнання недійсним вищезазначеного договору кредиту (т.1 а.с.54) - належними підставами для висновку про переривання перебігу позовної давності. Переривання перебігу позовної давності полягає в тому, що час, який минув до настання обставини, з якою закон пов'язує переривання, не зараховується в позовну давність, і її перебіг після переривання починається спочатку. Обставини, що переривають перебіг позовної давності, можуть виникнути в будь- який час до її спливу. Згідно зі ст.264 ЦК перебіг строку позовної давності переривається: 1) вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (наприклад, часткове повернення боргу, лист з проханням про відстрочку повернення боргу тощо); 2) у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників; 3) у разі пред'явлення особою позову, якщо предметом такого позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, відповідно для встановлення факту переривання перебігу позовної давності, позивач мав довести існування обставин, визначених ст.. 264 ЦК України, щодо свого права, яке він вважає порушеним і за захистом якого - звертається до суду. Позивачем не вказано причини поважності пропущення строку позовної давності, не додано жодного нового доказу на підтвердження своїх позовних вимог, що позбавляє суд можливості надання відповідної оцінки поважності, або неповажності причин пропуску. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наслідки спливу позовної давності означають з втрату права на задоволення позову про захист порушеного права, таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed