Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач 12.05.2014р звернувся до суду з позовом до КП «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення інфляційних виплат у розмірі 13 249,94 грн. , 3 % річних у розмірі 2983,88 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн., посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.04.2014р. з відповідача на його користь стягнуто 15108,26 грн., а саме: понесені збитки 14 339,26 грн., послуги на правову допомогу 250 грн. і витрати пов'язані з проведенням висновку спеціаліста у розмірі 519 грн. Проте вказана сума була розрахована станом на 25.07.2007р., тому позивач просить стягнути вказану в позові суму (16233,33 грн.) посилаючись на ст..625 ЦК України. Крім того позивач просить стягнути моральну шкоду на підставі ст..ст.16,23, 1187 ЦК України посилаючись на слідуючи обставини:тривалість розгляду цивільної справи понад 7 років, зусилля які потрібно було для відновлення порушеного права В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач повністю підтримали позовні вимоги з викладених підстав та просили позов задовольнити.При цьому вони пояснили, що вони подали такі вимоги у зв'язку з тим, що ті гроші, які були присуджені за рішенням суду, вже знецінились. Моральну шкоду вони обгрунтували тим, що справа про стягнення шкоди розглядалась майже сім років, позивач був позбавлений транспортного засобу, та про нерівне матеріальне становище сторін, так як відповідач має більше фінансових можливостей ніж позивач. Представник відповідача -Романюк Г.С. діюча по довіреності, позов не визнала, вважаючи що позов є необґрунтованим та просив у його задоволенні відмовити посилаючись на те, що виниклі між ними правовідносини не є договірними та борговими, та нарахування інфляційних витрат та 3% річних повинно здійснюватись на суму понесених збитків, які були визначені рішенням суду від 02.04.2014р. та які були виплачені позивачу . Також він зазначив що норми ст..625 ЦК України на ці правовідносини не поширюються. Також щодо стягнення моральної шкоди зазначив, що відповідач не є винним у тривалому розгляді справи та в цей час позивач мав змогу користуватися автомобілем, підприємство відповідача є збитковим, вони виплати шкоду після винесення судом рішення, та всі ці підстави також є необґрунтованими. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що згідно рішення апеляційного суду Одеської області від 02.04.2014р. по цивільній справі за позовом [PERSON], до КП «Теплопостачання міста Одеси», за участю третьої особи-[PERSON] про відшкодування шкоди, позов було задоволено частково та стягнуто з КП «Теплопостачання міста Одеси» на його користь позивача понесені збитки у розмірі 14 339,26 грн., 250 грн. витрат на правову допомогу, за проведення висновку спеціаліста-519 грн. Також зобов'язано позивача після відшкодування заподіяної дорожньо-транспортної пригоди шкоди КП «Теплопостачання міста Одеси» пошкоджені автомобільні деталі,що не можуть використовуватись за призначенням, але мають певну цінність, згідно висновку авто товарознавчого дослідження. В інших вимогах позивачу-відмовлено.(а.с.6-8). З рішення суду також вбачається, що позивач позов подав до суду 24.10.2011р. у зв'язку з пошкодження його автомобіля в наслідок дорожньо-транспортної пригоди яка сталася 25.07.2007р. також з рішення суду вбачається. що позивачу було відмовлено у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на оплату орендованого автомобіля у розмірі 45 500 грн., оскільки ці витрати позивача є не доведеними. Посилання на розписку між позивачем та [PERSON], відповідно до якої сторони уклали договір про оренду автомобіля на увагу не заслуговують, оскільки відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. З пояснень сторін судом також встановлено, що всі призначені за вищезазначеним рішенням суду виплати відповідачем виплачені позивачу, що також підтверджується платіжним дорученням від 28.05.2014р. №10732. Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, оскільки дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, що передбачає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, не розповсюджується на правовідносини, що виникають у зв'язку із заподіянням шкоди, і може застосовуватись лише при порушенні зобов'язання за договором. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суд України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджене, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилось вже після збільшення цін і тарифів. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Тобто грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. N 10-74/0/4-13). Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди та які регулюються спеціальним законодавством Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Розглядаючи позови про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, судам слід враховувати, що згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Проте у зв'язку з тим, що позивачем не надано на підтвердження моральних страждань та розміру шкоди належних і допустимих доказів, суд вважає що у задоволенні таких вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed