Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хліба Київщини» (далі - ТОВ «Хліба Київщини») про стягнення оплати за останній день роботи на посаді комірника сировини, недоплати заробітної плати за три місяці, невиплаченої заробітної плати за роботу на посаді комірника-касира, компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Посилався на те, що 24 березня 2011 року він був прийнятий на роботу в ТОВ «Хліба Київщини» на посаду комірника сировини, з оплатою праці 941 грн у березні місяці 2011 року та 960 грн на місяць, починаючи з квітня місяця 2011 року, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік». На посаді комірника сировини він працював з 24 березня по 15 липня 2011 року. За власним бажанням був переведений з посади комірника сировини на посаду комірника-касира з окладом 960 грн. При переведенні з посади комірника сировини на посаду комірника-касира відповідач не протабелював в табелі обліку робочого часу останній день роботи на посаді комірника сировини і не оплатив йому останній робочий день 15 липня 2011 року, чим заборгував 45,71 грн. Крім того, за два місяці роботи комірником сировини відповідач оплатив йому за березень 2011 року - 941 грн, квітень 2011 року - 960 грн, а за травень, червень, липень 2011 року його оплата була значно нижча та становила 460 грн, хоча умови праці не змінювались. За три місяці відповідач недоплатив 1188,57 грн. На посаді комірника-касира він працював з 16 липня по 22 липня 2011 року. Відповідач у табелі обліку робочого часу не обліковував відпрацьовані дні на посаді комірника-касира, тому недоплатив 228,57 грн. За час роботи на підприємстві він не скористався відпусткою за роботу з 24 березня 2011 року по 22 липня 2011 року, тому відповідач мав оплатити йому компенсацію за невикористану відпустку в сумі 211,84 грн. Починаючи з дня звільнення 22 липня 2011 року відповідач повинен виплатити йому 34606,29 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку до дня звернення за вирішенням спору до суду. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю, представник відповідача позов не визнав, пославшись на письмові пояснення, подані до суду. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно наказу №28/11 від 24.03.2011 року [PERSON] було прийнято на роботу комірником сировини ТОВ «Хліба Київщини». Згідно з наказом №70 від 15 липня 2011 року [PERSON] за його заявою було переведено комірником-касиром ТОВ «Хліба Київщини». Згідно наказу №75 від 22 липня 2011 року [PERSON] звільнено з ТОВ «Хліба Київщини» за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Вказані факти не оспорюються сторонами та підтверджені копіями наказів №28/11 від 24.03.2011 року, №70 від 15 липня 2011 року, №75 від 22 липня 2011 року. Під час роботи у ТОВ «Хліба Київщини» [PERSON] у березні 2011 року було нараховано та виплачено 259 грн, у квітні 2011 року - 960 грн, що підтверджено поясненнями сторін та довідкою про доходи, виданою [PERSON] Позивач просив стягнути з ТОВ «Хліба Київщини» 47 грн 71 коп. денного заробітку комірника сировини за 15 липня 2011 року. Такі вимоги позивача є безпідставними, адже 15 липня 2011 року за заявою [PERSON] було переведено цього ж дня на посаду комірника-касира, що не оспорюється сторонами та підтверджено копією наказу №70 від 15 липня 2011 року. Судом встановлено, що 15 липня 2011 року на роботу комірника сировини була прийнята [PERSON], що підтверджено заявою [PERSON], копією наказу №71 від 15 липня 2011 року та табелем обліку робочого часу за липень 2011 року. Судом встановлено, що з 16 липня по 22 липня 2011 року [PERSON] не було протабельовано у табелі обліку робочого часу, про що ствердив у судовому засіданні позивач, через що просив стягнути з відповідача 228 грн 57 коп. Заперечуючи проти позовних вимог у цій частині представник відповідача дав пояснення, що [PERSON] не виходив на роботу, про що було складено акти та подано доповідну директору ТОВ «Хліба Київщини». Вказані факти підтверджені актом від 15.07.2011 року, доповідною та актом від 22.07.2011 року. Вказані акти позивач не оспорював, тому вимоги позивача про стягнення заробітної плати з 16 липня по 22 липня 2011 року не підлягають до задоволення. При звільненні [PERSON] була нарахована компенсація за невикористану відпустку в розмірі 178,64 грн та сума 333,67 грн, що підлягала виплаті при звільненні [PERSON], що підтверджено розрахунковою відомістю. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. 22 липня 2011 року [PERSON] звільнений з ТОВ «Хліба Київщини». У день звільнення [PERSON] не працював на роботі, тому в цей день йому не були виплачені належні суми. 02.09.2011 року він звернувся з вимогою про розрахунок, цього ж дня [PERSON] проведена виплата всіх сум, що належали йому. Тому вимоги ст. 116 КЗпП України ТОВ «Хліба Київщини» не порушені, стягнення грошової компенсації і середнього заробітку за час затримки є безпідставними. Судом встановлено, що 01.05.2011 року ТОВ «Хліба Київщини» видано наказ, яким встановлено для працівників адміністрації та відділу збуту, де працював [PERSON], робочий час тривалістю 4 години. З даним наказом не був ознайомлений [PERSON] Відповідно до ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Як пояснив [PERSON], він дізнався про порушене право у вересні 2011 року, звертався до директора ТОВ «Хліба Київщини» з заявою про відновлення порушеного права, про що направляв йому листи. Також пояснив суду, що він звертався за вирішенням трудового спору до Володарського районного суду Київської області. Судом встановлено, що 02.07.2012 року, 15.10.2012 року, 21.02.2012 року та 25.03.2013 року [PERSON] звертався до Володарського районного суду Київської області з позовними заявами про стягнення недовиплачених сум, пов'язаних з трудовими відносинами, що вбачається з справ №2/1010/97/2012, №2/1010/275/2012, №2/1010/441/2012, №2/364/135/13, які досліджувалися в судовому засіданні. Ухвалою суду від 16.07.2012 року позовну заяву позивача за його заявою залишено без розгляду, ухвалою від 26.10.2012 року позовну заяву повернуто позивачеві, 29.02.2012 року за заявою позивача позовну заяву залишено без розгляду, 31.05.2013 року ухвалою суду позовну заяву залишено без розгляду, оскільки позивач повторно не з'явився до суду. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06 листопада 1992 року (зі змінами, внесеними постановами від 01 квітня 1994 року №4, від 26 жовтня 1995 року №18 та від 25 травня 1998 року №15) встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливими поновити пропущений строк. Позивач у судовому засіданні не навів доказів, чому він пропустив тримісячний строк звернення до суду за вирішенням спору. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. Так як позивач пропустив тримісячний строк звернення за вирішенням трудового спору в частині поновлення права про встановлення неповного робочого часу у травні-липні 2011 року та доплати за цей період, тому у позові слід відмовити за спливом позовної давності.

Outcome: dismissed