Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до Немирівської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, в якому просила, визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 97,5 кв.м.: з них житлова площа 48,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами (літ. «а» веранда , літ. «а1» прибудова , «Б» сарай , «П»- погріб що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] . Мотивуючи позов тим, [INFO] у віці 86 років помер її батько [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] відкрилась спадкова справа № 63560098 від 26.12.2018 року в Немирівській державній нотаріальній конторі. Спадкоємцем за законом на спадкове майно померлого [INFO] [PERSON] , є його рідна дочка [PERSON] згідно довідки Немирівської Державної нотаріальної контори Вінницької області. Однак, при звернені до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок який розташований за адресою: [ADDRESS] , Державним нотаріусом Немирівської нотаріальної контори було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю правових підстав , а саме у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. З метою отримання у власність спадкового майна, що належало [PERSON] на момент смерті, позивач звернулася з відповідною заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок ,що розташований за адресою : [ADDRESS] , за [PERSON] до Немирівської міської ради Немирівського району Вінницької області. Однак, державним реєстратором, було винесене рішення про відмову № 54372212 від 02.10.2020 у зв`язку з тим, що встановлене заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до п.п.1 пункту 43 Постанови КМУ №1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації на індивідуальний житловий будинок, що закінчений будівництвом, до 05.08.1992 року розташований на території сільської ради, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку подається документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або у власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або у власність з погосподарської книги. Враховуючи викладене, позивач не має можливості отримати в нотаріуса свідоцтво на право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , тому змушений звернутися до суду. В судовому засідання представник позивачки позов підтримав в повному обсязі, просить його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Суд заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6), відповідно до довідки № 144 від 11.12.2020 виданої виконкомом Немирівської міської ради, [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10), відповідно до довідки № 143 від 11.12.2020 виданої виконкомом Немирівської міської ради, згідно погосподарської книги за 1997 рік № 1 особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок по [ADDRESS] , відноситься до категорії колгоспних дворів і належить [PERSON] , до складу колгоспного двору входить голова колгоспного двору - [PERSON] , який проживав там 3 1986 року по день смерті [INFO] (а.с. 13). Відповідно до постанови про відмову у вчинення нотаріальних дій № 225/02-31 від 08.04.2021 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] належний [PERSON] , померлому [INFO] (а.с 9). Відповідно до п. 4, п.п. 1 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, за загальним правилом ЦК України застосовується до тих відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Але, оскільки акти цивільного законодавства не мають зворотної сили і це підтверджується положенням про те, що ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень щодо цивільних відносин, що виникли до набрання чинності ЦК, його норми застосовуються тільки до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, ЦК поширюється на права і обов`язки, які хоча і виникли до 1 січня 2004 року, але не припиняються і тривають після 01 січня 2004 року. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно з роз`ясненнями, наданими ВСС України у п. 1 листа від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. У випадку якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування на підставі ЦК УРСР, право спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та п`ятої черг ("нових черг") відповідно до статей 1263 - 1265 ЦК. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] , відкрилася [INFO] та строк на її прийняття, встановлений ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, закінчився задовго до набрання чинності ЦК України 2003 року, то до відносин щодо спадкування його майна може застосовуватися лише ЦК УРСР 1963 року. Отже, відповідно до ч. 1,2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 527 ЦК УРСР 1963 року, встановлено, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Позивачка в позовній заяві, вказує, що вона є донькою покійного [PERSON] , та спадкоємицею першої черги відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, на підтвердження родинних відносин між нею і покійним [PERSON] , посилається на довідку Немирівської Державної нотаріальної контори Вінницької області № 494/02-14 від 27.05.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Так, відповідно до вказаної довідки № 494/02-14 від 27.05.2020, виданої Державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П., слідує, що гр.. [PERSON] , являється спадкоємицею за законом на спадкове майно, померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 8), інших доказів на підтвердження факту родинних відносин між позивачкою [PERSON] та померлим [INFO] [PERSON] , позивачкою не надано, клопотань про витребування доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, суд не вважає належним та допустимим доказом підтвердження родинних відносин між позивачкою та померлим [PERSON] , довідку 494/02-14 від 27.05.2020, видану Державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , позивачкою не надано доказів належності її до кола спадкоємців за законом, в судовому засіданні не встановлено родинних відносин позивачки зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що заява представника відповідача про визнання позову, суперечить закону, а тому суд не приймає це визнання. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed