Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у вихованні дитини. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28 травня 2006 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження від 28.05.2006 року, зареєстрованим виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 липня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу, малолітній [PERSON] залишився проживати з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Як зазначив Позивач, він намагається приймати участь у вихованні свого сина, однак Відповідач чинить йому в цьому перешкоди, не дозволяє зустрічатися з сином, що підтверджується актами депутата Вишневої міської ради Білоус М.М. від 26.04.2014 року, від 29.04.2014 року та актами соціального інспектування № 126 та № 152 від 25.04.2014 року та від 25.04.2014 року відповідно. Комісією з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській райдержадміністрації Київської області прийнято рішення № 16 від 16.04.2013 року (протокол № 7), згідно якого Позивачу та Відповідачу рекомендовано дійти спільної згоди щодо дотримання вимог ст. 157 Сімейного кодексу України (далі - СК України) щодо визначення участі у вихованні та спілкуванні з їх сином. Визначено, що [PERSON] має право щоденно приймати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею. Рекомендовано органу опіки та піклування встановити дні та години його участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], у вихідні дні: перша, третя субота та неділя з 10 години суботи до 19 години неділі та в буденні дні: вівторок та четвер з 16 години до 19 години. В рішенні також зазначено, що [PERSON] не має права перешкоджати [PERSON] спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні і якщо один із батьків буде ухилятися від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. Розпорядження органу опіки та піклування - Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області від 14 травня 2013 року № 353 «Про встановлення участі батька - [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON]», встановлено дні та години його участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною - сином [PERSON], [INFO], у вихідні дні: перша, третя субота та неділя з 10 годин суботи до 19 годи неділі та в буденні дні: вівторок та четвер з 16 години та 19 години. Проте, як зазначив Позивач, [PERSON] ухиляється від виконання зазначеного рішення органу опіки та піклування: за місцем своєї реєстрації не проживає, на телефонні дзвінки не відповідає, у зв'язку із чим він позбавлений можливості зустрічатися та спілкуватися зі своїм сином. Позивач просив суд визначити [PERSON] способи участі у вихованні дитини [PERSON], [INFO], таким чином: у вихідні дні: перша, третя субота та неділя з 10 годин суботи до 19 годи неділі та в буденні дні: вівторок та четвер з 16 години та 19 години; усунути [PERSON] перешкоди у вихованні та спілкування з дитиною - [PERSON], [INFO], зобов'язавши [PERSON] надавати [PERSON] можливість приймати участь у вихованні та спілкуванні з [PERSON], [INFO] у вихідні дні: перша, третя субота та неділя з 10 годин суботи до 19 годи неділі та в буденні дні: вівторок та четвер з 16 години та 19 години. В судовому засіданні Позивач, його представник та представник органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації просили задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч.1. ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Зі згоди Позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 28 травня 2006 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON]. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 липня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу, малолітній [PERSON] залишився проживати з матір'ю [PERSON]. Судом встановлено, що між сторонами склались конфліктні стосунки, у зв'язку із чим вони не можуть знайти порозуміння з питань участі кожного із батьків у вихованні дитини. Відповідач чинить перешкоди [PERSON] у прийманні участі у вихованні сина, за місцем своєї реєстрації не проживає, що підтверджується актами депутата Вишневої міської ради Білоус М.М. від 26.04.2014 року, від 29.04.2014 року та актами соціального інспектування № 126 та № 152 від 25.04.2014 року та від 25.04.2014 року відповідно та не відповідає на телефонні дзвінки, у зв'язку із чим Позивач позбавлений можливості зустрічатися та спілкуватися зі своїм сином. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Згідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Розпорядження органу опіки та піклування - Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області від 14 травня 2013 року № 353 «Про встановлення участі батька - [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON]», встановлено дні та години його участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною - сином [PERSON], [INFO], у вихідні дні: перша, третя субота та неділя з 10 годин суботи до 19 годи неділі та в буденні дні: вівторок та четвер з 16 години та 19 години. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що "в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини". Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суди мають враховувати передусім інтереси самої дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Під час судового розгляду було встановлено, що запропонований спосіб участі Позивача у вихованні дитини шляхом зустрічей з дитиною достатньо відповідає його інтересам, та можливості батька здійснювати свої обов'язки та права, не порушуючи при цьому прав матері. У зв'язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 7, 141, 158, 159 Сімейного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року та

Outcome: approved