Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 09.01.2020 року звернулась [PERSON] , яка діє як законний представник [PERSON] , із вказаною позовною заявою та просить суд присудити щомісячні платежі з УДКС України в Приморському районі Одеської області з рахунку прокуратури Одеської області та Головного Управління національної поліції в Одеській області у рівних частинах на утримання [PERSON] в сумі 4173,00 грн. до 04.11.2026 року; стягнути з УДКС України в Приморському районі Одеської області з рахунку прокуратури Одеської області та Головного управління національної поліції в Одеській області у рівних частинах разовим платежем кошти в сумі 450 000,00 грн. на користь [PERSON] , за шкоду, завдану смертю [PERSON] та незаконними діями відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.01.2018 року приблизно о 22:05 год. по вул. Балківській, 14/1 сталось ДТП: автомобіль TOYOTA COROLLA, д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину по регульованому пішохідному переходу та отримала тілесні ушкодження, від яких [INFO] померла. [PERSON] визнано потерпілим у кримінальному провадження. Кримінальне провадження двічі закривалась та станом на день звернення до суду досудове розслідування триває. Внаслідок смерті матері позивача та бездіяльності органу досудового слідства, позивачу завдано моральної та матеріальної шкоди, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути шкоду у зв`язку із смертю годувальника (з дня смерті) в розмірі 94 762,00 грн., щомісячні платежі в розмірі 4173 грн. як особі, яка знаходилась на утриманні померлої [PERSON] до досягнення ним повноліття, а також завдану моральну шкоду в розмірі 210 000,00 грн. згідно наведеного розрахунку шкоди, що є додатком до позовної заяви. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 10.02.2020 року до суду надійшли пояснення представника УДКСУ в м. Одесі Одеської області відповідно яких просили врахувати пояснення при розгляді справи та у задоволенні позовних вимоги відмовити у повному обсязі. Відповідно пояснення зазначено, що позивач ототожнює управління Казначейства з особою яка спричинила шкоду, що суперечить матеріалам справи та нормам чинного законодавства України. Управління Казначейства в повному обсязі виконує свої завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувало, що знаходить підтвердження в позові. Тобто, стягнення з органу Казначейства коштів за дії іншого органу протирічить діючому законодавству України. Крім того, такої юридичної особи, як УДКСУ у Приморському районі Одеської області не існує. Також зазначено, що позивачем не надано підтвердження того, що йому завдано шкоду. 13.02.2020 року до суду надійшов відзив представника ГУНП в Одеській області відповідно якого просив відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування чого зазначено, що ГУНП в Одеській області не уособлює собою державу та не здійснює управління коштами Державного бюджету, відтак? вимога позивача про стягнення коштів саме з рахунку ГУНП в Одеській області є невмотивованою. Також зазначено, що в позові не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння позивачу моральної шкоди, таким чином, правові підстави для відшкодування моральної шкоди, Головним управлінням НП в Одеській області відсутні. 17.02.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника прокуратури Одеської області, відповідно якого представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог, в обґрунтування чого зазначено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заподіяння шкоди прокуратурою області. 16.03.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якої представник зазначає про наявність питань до відповідачів та наголошує про наявність підстав для задоволення позову. 30.03.2020 року представником прокуратури Одеської області надано пояснення на відповідь на відзив позивача, відповідно яких зазначено, що незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. А тому, судами не встановлено дій прокуратури області, які б надавали правові підстави для задоволення позовних вимог позивача на відшкодування йому моральної шкоди. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2020 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивача та представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник Прокуратури Одеської області проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а тому неможливо зробити висновок про невстановлення особи, яка вчинила злочин, чи встановлення її неплатоспроможності, у зв`язку з чим подання позову є передчасним. Окрім цього зазначає, що у спірних правовідносинах суб`єктом відповідальності є держава, а не конкретний орган прокуратури чи її посадова особа. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 10.01.2018 року приблизно о 22:05 год. по вул. Балківській, 14/1 сталось ДТП: автомобіль TOYOTA COROLLA, д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину по регульованому пішоходному переходу та отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до МКЛ-1 м. Одеси. [INFO] [PERSON] померла, про що зроблено відповідний актовий запис №809, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018160000000023 від 11.01.2018 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10.01.2018. Під час проведення досудового розслідування встановлено, що 10.01.2018, приблизно о 22:05 годині, водій автомобілю TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , здійснюючи рух по вул. Балківська в Суворовському районі м. Одеса, з боку вул. Краснослобідський узвіз у напрямку вул. Маловського, навпроти буд. № 14/1 здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину по регульованому пішохідному переходу на червоний сигнал світлофора. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження, від яких настала її смерть у КУ«МКЛ №1» м. Одеси. Розпорядженням Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області №257/А-2018 від 18.07.2018 року [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , 04.11.2018 року. [PERSON] визнано потерпілим у вказаному вище кримінальному провадженні. За результатами досудового розслідування 23.07.2018 постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській області кримінальне провадження за №12018160000000023 від 11.01.2018 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Разом з цим, під час вивчення матеріалів кримінального провадження та обґрунтованості постанови про закриття провадження, процесуальним керівником у справі - прокурором відділу прокуратури області, 08.08.2018 року винесено постанову про її скасування та надано вказівки слідчому. У подальшому, 20.02.2019 постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській області вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, яку скасовано ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.04.2019 та поновлено досудове розслідування. При цьому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході проведених слідчих дій та експертних досліджень встановлено, що в діях [PERSON] не вбачається порушень вимог Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку із настанням події дорожньо-транспортної пригоди та такими наслідками. Цей фат свідчить про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення. В той же час встановлено, що чинником настання аварійної обстановки є власні необережні дії пішохода [PERSON] , що виразились у порушенні нею вимог. п.п. 4.4., 4.7, 4.14 (а,г) Правил дорожнього руху України, які перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із розглянутою подією ДТП, оскільки, знаходячись в темний час доби на проїжджій частині автодороги, вона перетинала проїжджу частину дороги в невстановленому місці на заборонений сигнал світлофору. Після проведення слідчих дій, 28.10.2019 постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській області кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. І ст. 284 КПК України. Не погоджуючись із винесеною постановою слідчого, представником потерпілого [PERSON] , її оскаржено до суду. За результатами розгляду скарги Київським районним судом м. Одеси від 12.12.2019 року постанову про закриття кримінального провадження скасовано, зобов`язано старшого слідчого Омельченка З.В. провести досудове розслідування. Станом на день розгляду справи досудове розслідування з приводу ДТП, внаслідок якої настала смерть [PERSON] , триває. Відповідно до частин першої, другої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Згідно із частиною третьою статті 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами (частина перша статті 1202 ЦК України). Таким чином, потерпіла особа має право вимагати від особи, в результаті винних дій якої настала смерть, отримання відшкодування шкоди згідно положень ст. 1200, 1202 ЦК України. Окрім цього, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, встановлюються законом (стаття 1207 ЦК України). Таким чином, умовами покладання на державу обов`язку щодо відшкодування шкоди непрацездатним особам, які були на утриманні померлого, є невстановлення особи, винної у вчиненні злочину або її неплатоспроможність. Разом з тим, судом встановлено, що станом на день розгляду справи кримінальне провадження триває, у зв`язку з чим посилання позивача щодо невстановлення особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, є передчасними. Окрім цього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо присудження вказаних щомісячних виплат шляхом їх списання з рахунків прокуратури Одеської області та Головного управління національної поліції в Одеській області, пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки такевідшкодування має відбуватись шляхом безспірного списання з державного бюджету. Заявляючи вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що у зв`язку із незаконним закриттям кримінального провадження йому було завдано моральної шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Таку позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30.01.2019 року у справі № 199/1478/17, провадження № 61-4779 св 18. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Таким чином, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. При цьому положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» не застосовуються. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. При цьому, вирішуючи питання щодо відшкодування шкоди, суд враховує загальні положення щодо підстав відшкодування шкоди. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач зазначає, що скасування ухвалами суду постанов слідчого про закриття кримінального провадження свідчить про незаконність дій слідчого Омельченко З.В. та процесуального керівника - прокурора Трофимова В.С. Разом з тим, суд зазначає, що лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів слідства та прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Такі висновки суду кореспондують правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постанові від 30.01.2019 року у справі № 199/1478/17, провадження № 61-4779 св 18. Суд також відхиляє посилання позивача на встановлення протиправної бездіяльності слідчого та прокурора ухвалами судів, якими були скасовані постанови про закриття кримінального провадження. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, правовою підставою для визнання судом доведеним факту протиправної бездіяльності відповідача може бути лише вирок суду у кримінальній справі, а не ухвала, якою скасовувано постанову про закриття кримінального провадження. Окрім цього, як на підставу стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 210 000,00 грн. позивач посилається на положення ст. 1168 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди, завданої позивачу у зв`язку із смертю матері, саме за рахунок коштів прокуратури Одеської області та ГУНП в Одеській області, позивачем жодним чином не доведено наявність підстав для покладання на відповідачів відповідальності у вигляді відшкодування шкоди за смерть [PERSON] , яка настала внаслідок ДТП. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості та передчасності заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed