Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У лютому 2016р. [PERSON] звернувся до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Сьома одеська державна нотаріальна контора, посилаючись на те, що 22 вересня 2015р. помер його брат [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді частини житлового будинку, розташованого по вул. Радісна,98 в м. Одесі, яка належала останньому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2007року. Позивач зазначав, що він, як спадкоємець другої черги звернувся до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але листом від 12 січня 2016 р. державний нотаріус повідомила його про те, що з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулась спадкоємець першої черги, дружина померлого - [PERSON] Стверджував, що про існування дружини брата він дізнався тільки від нотаріуса, оскільки йому не було відомо, що у його брата була дружина, так як вони з братом проживали разом, останній ніколи не згадував про те, що він одружений, ніколи не розповідав про дружину і не показував ніяких документів. Зазначав, що відповідачка з братом не проживала, за ним не доглядала, хоча він хворів і потребував піклування за ним. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд усунути [PERSON], відповідачку у справі від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], визнати за ним, який є спадкоємцем другої черги за законом, право на спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON]Г, який помер 22 серпня 2015року, та стягнути з відповідачки витрати зі сплати судового збору у розмірі 1102,40грн. 21 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що вона з 05 квітня 2008року перебувала з [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 05 квітня 2008року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного відділу реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №153. 22 вересня 2015р. [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини будинку, розташованого по вул. Радісна,98 в м. Одесі, яка належала останньому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2007року. Зазначала, що вона, як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка у встановлений законом строк звернулась до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, але державним нотаріусом їй було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, проте відповідач після смерті чоловіка забрав у неї ключі від будинку та документи на спадкове майно, вигнав її з будинку, позивачка просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, а саме на 1/2 частину розташованого по вул. Радісна,98 в м. Одесі. Протокольною ухвалою суду від 21 квітня 2016 року зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом прийнята до сумісного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Сьома одеська державна нотаріальна контора про усунення від спадщини та визнання права на спадщину (т.1,а.с.71-72). Представник позивача, діючий за довіреністю від 24 лютого 2016року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав, та просив суд відмовити в їх задоволенні, про що надав письмові заперечення проти позову (т.1, а.с.30, 103-105,224). Відповідачка та її представник, діюча за ордером та дорученням від 22 січня 2016р. в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні, надали до суду письмові заперечення проти позову. Зустрічні позовні вимоги підтримали, та просили суд їх задовольнити у повному обсязі (т.1,а.с.46,60). Представник третьої особи: Сьомої одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності (т.1, а.с.43). Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та показання свідків, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Михайліченко) Г.С. перебували в шлюбі, зареєстрованому 05 квітня 2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного відділу реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №153, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т.1,а.с.179). 24 серпня 2015р. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1, а.с.178зв.). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами №98, розташованого по вул. Радісна, в м. Одесі, яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2007року (т.1,а.с.143). Право власності [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по вул. Радісна,98 в м. Одесі, було зареєстровано в КП «МБТІ та РОН», що підтверджується витягом КП «ОМБТІ та РОН» від 07 травня 2007р. (т.1, а.с.187). Інша 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по вул. Радісна,98 в м. Одесі належить на праві власності позивачу за первісним позовом [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2007року (т.1,а.с.54зв.). Встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами №98 по вул. Радісна, в м. Одесі складається з одного черепашникового житлового будинку під літерою «А», загальною площею 49,0 кв.м., в тому числі житловою площею 24,3 кв.м., та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці, площею 518 кв.м. (т.1, а.с.240-242). Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т.1,а.с.179). Спадкоємцем другої черги після смерті [PERSON] є його брат [PERSON], який згідно довідки ОСНКМ «Курсаки» в м. Одесі №1202 від 21.12.2015р. проживав та був зареєстрований разом із братом з 19.03.2001року, по день його смерті (т.1,а.с.18,19). Встановлено, що відповідачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], шляхом звернення 03 листопада 2015р. до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т.1,а.с.178). Постановою державного нотаріуса Сьомої ОДНК [PERSON] від 04 серпня 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частику будинку №98, розташованому по вул. Радістній у м. Одесі, у звязку із ненаданням документів, що підтверджують право власності на спадкове майно (т.1, а.с.238). Брат померлого, [PERSON] також у встановлений законом строк, а саме, 30 грудня 2015року звернувся до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де його було повідомлено, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо майна [PERSON], який помер 22.08.2015 року звернулась спадкоємець першої черги, дружина [PERSON] (т.1, а.с.17, 19а-19-а,зв.). З висновку медичної комісії про стан здоровя [PERSON] від 15 жовтня 2014 року та медичної довідки про проходження попереднього (періодичного) медогляду вбачається, що [PERSON] в період з 03.10.2014 до 15.10.2015 року за станом здоровя був визнаний придатним для роботи за професією, скарг на стан здоровя у нього не було (т.1, а.с. 61,62,63,226-227). Судом встановлено, що [PERSON] працював у Громадській організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на посаді приймальника (старшого контролера - приймальника) автостоянки №19, та 22 серпня 2015року був звільнений з роботи, у звязку зі смертю, що підтверджується трудовою книжкою від 16 грудня 1975 р. (т.1, а.с.65-68). З змісту листа Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» від 17 травня 2016 року оригінал трудової книжки [PERSON] було видано на руки його дружині [PERSON] (т.1, а.с.92). Відповідно до листа КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №16» за №324 від 15.04.2016 року, [PERSON], [INFO], що проживав за адресою: [INFO] в КУ «ЦПМСП» не звертався, амбулаторна картка на його імя в реєстратурі центру відсутня (т.1,а.с.64). Згідно лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] №2690, останній помер 22 серпня 2015року, причина смерті - гостра серцева недостатність, кардіоміопатія, не уточнена (т.1,а.с.14). Свідок [PERSON], яка є сусідкою померлого в судовому засіданні пояснила суду, що [PERSON] з 2005року перебувала із [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах та постійно проживала з ним. Крім того, вони працювали разом, проте брат померлого [PERSON] був проти реєстрації шлюбу між ними у 2008 році, принижував їх, не допускав їх сумісного проживання. Зазначала, що відносини [PERSON] з померлим були добрі. Після смерті брата, [PERSON] вигнав [PERSON] із будинку, та забрав ключі. Вказувала, що вона давала речі позивачці, коли її вигнали з будинку, та те, що їжу для [PERSON] [PERSON] готувала у неї вдома (т.1, а.с.224). Свідок [PERSON], який є сусідом померлого в судовому засіданні пояснив суду, що він з 2011 року працював разом з [PERSON] та [PERSON] Від [PERSON] йому було відомо, що [PERSON] є його дружиною, вони проживали та робили все разом. Знає, що [PERSON] відносився до [PERSON] погано, оскільки приходив до неї на роботу та оскорбляв її. Також пояснив суду, що [PERSON] іноді вживав спиртні напої (т.1,а.с.243). Свідок [PERSON], який є сусідом померлого в судовому засіданні пояснив суду, що померлий останні роки вживав спиртні напої. Брати проживали разом в будинку по вул. Радісній, в м. Одесі. [PERSON] в будинку не проживала, оскільки будинок був непридатний до проживання. Зазначав, що померлому один раз викликали швидку допомогу, за ним доглядав брат та перша дружина, з якою у нього шлюб розірвано. Саме вона поховала [PERSON] та його матір, яка померла десять років тому (т.2,а.с.10). Свідок [PERSON], яка є колишньою дружиною померлого в судовому засіданні пояснила суду, що вона добре знайома із сімєю померлого. З [PERSON] після розірвання шлюбу у 1992році, по день смерті у неї були нормальні відносини, він проживав разом із братом по вул. Радісній,98, в м. Одесі. Відповідачка із [PERSON] не проживала, про її наявність їй не було відомо. Останні два роки [PERSON] вживав алкогольні напої, та потребував стороннього нагляду, його одежа була брудна, він був голодний, проживав у прибудові. Зазначала, що надавала останньому речі та взуття, разом із [PERSON] здійснила поховання останнього (т.2,а.с.9). Свідок [PERSON], який є знайомим [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що про дружину [PERSON] йому сало відомо від його брата [PERSON]. Стверджував, що померлий постійно вживав спиртні напої, потребував стороннього нагляду (т.2,а.с.8). Суд критично ставиться до пояснень свідків [PERSON], [PERSON], та [PERSON], що померлий був у безпорадному стані потребував стороннього догляду, оскільки вони повністю спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи. Крім того, суд не приймає в якості доказів надані представником [PERSON] заяви сусідів та колективної заяви жильців, які проживають [INFO], оскільки вказані особи не були заявлені та допитані судом в якості свідків (т.1, а.с.81-83). З змісту технічного висновку №03/06-2016 по оцінці технічного стану основних несучих будівельних конструкцій житлового будинку (літ.А), що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Радісна, буд.8, вбачається, що обстежений житловий будинок не придатний для нормального і безпечного проживання, в звязку з виявленою значною кількістю пошкоджень та дефектів, а також за відсутності інженерних мереж та приладів водопостачання, каналізації, опалення, газопостачання та несправними мережами і приладами електропостачання (т.1,а.с.107-150). Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Здійснення права на спадкування визначено главою 87 ЦК. Так за змістом ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], шляхом звернення у встановлений законом строк до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Тобто, вказані дії свідчать про те, що позивачка за зустрічним позовом своєчасно прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. В силу ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.2 п.6 Постанови ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. За таких обставин, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно за законом, після смерті її чоловіка підлягають задоволенню у повному обсязі і за [PERSON] необхідно визнати права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами під №98, розташованого в м. Одесі по вул. Радісній, який складається в цілому з одного черепашникового житлового будинку під літерою «А», загальною площею 49,0 кв.м., в тому числі житловою площею 24,3 кв.м., та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці, площею 518 кв.м. Що ж стосується позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення від спадщини та визнання права на спадщину, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Згідно із ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 р. факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при розгляді таких справ суду належить з'ясовувати чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. З роз'яснень пункту 4 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N24-753/0/4-13 вбачається, що виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, з урахуванням роз'яснень наданих судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», має значення сукупність таких обставин: умисного ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. При цьому, обов'язок доказування цих обставин лежить на позивачеві. Проте, жодна з обставин, що слугують підставою для усунення від спадщини, не знайшли свого достатнього підтвердження доказами в процесі розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що смерть [PERSON] настала раптово, у віці 56 років, та будь-якими важкими невиліковними хворобами померлий при житті не страждав, на обліку у лікарні не перебував, за допомогою не звертався. Суд вважає, що в процесі слухання справи не найшли свого підтвердження обставини, на які посилається [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог. Тобто, [PERSON], не надав суду доказів того, що [PERSON] умисно ухилялася від надання [PERSON] допомоги при можливості її надання, що [PERSON] перебувал в безпорадному стані і потребував допомозі саме від [PERSON] З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від спадщини та визнання права на спадщину.. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 1102,40грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду (т.1.а.с.1,2).

Outcome: approved