Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог послалась на те, що вона працювала менеджером по продажам кредитних продуктів ПАТ «Акцент-Банк». 12.08.2013 року до неї звернулась [PERSON] з проханням оформлення споживчого кредиту для придбання побутової техніки у ФОП [PERSON] на суму 4684, 00 грн. Як працівник банку, позивач , помилково оформила споживчий кредит на придбання товару не у ФОП [PERSON], а у ФОП [PERSON] та помилково перерахувала гроші на поточний рахунок ФОП [PERSON] Банк видав кредит [PERSON], перерахувавши грошові кошти ФОП [PERSON], а помилково перераховані кошти відповідачеві, банк стягнув з позивача в повному обсязі, як заборгованість по недостачам. На звернення позивача відповідач відмовився повернути безпідставно набуті кошти в розмірі 4684 грн, тому вона звернулась до суду. Позивач за власний рахунок сплатила борг перед банком і отримала право вимоги до відповідача, у зв'язку з чим просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила суд про задоволення позову. Вказала, що позивач, як менеджер банку, помилково перерахувала гроші відповідачеві, які у неї були утримані, ому просить стягнути з відповідача, оскільки виконала обов'язки відповідача перед банком. Представник позивача [PERSON] позов підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що у позивача не виникло підстав для вимог до відповідача, оскільки відносини між банком та відповідачем ФОП [PERSON] регулюються п.2.37 абз.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Просить в задовленні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву с проханням справу розглядати в її відсутність, позов підтримує. Заслухавши пояснення сторін, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що станом на 8.01.2014 року [PERSON] працювала в ПАТ «Акцент-Банк» з 29.10.2012 року на посаді фахівця по обслуговуванні клієнтів (а.с. 14); 12.08.2013 року Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк", в особі уповноваженої особи [PERSON] та [PERSON] укладено споживчий кредит на придбання у ФОП [PERSON] товару вартістю 4684 грн. (а.с.4); на рахунок підприємця [PERSON] 12.08.2013 року відповідно рахунка - фактури №2 від 12.08.2013 року надійшло 4684 грн оплати за [PERSON] (а.с.53) Позивач мотивує позовні вимоги тим, що набула право вимоги у відповідача на підставі п.4 ч.1 ст 512 ЦК України - кредитор може бути замінений іншою особою в разі виконання обов'язку боржника перед третьою особою, а також тим, що відповідач безпідставно набув її майно, яке має повернути. Виходячи з обґрунтування позову, що позивач набув права вимоги кредитора у кредитному зобов'язанні до відповідача на підставі договору від 12. 08. 2013 року, для встановлення наявності чи відсутності факту заміни кредитора у кредитному зобов'язанні, з чим пов'язується набуття права вимоги новим кредитором, форма правочину щодо кредитора, а також набуття відповідачем майна без достатньої правової допомоги. Відступлення права вимоги передбачене ст. 512 ЦК України, як одна з підстав заміни кредитора в зобов'язанні. Так, зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, якою передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є правочини (договори). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора в зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором (ст. 514 ЦК України). Отже, зі змісту статей 512-514 ЦК України, предметом договору відступлення права вимоги є зобов'язання, в якому одна сторона (первісний кредитор) відступає, а інша сторона (новий кредитор) набуває право вимоги до третьої особи, тобто передача однією особою своїх прав вимоги іншій особі (класичний договір відступлення права). Окрім відступлення права вимоги кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 512 ЦК України). Згідно ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Зазначене застосовується незалежно від того, чи без підставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Статтею 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Надана позивачем роздруківка по карт.рахунку не містить достатньої інформації про виконання позивачем обов'язку боржника [PERSON], підстави виконання обов'язку боржника, позивачем не наведено підстав для заміни кредитора у зобов'язанні, а також набуття відповідачем майна позивача. Частиною 2 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом, а відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи принцип обґрунтованості судового рішення, обов'язковість якого закріплена ст. 213 ЦПК України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed