Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

На розгляд до Верхньорогачицького районного суду Херсонської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, де підставою позову зазначено невиконання умов розписки. Просить суд стягнути зі [PERSON] на його користь суму боргу, що становить 199620 (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень; втрати від інфляції у розмірі - 16 305. 84 (шістнадцять тисяч триста п`ять) гривень, (вісімдесят чотири) копійки; судові витрати по сплаті судового збору у розмірі - 2159 гривень 26 копійок. Ухвалою від 26.07.2019 року провадження у справі відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 10.00 годину 05.09.2019 року. Судовий розгляд відкладено до 14.00 години 24.09.2019 року та викликано відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України. 24.09.2019 року позивач в судове засідання не з`явився, але відповідно до клопотання, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 41), просить суд справу розглянути без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в призначений день та час в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений у відповідності до ст. 128 ч. 11 ЦПК України (а.с. 48) про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, суд вважає за можливе судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з"явився в судове засідання з невідомих причин, не подав відзив та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач в своєму позові зазначив, що 14 червня 2017 року він дав в борг 209 620 гривень [PERSON] , що підтверджується доданою до позовної заяви, завіреною приватним нотаріусом Куксовою М.С., розпискою від 14.06.2017 року, підписаної Відповідачем та зареєстрованої в реєстрі за № 2059. Згідно вказаного документу Відповідач зобов`язався повертати борг частинами до 14 червня 2018 року. В серпні 2017 року відповідачем було повернуто 10000 (десять тисяч) гривень, після чого жодних дій з його боку для виконання зобов`язання вчинено не було. 7 червня 2018 року рекомендаційним листом Відповідачеві була надіслана скарга про повернення боргу, за місцем реєстрації, яка не була ним отримана. Цей факт посвідчується поштовим повідомленням. На телефонні дзвінки та повідомлення на електронну пошту Відповідач не реагує, будь-які спроби зв`язатися з ним ігнорує. В зв`язку з цим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача суму заборгованості за розпискою в розмірі 199620 грн. 00 коп.. Також позивачем проведений розрахунок інфляційних втрат, який здійснено згідно індексів інфляції опублікованих на офіційному сайті Міністерства Фінансів України, сума інфляційних втрат становить 16 305, 84 гривень, які позивач також просить стягнути з відповідача. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд відповідно до частини 2 вказаної статті може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Стаття 1046 ЦК України закріплює, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст.. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При вивченні матеріалів справи встановлено, що 14.06.2017 року відповідач в приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Куксової М.С. склав та засвідчив заяву про отримання від позивача грошових коштів в сумі 209620 грн. 00 коп. (а.с. 22). Відомості про отримання даних коштів в борг в заяві відсутні. Також в зазначеній заяві відсутні відомості про зобов`язання повертати борг частинами до 14 червня 2018 року. Також позивачем документально не підтверджено той факт, що відповідач вже повернув йому 10000 гривень в рахунок відшкодування боргу за вищевказаною заявою. Таким чином, оцінивши зміст вказаної заяви, суд встановив, що вона не містить відомостей про передання позивачем і отримання відповідачем 14.06.2017 року або у інший день грошових коштів у позику. Виходячи з вимог статей 1046, 1047, 1049 ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. В даному випадку в заяві від 14.06.2017 року завіреній приватним нотаріусом Куксовою М.С., підписаній Відповідачем та зареєстрованої в реєстрі за № 2059, відповідач лише підтвердив факт отримання від позивача коштів в сумі 209620 грн. 00 коп., а не зобов`язання повернути отриману у борг суму коштів. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на недоведеність існування між сторонами правовідносин за договором позики, чим мотивовано позов, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed