Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Лозівської районної державної адміністрації Харківської області Костюченко Оксани Олександрівни, третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Наірі» про визнання протиправною відмову у вчиненні дії та зобов`язання вчинити дії, в якому просять визнати бездіяльність державного реєстратора прав на нерухоме майно Лозівської районної державної адміністрації Харківської області Костюченко О.О., яка полягає у відмові 22 січня 2018 року, державної реєстрації прав та їх обтяжень, доповнень до договорів оренди земельних ділянок від 01.02.2007 року, що укладались ТОВ «Агрофірма Наірі» з [PERSON] та [PERSON] , визначених п. 7.1 обумовлених сторонами в січні 2013 року, відповідно, площами 8,5418 га та 8,9525 га, кадастрові номери [NUMBER] і [NUMBER] , протиправною. Також просять зобов`язати відповідача по справі вчинити дії на держану реєстрацію прав та їх обтяжень, доповнень до договорів оренди земельних ділянок від 01.02.2007 року, що укладались ТОВ «Агрофірма Наірі» з ними, визначених п. 7.1 обумовлених сторонами в січні 2013 року, відповідно, площами 8,5418 га та 8,9525 га, кадастрові номери [NUMBER] і [NUMBER] . Крім цього позивачі просять відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі враховуючи їх незадовільний майновий стан. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.07.2018 року позовну заяву залишено без руху, надавши строк позивачу для усунення недоліків позовної заяви. 17.08.2018 року представником позивача усунуті недоліки позовної заяви. 20.08.2018 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23.11.2018 року представник третьої особи ТОВ «Агрофірма «Наірі» надала відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги є надуманими та не обґрунтованими. 01.02.2007 року між позивачами та ТОВ «Агрофірма «Наірі» було укладено договори оренди земельних ділянок. 14.01.2017 року [PERSON] надіслала на адресу ТОВ «Агрофірма «Наірі» лист про намір розірвати договір відповідно до п. 7.1. доповнень до договору оренди земельної ділянки від 01.02.2007 року, але доповнень до договору в такій редакції ТОВ «Агрофірма Наірі» не укладало. Позивачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Представник позивачів - адвокат Шаповал Л.І. в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій провести розгляд справи за його відсутності та за відсутності довірителів, а також іншого представника [PERSON] , на задоволенні позову наполягав в повному обсязі. Відповідач - державний реєстратор Лозівської РДА Харківської області Костюченко О.О. в судове засідання не з`явилася, але надала суду телефонограму в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Представник третьої особи ТОВ «Агрофірма «Наірі» Овчаренко О.С. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Раніше представником був наданий відзив на позов в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Статтею 20 Закону України «Про оренду землі» визначено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. З відзиву на позовну заяву представника третьої особи вбачається, що 01.02.2007 року між позивачами та ТОВ «Агрофірма «Наірі» (на час укладання договорів - ДП «Агрофірма Наірі» приватного малого підприємства «Апер») було укладено договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами [NUMBER] площею 8,5418 га та [NUMBER] площею 8,9525 га терміном на 25 років (п. 7 договорів оренди земельних ділянок), що також не заперечував і представник позивачів в судовому засіданні. 14.01.2017 року позивач [PERSON] надіслала на адресу ТОВ «Агрофірма «Наірі» лист про намір розірвати договір на підставі внесених змін до договору оренди земельної ділянки від 01.02.2007 року. В матеріалах справи містяться два доповнення до договорів оренди земельних ділянок від 01.02.2007 року, в яких зазначено: «Пункт 7. «Строки дії договору» доповнити пунктом: 7.1. «При проходженні 6 /шість/ років, тобто починаючи з 1 січня 2013 року, орендодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку. В цьому випадку орендодавець повинен не пізніше ніж за один рік повідомити письмово орендаря про намір розірвання договору». Однак, як вказав представник третьої особи у відзиві на позов, доповнення до договору оренди земельної ділянки від 01.02.2007 року в такій редакції, як зазначили позивачі, ТОВ «Агрофірма Наірі» не укладало. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Конституційним судом України у рішенні від 09.02.1999 р. №1-рп/99 надано роз`яснення, що принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, необхідно розуміти так, що дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Цивільний кодекс України набрав чинності 01.01.2004 року, статтею 182 якого передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації та порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-ІУ, який набрав чинності 03.08.2004 року, у ст. 3 передбачав, що речові права на нерухоме майно, їх обтяження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, установленому цим Законом. При цьому, Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України не передбачалось відстрочення дії ст. 182 цього Кодексу до прийняття вищезазначеного Закону. Також, не було передбачено ЦК України й те, що в період з 1 січня 2004 року до прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухомість не виникають, їх реєстрація не проводиться. З вказаних положень вбачається, що оскільки чинна з 01.01.2004 року стаття 182 ЦК України передбачала реєстрацію речових прав на нерухомість, то така реєстрація повинна була проводитись відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 року №280/97-ВР. Згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не впливає із звичаїв ділового обороту. Тобто враховуючи, що договір оренди землі укладається для отримання права оренди на ділянку, яке, у свою чергу, підлягає обов`язковій державній реєстрації (ст. 4 Закону від 91.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), для офіційного підтвердження факту внесення змін (укладення додаткової угоди) до основного договору оренди землі слід також внести зміни до запису про таке речове право. Отже, зміни про право оренди треба вносити до Держреєстру прав (тобто реєструвати), навіть якщо вони не стосуються основних відомостей, які окремо фіксуються в цьому реєстрі. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] звернувся до державного реєстратора з заявами про державну реєстрацію прав та їх обмежень, а саме доповнень до договорів оренди земельних ділянок від 01.02.2007 року, але отримав відмову у державній реєстрації. В рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обмежень № 39290511 та від 22.01.2018 року зазначено, що надані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до поданих документів, а саме доповнення до договору оренди земельної ділянки від 01.02.2007 року, неможливо встановити приналежні цього доповнення до договору оренди землі від 01.02.2007 року, укладеного між [PERSON] та ДП «Агрофірма «Наірі» малого приватного підприємства «Апер» відносно земельної ділянки, що розташована на території Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] . Доповнення не містять дані щодо орендодавця, щодо земельної ділянки, тобто предмета договірних відносин. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) визначено правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за ним. Відповідно до частини першої статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною другою статті 9 зазначеного Закону зобов`язано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до пункту 8-1 частини другої статті 9 Закону під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про право набувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки. Крім того, питання існування правочину в частині укладення доповнень до договорів оренди земельних ділянок від 01.02.2007 року, укладених між [PERSON] та ДП «Агрофірма Наірі» ПМП «Апер», між [PERSON] та ДП «Агрофірма Наірі» ПМП «Апер» були предметом розгляду в суді. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.11.2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Агрофірма Наірі» про визнання неправомірними дій відповідача та чинності норми договору відмовлено. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 26.12.2017 року рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.11.2017 року залишено без змін. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.02.2018 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Агрофірма Наірі» про визнання неправомірними дій відповідача та чинності норми договору відмовлено. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, стаття 33 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить норму про те, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки має безпосередній доступ та користується відомостями Державного земельного кадастру у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З іншого боку, стаття 10 закону «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державний реєстратор в ході здійснення реєстраційних дій встановлює відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Зокрема він це робить, користуючись відомостями Державного земельного кадастру, як це встановлено статтею 33. Норма про перевірку реєстратором наявних обтяжень також міститься в пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 1141 від 26.10.2011 року «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав та їх обтяжень». Отже, державним реєстратором при проведені реєстрації оспорюваного договору оренди землі було проведено перевірку і встановлено підстави для відмови у проведенні державної реєстрації доповнень до договору оренди. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, суд приходить до висновку, що доповнення до договору оренди земельної ділянки від 01.02.2007 року укладені з порушеннями вимог Закону та не породжують жодних юридичних наслідків, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed