Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про признання висновку неправомірним та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи позов тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 року і ухвалою суду від 21.10.2016 року припинено спільну часткову власність і визнано за позивачем право власності в натурі на відокремлену частину житлового будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , з правом надання окремої адреси. Позивач зазначає, що зареєструвати поділену під час реконструкції, а не нове будівництво, відокремлену частину будинку і прийняту на законних підставах в експлуатацію, можливо при наявності нової адреси. Право на підготовку матеріалів і присвоєння адрес надано відповідачу. Так, 16.12.2015 року [PERSON] було надано всі необхідні документи відповідачу та оплачена вся робота. Проте новий технічний паспорт про припинення права спільної часткової власності на відокремлену частину будинковолодіння не був зроблений, а виготовлений неправомірний, помилковий висновок від 27.01.2017 року за №375, в якому вказано про не можливість поділу будинковолодіння за технічними показниками об`єкта. Позивач зазначає, що відповідач в своєму висновку неправомірно зробив посилання на ст. 3.25 ДБН 360-92, оскільки вона відноситься до розміщення будівництва нових будинків. В цілому будинок почав будуватися в 1941 році на дві окремі квартири, про що свідчить акт прийомки будинку в 1968 році. Оскільки висновок є помилковим та порушує право [PERSON] на окрему адресу, реєстрацію нерухомого майна, тому вона звернулася до суду з цим позовом та просить: -признати висновок КП «ВМБТІ» від 27.01.2017 року №375 неправомірним, помилковим; -зобов`язати Комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» оформити висновок необхідний для виконання її права на поштову адресу нерухомого майна зідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 року і ухвали суду від 21.10.2016 року по справі №127/5245/16-ц. Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суд залучив до участі у справі як третіх осіб: [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони є співвласниками спірного будинковолодіння та рішення суду може вплинути на їх права та обов`язки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові та запереченні на відзив. Також додав, що строк позовної давності позивачем не пропущений, так як на вимогу не поширюється позовна давність, оскільки йде мова про визнання правового акту органів державної влади, яким порушено право власності. Крім того, відмову в присвоєнні адреси з виконкому міської ради за №1893 позивач отримала лише 06.09.2018 року. Саме з цього моменту позивач могла звернутися до суду щодо правомірності висновку. Просив позов задовольнии в повному обсязі. Представник відповідача КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» в судовому засіданні позов не визнав, надав відзив та пояснив, що поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Твердження позивача про те, що оспорюваний висновок є надуманим, упередженим, помилковим, таим, що порушує право на окрему адресу, реєстрацію нерухомого майна і протирічить ряду нормативних актів - не обґрунтовано належними та допустимими доказами. З приводу вимоги про виготовлення «висновку необхідного для виконання права на поштову адресу нерухомого майна» Інструкцією не передбачено, а відтак виготовити такий документ не вбачається можливим. Крім того, позивачем не зазначено, які саме необхідні дії має вчинити відповідач задля реалізації права самого позивача. Також представник зазначив, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з цим позовом, оскільки висновок було отримано представником позивача 27.01.2017 року. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Зі змісту акту прийому індивідуального будинковолодіння від 15.03.1968 року вбачається, що будівництво розпочато 1941 року, а закінчено 1955 року і складається із двох квартир (а.с. 15). В технічному паспорті, виготовленому в 1988 році також вказано, що спірне будинковолодіння складається з двох квартир (а.с. 16-19). В матеріалах справи міститься Звіт обстеження і оцінки технічного стану будівельних конструкцій та інженерного забезпечення житлового будинку, літньої кухні та сараю за адресою: [ADDRESS] , виготовленого ТОВ «АСПО ЛТД» 05.12.2012 року (а.с. 28-30). Зі змісту вказаного Звіту вбачається, що за результатами проведення технічного обстеження жжитлового будинку (літера «К», «А1», «А4», «п/А1») та літньої кухні та сараю (літера «Б», «Б1», «Б2»), будівель ІІ категорії складності по ДБН А.2.2.-3-2012 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва», які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] встановлено їх відповідність вимогам ДБН В.2-15-2005 «Житлові будинки». Відповідно до технічного паспорту на спірний житловий будинок, виготовлений КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 07.10.2015 року, будинковолодіння містить дві відокремлені частини будинку (а.с. 20-23). Наявність двох відокремлених частин будинку також підтверджується Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації (а.с. 24-26). Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 року у справі № 127/5245/16-ц, яке набрало законної сили, позов [PERSON] було задоволено та припинено право спільної часткової власності в будинковолодінні [ADDRESS] , позначений в технічному паспорті під літ. «К». Визнано за [PERSON] право власності в натурі на відокремлену частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , позначену в технічному паспорті виготовленому КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 07.10.2015 року під літ. «К» загальною житловою площею 65,4 квадратних метрів , а саме: під літ. «К 4» - коридор під номером 1-1 загальною площею 6,6 кв. метрів; - кухня під номером 1- 2 загальною площею 8,8 кв. метрів; - санвузол під номером 1-3 загальною площею 3,4 кв. метрів;- кімната під номером 1-6 загальною площею 18 кв. метрів. Під літерою «К 1» - кімната під номером 1-4 загальною площею 11 квадратних метрів. Під літерою «К» - кімната під відповідна частина надвірних господарських будівель і споруд а саме: під літ. «Б» - літня кухня загальною площею 17 ,3 кв. метрів; Під літ. «Б 1» - прибудова загальною площею 9,8 кв. метрів; Під літ. «Б 2» сарай загальною площею 15,6 кв. метрів; Під літ. «Д» - убиральня загальною площею 1 кв. метр; Під № 6- колодязь; під № 3- хвіртка; під №4-ворота; під № 5 - огорожа; під літерою «Л-навіс» з правомочністю щодо володіння, користування та розпорядженням нерухомим майном за своєю волею, на власний розсуд незалежно від інших осіб, припинивши спільну часткову власність з правом надання окремої юридичної адреси (а.с. 8-9). Слід відзначити, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2016 року, яке набрало законної сили, виправлено описки у вказаному вище рішенні та зазначено - під літ. К - кімната під номером 1-5 загальною площею 17,6 кв.м., під літ. п/К1 - погріб загальною площею 13,5 кв.м. (а.с. 10). Суд звертає увагу, що у відповіді від 24.09.2015 року на заяву позивача, Департамент архітектури, містобудування та кадастру вказав, що самочинно реконструйовані житловий будинок «К», прибудова «К1» за адресою: [ADDRESS] , відповідають вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» у частині місця розміщення житлового будинку в межах ділянки землекористування відносно прилеглих земельних ділянок, будівель і споруд (а.с. 27). З матеріалів справи вбачається, що 16.12.2016 року між Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» та [PERSON] було укладено договір № 16148, за умовами якого остання доручила, а виконавець взяв на себе зобов`язання виконати роботи щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна - [ADDRESS] . Строк виконання на 27.01.2017 року (а.с. 13). Відповідно до п. 2.2. договору, виконавець зобов`язаний: виконати оформленні належним чином замовлені послуги в зазначений термін; надати замовнику чи уповноваженій особі, результат виконаного замовлення, згідно графіку видачі документації. Разом з тим, 27.01.2017 року Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» було виготовленоВисновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №375, відповідно до якого за технічними показниками об`єкт не може бути поділено згідно пункту 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.20007 р. за №55. Згідно пункту 3.26 та 3.25 ДБН 360-92 (а.с. 14). З Журналу видачі документів за період з 03.01.17-29.06.17 вбачається, що представником позивача - [PERSON] було отримано оспорюваний висновок 27.01.2017 року разом із копіями документів (а.с. 68-70). Згодом, 06.09.2018 року рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради №1893 було відмовлено позивачу в присвоєнні адреси відокремленій частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель і споруд по [ADDRESS] та роз`яснено право повторно звернутись по питанню присвоєння адреси з документами, які відповідають вимогам діючого Положення про адресну систему м. Вінниці (а.с. 45). Зі змісту рішення вбачається, що позивачу було відмовлено в присвоєнні адреси, так як [PERSON] не надала висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виконаний КП «ВМБТІ». Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових чи службових осіб. Пунктом 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.20007 р. за №55 визначено, що поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Згідно з пунктом 3.25* ДБН 360-92, протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськимибудівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом) слід приймати відповідно до протипожежних вимог (додаток 3.1). Відповідно до пункту 3.26 ДБН 360-92, відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Господарські будівлі й гаражі допускається об`єднувати на суміжних ділянках. Садибна забудова площею ділянок менше 600 кв.м повинна забезпечуватися централізованим водопроводом, а малоповерхова забудова площею приквартирних ділянок менше 300 кв.м - водопроводом і каналізацією. Отже, позивач вважає що відповідачем зроблено не правильно посилання на вказані норми, проте суд не приймає це до уваги, оскільки жодних доказів на спростування цього, суду надано не було. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Позивачем у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Слід відзначити, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо відстані протипожежних розривів між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями; віддаленості ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом) відповідно до протипожежних вимог; способу опалення будинку; відстані від майданчиків для компосту, дворових вбиралень та очисних споруд, каналізацій до глибини двору та від вікон житлових будинків. Порядок створення, внесення змін та моніторингу адресної системи міста визначено Положенням про адресну систему м. Вінниці, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 17.12.2015 року №2874 (надалі - Положення). Дія Положення поширюється на територію м. Вінниці і воно є обов`язковим для юридичних і фізичних осіб (п. 1.2 Положення). Згідно із п. 4.4 Положення, КП "ВМБТІ" відповідає за моніторинг адресної системи, виконання замовлень та надання адресної інформації замовникам - юридичним та фізичним особам на підставі укладених договорів з врахуванням вимог чинного законодавства, видача довідок, щодо можливості присвоєння адреси. Відповідно до п. 6.1 Положення, присвоєння адреси об`єктам нерухомого майна, які прийняті в експлуатацію в установленому законом порядку, здійснюється рішенням виконкому міської ради. Підготовку проектів рішення виконкому міської ради по присвоєнню адрес в м. Вінниці здійснює КП Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації (п. 6.2 Положення). Згідно п. 6.3 Положення, присвоєння (зміна, впорядкування) адрес об`єктам нерухомого майна житловим будинкам садибного типу, садовим та дачним будинкам; будинкам і спорудам громадського та виробничого призначення; об`єктам розташованим на території кооперативів; господарські будівлі: гаражі (що не відносяться до господарських будівель житлових будинків садибного типу, садових та дачних будинків), майстерні, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, тощо; земельна ділянка (щодо тимчасової адреси земельної ділянки); здійснюється рішенням виконкому міської ради яке готує КП «ВМБТІ» на підставі таких документів: 1) клопотання власника об`єкта нерухомого майна по присвоєнню адреси; 2) належним чином засвідчена копія документа, що посвідчує право власності чи право користування на земельну ділянку; 3) документ про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці на якій розташований об`єкт нерухомого майна; 4) належним чином засвідчена копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна; 5) висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виконаний КП «ВМБТІ»; 6) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна виготовлений не пізніше 12 місяців до дня подачі клопотання; 7) довідка щодо можливості присвоєння адреси. Положенням про адресну систему м. Вінниці визначено чіткий порядок присвоєння адреси об`єктам нерухомого майна, який включає у себе звернення зацікавленої особи до КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», яке, у свою чергу, готує усі необхідні документи, в тому числі, висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, а також проект рішення для виконкому міської ради про присвоєння адреси або про відмову у присвоєнні адреси обєкту нерухомого майна. В даному випадку, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що згідно із визначеним Положенням, висновок КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 27.01.2017 року №375 не є кінцевим рішенням про відмову у присвоєні адреси, а є лише одним із документів, що виготовляються КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» в процесі підготовки документів для подальшого винесення на розгляду виконкому міської ради проекту відповідного рішення. Тобто, завершальним етапом процедури присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна є передача КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» підготовлених матеріалів разом із проектом відповідного рішення на розгляд виконкому міської ради, яке, в свою чергу, приймає рішення про присвоєння або відмову в присвоєні адреси. Таким чином, суд дійшов висновку, що КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» не в повній мірі виконало умови договору № 16148 від 16.12.2016 року щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна позивача, а саме будинковолодінню [ADDRESS] . Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав передбачені статтею 16 ЦК України, а відповідно до ч. 2 якої ними можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, що прямо визначається спеціальним законом, який регламентує цивільні правовідносини, які виникли між сторонами. Таким чином, вимога позивача про признання висновку КП «ВМБТІ» від 27.01.2017 року №375 неправомірним та помилковим не підлягає задоволенню, за недоведеністю. Щодо другої вимоги [PERSON] , то вона не передбачена ст. 16 ЦК України, є не конкретизованою (не зазначено які саме дії необхідно вчинити відповідачу), тобто позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх прав. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Проте, у зв`язку з надходженням відзиву від відповідача, в якому міститься вимога про застосування позовної давності, суд вирішує питання про доцільність застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Також, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд погоджується з твердженням представника відповідача, що строк позовної давності слід рахувати з 27.01.2017 року, тобто з дати видачі представнику позивача оспорюваного Висновку (а.с. 68-70), яким було визначено, що за технічними показниками об`єкт не може бути поділений. Суд звертає увагу, що позивач звернувся до суду з даним позовом 27.08.2020 року, тобто поза межами строку позовної давності. Позивач не зверталася до суду із заявою про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом. Представником позивача подано до суду клопотання про продовження строку процесуальної позовної давності, в якому він просив суд вирішити питання про те, що б строк позовної давності по позовній заяві не вважати пропущеним, мотивуючи це тим, що слід застосовувати п. 4 ст. 268 ЦК України. Також вказано, що відмову в присвоєнні адреси з виконкому міської ради позивач отримала лише 06.09.2018 року і саме з цього моменту їй стало за можливе звернутись з позовною заявою до суду щодо правомірності висновку. Пройшло всього два роки коли [PERSON] дізналася, що висновок неправомірний, помилковий. Однак, суд не погоджується з мотивами клопотання представника позивача з таких підстав. Так, п. 4 ч.1 ст. 268 ЦК України було визначено, що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове майно. Проте, пункт 4 частини першої статті 268 виключено на підставі Закону № 4176-VI від 20.12.2011 року. Таким чином, зазначена норма не може бути застосована до спірних правовідносин. Звертаю увагу, що позивачем та її представником не заперечується дата отримання оспорюваного висновку, а лише зазначається про необхідність рахування строку позовної давності з часу отримання відмови в присвоєнні адреси з виконкому міської ради, тобто з 06.09.2018 року. Проте, суд вважає це твердження помилковим, оскільки саме з дати отримання оспорюваного висновку [PERSON] довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зокрема, у договорі №16148 зазначено, що виконавець, тобто КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», взяло на себе зобов`язання виконати роботи щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна. Отже, фактично відповідач умови договору не виконав. Крім того,щодо дати отримання відмови з виконкому міської ради - 06.09.2018 року, то суд звертає увагу, що позивач не ставить питання про оскарження цієї відмови, тобто вона не є предметом спору. З огляду на це, суд не вбачає підстав рахувати початок перебігу строку позовної давності з 06.09.2018 року. Разом з тим, представник позивача зазначає, що пройшло всього два роки коли [PERSON] дізналася, що висновок є неправомірний, тобто він допускає, що строк позовної давності може становити три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. [PERSON] було пропущено строк звернення до суду із вказаним позовом до відповідача. Тому, суд дійшов висновку про доцільність застосування строку позовної давності за заявою представника відповідача та про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав його спливу. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи те, що суд відмовляє у задоволені позову, судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed