Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 10.04.2019 між нею та відповідачем укладено Договір позики №3116819448-185903 (надалі Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним Договором, грошові кошти в позику в сумі 4000.00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5. цього Договору. Позика надається за вирахуванням комісії вказаної в п. 1.4 Договору з суми, що підлягає одержанню позичальником у користування, шляхом перерахування на банківську картку позичальника [NUMBER] . Кредит надається позичальнику за допомогою електронних пристроїв мережі інтернет. Позивач вважає, що при укладенні вищевказаного Кредитного договору, були порушені його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про споживче кредитування», що вбачається в наступному. Так відповідно до п. 7.5 Кредитного договору позичальник начебто підтверджує, що до укладення цього Договору позичальник отримав від позикодавця інформацію, що визначена в ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Позичальник повідомлений про свої права згідно ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних». Інформація надана позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Проте фактично працівники відповідача при видачі кредитних коштів, не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та ризиками, що передбачено ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», як і ні де про це позичальник не ставив свій підпис. Поряд з цим відповідно до п. 7.2. Кредитного договору позичальник підписанням цього Договору підтверджує, що він начебто ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» (далі - Правила), які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, текст яких розміщено на сайті позичальника. Але працівники фінансової установи також не надали позичальнику і вищевказані Правила і з їх текстом вона ознайомлена не була. Як і не знайшла позивач вищевказані Правила і на сайті товариства. Позичальнику, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих кредитором фінансових послуг, а отже відсутнє і будь яке письмове підтвердження про ознайомлення споживача з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору, так як Правила надання грошових коштів у вигляді позики до договору йому не надавалися. Отже, недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог Закону, встановлених ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є підставою згідно ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання даного Договору недійсним, в зв`язку з недотриманням відповідачем норм законодавства, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. Відповідно до 1.5.1. Договору протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 Договору, розмір основних процентів складає: 1.9 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з дня видачі позики до дати фактичного повернення позики включно, тобто строку зазначеного в п.1.3 цього Договору, що становить 693.5 процентів річних. Поряд з цим відповідно до п.1.3. Договору строк позики за цим Договором складає 31 днів, позика має бути повернута до 10.05.2019. Отже за користування позикою в розмірі 4000 грн. протягом 31 дня позивач відповідно до п. 1.5.1. сплачує відповідачу з розрахунку 4000Х(1,9Х365)%/365ХЗ 1=2356грн. (за 62 дні користування коштами позивач відповідно повинен заплатити 4712 грн. ) Відповідно до абзацу 1,2 п.1.5.2. Договору у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 Договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів позичальник зобов`язаний сплатити 4.00 % додаткових відсотків від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Отже за користування позикою в розмірі 4000 грн. якщо позичальник порушує умови договору строком до 31 днів то позивач відповідно до абзацу 2 п. 1.5.2. сплачує відповідачу з розрахунку (4000X1,9+4Х365)%/365Х31=7316грн., а отже, сума компенсації становить більше 200%, що відповідно до ч.5 п. 3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою. Відповідно до абзацу 3 п. 1.5.2. Договору в разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2 %. Тобто, загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 6 % від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю. Тому за користування позикою в розмірі 4000 грн., якщо позичальник порушує умови договору строком понад 31 день то позивач відповідно до абзацу 3 п. 1.5.2. сплачує відповідачу з розрахунку (4000X1,9+6Х365)%/365Х31=7316 грн., а отже сума компенсації становить більше 400 %, що відповідно до ч. 5 п. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою. Також згідно з п. 4.3. Кредитного договору в разі прострочення заборгованості більш ніж 61 днів позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі суми кредиту, визначену відповідно п. 1.1. Договору. Штраф включає в себе витрати позикодавця на повідомлення різними способами (телефонним дзвінком, смс-повідомленням, надсиланням поштових повідомлень, повідомлень на електронну адресу) позичальника про заборгованість, розшук позичальника для врегулювання у досудовому порядку спору, та інші витрати пов`язані з захистом своїх прав позикодавцем. Таким чином відповідно до п. 1.5.1. Договору за 62 дні користування коштами позивач відповідно повинен заплатити 4712 грн. Тому сума компенсації на рівні 4000 грн. становить майже 100%, що відповідно до ч.5 п. 3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою. Позивач вважає несправедливою встановленою Договором вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (пені) (понад 50% вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, а тому вважає, що є всі підстави для визнання п.1.5.2 та п.4.3. Договору не дійсними. Порушення норм встановлених п. 8, 9 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Даний Договір укладено без строку договору та порядку його припинення та він не містить умов про відповідальність відповідача, зокрема і в розділі договору під назвою "Відповідальність сторін ", що є підставою для визнання такого договору недійсним. Відповідно до умов п.3.5. Договору у разі прострочення сплати заборгованості за договором позики, повернення позики позикодавцю та сплата основних процентів, додаткових процентів у разі несвоєчасного повернення заборгованості позичальником, тощо здійснюється у такій черговості: у першу чергу - штраф передбачений п. 4.3 Договору; у другу чергу позичальник сплачує додаткові проценти за користування позикою згідно підпункту 1.5.2, за умови їх нарахування; у третю чергу нараховані проценти за користування позикою у відповідності до Графіку розрахунків згідно підпункту 1.5.1; у четверту чергу сума позики, надана позичальнику у відповідності до Графіку розрахунків. Таким чином, встановлена п.3.5. Договору черговість погашення суперечить ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування», а це в свою чергу є підставою для визнання такого пункту договору не дійсним. Таким чином, при укладанні договору було порушено ряд норм встановлених ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про споживче кредитування», а тому є всі підстави для визнання його судом недійсним в цілому. Просить визнати недійсним Договір позики № 3116819448-185903 від 10.04.2019. Ухвалою суду 27.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідачем 26.05.2020 подано відзив на позовну заяву про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, відповідно до якого вважають, що в задоволенні позовної заяви про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору має бути відмовлено в повному обсязі з огляду на нижчевикладене. Позивач посилаючись на порушення ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», викладає її в редакції, що діяла до 15.11.2016, тобто до дати укладення оспорюваного Договору позики. Проте вся інформація, про яку позикодавець мав повідомити до укладання договору з позичальником, міститься на веб-сайті позикодавця e-groshi.com. Також, всі домовленості, що були досягнуті під час укладання оспорюваного договору позики, містяться у самому тексті Договору позики, який був підписаний позивачем після ознайомлення з ним. Так, у розділі Договору позики «Реквізити та підписи сторін» містяться електронні підписи виконані відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»; строк, на який надається кредит визначений п. 1.3. Договору позики та складає 31 день, позика має бути повернута до 10.05.2019; процентна ставка за кредитом визначена п. 1.5.1. Договору, згідно якого розмір основних процентів складає: 1,9% - від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою починаючи з дня видачі позики до дати фактичного повернення позики включно, тобто строку зазначеного в п. 1.3. цього Договору, що становить 693,5 процентів річних; сума позики зазначена у п.1.1 Договору позики та становить 4000,00 грн; загальна вартість кредиту визначена п. 1.1. Договору позики і за весь період її складає разом з відсотками, нарахованими до 10.05.2019, 5292 грн; інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за Договором, визначені п. 1.5.2., п. 4.3. Договору позики; порядок повернення позики зафіксований у Додатку 1 до Договору позики «Графік розрахунків» тощо. Правила містяться на веб-сайті Позикодавця e-groshi.com. Підписанням Договору позики позичальник підтвердив, що ознайомився із зазначеними правилами, що встановлено п. 7.2 Договору позики. Відповідач надав позивачу вичерпну інформацію, необхідну для укладання Договору щодо фінансової послуги, що є предметом Договору, відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001. Інформація, що була надана позивачу, забезпечила правильне розуміння ним суті фінансової послуги, що має надаватись, без нав`язування її придбання відповідачем, про що також зазначено у п. 7.5 даного Договору. Позивач підписанням Договору підтвердив, що відповідач надав позичальнику інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій відповідача з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладання відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Отже, позивачу було надано в повному обсязі інформацію, передбачену ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», підтвердженням чого є факт підписання позивачем Договору позики. Відсотки, визначені у п. 1.5.2 Договору позики, є відсотками за неправомірне користування кредитними коштами та нараховуються у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України. Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, відповідачем було надано позивачу повну інформацію про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства України. Нарахування відсотків за неправомірне користування грошовими коштами взагалі не встановлює вимогу щодо обов`язку сплати споживачем фіксованої суми у разі невиконання ним зобов`язань, а встановлює відповідальність, яка збільшується в залежності від кількості днів прострочення. Встановлення такого виду відповідальності не може розглядатися як компенсація в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відшкодування збитків (компенсація) є окремим видом правових наслідків, що настають у випадку порушення зобов`язання. Вимоги про відшкодування збитків, завданих простроченням виконання зобов`язання, умови Договору позики не містять. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1341цс15 та постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 314/2367/15-ц. Порядок зміни та припинення договору закріплено у розділі 6 оспорюваного Договору позики; відповідальність за порушення виконання зобов`язань за договором визначена у п. 1.5.2 та розділі 4 оспорюваного Договору позики. Просять в задоволенні позовної заяви [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору відмовити в повному обсязі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідно до клопотання просить справу розглядати у її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч.1 та ч.3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується у ст.3 ЦК України. Судом встановлено, що 10.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші» та [PERSON] укладено договір позики № 3116819448-185903 (індивідуальна частина оферти, у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію»), в електронній формі через особистий кабінет на веб-сайті Товариства, який разом із Графіком розрахунків, що є додатком 1 до Договору разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Згідно даного договору позивач отримав кредит в сумі 4000 грн строком на 31 календарний день, під 1,9% від суми позики за кожний день користування позикою на умовах строковості, зворотності, платності. Позивач зобов`язався повернути позику та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування позикою (а.с. 8 -11, 32 - 40). Відповідно до п. 1.7 Договору деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики при нарахуванні основних процентів у відповідності до пункту 1.5.1 Договору зазначена у Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору та становить згідно Графіку розрахунків (додаток 1 до Договору), дата платежу - 10.05.2019, сума кредиту - 4000,00 гривень, нараховані проценти - 1292,00 гривень, разом до сплати - 5292 гривні (а.с. 40). Відповідно до п. 1.5.1. протягом строку позики, встановленого п. 1.3 Договору, розмір основних процентів складає: 1,9% - від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою починаючи з дня видачі позики до дати фактичного повернення позики включно, тобто строку зазначеного в п. 1.3. цього Договору, що становить 693,5 процентів річних (а.с. 32). Відповідно до п. 1.5.2. у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений п. 1.3 Договору, нарахування процентів, встановлених п. 1.5.1. Договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів позичальник зобов`язаний сплатити 4.00 % додаткових відсотків від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2 %. Тобто, загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 6 % від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю ( а.с. 32-33). Згідно п.7.2 Договору уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у вигляді позики Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, текст яких розміщено на сайті позичальника (а.с.38). Згідно п.7.5 Договору, позичальник підтверджує, що до укладення цього Договору отримав від позикодавця інформацію, зазначену у частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в частині другій статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»; повідомлений про свої права згідно ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних» та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; надав згоду на передачу позикодавцю своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану Позичальника та його спроможності виконати зобов`язання за Договором позики та ін. (а.с.38). Згідно п.1.2 Правил, ці правила є пропозицією укласти електронний договір, в розумінні ч. 4 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с. 41). Згідно з умовами укладеного договору позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту позикодавця (https://e-groshi.com), за умови ідентифікації Позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п.1.2 Договору). Згідно п. 3.1 Правил з метою отримання кредиту позичальник, ознайомившись з Правилами, заповнює Заявку на сайті Товариства, вказуючи всі дані, визначені в заявці як обов`язкові. У випадку схвалення Заявки на отримання кредиту, Інформаційно-телекомунікаційна система Товариства генерує індивідуальну частину Електоронного договору, про що інформує позичальника в особистому кабінеті (п. 3.14 Правил). У випадку схвалення Заявки Інформаційно-телекомунікаційна система Товариства генерує Електронний договір, який стає доступний для ознайомлення в Особистому кабінеті, з одночасною відправкою позичальнику одноразового ідентифікатора в СМС-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником в заявці. Введення позичальником Одноразового ідентифікатора у відповідне поле під текстом Електронного договору та направлення його до Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства шляхом натискання кнопки «Так» змінює дані в електронній формі, додаючи їх до інших електронних даних, створених під час заповнення Заявки позичальником в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Вчинення позичальником вказаних вище дій і зміна даних в системі Товариства є проставленням електронного підпису в Електронному договорі одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». ( п.3.15 Правил). Відповідно до п.3.16 Правил Товариство не пізніше 3 (трьох) робочих днів з дати підписання Договору Сторонами надає Кредит шляхом безготівкового перерахування суми Кредиту на банківський рахунок Позичальника. Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦУ України). Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Крім того, свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Порядок укладення електронного договору передбачений ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 3 вересня 2015 року. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідачем прийнято позитивне рішення про надання кредиту, що не заперечується позивачем. Таким чином, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] підписуючи договір, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з усіма його умовами, зокрема, щодо ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші» та приймаючи до уваги, що доступ до вказаних Правил є вільним, тому позивач мала можливість та час безперешкодно ознайомитися з ними на офіційному сайті відповідача, та в разі незгоди з ними відмовитися від підписання договору, в зв`язку з чим доводи позивача про ненадання відповідачем інформації, яка стосується наданих фінансових послуг є безпідставними. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення договору) передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Отже, посилання позивача на недотримання відповідачем вимог частини 2 вищевказаної статті є недоречними та не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки дана частина виключена у відповідності до Закону України № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року. Крім того, у Договорі наявна вся інформація щодо розрахунку суми кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, детальний розпис сукупної вартості кредиту із зазначенням терміну платежу та інша інформація, передбачена Законом України «Про споживче кредитування». Також, у Договорі зазначено, що позичальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитора інформацію, що визначена ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Ознайомившись з умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, позивач шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та підписанням договору, підтвердила, що отримала від відповідача всю необхідну інформацію щодо умов кредитного договору та погодилася з ними чим висловила своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору. Факт підписання позичальником [PERSON] Кредитного Договору електронним підписом - одноразовим ідентифікатором не оспорюється. Також, позивач вважає, що п.1.5.2., 4.3 оспорюваного договору є несправедливими в розумінні п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, згідно розрахунку [PERSON] , який міститься у позовній заяві, сума компенсації у зв`язку з невиконанням нею зобов`язань згідно умов Договору (за 31 день) становить 2356,00 гривень (4000х(1,9х365)%/365х31=2356,00 гривень). Сума компенсації у зв`язку з невиконанням нею зобов`язань згідно умов Договору (понад 31 день) становить 7316,00 гривень (4000х(1,9+6х365)%/365х31=7316,00 гривень). Суд вважає, що встановлені відсотки за користування позикою, згідно Графіку погашення позики в сумі 1292 грн. не перевищують 50 відсотків від суми кредиту, а тому не можуть вважатися несправедливою умовою. Відсотки, визначені у п. 1.5.2 Договору позики, є відсотками за неправомірне користування кредитними коштами, в результаті порушення позичальником умов Договору. Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, відповідачем було надано позивачу повну інформацію про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства України. Нарахування відсотків за неправомірне користування грошовими коштами взагалі не встановлює вимогу щодо обов`язку сплати споживачем фіксованої суми у разі невиконання ним зобов`язань, а встановлює відповідальність, яка збільшується в залежності від кількості днів прострочення. Встановлення такого виду відповідальності не може розглядатися як компенсація в розумінні п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1341цс15 та постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 314/2367/15-ц. Доводи позивача про те, що Договір не містить умов про припинення дії договору, що є підставою для визнання його недійсним, не знайшли свого підтвердження, оскільки порядок зміни та припинення договору закріплено у розділі 6 оспорюваного Договору позики № 3116819448-185903 від 10.04.2019. Відповідальність за порушення виконання зобов`язань за договором визначена у п. 1.5.2 та розділі 4 оспорюваного Договору позики. Позивач при укладанні договору погодилася з такими умовами договору, що свідчить про те, що позивач вважала умови договору справедливими. Крім того, на думку позивача, встановлена п. 3.5. черговість погашення позики суперечить ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування», що є підставою для визнання договору недійсним. Натомість суд вважає, що позивач підписуючи Договір, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з усіма його умовами та підтвердила факт ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК Є Гроші», а також фактично погодилася саме на встановлену в Договорі черговість погашення позики, яка детально визначена в розділі 3 Договору. Позивач не надала суду доказів того, що вона зверталась до Товариства із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору, а також не скористалась правом на відкликання згоди на укладення кредитного договору згідно з ч.3 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги відсутність встановлених обставин, які свідчать про недійсність оспорюваного правочину, суд приходить до висновку, що позовні вимог [PERSON] задоволенню не підлягають. Позивач, звернувшись до суду за захистом своїх прав як споживача звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Доказів понесення позивачкою інших судових витрат суду не надано. Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в задоволенні позову позивача, який звільнений від сплати судового збору, судові витрати відносяться на рахунок держави. Згідно ч.7 ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, доказів понесення відповідачем судових витрат суду не надано. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed