Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою ( уточнена від 30.05.2017 року) до прокуратури Харківської області про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн., з посиланням на те, що внаслідок бездіяльності прокуратури Харківської області в частині не реєстрації заяви про злочин в ЄРДР та покривання злочинців, йому була спричинена моральна шкода в розмірі 2000,00 грн., яка виразилась у душевних стражданнях. У призначене судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві позивач просив розглянути справу за його відсутністю. Представник прокуратури Харківської області у призначене судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та заперечення на позовну заяву в яких проти задоволення позову заперечував з підстав необгрунтуваності позовних вимог та розміру моральної шкоди. Представник Державної казначейської служби України у призначене судове засідання не з'явився, про причини не прибуття суд не повідомили. За таких обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року), розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.01.2016 року позивач звернувся до прокуратури Харківської області із заявою про кримінальне правопорушення та просив внести до ЄРДР відомості у відношенні заступника 2-го слідчого відділу прокуратури Харківської області [PERSON] з посилання на те, що в діях останнього при розгляді кримінального провадження № 4201422000000242 вбачається склад кримінального правопорушення передбачений ч.2 ст. 364 КК України. Відповідно до ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Відповідно до ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Відповідно до ст. 303 КПК України позивач 06.01.2016 року звернувся до слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова зі скаргою в якій просив визнати бездіяльність прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою від 04.01.2016 року та зобов'язати прокуратуру Харківської області внести відомості за його заявою від 04.01.2016 року до ЄРДР. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.01.2016 року зобов'язано уповноважених осіб прокуратури Харківської області внести відомості за заявою [PERSON] від 04.01.2016 року про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР. Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 16.08.2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 42016220000000082 від 21.01.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 364, ч.2 ст. 162 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України в зв'язку з відсутністю в діяннях заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області [PERSON] складу кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 364,ч.2 ст. 162 КК України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173, 1174 цього Кодексу). Таким чином при розгляді даної справи застосуванню підлягають ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими правомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Викладені позивачем обставини узгоджуються з Правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, де зазначено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За постановою Пленуму Верхованого Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати,чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Закон покладає обов'язок доказування на сторони у справі. Відповідно до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У зв'язку з вищевикладеним, з урахуванням вищевказаних правових норм, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] за недоведеності розміру спричинення моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. На підставі враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed