Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості, покликаючись на те, що 05.11.2009 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали договір № б/н про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала договірних зобов'язань та станом на 31.10.2017 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 10 9488,48 грн. Просить позов задовольнити, стягнути суму заборгованості у повному обсязі та судові витрати. Заочним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27.02.2018 року позов було задовольнено повністю, з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 10 9488,48 грн. за кредитним договором № б/н від 05.11.2009 року та сплачену суму судового збору в розмірі 1600,00 грн. Ухвалою суду від 05.04.2018 року вказане заочне рішення скасоване та справу призначено до розгляду. Представник позивача у судове засідання не зявився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій позов підтримав, просить такий задовольнити; проти постановлення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, пояснивши суду, що відповідачем не надано належних доказів та обґрунтувань заборгованості відповідача перед позивачем. Вказали на те, що наявні у матеріалах справи розрахунки заборгованості не обгрунтовані та не відповідають умовам договору. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі, що передбачено ч.1 ст.1055 ЦК України. Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 05.11.2009 року, по якому відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за договором; довідку про умови користування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; витяг з умов та правил надання банківських послуг. Як вбачається з заяви від 05.11.2009 року, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту. Разом з тим, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які зазначені банком у позовній заяві. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу є неможливим. Крім того, в розрахунку заборгованості за договором №б/н від 05.11.2009 року, вказаний розрахунок здійснено за період починаючи з 03.03.2008 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч.2 ст.27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст.ст.\~10,\~60\~ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; докази є належними та допустимими /ст.ст.\~57-59\~ЦПК України/. Таким чином, посилання позивача на той факт, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом, «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає Договір між відповідачем та позивачем, не може бути прийняти як належний та допустимий доказ. Ознайомлення з будь-яким документом має бути підтверджений підписом особи. Крім цього, коли мова іде в документі про істотну умову, притаманну договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обов'язки, наслідки невиконання зобов'язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту тощо. Беручи до уваги, що позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, обгрунтованих розрахунків заборгованості, з наданих позивачем документів неможливо зробити висновок про наявність між сторонами кредитних відносин, а тому, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed