Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] (до зміни імені - [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до відповідачів Київської місцевої прокуратури №3, Київської місцевої прокуратури №5, Першої київської державної нотаріальної контори, Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 02 листопада 2004 року Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі листа прокурора Мінського району м. Києва від 21 березня 2000 року №272 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Право власності на цю квартиру шляхом приватизації набули [PERSON] та її брат [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, а позивач є єдиним спадкоємцем другої черги за законом після смерті брата. Проте державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевська Н.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , обґрунтовуючи відмову наявністю арешту, накладеного на цей об`єкт нерухомості Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі листа прокурора Мінського району м. Києва від 21 березня 2000 року №272. Оскільки наявність арешту, накладеного на квартиру [ADDRESS] , унеможливлює оформлення позивачем права власності на спадкове майно, [PERSON] просила суд зняти арешт, накладений на зазначену квартиру. До закінчення підготовчого провадження позивач подала уточнену позовну заяву, в якій змінила коло відповідачів, пред`явивши позовні вимоги до Київської місцевої прокуратури №5, Першої київської державної нотаріальної контори, Головного територіального управління юстиції в м. Києві та просила суд зняти арешт, накладений на квартиру [ADDRESS] Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі листа прокурора Мінського району м. Києва від 21 березня 2000 року №272. Відповідач Київська місцева прокуратура №5 подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначила, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження її позовних вимог. Відповідачі Перша київська державна нотаріальна контора та Головне територіальне управління юстиції в м. Києві відзиви на позовну заяву [PERSON] не подали. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Київської місцевої прокуратури №5 у судовому засіданні просив суд вирішити спір на розсуд суду. Представники відповідачів Першої київської державної нотаріальної контори, Головного територіального управління юстиції в м. Києві у судове засідання не з`явилися, відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви, в яких просили суд розглянути справу за відсутності їх представників. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача Київської місцевої прокуратури №5, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. На підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" [PERSON] та її брат [PERSON] 12 червня 2002 року набули шляхом приватизації право власності на квартиру [ADDRESS] . Кожному з співвласників належить 1/2 частина указаної квартири (а. с. 146, 148). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21 березня 2014 року (а. с. 140). Ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування після його смерті здійснювалось за законом. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. [PERSON] є сестрою [PERSON] , а тому вона є спадкоємцем другої черги за законом після смерті брата (а. с. 144). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За положеннями ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання державному нотаріусу Одинадцятої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України (а. с. 140). Інших спадкоємців за законом другої чи вищої черги, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає (у матеріалах спадкової справи №447/2014, заведеної Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою до майна померлого [PERSON] , відсутні докази на підтвердження того, що спадкодавець є батьком малолітнього [PERSON] ) (а. с. 139-162). 03 травня 2015 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевської Н.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Однак нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що на квартиру [ADDRESS] , 02 листопада 2004 року накладено арешт на підставі листа прокурора Мінського району м. Києва від 21 березня 2000 року №272 та постановою слідчого СВ Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 22 січня 2007 року (а. с. 13). У подальшому постановою Оболонського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року у справі №756/2766/16-к арешт, накладений на квартиру [ADDRESS] постановою слідчого СВ Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 22 січня 2007 року було знято (а. с. 17). [PERSON] позбавлена можливості оформити в порядку спадкування право власності на спадкове майно, оскільки арешт з квартири [ADDRESS] , накладений на підставі листа прокурора Мінського району м. Києва від 21 березня 2000 року №272, не знято. Ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормою ч. 1 ст. 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ураховуючи наведене, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зважаючи на те, що арешт на квартиру [ADDRESS] накладався на підставі листа прокурора Мінського району м. Києва від 21 березня 2000 року №272 з метою захисту прав тоді ще неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , ураховуючи те, що на сьогодні наявність цього арешту унеможливлює отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину квартири, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON] , знявши арешт з квартири [ADDRESS] , накладений на підставі листа прокурора Мінського району м. Києва від 21 березня 2000 року №272.

Outcome: approved