Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 70,10 кв. м, житловою площею 39,40 кв. м, яка складається з 3-х житлових кімнат. У вказаній квартирі крім неї зареєстровані: чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] та з 2013 року син чоловіка від першого шлюбу - [PERSON] . Відповідача було зареєстровано у спірній квартирі на прохання чоловіка, оскільки [PERSON] приїхав до м. Києва і для працевлаштування мав зареєструватись у м. Києві. Відповідач жодного дня в квартирі не проживав , оплату комунальних послуг та інших витрат по утриманню квартири не здійснював. Його теперішнє фактичне місце проживання і перебування їй невідомо. У зв`язку з чим просила позов задовольнити та усунути їй перешкоди у користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2021 року справу призначено до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином через оголошення на сайті «Судова влад», причини неявки суду не відомі, відзив на позовну заяву не подав. Також на сайті «Судової влади»: Святошинський районний суд у розділі «громадянам» було розміщено інформацію про час та дату усіх судових засідань у цій справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він проживає у спірній квартирі з батьками з народження. Відповідач це його брат по-батьковій лінії споріднення , дійсно був зареєстрований у спірній квартирі, проте ніколи з ними не проживав. Крім того, останні 4 роки він його взагалі не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] це його син від першого шлюбу, який проживав у м. Херсон. У 2013 році син (відповідач) приїхав до м. Києва з метою працевлаштування і вони його зареєстрували у спірній квартирі, проте він з ними не проживав, а винаймав окреме житло. Останній раз він бачив відповідача влітку 2017 року, який повідомив, що їде з м. Києва, з того часу місцезнаходження відповідача йому невідоме. Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 24.03.2000 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.10). [PERSON] 11.04.2013 року зі згоди власника зареєстрував своє місце проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Відповідач не проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актами про фактичне не проживання від 04.08.2020 року та від 13.01.2021 року (а.с.12,13), а також показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Отже, установлено, що відповідач зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, його особистих речей у квартирі немає, житлом не цікавиться. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також передбачено статтею 405 ЦК України. Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На спростування доказів позивача відповідачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не подано жодного доказу. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Питання з приводу розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач не просить стягувати судовий збір з відповідача.

Outcome: approved