Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

У липні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], пізніше уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що він та відповідачка з 19 лютого 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Калінінського районного суду міста Донецька від 04 січня 2012 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі договору дарування від 10 грудня 2003 року позивач є власником квартири [ADDRESS], в яку за його згодою була зареєстрована [PERSON] Позивач зазначив, що має намір продати квартиру, однак відповідачка відмовляється висилятися з квартири, тому він просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняти її з реєстраційного обліку та висилити з квартири. Рішенням Калінінського районного суду міста Донецька від 20 березня 2014 року позов задоволено. Визнано [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] та виселено її з зазначеної квартири. Зазначене рішення оскаржене відповідачем [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], яка просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що проживала у спірній квартирі на законних підставах разом з малолітньою дитиною, проте задовольняючи позов, суд безпідставно залишив її та малолітню дитину без житла. Крім того, підстави передбачені ст.116 ЖК України для виселення її, як члена сім*ї відсутні. В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача [PERSON] заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін. Інші сторони в судове засідання апеляційного суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать отримані ними телефонограми та поштові повідомлення, у зв'язку з чим апеляційний суд вважає можливим розглядати справу у відсутність сторін, які не з'явились в судове засідання, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю доповідача, пояснення присутніх сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обгрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона забов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2002 року, який було розірвано рішенням Калінінського районного суду міста Донецька від 04 січня 2012 року (а.с.4, 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі договору дарування від 10 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу [PERSON], позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.6). Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником квартири, а тому має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, в тому числі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Проте погодитися з висновком суду першої інстанції неможливо з наступних підстав. Вирішуючи спір, судом першої інстанції не враховано, що квартира є житлом, а позбавлення житла можливе на підставі вимог закону, який регулює житлові правовідносини. Крім того, за змістом рішення суду повинно бути мотивовано із зазначенням встановлених судом обставин, які мають значення для справи, їх юридичної оцінки, а також визначених відповідно до них правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Отже, на час вселення у квартиру, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, тобто відповідач [PERSON] вселилась туди як член сім*ї власника в установленому законом порядку і набула прав і обов*язків, передбачених ст.156 ЖК України. З матеріалів справи також вбачається, що у спірній квартирі [PERSON] проживає з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи і це не заперечувалось представником позивача, [PERSON] вселилась в займану квартиру як член сім*ї за згодою наймача, до теперішнього часу проживає у квартирі разом з дитиною, при цьому угода про порядок користування квартирою між сторонами не укладалась. Згідно до ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім*ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Таким чином, після розірвання 04 січня 2012 року шлюбу з позивачем, [PERSON] не позбавлена права користування займаним приміщенням. Підстави та порядок позбавлення членів сім'ї власника права користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час триваючої антигромадської поведінки виселення винного може статися і під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б вказували про систематичне порушення відповідачкою правил співжиття, а також вжиття до неї заходів попередження. Крім того, суд першої інстанції задовольняючи позов, фактично залишив поза увагою ті обставини, що [PERSON] постійно проживає у спірній квартирі, іншого житла не має, є жінкою, яка виховує малолітню дитину. З урахуванням того, що при вирішенні спору про судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, апеляційний суд скасовує рішення суду та постановляє нове про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed