Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

У червні 2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана заява, в якій заявник просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) і [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) як матері з сином з 07.03.1993 року до дня смерті - [INFO] . Заява обґрунтована тим, що заявник проживала разом зі своїм сином [PERSON] , який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві. У розумінні чинного законодавства вона була членом сім`ї померлого та має право на утримання, адже була особою з інвалідністю та не працювала на момент його смерті. Посилаючись на необхідність встановлення даного факту для оформлення одноразової допомоги у разі смерті та одержання щомісячних соціальних виплат, заявник просила суд встановити факт спільного проживання її з сином. 14.06.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 24.06.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справ в порядку окремого провадження, справу призначено до розгляду. Заявник в судове засідання не з`явилась, 08.09.2021 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи в поданій до суду заяві від 08.09.2021 року покладалась на розсуд суду. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Заявник [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Відділу ЗАГС Білоцерківського міськвиконкому серії [NUMBER] від 17.03.1993 року. Згідно з витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/10551 від 30.04.2021 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 20.09.1994 року по [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання Білоцерківського міськрайонного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Київській області від 11.12.2018 року № 00021647890, актовий запис № 2085 від 11.12.2018 року. Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 533 від 24.11.2018 року, [PERSON] помер внаслідок відкритої черепно-мозкової травми. Згідно з копією акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом № 1 від 25.03.2019 року, [PERSON] [INFO] о 09 год. 45 хв. під час роботи по виробництву меблів в цеху готової продукції ФОП [PERSON] загинув внаслідок падіння предметів внаслідок порушення технологічного процесу. За фактом нещасного випадку проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, що підтверджується копією акта від 25.03.2019 року. Заявником на підтвердження юридичного факту спільного додані до заяви письмові покази свідків [PERSON] та [PERSON] [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання з ураженням ОРА, з 01.12.2019 року довічно, що підтверджується копією довідки Білоцерківської міжрайонної МСЕК серії АВ № 0089263 від 09.01.2020 року Згідно з копією трудової книжки серії [NUMBER] від 07.08.1992 року народження, [PERSON] 07.05.2017 року звільнена з ПрАТ "Росава" згідно ст. 38 КЗпП України та 20.09.2017 року Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості розпочато виплату допомогу по безробіттю. В матеріалах справи наявні копії наступних документів: ордер № 215 від 26.05.1992 року на житлове приміщення за адресою [ADDRESS] , виданий Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради [PERSON] ; свідоцтво про одруження [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 05.10.1991 року; свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 19.04.2006 року. Листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Київській області від 10.09.2019 року № 17/245, відмовлено [PERSON] у призначення допомоги у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, у зв`язку з недостатністю документів, які б підтвердили статус сім`ї заявника з загиблим. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 256 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» чинної на день виникнення права, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Таким чином, встановлення юридичного факту, про який просить заявник, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт впливає на виплату суми одноразової допомоги сім`ї потерпілого у зв`язку із смертю на виробництві внаслідок нещасного випадку. Оскільки [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , на момент його смерті проживала з ним однією сім`єю, мала взаємні права та обов`язки, тому відповідно до частини шостої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» має право на одноразову допомогу, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. В матеріалах справи відсутні відомості про наявність інших осіб, що претендують на отримання вказаної допомоги. Члени сім`ї померлого працівника визначаються відповідно до норм Сімейного кодексу України. Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що загиблий у віці 25 років [PERSON] є сином [PERSON] , що вбачається з матеріалів справи та не оспорюється заінтересованою особою. З матеріалів справи вбачається, що померлий не був одружений, був зареєстрований та постійно проживав зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання та місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про достатність наявних у справі доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю матері з сином в період з 07.03.1993 року до дня смерті останнього - [INFO] . Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення і потрібне для оформлення соціальної допомоги.

Outcome: approved