Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у якому, згідно уточнених позовних вимог просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є відповідальним наймачем квартири, розташованої за вищезазначеною адресою. 27 вересня 1991 року він одружився з [PERSON], після чого зареєстрував її у квартирі разом з її неповнолітніми на той час дітьми - [PERSON] та [PERSON]. У лютому 2007 року його дружина [PERSON] померла, на момент її смерті діти - [PERSON] та [PERSON] були повнолітніми. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є неповнолітніми дітьми [PERSON], ніколи не проживали у спірній квартирі, але є зареєстрованими за місцем реєстрації їх матері. Відповідач [PERSON] виїхав проживати за межі міста Павлограда. Відповідачі мали можливість успадкувати інше житло після своєї матері [PERSON], проте відмовилися від спадщини. На протязі більш ніж десяти років квартирою не цікавляться, особистих речей в ній не мають, участі у сплаті комунальних платежів не приймають, тобто цілком втратили інтерес до квартири. Реєстрація відповідачів у квартирі змушує позивача нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, та перешкоджає йому реалізувати своє право на приватизацію житла, тому позивач просить задовольнити його позов та визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою. У судовому засіданні позивач та представник позивача уточнені позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у позові відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначили, що [PERSON] залишила спільну квартиру коли завагітніла з тієї причини, що у неї з позивачем склались неприязні стосунки і умови життя у квартирі були незадовільними. Іншого житла вона та її неповнолітні діти не мають. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради згідно наданої заяви просив про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. У квартирі [ADDRESS], 1 кімнату площею 14,6 кв.м., було надано на підставі ордеру №00216 від 02.07.1985р. матері позивача - [PERSON], яка померла 20.11.1992рр. /а.с.102,104/. На підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради №89 від 11.02.1991р., позивачу було надано звільнену кімнату площею 25,8 кв.м. у квартирі №4, розташовану у будинку №74 по вул.Радянській у м.Павлограді, та вирішено кімнати вважати однією двокімнатною квартирою житловою площею 30,4 кв.м. /а.с.103/. Назву вулиці Радянської у м.Павлограді перейменовано на вул.[PERSON]. Як вбачається з довідки про склад родини, разом з позивачем зареєстровано чотири особи - відповідачі [PERSON], [PERSON] та її неповнолітні діти - [PERSON], та [PERSON] /а.с.106/. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що відповідачі більше шести місяців не проживають у спірній квартирі. Зазначена обставина знайшла своє підтвердження у судовому засіданні. Як зазначено в акті, складеному 10 серпня 2016 року комісією ПП "К-П-1" у присутності сусідів, які проживають у [INFO], відповідачі [PERSON], [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON] не проживають за місцем реєстрації з лютого 2007 року /а.с.74/. Неповнолітні діти відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] у вказаній квартирі не проживали жодного дня. Вказана обставина визнана сторонами та у відповідності до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. У судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначила, що виїхала з квартири позивача проживати в інше місце у 2005 році. За весь період з 2005 року до теперішнього часу намагалася потрапити до квартири лише один раз, але їх ніхто не відкрив двері. Інших спроб потрапити до квартири не здійснювала. Крім того, [PERSON] зазначила, що жодних дій, які б свідчили про її бажання проживати в спірній квартирі вона не здійснювала, у тому числі не зверталася з цього приводу до правоохоронних органів або до суду. Факт не проживання відповідачів у квартирі підтвердили свідки, допитані у судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у квартирі №4 по вул.Світличної Ганни у м.Павлограді проживає тільки позивач зі своєю дружиною. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] виїхали з квартири ще коли були дітьми, це було близько десяти років тому. Вселитися у квартиру спроб не робили. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у квартирі №4 по вул.Світличної Ганни у м.Павлограді проживає позивач. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з дітьми у квартирі не проживають. Останній раз бачила відповідачів у квартирі коли вони були ще дітьми. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проживає в одному будинку з позивачем. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не живуть у квартирі приблизно з 2003 року, а зі своїми дітьми [PERSON] не проживала у квартирі жодного дня. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідачі у квартирі не проживають, речей у квартирі не мають. Відповідач [PERSON] просила позивача щоб він зареєстрував у квартирі її дітей, і він погодився та зробив це. Фактично діти [PERSON] не проживали у квартирі жодного дня. Ніяких спроб користуватися спірною квартирою відповідачі не робили. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що приблизно у 2005 році [PERSON] пішла проживати з квартири позивача, коли завагітніла, з тієї причин, що у квартирі були антисанітарні умови та важкі психологічні умови (мати [PERSON] та позивач на той час зловживали спиртними напоями). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що до 2006 року відповідач [PERSON] виїхала проживати з квартири позивача в інше місце. Позивач до [PERSON] ставився нормально. Вона не бачила щоб позивач бив чи ображав [PERSON]. Як на підставу своїх заперечень проти позову відповідач [PERSON] посилається на ту обставину, що не користувалася спірною квартирою з поважних причин, оскільки залишила квартиру через те, що позивач її бив. Також відповідач та її представник зазначали, що відповідач намагалася заселитися у квартиру, проте їй перешкоджали в цьому. Доводи, на які посилається відповідач [PERSON] не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем чинилися перешкоди у користуванні квартирою позивачем не надано. Як вбачається з копії заяви позивача на адресу начальника паспортної служби, позивач 23 липня 2010 року звертався з письмовою заявою, у якій просив зареєструвати місце проживання неповнолітнього [PERSON] у своїй квартирі /а.с.118/. Зазначене спростовує твердження відповідача [PERSON] про те, що у них з позивачем були неприязні стосунки та у 2009 році вона намагалася вселитися до квартири, проте її не пускали. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що до 2005 року відповідач [PERSON] проживала у квартирі позивача. Зі слів відповідача їй стало відомо проте, що [PERSON] пішла з квартири через те, що її вітчим - позивач, бив її. Проте сама вона не бачила щоб позивач бив відповідача. Також пояснила, що одного разу приблизно у 2006 році вона з [PERSON] ходила до квартири, проте їм ніхто не відкрив, але вони бачили, що в квартирі є якась жінка, позивача тоді не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з 2005 року знає відповідача [PERSON], яка тоді ще проживала у позивача. Зі слів [PERSON] їй відомо, що відносини з позивачем були погані, він її бив. Вона особисто не бачила щоб позивач її бив, проте бачили у [PERSON] синці. У вересні 2005 року [PERSON] виїхала з квартири, оскільки завагітніла. Також зі слів [PERSON] їй відомо про те, що вона намагалася зайти до квартири, проте її не пускали. На протязі останніх двох-трьох років вона не намагалася користуватися квартирою позивача. Оцінюючи показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд зазначає, що ці особи безпосередньо не були свідками того, що позивач застосовував фізичне насильство у відношенні відповідача [PERSON], а обставини про які вони повідомили їм відомі зі слів відповідача. Тому пояснення з приводу фізичного насильства не можуть вважатися допустимими доказами на підтвердження вказаної обставини. Доводи відповідача [PERSON] про те, що вона намагалася вселитися до квартири не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Свідків які б це бачили, актів сусідів, повідомлень до правоохоронних органів чи інших доказів на підтвердження цієї обставини суду не було надано. Крім того, відповідач [PERSON] не була позбавлена можливості звернутися з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом чи про вселення у разі порушення її житлових прав. Натомість, на протязі більш ніж десяти років відповідачі квартирою не цікавились, не оплачували комунальні послуги, не виявляли намірів проживати у спірній квартирі. Аналізуючи відомості про дії відповідачів, строк їх не проживання в квартирі, відсутність будь-яких дій, які б свідчили про бажання проживати в спірній квартирі, суд дійшов висновку про те, що відповідачі втратили інтерес до проживання у зазначеній квартирі. Крім того, зазначені відповідачами причини пропуску шестимісячного строку, суд вважає необґрунтованими та не поважними. Оскільки відповідачами не доведено наявність поважних причин непроживання у спірній квартирі більше шести місяців, суд приходить до висновку що вони втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за вищезазначеною адресою. Також, суд не приймає доводи відповідача про відсутність іншого житла. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 вересня 2008 року вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовилися від своєї частки спадщини після смерті матері [PERSON], до складу якої входила і частина житлового будинку. Відповідач мала можливість набути у власність частину житлового будинку, де могла б зареєструвати своє місце проживання та місце проживання своїх неповнолітніх дітей, натомість вона свідомо відмовилася від такого права, що свідчить про навмисне погіршення своїх житлових прав. Органом опіки та піклування Павлоградської міської ради надано висновок про недоцільність визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Проте, суд не може погодитися з цим висновком на підставі ч.6 ст.19 СК України, оскільки він є недостатньо вмотивованим та суперечить інтересам дітей. Так, під час складання висновку, посадовими особами органу опіки та піклування не було прийнято до уваги місце фактичного проживання матері дітей та не досліджено умови проживання за місцем реєстрації. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 23 вересня 2016 року, неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю за адресою: м.Павлоград, вул.Донецька,45. Житло винаймається, умови проживання задовільні, житло облаштоване усім необхідним /а.с.31/. Неповнолітня [PERSON] проживає за адресою: [INFO], разом зі своїми дідусем та бабусею. Квартира обставлена необхідними меблями, комунікаціями, у дитини є власна кімната, є все необхідне для навчання та відпочинку /а.с.32/. Таким чином, діти проживають не за місцем реєстрації, а за місцем фактичного проживання створені належні умови, тому визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою не порушить їх права.

Outcome: approved