Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем - [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син - [PERSON]. Між ними відсутні будь-які письмові домовленості стосовно способу та розміру матеріального утримання дитини, строків його сплати. На даний час відповідач проживає окремо. Добровільно допомоги на утримання дитини не надає. [PERSON] не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, а тому вона просить стягнути з нього аліменти на її користь, на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі однієї тисячі гривень, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з дня подання заяви і до досягнення повноліття дитини. 21.04.2015 року позивач [PERSON] подала до суду заяву в якій зменшила свої позовні та просила з відповідача аліменти на її користь, на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з дня подання заяви і до досягнення повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, змінені позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 31 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області, батьками дитини [PERSON], [INFO] зазначено: батьком [PERSON], матір'ю [PERSON] Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи проживають вони окремо від дитини, оскільки це не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п.17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Зважаючи на те, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання їх спільної дитини, а також те, що неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю, відтак у позивача виникло право на отримання аліментів від відповідача на утримання їх спільної дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини аліменти присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. При цьому суд має врахувати обставини, що наведені в ст.182 СК України, зокрема: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, а також з урахуванням обставин, що передбачені ст.182 СК України, суд дійшов до висновку, що відповідач, має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у запропонованому позивачем розмірі в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з дня подання заяви і до досягнення повноліття дитини, оскільки належних та допустимих доказів, які б вказували на неможливість виконання покладеного на нього законодавцем обов'язку щодо утримання своєї неповнолітньої дитини він суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову, а згідно з положеннями ст.180 СК України, до її повноліття. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір та витрати, пов'язані з оголошенням в пресі. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання данного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved