Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON],\~ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою:Донецька область, м.Білицьке, вул.Харківська, 25/17. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що\~ вона відповідно до рішення виконавчого комітету Білицької міської ради від 22.12.2005 р. є наймачем квартири державного фонду, розташованої за адресою: Донецька область, м.Білицьке, вул.Харківська, 25/17. Зазначає, що в спірній квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO], якого вказує піднаймачем, та її рідний син [PERSON], [INFO] Відповідач з 2005 року не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні платежі, його особистих речей в квартирі немає, квартирою не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб, відповідно оплата проводиться також за відповідача, який тривалий час не проживає в спірній квартирі. Місце мешкання та перебування [PERSON] їй не відомо, спірним жилим приміщенням він не користується понад 6-ть місяців без поважних причин. У звязку з чим, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, для отримання в подальшому право на субсидію. Позивач у\~ судове засідання не зявилась, звернулась до суду з заявою заяву, про розгляд справи без її участі, за участю її представника. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник позивача, адвокат [PERSON], що діяла на підставі договору про надання правових послуг, в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягала. Пояснила, що згідно рішення виконкому Білицької міської ради № 192/1 від 22.12.2005р. [PERSON] був наданий дозвіл на тимчасове вселення в квартиру державного житлового фонду за адресою: м.Білицьке, вул.Харківська, 25/17, з метою збереження державного майна. На момент її вселення в житловому приміщенні був зареєстрований [PERSON], який з 2005 року там ніколи не проживав. Позивач намагалась вирішити питання про його виселення, з цього приводу усно зверталась до виконкому Білицької міської ради, ОСББ «Алмаз м. Білицьке», на що відповіді не отримала. Через зазначене, вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав, шляхом визнання [PERSON] таким, що втрати право користування житлом. Відповідач у\~ судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення\~\~ у пресі - в газеті Урядовий Курєр\~№ 144(6013) від\~ 04.08.2017 року, у газеті «Донеччина» № 29(15967) від 09.08.2017 року, та шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області\~ http://dpm.dn.court.gov.ua., у відповідності до ч. 9 ст. 74, п. 4 ч. 3 ст. 122 ЦПК України. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача, до суду надано не було. У звязку із неявкою відповідача в судове засідання, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст.ст.169,224 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно копії паспорта серії ВС 831693 виданого Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області, 21.02.2001 р., [PERSON], зареєстрована за адресою: [INFO], з 01.02.2006 р. (а.с.5). Як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Білицької міської ради №192/1 від 22.12.2005 р., [PERSON] разом з сином [PERSON], з метою збереження житлового фонду, був наданий дозвіл на тимчасове вселення та реєстрацію в державній квартирі, що розташована за адресою: м.Білицьке, вул.Харківська, 25/17, одна кімната житловою площею 15,1 кв.м., до вирішення питання про виписку з даної житлової площі співнаймача [PERSON], який не мешкає в даній квартирі. (а.с.6). Згідно копії особового рахунку,\~ [PERSON], [INFO], був вселений в квартир розташовану за адресою: Донецька область, м.Білицьке, вул.Харківська, 17/25, на підставі рішення виконавчого комітету №47 від 24.03.2004 р., як знайомий основного квартиронаймача [PERSON] Як свідчать відомості з особового рахунку, [PERSON], разом з синами [PERSON] та [PERSON] була знята з реєстрації за вищезазначеною адресою з 25.01.2006р. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зазначені піднаймачами зазначеної квартири, на підставі рішення виконавчого комітету №192/1 від 22.12.2005 р., які були вселені «З метою збереження житлового фонду». (а.с.7). Згідно довідки ОСББ «Алмаз м.Білицьке» та Акту від 26.05.2017 р., за адресою: м. Білицьке, вул. Харківська, 25/17, [PERSON] зареєстрований у даній квартирі з 28.04.2004 року, та з 2005 р. по теперішній час за даною адресою не мешкає, участі у утриманні квартири не приймає. [PERSON] з 22.12.2005 р.\~фактично мешкає, а з 01.02.2006 р. зареєстрована та здійснює догляд та утримання даної квартири. (а.с.8-9). Отже, судом встановлено, що [PERSON], за адресою Донецька область, м.Білицьке, вул.Харківська, 17/25 не мешкає з 2005 р. по теперішній час, квартирою не користується, не виконує обовязків наймача, повязані з утриманням, оплатою комунальних послуг. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України (далі - ЖК України). Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), \~членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили\~ права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням передбачений ст. 72 Житлового кодексу України. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На стороні позивача при розгляді спорів, що виникають із договору найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду (в т.ч. щодо вирішення питання про заміну договору найму) можуть виступати наймач, члени його сім'ї, в тому числі ті, за якими зберігається право на користування житлом як за тимчасово відсутніми, або ті, що отримали броню (ст. 73 - 75 ЖК). Особи, які користуються жилою площею тимчасово, тобто не мають самостійного права на нього (піднаймачі, тимчасові мешканці), не мають права на пред'явлення такого позову. Позивачем може бути також наймодавець (житлово-експлуатаційна організація тощо). Наймодавцями жилих приміщень у будинках державного та громадського житлових фондів є орган місцевого самоврядування, який делегує зазначене повноваження житлово-експлуатаційним організаціям, а в разі їх відсутності відповідним підприємствам, установам чи організаціям. Наймачем житла може бути лише фізична особа, оскільки головне призначення договору найму задоволення житлових проблем громадян. Якщо члени сім'ї заперечують проти вселення особи, відсутньої строком до 6 місяців, така особа може подати зустрічну позовну заяву про визнання за нею права на жиле приміщення і вселення. До визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, вимагається її згода на здійснення таких прав, як приватизація житла, обмін житла (ст. 79 ЖК), вселення інших осіб (ст. 65 ЖК), передача житла в піднайом (ст. 91 ЖК), на переобладнання та перепланування (ст. 100 ЖК) і т. д. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. ч.3 ст. 71 Житлового кодексу України встановлює виключення при яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року (з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК). В судовому засіданні встановлено, що основним квартиронаймачем квартири за адресою: м. Білицьке вул. Харківська, 25/17 була [PERSON], на підставі ордеру № 61 від 29.10.2002 року. [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою, як знайомий квартиронаймача, на підставі рішення виконавчого комітету Білицької міської ради № 44 від 24.03.2004р. з 28.04.2004р. 25.01.2006р. [PERSON] разом з синами знялась з реєстрації за вищезазначеною адресою. Позивачу [PERSON] разом з сином [PERSON] на підставі рішення виконкому Білицької міської ради № 192/1 від 22.12.2015р. як піднаймачу, надали тимчасовий дозвіл на вселення та тимчасову реєстрацію у спірній квартирі для збереження державного житлового фонду. Судом встановлено, що, [PERSON] не є власницею квартири, не є та не була наймачем, членом його сім'ї, була вселена тимчасово в квартиру для збереження державного житлового фонду, тому не може бути позивачем по справі, у звязку з чим її позовні вимоги про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житлом не підлягають задоволенню. У звязку з відсутністю підстав для задоволення вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed