Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить позбавити [PERSON]батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28 липня 2012 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2013 року було встановлено, що [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння в ході лайки, на ґрунті неприязних стосунків, схопив [PERSON] руками за волосся, став наносити удари ногами, руками по різним частинам тіла, а також кулаком в обличчя та на підставі цього винесено вирок, яким відповідача визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.125 КК України. На даний час, син проживає зі матір'ю та її теперішнім чоловіком [PERSON], з яким 14 жовтня 2014 року було укладено шлюб та який фактично замінив дитині батька, займається його вихованням, матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та в майбутньому має намір його всиновити. В свою чергу відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Позивач зазначає, що відповідач умисно чинить перешкоди, щодо організації відпочинку дитини шляхом не надання дозволу на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, у зв'язку з чим мені доводилося звертатися до суду. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року позовні вимоги щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька було задоволено. Крім того, на думку позивача, наявність у відповідача судимості негативно вплине у майбутньому на вибір професії дитиною, оскільки він не зможе навчатися та працювати у системі МВС, прокуратурі, Службі безпеки України та інших правоохоронних органах. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи, служби у справах дітей Дзержинського району Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]з 28 липня 2012 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON]. Зі свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 02.04.2013 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року, його батьками є: батько - [PERSON]; мати - [PERSON]. Копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Копія рішення міститься в матеріалах справи. Зі свідоцтва про укладення шлюбу від 14 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], вбачається, що прізвище позивача «Акімцева» після державної реєстрації шлюбу змінено на «[PERSON]». Копія даного свідоцтва міститься в матеріалах справи. Матеріали справи свідчать, що син проживає разом із матір'ю, [PERSON]. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року позовні вимоги щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька було задоволено. Крім того, вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2013 року було встановлено, що [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння в ході лайки, на ґрунті неприязних стосунків, схопив [PERSON] руками за волосся, став наносити удари ногами, руками по різним частинам тіла, а також кулаком в обличчя та на підставі цього винесено вирок, яким відповідача визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.125 КК України. [PERSON] в позові зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.Також вважає, що наявність у відповідача судимості негативно вплине у майбутньому на вибір професії дитиною, оскільки він не зможе навчатися та працювати у системі МВС, прокуратурі, Службі безпеки України та інших правоохоронних органах. Згідно довідки № 620 від 20.07.2015 року наданої головним лікарем КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №4» вбачається, що [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою [ADDRESS], перебуває на обліку в поліклініці з 03.06.2014 року. Під час перебування під наглядом, задля піклування про його здоров'я до закладу з дитиною зверталася мати [PERSON]. При зверненні на прийом до лікаря в поліклініку, при огляді дитини вдома за викликом знаходилася мати. Здоров'ям хлопчика піклується мати [PERSON] Згідно довідки № 820 від 29.07.2015 року виданої адміністрацією КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 14» вбачається, що [PERSON], [INFO], знаходився на обліку в поліклініці з 28.03.2013 року по 28.01.2014 рік. Догляд за дитиною здійснює мати. До поліклініки в перші місяці життя за консультаціями зверталися мати та батько дитини, в подальшому - мати дитини. Висновок наданий Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 25.12.2015 року № 676, свідчить про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], та встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні дитини. Разом з тим, представником відповідача в судовому засіданні було надано квитанції про перерахунок грошових коштів на ім'я позивача, які свідчать про те, що відповідач [PERSON], надає допомогу на утримання сина. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ці підстави є вичерпними. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що він ухиляється від їх виконання свідомо. Пункт 18 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" свідчить, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте, позивачем не надано суду достатніх доказів про те, що відповідач своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню малолітнього сина не виконує та ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини. Оцінивши та дослідивши усі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог враховуючи заперечення відповідача проти позбавлення батьківських прав, а також те, що судом не встановлено достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а неприязні стосунки, що склалися між сторонами є не достатніми підставами для позбавлення [PERSON] батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed