Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

В провадженні Хмільницького міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про визнання недійсним договору позики у формі розписки від 26.02.2010 року, а також за позовом [PERSON] до [PERSON], про визнання недійсним договору позики у формі розписки від 26.02.2010 року. [PERSON] позовні вимоги мотивує тим, що так як предметом позики є валютні цінності у вигляді іноземної валюти, яка є різновидом майна, а тому відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України мала бути її письмова згода на укладення її чоловіком [PERSON] договору щодо цінного майна, яким є іноземна валюта, вона ж не давала згоди на укладення договору позики на 50000 доларів США, що зумовлює його недійсність. Розписка від імені [PERSON] підписана не ним, що свідчить про те, що 50000 доларів США [PERSON] від [PERSON] не отримувалися. [PERSON] позовні вимоги мотивує тим, що про існування розписки від 26.02.2010 року він дійзнався в серпні 2014 року після отримання копії позовної заяви про стягнення боргу, підпис під вказаною розпискою вчинений не ним, що зумовлює недійсніть договору позики. Позивач [PERSON] та представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач [PERSON] пояснила, що про існування розписки від 26.02.2010 року від імені її чоловіка [PERSON] вона не знала. Про існування такої розписки їй стало відомо від чоловіка вже тоді коли [PERSON] звернувся з позовом до суду. ЇЇ ця розписка дуже здивувала. [PERSON] не такий багатий чоловік щоб дати у позику таку значну суму коштів. Її чоловік [PERSON] розписку не підписував, коштів по ній не отримував. [PERSON] знала раніше, через [PERSON]. Вона колись особисто барала у [PERSON] грошові кошти, які та вносила як інвестиції для забезпчення роботи цеху у місті Хмільнику. Кошти [PERSON] передавала їй також через [PERSON] [PERSON] займався будівництвом церкви, кошти на яку давала [PERSON] [PERSON], як відповідач, позов [PERSON], визнав повністю. [PERSON], як третя особа з самостійними вимогами щодо предмету за позовом до [PERSON], позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що про розписку від 26.02.2010 року дізнався коли отримав копію позоввної заяви [PERSON] про стягнення з нього 50000 доларів США. [PERSON] він особмисто не знав, бачив його у своєї сестри [PERSON] у місті Києві. З [PERSON] стосунки мала сестра. Сам текст розписки він писав, але не підписував. Текст розписки він писав у місті Хмільнику, сестра говорила, що [PERSON] привезе гроші, але він не привіз. Тому він розписку написав, але не підписав. Він не знає, як ця розписка попала до [PERSON], він її не підписував. Він не приїжджав до [PERSON] в Київ за 50000 доларами США і не позичав у того 50000 доларів США. Сестра вносила кошти в його підприємство у місті Хмільнику як інвестиції. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Корнілов В.Л. проти позову [PERSON] та позову [PERSON] заперечували, просили у їх задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] пояснив, що позичив [PERSON] без всяких відсотків 50000 доларів США. При цьому пропонував [PERSON] позику посвідчити у нотаріуса, але [PERSON] просив цього не робити, так як з його слів необхідно буде заплатити нотаріусу 1% суми позики. Тому він погодився надати позику на підставі письмової розписки. В гаражі у місті Києві в присутності 2-х свідків [PERSON] написав розписку, підписав її та отримав від нього 50000 доларів США. На той час він був зареєстрований як ФОП, надані [PERSON] кошти це його доходи від підприємницької діяльності. Також у банку брав кредит 150000 доларів США, про що у нього є відповідні документи. З [PERSON] познайомився через подружжя [PERSON]. Разом з [PERSON] будували церкву. [PERSON] сестра [PERSON] Представник [PERSON] адвоката Корнілов В.Л. просив у задоволенні позову відмовити також з тих підстав, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду в іншій справі питання про договір позики на підставі розписки від 26.02.2010 року вже вирішено. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в один із днів, дату вже не пам"ятає, він був в гаражі, коли підійшов [PERSON] і сказав, що приїхав чоловік, якому він має позичити гроші, а той має написати розписку. При ньому той чоловік - [PERSON] написав розписку, підписався під нею, а [PERSON] передав п"ять банківських упаковок купюрами по 100 доларів США. При ньому кошти які були в упаковках не перераховували. Він підписався як свідок під розпискою і вийшов з приміщення. Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22.01.2014 року у справі № 149/4092/13-ц частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] Стягнуто з [PERSON] ([ADDRESS], ІПН [NUMBER]) на користь [PERSON] ([ADDRESS], ІПН [NUMBER]) заборгованість за договором позики в загальній сумі 435684,20 гривень, із яких сума основного боргу 399650 гривень, три відсотки річних в сумі 36034,20 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 гривні. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Вказане рішення суду набуло законної сили (а.с.53-56, т.1, 215-216 т.2). Як вбачається з вказаного рішення суду, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з [PERSON] за розпискою [PERSON] від 26.02.2010 року про позику 50000 доларів США 540996,51 гривень заборгованості, з яких 399650 гривень - борг за зобов'язанням, 39482,09 гривень - 3% річних від простроченої суми, 98308,42 гривень пені, а також 3556 гривень судових витрат. Позов мотивував тим, що 26 лютого 2010 року відповідно до розписки та в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] він передав у борг [PERSON] 50000 доларів США строком на шість місяців. Проте, в порушення умов укладеного договору відповідач в обумовлений строк борг не повернув та ухиляється від будь-яких зустрічей та перемовин із ним, що і змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позову заперечив із тих підстав, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували як сам факт укладення між сторонами договору позики так і факт передачі [PERSON] грошових коштів в сумі 50000 доларів США, розписка не може бути належним доказом в підтвердження укладення договору позики, так як у ній не вказано серію та номер паспорта [PERSON], країну походження іноземної валюти (долари США чи долари іншої країни), строк повернення боргу, що є обов'язковою умовою такого документу Вказаним рішенням суду у справі № 149/4092/13-ц встановлено юридичні факти того, що 26 лютого 2010 року [PERSON] позичив [PERSON] 50000 доларів США без будь-яких процентів строком на шість місяців, про що останній в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] склав відповідну письмову розписку. Обставини передачі [PERSON] обумовленої суми коштів, окрім розписки, знайшли своє підтвердження в поясненнях позивача [PERSON] та свідченнях допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], в присутності яких [PERSON] отримував грошові кошти та письмово засвідчував даний факт. Позичальником [PERSON] 26.02.2010 року була написана розписка про отримання ним позики в сумі 50000 доларів США у [PERSON] Даною розпискою визначені всі істотні умови договору (предмет, сторони, ціна, строк повернення), а тому вона є належним підтвердженням укладення правочину. Сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору щодо його предмету та строку виконання, а тому даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Розпискою [PERSON] від 26.02.2010 року визначені всі істотні умови договору (предмет, сторони, ціна, строк повернення). Обставини передачі грошових коштів саме у доларах США випливають як із самого змісту розписки так із пояснень свідків, які підтвердили, що предметом позики були долари США зібрані в п'ять пачок, які [PERSON] особисто переглядав. Письмова розписка від 26.02.2010 року є належним підтвердженням укладення правочину між [PERSON] та [PERSON].(а.с.53-56, т.1, 215-216 т.2). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином судовим рішення у справі № 149/4092/13-ц встановлено, що 26 лютого 2010 року [PERSON] позичив [PERSON] 50000 доларів США без будь-яких процентів строком на шість місяців, про що останній в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] склав відповідну письмову розписку. Письмова розписка від 26.02.2010 року є належним підтвердженням укладення правочину між [PERSON] та [PERSON] Також суд враховує те, що під час розгляду справи № 149/4092/13-ц [PERSON] суду розписка надавалася в оригіналі, вона оглядалася судом, знаходилася у матеріалах справи, при цьому ні відповідач [PERSON], ні його представник [PERSON], під час розгляду та вирішення справи в Хмільницькому міськрайонному суді, ні під час апелляційного та касаційного оскарження не заперечували факт того, що [PERSON] не знав про існування розписки від 26.02.2010 року та що під розпискою підпис вчинений не ним. Встановленим вище спростовуються доводи позивача [PERSON] та доводи відповідача/третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору [PERSON] про те, що [PERSON] до серпня 2014 року не знав про існування розписки від 26.02.2010 року і що підпис під розпискою виконаний не [PERSON], а іншою особою. Доводи позивача [PERSON] про те, що так як предметом позики є валютні цінності у вигляді іноземної валюти, яка є різновидом майна, а тому відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України мала бути її письмова згода на укладення її чоловіком [PERSON] договору щодо цінного майна, яким є іноземна валюта, якої вона не давала, що зумовлює недійсність договору позики на 50000 доларів США у формі розписки від 26.02.2010 року, не грунтуються на вимогах Закону. Частинами 1, 2 статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ч.2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Судовим рішенням у справі № 149/4092/13-ц встановлено, що позичальником [PERSON] 26.02.2010 року була написана розписка про отримання ним позики в сумі 50000 доларів США у [PERSON] Даною розпискою визначені всі істотні умови договору (предмет, сторони, ціна, строк повернення), а тому вона є належним підтвердженням укладення правочину, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору щодо його предмету та строку виконання, а тому даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Таким чином, після укладення укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики у формі розписки від 26.02.2010 року, у сторін за вказаним договором виникли права та обов'язки відповідно до положень параграфу 1 глави 71 ЦК України та умов вказаного договору. Положеннями ч. 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласника на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально. Статтею 65 СК України передбачено розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, ч. 3 вказаної статті визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, з аналізу вказаних правових норм вбачається, що згода другого з подружжя необхідна лише при реалізації права одного з подружжя виключно на розпорядження майном, а укладення договору позики чи кредитного договору та виконання зобов'язань за ними, в тому числі і в іноземній валюті, за чинним законодавством України не передбачає необхідності отримання згоди іншого подружжя на укладення договору позики чи кредитного договору та виконання зобов'язань за ними. Виходячи з цього, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані вимоги ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 3 ст. 65 СК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем [PERSON], третьою особою з самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] та їх представниками, не доведено обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed