Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

30 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Мотивує свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] - її двоюрідна баба, рідна сестра діда позивача [PERSON] по батьковій лінії, яка до дня смерті проживала в [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина на території Беївської сільської ради. Заповіту вона не залишила. Спадкоємців першої та другої черг Цивільного кодексу УРСР 1963 року (який діяв на момент відкриття спадщини) і які б мали право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] не було. Померла була одинокою. Про те, що після смерті баби залишилась якась спадщина, а саме земельний пай, дізналася нещодавно, а саме в травні 2016 року від працівників місцевого товариства, які, як виявилось використовують цей пай. Віднайшовши сертифікат на право на земельну частку (пай) звернулась до приватного нотаріуса Липоводолинського районного нотаріального округу в Сумській області Бондаренко О.В. по питанню прийняття спадщини. Нотаріус в усному порядку пояснила, що до кола спадкоємців відповідно до положень Цивільного кодексу УРСР ні першої , ні другої черг за законом, які б мали право на прийняття спадщини на час відкриття спадщини вона не належить. Разом з тим, відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності 1 січня 2004 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Вона є спадкоємцем за законом п'ятої черги згідно Цивільного кодексу України. Оскільки після відкриття спадщини після смерті двоюрідної баби [PERSON] спадщину ніхто не приймав, просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, що належала померлій бабі. Уповноважений представник позивача у поданій письмовій заяві просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом отримано заяву відповідача про розгляд справу за його відсутності, претензії щодо позитивного вирішення питання відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] народилася в 1922 році, згідно свідоцтва про народження її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Із архівного витягу державного архіву Сумської області № Мз-294 від 8 квітня 2016 року, вбачається, що [PERSON].. народився [INFO], його батьками значаться [PERSON]… та [PERSON]… (а.с. 14). [PERSON] народився [INFO], згідно свідоцтва про народження його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] народилася [INFO], згідно свідоцтва про народження її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Таким чином дід позивача [PERSON] є рідним братом [PERSON], а отже остання є двоюрідною бабою позивача. 22 листопада 2003 року [PERSON] зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с. 10). [INFO] в м. Суми помер [PERSON] (а.с. 11). [INFO] в с. Беєве Липоводолинського району Сумської області померла [PERSON] (а.с. 6). Із копії сертифікату на право на земельну часту (пай) серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON], яка проживала у [ADDRESS], за життя отримала право на земельну частку (пай) землі розміром 4,73 га, яка перебуває у колективній власності (а.с. 12). Відповідно до довідок № 161/02/37 та №440/02-37 від 30 серпня 2016 року, виданих виконкомом Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області та копії погосподарської книги, [PERSON] до дня смерті проживала в [ADDRESS] сама, але фактично проживала в одному домогосподарстві з [PERSON], яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном померлої. Заповіт від імені [PERSON] сільською радою не посвідчувався (а.с. 13, 15, 43). З наданих Липоводолинською райдержнотконторою за № 913/01-16 від 18 липня 2016 року відомостей вбачається, що спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] в Липоводолинській районній державній нотаріальній конторі не заведена, спадкоємці із заявами не зверталися. Відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями, які відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину немає, заповіт від імені [PERSON] відповідно до Спадкового реєстру посвідчувався Беївською сільською радою Липоводолинського району Сумської області 14 січня 1998 року за реєстровим № 3 (а.с. 29). Відповідно до копії заповіту, посвідченого головою виконкому Беївської ради народних депутатів 14 січня 1998 року за №3, [PERSON] заповіла все свою майно синові [PERSON] (а.с. 44). [PERSON] [INFO] помер (а.с. 23). Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У зв'язку з тим, що спадкодавець [PERSON] померла в 1998 році застосуванню підлягає Цивільний кодекс УРСР 1963 року. Відповідно до вказаного кодексу право на спадкування мають особи, визначені у законі. Згідно зі ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Крім того, ст. 531 ЦК УРСР 1963 року до числа спадкоємців за законом відносено непрацездатних осіб, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні зі спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Стаття 535 ЦК УРСР 1963 року передбачала право на обов'язкову частку у спадщині неповнолітніх або непрацездатних дітей спадкодавця (в тому числі усиновлених), а також непрацездатної дружини, батьків (усиновителів) і утриманців померлого, які успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З огляду на це позивач [PERSON], яка є двоюрідною онукою померлої [PERSON], ні до першої, ні до другої черг спадкоємців за законом не відноситься, не має права на обов'язкову частку, а також в справі відсутні докази її непрацездатності та перебування на утриманні померлої, а тому вона не є спадкоємцем за законом, не має права на спадкування і не могла прийняти спадщину шляхом управління та володіння спадковим майном. Не заслуговують на увагу посилання позивача на необхідність застосування положень діючого Цивільного кодексу України 2003 року та віднесення її до п'ятої черги спадкоємців за законом відповідно до п. 5 його Прикінцевих та перехідних положень, згідно якого правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 листа від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Лише якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування на підставі ЦК УРСР, право спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та п'ятої черг ("нових черг") відповідно до статей 1263 - 1265 ЦК України. Встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в день її смерті [INFO], тобто до 1 липня 2003 року, а значить п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягає застосуванню. Таким чином, судом встановлено наступні обставини: позивач є двоюрідною онукою померлого спадкодавця [PERSON], яка померла в 1998 році, позивач не входить до кола спадкоємців за законом, визначених діючим на час відкриття спадщини ЦК УРСР 1963 року, а відтак і прийняти спадщину фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном не могла, оскільки цим правом наділені лише спадкоємці, а значить прав на спадкове майно позивач не має, а тому відсутні і підстави для їх захисту. Отже, оскільки позов необґрунтований, в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed