Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Гранфінресурс», посилаючись на те, що 13.01.2014 року вона уклала з ТОВ «Гранфінресурс» договір про надання послуг на придбання Товару або позики в сумі 2 00 000 гривень на умовах діяльності програми «Альянс Україна», яка базується на створенні груп учасників, метою яких є принцип взаємодопомоги учасників програми. Договір вона оформила для отримання грошей на купівлю житла. На виконання умов договору в день його підписання вона сплатила одноразовий комісійний внесок в розмірі 7000 гривень, однак грошей не отримала. На звернення до адміністратора ТОВ «Гранфінресурс» їй було повідомлено у отриманні грошей, до теперішнього часу позику вона не отримала Вона зрозуміла, що її обманули і має місце порушення її прав як споживача. Грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. вона сплатила, ще до підписання договору, з умовами якого її не ознайомили. Вважає укладений з відповідачем договір нікчемним в силу закону, оскільки він вводить її в оману. Вважає, що відповідачем була застосована пірамідальна схема, що прямо заборонено законом. Також вказувала, що діяльність відповідача потребує отримання відповідної ліцензії, якої відповідач не має, що є підставою для недійсності правочину згідно ст. 227 ЦК України. Просила визнати укладений з Відповідачем договір про надання послуг № 225012 від 13.01.2014р., нікчемним правочином та стягнути з відповідача оплачені кошти за даним правочином в сумі 7000 гривень. Позивач у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у зв'язку з неявкою відповідача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, однак на адресу суду надійшло заперечення, яким просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених в письмових запереченнях. Вказували, що позивач був проконсультований та усвідомлений про всі умови договору до початку його укладання. Умови договору та програми «Альянс Україна» не передбачають застосування пірамідальної схеми або нечесну підприємницьку практику. Зазначає про відсутність обов'язку для ліцензування їх діяльності, оскільки надання ними послуг адміністрування та контролю не є фінансовою послугою. Вид послуг, які вони надають, відноситься до господарських комерційних послуг, пов'язаних із контролем та посередництвом між учасникам програми «Альянс Україна». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 13 січня 2014 року між позивачем та ТОВ «Гранфінресурс» було укладено договір №225012 з метою отримання грошової суми в розмірі 200 000 гривень для купівлі житла, на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що міститься в додатку № 2, який є невід'ємною частиною цього Договору. За умовами договору позивач, як учасник програми, сплатила вступний одноразовий комісійний внесок в сумі 7 000 гривень, що підтверджується банківською квитанцією. Статтею 1 укладеного між позивачем та відповідачем договору передбачено, що відповідач зобов'язується вчинити від імені та за рахунок позивача певні дії, спрямовані на отримання учасником грошової суми, зазначеної в додатку 1 до договору, зокрема формує реєстр учасників, забезпечує його адміністрування, проводить заходи по розподілу грошового фонду, надає учаснику відповідну суму на умовах діяльності програми. Відповідно до чч. 1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема відповідно до п.7 ч.3 ст.19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-40 цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом угоди сторін у даній справі, укладеної в рамках функціонування програми «Альянс Україна», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою отримання ним певної грошової суми. Відповідно до ст.2 договору ТОВ «Гранфінресурс» гарантує надання кожному учаснику права на отримання заявленої ним грошової суми за умови виконання ним всіх зобов'язань, передбачених договором. Передбачені договором умови дозволяють учаснику здійснювати оплату грошової суми, заявленої для придбання невеликими щомісячними внесками, які названі в договорі «чисті внески», зокрема відповідно до статті 1 додатку №2 до договору «Визначення термінів» «чистий внесок» - це частина Загального платежу, за рахунок якої Адміністратор здійснює оплату грошової суми, заявленої для отримання на умовах діяльності програми «Альянс Україна», та розмір якої визначається шляхом ділення відповідної грошової суми на кількість платежів, зазначених у додатку № 1 до договору та відповідає графіку платежів. Із умов договору вбачається, що передбачувана позика сплачується із коштів учасників групи і ні договір, ні умови програми «Альянс Україна» не передбачають залучення власних коштів товариства. Таким чином, за умовами програми «Альянс Україна» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за договором, отримує заявлену ним для придбання грошову суму з фонду реєстру, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників програми. За таких обставин доводи позивача про те, що діяльність ТОВ «Гранфінресурс» за укладеним з ним договором є функціонуванням «пірамідальної схеми», суперечить змісту п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з відсутністю головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварності та сплати компенсації одному учаснику за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах, або отримання коштів отримують всі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі отримання суми у позику кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань. Тому з цих правових положень та обґрунтувань відсутні достатні підстави для визнання договору нікчемним. Разом з тим, є обґрунтованим позов з інших заявлених підстав, зокрема, доводи позивача про відсутність у відповідача ліцензії на здійснення діяльності, пов'язаної з розподілом коштів. Діяльність ТОВ «Гранфінресурс» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття "фінансова послуга", тому для оцінки законності укладення оскаржуваного договору необхідно враховувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють ліцензування певних видів господарської діяльності. Так із матеріалів справи вбачається, що відповідач є Адміністратором спеціальної програми для населення, тобто адмініструє грошові кошти учасників і його діяльність регулюється Законом України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього ( ст. 12 додатку №2 ). Пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» передбачено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг. Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Такими фінансовими послугами, як зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. В даному випадку саме на таких умовах було передбачено надання коштів позивачу. Водночас, п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліценції (ч. 2 ст. 34 вказаного Закону). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що для укладення договору з позивачем відповідач повинен був отримати у встановленому законом порядку відповідну ліцензію та отримати статус фінансової установи та бути внесеним до відповідного реєстру фінансових установ, у порядку встановленому законом. Згідно ч.1 ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Оскільки під час укладення спірного договору і станом на сьогоднішній день відповідач не має відповідної ліцензії на право здійснення даного виду діяльності та статусу фінансової установи, тому суд вважає, що в таких умовах, відповідно до змісту ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 3 ст. 215, ст. 227 ЦК України є підстави для визнання договору недійсним. Виходячи з правових наслідків недійсності правочину, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 000 грн. в рахунок повернення сплаченого нею за договором одноразового комісійного внеску. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, ч. 1 ст. 1, 4, 34 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ст.ст. 16, 203, 215, 216, 227 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved