Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач в квітні 2014 року звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору № 22/144 від 01.06.2007 року не дійсним. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що 01 червня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22/144, згідно до умов якого Відповідач надає Позивачу споживчий кредит у сумі 95 500,00 дол. США строком до 31.05.2017 року з відсотковою ставкою в розмірі 12,75 % річних. Позивач вказав, що такий спосіб отримання кредиту (в доларах США) йому було рекомендовано працівниками відповідача, через те, що за їх словами кредитні ресурси в доларах США коштують дешевше, аніж кредитні ресурси в українській гривні. Відповідачем в порушення закону не було виконано переддоговірну роботу з позивачем. Зміст спірного договору суперечить частині 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед укладанням Договору, ні протягом його дії, Відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умов надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає Закон та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затвердженими постановою НБУ від 10.05.2007 року №168. Зазначив, що позивачу з боку Банку не було надано жодної інформації в тому числі про ризики у зв'язку з можливістю різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання Позивачем продукції ( кредиту) , яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. Вказав, що в кредитному договорі містяться умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання Договору, лише в односторонньому порядку, і лише в інтересах та з боку Банку. Банк в односторонньому порядку залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку. А також передбачив своє право, в разі незгоди Позичальника, чи взагалі без згоди, вимагати повернення всієї суми Кредиту. Тобто, взявши кредит, позивач опинився в умовах, які просто неможливо виконувати. Позивач вважає, що умови Кредитного договору № 22/144 від 01.06.2007 року є несправедливими, дискримінаційними у відповідності до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечать принципам добросовісності, так як у разі прострочення сплати кредиту [PERSON] зобов'язується сплатити банку непропорційно велику суму компенсації понад 50% суми від наданого кредиту, у разі невиконання ним зобов'язань за договором, а якщо застосувати всі санкції передбачені Договором одночасно, то позивач мав би сплатити більше 150%, що також суперечить ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Представник Позивача в судове засідання з'явився. Позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача не заперечував, щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 червня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22/144, згідно до умов якого Відповідач надає Позивачу споживчий кредит у сумі 95 500,00 дол. США строком до 31.05.2017 року з відсотковою ставкою в розмірі 12,75 % річних. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору Кредит надається Позичальнику (Позивачу) на наступні цілі : споживчі потреби з встановленням іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України) . Свобода договору означає можливість сторін вільно визначити зміст договору, який вони укладають і формують його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч.1 ст.628 ЦК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) . Отже, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину, свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним. Підставою для визнання зазначених положень договору недійсними Позивач вважає невідповідність умовам діючого законодавства та приводить відповідні статті Закону. В судовому засіданні встановлено, що укладання між [PERSON] та ПАТ "Укрсоцбанк" кредитного договору № 22/144 права [PERSON] порушені не були, Кредитний договір укладений відповідно до положень чинного законодавства та з дотриманням вимог ст. ст. 203, 205, 207, 208, ч. 2 ст. 524 і ст. 533 Цивільного кодексу України, та в межах повноважень Відповідача, суд не вбачає суперечності кредитних відносин за спірним договором звичайним умовам кредитування та сучасній діловій практиці, та з огляду на обставини справи не вбачає підстав визнання кредитного договору № 22/144 від 01 червеня 2007 року не дійсним, виходячи із викладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] Оскільки при подачі позовної заяви позивачкою судовий збір було не оплачено, в задоволені позовної заяви їм відмовлено, то [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: dismissed