Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

21.11.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення права власності на частину будинку, посилаючись на те, що є власником 3/4 частин будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] відповідно до Договору дарування від 27.12.2006 року. Інша ј частина вказаного будинку зареєстрована на відповідача на підставі Договору міни від 04.03.2011 року. В даному будинку, як зазначив позивач, мешкає постійно, а відповідач не проживає з 2014 року. Спірний будинок має два входи і добровільно було визначено, що частиною будинку користується позивач, а іншою частиною користується відповідач. Частина будинку, яка належить відповідачу руйнується в наслідок чого руйнується і частина будинку позивача. На даний час відповідач не проживає в будинку, не ремонтує його. Позивач має намір відремонтувати будинок. Частка відповідача є незначною, даним будинком користується лише позивач. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2020 року підготовче провадження у справі закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. В судове засідання відповідач не зявилася, повідомлялася вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши вступне слово позивача, представника позивача, покази свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить 3/4 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування частини житлового будинку від 27.12.2006 року, посвідченого Савчук Т.П., державним нотаріусом фастівської міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-2940 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.01.2007 року. Інші ј частини вказаного житлового будинку зареєстровані на відповідача [PERSON] на підставі Договору міни посвідченого Сушановою Т.В., приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу 04.03.2011 року зареєстрованого в реєстрі за № 682. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦПК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Позивач у своєму позові зазначає про неможливість виділеня в натурі його частки майна, а тому просить присудити з нього на користь відповідача грошову компенсацію та припинити право відповідача на частку у спільному майні. В силу положень статей 21,24,41 Конституції України, статей 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Верховний Суд України при розгляді справи №6-2925цс15 від 13.01.2016 року розяснив, що з врахуванням закріплених в п. 6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. В ідповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Разом з тим, сама по собі обставина про внесення позивачем вартості частки на депозитний рхунок суду не є підставою для винесення рішення про задоволення позову, але є однією із умов в поєднані з іншими підставами які передбачені ст.365 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач у справі набули права на частину житлового будинку без визначення конкретного користування приміщеннями в жилому будинку. При розгляді справи, було встановлено, що на день розгляду справи в суді, між співаниками вказаного житлового будинку існує домовленість про користування конкретними приміщеннями в житловому будинку, в зв"язку з чим житловий будинок має два окреми входи та поділений на дві квартири. Разом з тим, позивачем не підтверджено факт, що він звертався до суду із позовом в порядку визначеному ст.364 ЦК України щодо виділу у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності і йому було відмовлено у зв"язку з неможливістю виділення його частки, а тому його доводи щодо не можливості виділу належної йому частки та необхідності припинення права власності відповідача на вказане майно не підтверджені належними доказами і нічим не обгрунтовані. Неможливість спільного володіння та користування майном як підстава припинення права на частку у спільному майні обґрунтовується позивачем відсутністю проживання відповідача за вказаним житловим будинком, що перешкоджє у повному здійсненні ним права володіння та користування вказаним житловим будинком. Однак, відсутність власника за місцем свого проживання не є підставою для втрати його права на дане житло. Отже, П озивач, вказуючи на неможливість спільного користування майном, не надав достатніх доказів на підтвердження об`єктивної неможливості спільного володіння та користування сторонами належним їм житловим будинком. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частину будинку в порядку ст. 365 ЦК України є необгрунтованими та недоведеними.

Outcome: dismissed