Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який був ним уточнений (а.с.28-30), в обґрунтування якого вказав, що в жовтні 2015 року був надрукований та розповсюджений інформаційний бюлетень №2 від ГО «Громадський майдан Полтави», на замовлення №697, відповідальні за випуск [PERSON] та [PERSON] В даному бюлетені на першій сторінці містилася стаття під назвою «Можна бути скромним, але гріх бути байдужим» [PERSON], в якій було викладено наступне: «[PERSON] свій родинний бізнес розпочав завдяки тому, що мішками возив на Росію в страшні 90-ті роки мясопродукти. Кожен міг тоді торгувати, але не було де взяти! Де міг взяти м'ясо [PERSON] відомо багатьом жителям міста Пирятин. І нам громадським активістам відомо, що батько [PERSON] працював на мясокомбінаті, а мати в ветеринарній лабораторії. І нічого сказати змогли заробити таким шляхом кошти і нехай би так мовити Бог помагає! Але сьогодні він уже не той [PERSON], що «різними шляхами» діставав м'ясо для поїздки в Москву, а «борець з хабарництвом і корупцією»!» Вказана інформація, на думку позивача, не відповідає дійсності, оскільки в умовах економічної кризи в 90-х роках в Росії був дефіцит товарів та валюти. В той час багато хто з українців, зокрема і позивач по справі, їздили в Росію торгувати продуктами харчування, бо різниця в ціні була доволі відчутною. Вищевказаною діяльністю він також займався, але самостійно, батьки до цієї діяльності не мали ніякого відношення. Даною торговою діяльністю він займався, купуючи м'ясо на ринку в м.Пирятині перепродавав його на ринку в Росії. Разом з цим він зазначає, що його батьки дійсно працювали на вказаних в інформаційному бюлетені посадах, але за весь час роботи там не мали жодного дисциплінарного стягнення чи зауваження з боку керівництва. Окрім цього, він та його батьки жодного разу до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалися, в тому числі з приводу його підприємницької діяльності по торгівлі мясом. З вищевказаного вбачається відсутність причинно-наслідкового звязку між трудовою діяльністю його батьків і способу заробітку ним щодо продажу мясопродуктів. Також позивач зазначив, що вказана інформація, яка негативно характеризує його та його сімю, не може вважатися оціночним судженням, оскільки в статті вказуються конкретні факти, які не мають ніякого підтвердження. Отже, вказана інформація, яка має характер наклепу, призводить до паплюження його честі та гідності та його сімї. У звязку з цим [PERSON] знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу і як результат в нього різко знизилась працездатність, що в свою чергу, негативно впливає на виконання його посадових обовязків та на повагу з боку оточуючих, а також стало причиною пору щеня функції сну. Окрім цього, вбачаючи в діях відповідачів ознак кримінального правопорушення, він звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів, але після проведеної перевірки в діях [PERSON] та [PERSON] не знайшлося ознак кримінального правопорушення. Бажаючи захистити свої права, позивач просить визнати недостовірною негативну інформацію, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, та його членів сімї, що була поширена в інформаційному бюлетені №2 від ГО «Громадський майдан Полтавщини», на замовлення №697, відповідальні за неї [PERSON] та [PERSON], а саме: наявність звязку між місцем роботи батьків [PERSON] батька на мясокомбінаті, мати у ветеринарній лабораторії та способом заробітку ним коштів в 90-х роках шляхом реалізації (торгівлі) мясопродуктами. Зобовязати відповідачів не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати вищезазначену недостовірну інформацію шляхом опублікування в інформаційному бюлетені, що видається ГО «Громадський майдан Полтавщини», в найближчому випуску повідомлення про ухвалене по даній справі рішення з публікацією його тексту у двомісячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили та принести публічне вибачення шляхом публікації в інформаційному бюлетені, що видається ГО «Громадський майдан Полтавщини» в найближчому випуску. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала заявлені позовні вимоги, які були викладені в уточнюючій позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі. Додатково суду повідомила, що позивач [PERSON] займає посаду голови Пирятинської райдержадміністрації, в жовтні 2015 року на виборах балотувався в депутати Полтавської обласної ради, але розповсюдження вказаної інформації мало для нього, як кандидата в депутати, негативні наслідки. Відповідачі в судовому засіданні підтвердити факт випуску та розповсюдження даного бюлетеня та наголосили, що намірів принизити чиюсь честь, гідність чи ділову репутацію в них на меті не було. На їх переконання вказана стаття не містить недостовірної інформації, а містить лише оціночні судження, сатиру та критику, тому заперечували проти задоволення даного позову та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Громадська організація «Громадський Майдан Полтавщини» в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача та відповідачів, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] займає посаду голови Пирятинської районної державної адміністрації. В інформаційному бюлетені №2 ГО «Громадський майдан Полтавщини» за жовтень 2015 року, який був виготовлений КВ «Лубни» на замовлення №697, із зазначенням відповідальних осіб [PERSON] та [PERSON] розміщена стаття під назвою «Можна бути скромним, але гріх бути байдужим» [PERSON] (а.с.7). Витяг зі статті, який є предметом спору, має такий зміст: «…Олег [PERSON] свій родинний бізнес розпочав завдяки тому, що мішками возив на Росію в страшні 90-ті роки мясопродукти. Кожен міг тоді торгувати, але не було де взяти! Де міг взяти м'ясо [PERSON] відомо багатьом жителям міста Пирятин. І нам громадським активістам відомо, що батько [PERSON] працював на мясокомбінаті, а мати в ветеринарній лабораторії. І нічого сказати змогли заробити таким шляхом кошти і нехай би так мовити Бог помагає! Але сьогодні він уже не той [PERSON], що «різними шляхами» діставав м'ясо для поїздки в Москву, а «борець з хабарництвом і корупцією»!...». Позивач вважає, що у даній статті наявний звязок між місцем роботи батьків [PERSON] батька на мясокомбінаті, мати у ветеринарній лабораторії та способом заробітку ним коштів в 90-х роках шляхом реалізації (торгівлі) мясопродуктами це і є недостовірною інформацією, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, та який (звязок) необхідно спростувати. Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Згідно ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі - Постанова ПВСУ №1), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Також, згідно п. 21 вказаної Постанови ПВСУ №1 при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Окрім того, згідно ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення таких прав може підлягати формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях (справа «Хендісайд проти Сполученого Королівства», справа «[PERSON] проти Іспанії», справа «Торгейр Торгейрсон проти Ісладнії»), що преса має право і повинна поширювати інформацію, яка становить суспільний інтерес, для того, щоб громадськість мала повне уявлення про спектр думок, ідей, позицій на політичному або громадському обрії. При цьому підкреслюється, що висловлювання окремих осіб і навіть чутки можуть використовуватися як належне джерело інформації. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Як убачається з тексту статті, який є предметом спору, автори вказали на окремі факти з життя [PERSON], а саме те, що [PERSON] у 90-ті роки торгував мясопродуктами в Росії, його батько працював на мясокомбінаті, а мати у ветеринарній лабораторії, які позивач в своїй позовній заяві та його представник в судовому засіданні визнали та підтвердили. Авторами не було висловлено будь-яких тверджень чи звинувачень з приводу оприлюдненої інформації. У статті маються лише висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, які є припущеннями та оціночними судженнями її авторів з приводу заробляння грошей [PERSON] у 90-ті роки. Аналіз доказів, що маються в матеріалах справи, не дає підстав для висновку про те, що друк спірної статті став наслідком злого умислу відповідачів, скерованого на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Таким чином відповідно до приписів ст.30 Закону України «Про інформацію» відповідачі не можуть нести відповідальність за поширення інформації відносно [PERSON] у статті під назвою «Можна бути скромним, але гріх бути байдужим» [PERSON]. Спірна стаття в розумінні ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод становила суспільний інтерес та торкалась гострої актуальної теми суспільного життя України, оскільки друкувалась в період виборчої компанії 2015 року, коли [PERSON] балотувався в депутати облради. Крім того [PERSON], будучи публічною особою, оскільки займає посаду голови Пирятинської РДА, підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як він виконував або виконує свої функції. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо нього, як публічної особи, є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Він неминуче відкривається для прискіпливого висвітлення своїх слів та вчинків і повинен це усвідомлювати. Доводи позивача стосовно того, що інформація, яка міститься у спірній статті, порушує особисті немайнові права його батьків, зокрема, ганьбить їх честь та гідність, не заслуговують на увагу виходячи з того, що поширення неправдивої інформації стосовно членів сім'ї фізичної особи повинно порушувати особисті немайнові права саме цієї фізичної особи, а не членів її сім'ї. Позивач [PERSON] має право вимагати спростування недостовірної інформації не тому, що вона порушує право на повагу до честі та гідності його батьків, а тому, що нею опосередковано порушується право саме даної фізичної особи на гідність та честь. А вже його батьки мають право вимагати спростування тому, що ця інформація порушує їх право на повагу до честі та гідності, самостійно, оскільки фізична особа має право здійснювати особисті немайнові права, в тому числі і право на захист цих прав, самостійно, крім випадків, передбачених в законі (ст.272 ЦК України). Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що підстав для задоволення вимог позивача про захист честі, гідності та ділової репутації не вбачається, тому в їх задоволенні слід відмовити. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на спростування саме недостовірної інформації, а не причинно-наслідкового звязку, як просив позивач у своїх вимогах.

Outcome: dismissed