Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю та зміну черговості спадкування. В ході розгляду справи уточнила позовні вимоги в обґрунтування яких зазначила, що [INFO] померла її двоюрідна бабця [PERSON]. Після її смерті із заявою про отримання спадщини звернувся її чоловік, [PERSON]. Однак, [PERSON] спадщину не оформив, оскільки помер [INFO]. Позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем не було надано належним чином оформлені документи, які підтверджують, що остання та спадкодавець [PERSON] проживали однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Так, позивач та її чоловік з 2011 року проживали у будинку [ADDRESS] однією сім'єю із [PERSON] та [PERSON], вона до них відносилась як до рідних бабусі та дідуся. З 2013 року [PERSON] та [PERSON] надали для проживання належну їм квартиру [ADDRESS]. При цьому позивач з чоловіком кожного дня приходили до бабусі з дідусем, вели з ними спільне господарство, мали спільний бюджет. Позивач сплачувала комунальні послуги як за будинок, так і за квартиру, займалась їх благоустроєм, піклувалась про бабусю та дідуся, коли вони хворіли, несла усі витрати по купуванню ліків, доглядала їх, коли вони захворіли та лежали у лікарні. Коли вони померли, то усі витрати з поховання також понесла вона. За життя [PERSON] бажав оформити на ім'я позивача заповіт, однак нотаріус переконав його, що краще буде вступити у спадщину та оформити договір дарування, однак дідусь до того часу не дожив. [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мали сина [PERSON] який помер [INFO]. [PERSON], в свою чергу, мав сина [PERSON], 2004 року народження, якому на момент смерті бабусі та дідуся було 13 років. Його мати, [PERSON] фактично припинила шлюбні стосунки з [PERSON] у 2007 році, а офіційно розлучились у 2012 року, тому сімейних відносин з родиною [PERSON] не підтримувала. Таким чином, оскільки позивач та її чоловік проживали однією сім'єю, здійснювали опіку над спадкодавцями, тобто надавали їм нематеріальні послуги, матеріальне забезпечення та іншу допомогу, просила суд встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю та зміну черговості спадкування і надати їй право на спадкування разом зї спадкоємцем першої черги [PERSON] Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому остання зазначила, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], який є рідним онуком спадкодавців [PERSON] та [PERSON] Так, позивачка зі своєю сім'єю з осені 2014 року стала проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS], як квартиранти. При цьому, комунальні послуги як за квартиру так і за будинок сплачувала [PERSON] Не дивлячись на те, що відповідач наприкінці січня 2013 року розлучилась із сином спадкодавців [PERSON], відповідач все одно приходила до спадкодавців у гості разом з онуком. При цьому, позивач разом зі спадкодавцями за адресою [ADDRESS], ніколи не проживала та не вела спільного господарства. Позивачка ніяких витрат на утримання спадкодавців не вела, а навпаки це вони надавали позивачці матеріальну допомогу. Спадкодавці сторонньої допомоги не потребували та могли самостійно себе забезпечити. Крім цього зазначила, що обставини, на які позивачка посилається в позовній заяві, не підтверджені будь-якими доказами. Відповідачка зверталась до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на нерухомість, та зазначені документи забрала позивачка та утримує їх. Просила відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2018 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2018 року було частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та заборонено державним та приватним виконавцям видавати свідоцтво про спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 лютого 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Позивач у судовому засіданні пояснила, що з 2011 року вона, разом з чоловіком та дитиною, почала проживати з її двоюрідною бабцею [PERSON] та [PERSON], оскільки вони потребували допомоги. Вони допомагали їм з городом, ходили до магазину, оскільки через стан здоров'я, особливо бабусі, не дозволяв їм робити це самостійно. У 2012 році помер їх син, [PERSON], після чого, у жовтні 2013 року бабуся надала їм ключі від квартири за адресою: [ADDRESS], де вони почали проживати, зробили там ремонт, замінили вікна, шпалери. При цьому більшу частину часу проводили разом з бабусею та дідусем як одна родина, допомагали їм. Їх онук приїжджав на канікулах, його привозила колишня невістка [PERSON], однак вона взагалі не допомагала, навіть після смерті чоловіка. Вона також не допомагала після смерті [PERSON] та [PERSON] Бабуся та дідусь були зареєстровані за адресою: [ADDRESS], де позивач проживає з 2017 року по теперішній час. У 2016 році [PERSON] знялась з реєстрації та зареєструвалась за адресою: [ADDRESS], де вони фактично проживали разом з дідусем. Підтвердженням того, що позивач проживала разом з [PERSON] є той факт, що дитина позивача зареєстрована у лікарні за адресою: [ADDRESS], крім цього бабуся та дідусь отримували пенсію за цією адресою. Крім цього вона сплачувала комунальні послуги як за квартиру так і за будинок. Із [PERSON] та [PERSON] була знайома з народження, її дідусь [PERSON]., це рідний брат [PERSON] Після народження дитини проживала за адресою: [ADDRESS], де винаймала квартиру до 2012 року. Також зазначила, що проживали разом, однак щоб дати бабусі з дідусем відпочити від маленької дитини, інколи уходили на вихідні чи святкові дні. Після народження дитини позивач знаходилась у декретній відпустці та отримувала допомогу на дитину, приблизно 1000 грн. на місяць, чоловік робив за трудовим договором, заробіток був різний, від 20000 до 50000 тисяч на місяць. [PERSON] отримував пенсію приблизно 2000 грн. на місяць, а [PERSON] отримувала пенсію приблизно 1500 грн. Позивач купувала у будинок меблі для дідуся, диван для себе, манеж для дитини. Вона разом з чоловіком проводила ремонт вікон, криши, замінили шпалери, шпаклювали стіни, огород був повністю на них, чоловік чистив зливну яму. У квартиру ставили пластикові вікна, робили ремонт, міняли каналізацію, кухню. З 2013 року позивач почала проживати на вул. Сонячний, а [PERSON] залишились проживати на вул. Шестакова. Влітку та восени вони постійно знаходились у будинку, оскільки там огород, зимою дідусь з бабусею приїжджали на квартиру. За продукти платила позивач, однак у них був спільний холодильник. Вона постійно прибирала у домі, прала, прасувала. У бабусі була грижа, та їй було тяжко поратись по дому, тому усю домашню роботу робила вона. Після 2013 року, коли вона переїхала до квартири, усі домашні справи у будинку все одно робила вона, влітку вона там знаходилась постійно, а взимку приїздила через день, два. Комунальні послуги за квартиру сплачувала вона, а за будинок по різному, бувало, що сплачувала бабуся. Бабуся приймала ліки від грижі, а дідусь від простати. Ліки купували вона, одна упаковка коштувала приблизно 500 грн., та її вистачало приблизно на 2 тижні. Дідусь не міг ходити далеко, вони возили його на своєму автомобілі до лікарів, а з бабусею їздили на ринок купувати картоплю. Вони не давали їй своїх грошей, вона інколи купувала продукти за свої кошти. Поховання було за гроші позивачки. На квартиру дідусь приїздив на таксі, або вони його привозили. Шифер міняли на половині будинку. Вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], цей будинок належав її батьку. У 2011 році помер її батько, та будинок забрали за борги. Чоловік зареєстрований у Луганській області. У неї двоє дітей, 2010 та 2014 років народження, з чоловіком перебуває у шлюбі з 2010 року. Чоловік їздив на автомобілі за довіреністю, та вони приїжджали на ньому до будинку по вул. Шестакова. Також, зазначила, що після смерті [PERSON]- її чоловік [PERSON] у заяві про прийняття спадщини вказав, що крім нього інших спадкоємців за законом немає, що підтверджує факт того, що він бажав залишити спадкове майно їй, але не зробив цього, так як помер. Відповідач у судовому засіданні пояснила, що вона була одружена з [PERSON], він єдиний син [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу вона має сина [PERSON]. З позивачкою вона познайомилась після смерті чоловіка, який помер [INFO]. Її чоловік за життя не підпускав позивачку до своїх батьків, та бабуся з ними не спілкувалась. Вона часто приходила до [PERSON]. Позивачка спаювала дідуся та возила його до нотаріуса, щоб він на неї переоформив нерухомість, однак він не встиг. Бабуся та дідусь хотіли усе майно залишити у спадщино онуку. Позивачка зі своєю сім'єю ніколи не проживала з [PERSON], після народження другої дитини вони попросились жити на квартиру, та бабуся їх пустила. Позивачка почала проживати у квартирі восени 2014 року, після народження другої дитини. Комунальні послуги як за квартиру так і за будинок сплачувала бабуся. Позивачка ніякої допомоги [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не надавала. Ремонт позивачка робили лише у квартирі, коли бабуся їх пустила туди жити. Вікна у квартирі були замінені у 2006 році бабусею. Похорони влаштовували позивачка, однак за гроші дідуся і бабусі, які вони на цей випадок збирали. Представник відповідача суду пояснила, що проти позовних вимог заперечує у повному обсязі. Так, позивач фактично проживала по вул. Шевченка, потім по вул. Урицького, тобто за другою адресою, ніж спадкодавці. Після цього, восени 2013 року вони стали проживати у квартирі покійного сина спадкодавців. [PERSON] дійсно надала свою згоду на проживання позивача у зазначеній квартирі, однак це тому, що вона пожаліла позивачку, при цьому вона весь час казала, що ця квартира залишиться онуку. З 01.01.2011 року позивачка не проживала у квартирі або будинку постійно. Бабуся та дідусь були самодостатніми людьми, могли самостійно себе утримувати та не потребували сторонньої допомоги. Городом та господарством бабуся з дідусем займались самостійно, ремонт у будинку вони також робили самостійно, вони для цього наймали людей. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивач її племінниця, та вона також є рідною племінницею померлої [PERSON], яка все життя вважала позивачку своєю онукою. Позивач та її чоловік весь час надавали допомогу [PERSON] та [PERSON], а саме допомагали по господарству, прибирали листя, сніг, допомагали чистити зливну яму. З 2011 року, коли Зозуленки потребували сторонньої допомоги, позивачка разом з родиною переїхали жити до них у будинок по вул. Шестакова та стали проживати однією сім'єю. Вони вели спільне господарство, позивачка весь час дзвонила бабусі та питала, що їй потрібно купити. У будинок позивачка купувала меблі, жалюзі, постільну білизну. У 2013 році, коли помер [PERSON], у [PERSON] загостились захворювання, а позивачка з родиною переїхали до його квартири. Відповідач на той час вже була розлучена, та була домовленість, що квартира залишиться позивачці, а відповідачка в подальшому отримає будинок. Позивач з 2013 року не постійно проживали у квартирі по вул. Сонячній, вони продовжували проживати з Зозуленками, при цьому вони робили ремонт у квартирі, туалет, ванну, коридор. Вона навідувалась до [PERSON] приблизно раз на тиждень, оскільки працювала. Зозуленки періодично приїжджали до квартири. У [PERSON] була грижа, а у [PERSON] був простатит, позивачка купувала їм ліки. З позивачкою бачилась приблизно раз на місяць, коли спільно робили покупки. Відповідач спілкувалась із Зозуленками, коли ще перебувала у шлюбі з їх сином, а після цього спілкувались рідко, та це спілкування здебільшого через онука. Після смерті [PERSON] [PERSON], [PERSON] залишився проживати по вул. Шестакова, позивач з чоловіком постійно перебували там, оскільки дідусь потребував догляду. Він хотів передати квартиру позивачці, а будинок відповідачці. Після смерті дружини, [PERSON] помер приблизно через 3 місяці. Похованням [PERSON] займалась позивачка, відповідач ніякої участі не приймала. Розмова, що Зозуленки залишають квартиру позивачці а будинок відповідачці, була приблизно через тиждень після смерті їх сина у 2013 році, це було у них у дома. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивачку знає з 2012 року, коли їх діти почали разом ходили до дитячого садочку. У 2013 році позивач переїхала у квартиру по [ADDRESS], номер квартири не пам'ятає. Позивачка робила ремонт у квартирі, та їх приїздили навідувати покійні бабуся з дідусем, тоді вона з ними і познайомилась. У них були дуже гарні стосунки, та весь вільний час позивач проводила у селищі Західний, допомагали бабусі з дідусем. Вона з позивачкою ходили разом за продуктами та ліками, зі слів позивачки вона це купувала бабусі з дідусем. Позивачка завжди висловлювалась про бабусю з дідусем, як про членів сім'ї та коли вони померли, то вона організовувала поховання. Вона бачила дідуся та бабусю у позивачки приблизно 7 разів, вони приходили до них у гості. Позивачка частко їздила до бабусі, кожні вихідні та серед неділі. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивачки, та знайома з нею з осені 2013 року. Вони разом ходили гуляти на дитячий майданчик разом з дітьми. До цього бачила позивачку, коли вона приїжджала до [PERSON] який проживав у 9 квартирі. Позивачка приїжджала зі своїм чоловіком до [PERSON] та привозили тітку [PERSON] та дядю [PERSON], щоб вони провідали сина. Тітка [PERSON] була подругою її бабусі та дуже часто приходила до них у гості та розповідала, що позивачка проживає з нею у селі. Після смерті [PERSON] позивачка з родиною переїхали жити у квартиру за адресою: [ADDRESS], робили там ремонт. Вона була у квартирі, коли там жив [PERSON], там було все неохайно, а коли туди переїхала позивачка з сім'єю, вони там все облаштували та навели лад, зробили ремонт, замінили вікна, придбали нові меблі. [PERSON] у дворі усі називали тітка [PERSON], вона завжди була задоволена позивачкою, оскільки вона їй завжди допомагала по господарству, придбала продукти, допомагала готувати, прибирати. Тітка [PERSON] казала її бабусі, що вона хоче залишити квартиру позивачці. Я була у квартирі лише один раз, коли там жив [PERSON]. Сина [PERSON] я бачила пару разів у дворі будинку, коли [PERSON] ще був живий, тітка [PERSON] казала, що [PERSON], онук, з ними не спілкується. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що з позивачкою та її чоловіком знайомий близько 10 років, він хрестив їх молодшого сина. Також знав [PERSON], оскільки не раз бував у них у будинку в селі Західне, адресу не пам'ятає. Позивачка з чоловіком жили у селі з дідусем та бабусею, він до них часто приїжджав. [PERSON] займався господарством, а він їм також допомагав, привозив шифер, картоплю, та інше на своїй вантажній машині. Він часто приїжджав до позивачки до дому, вони готували шашлики. Тітка [PERSON] дуже довіряла позивачці та її чоловіку та казала, що квартира залишиться ним, він це неодноразово чув від бабусі. Вперше приїхав у гості до села приблизно у 2011-2013 роках. На квартиру вперше приїхав у 2013 році. У будинку позивачка з чоловіком робили ремонт, він привозив їм шифер, [PERSON] перекривав частину криши, каналізацію міняв. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивачку та її чоловіка [PERSON] знає давно. Коли вони одружились, то почали жити по бул. Шевченко. Він проводив багато часу разом з ними та у 2011 році почав приїжджати до них у село, де відпочивали, робили шашлики. Він допомагав [PERSON] з ремонтом, збирати меблі, куток, кухню, комп'ютерний стіл, це було у 2013 році. У 2013 році , день народження [PERSON], вони святкували у квартирі по вул. Сонячній, та приблизно через півтора тижня допомагав йому переносити меблі у цю квартиру, після цього вони робили там ремонт. Після 2013 року вони перестали їздити у село, однак позивачка або її чоловік продовжували їздити у село до бабусі з дідусем. У будинок у селі не заходив, був лише в коридорі. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що з [PERSON] познайомився у 2008 році, коли почали займатись ремонтами. У 2009 році познайомився з позивачкою, а у 2011 році [PERSON] з позивачкою переїхали у село на вул. Шестакова. Одного разу він приїжджав туди на шашлики, а інші рази був по роботі. З дідусем та бабусею знайомий був, вони жили як одна сім'я. [PERSON] завжди допомагав, робив щось по дому, він там зберігав свої інструменти. У квартиру вони переїхали приблизно у 2013 році, після цього вони продовжували спілкуватись з бабусею та дідом. Позивач там також постійно була, вони допомагали бабусі з дідусем, оскільки вони потребували стороннього догляду, дідусь був хворий та ледь ходив. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що з позивачкою шлюб уклали у 2010 році. [PERSON] та [PERSON] знає з 2009 року. У них був син [PERSON], він сидів у тюрмі 15 років та був замкнений у собі, батькам майже не допомагав, рідко до них приїжджав. У 2011 році вони переїхали у будинок по вул. Шестакова. У них з дружиною вже була маленька дитина та бабуся запропонувала жити разом. До цього вони знімали квартиру по [ADDRESS], та коли переїхали, квартиру не здали, оскільки інколи збирались там з друзями. Коли вони проживали по вул. Шестакова, то робили там ремонт, шпаклювали стіни, частково міняли кришу, водопровід. У 2013 році помер [PERSON] [PERSON], та на кінці весни 2013 року він з родиною переїхали до квартири [PERSON] зробили там ремонт. [PERSON] хворів на онкологію та перед смертю він, разом зі своєю співмешканкою, близько двох тижнів проживали у бабусі по вул. Шестакова. [PERSON] казала , що бажає розділити своє майно між позивачкою та онуком, матір'ю якого є відповідачка, та запропонувала відповідачці обрати між квартирою та будинком, відповідачка обрала будинок. У них був автомобіль, та вони возили бабусю та дідуся скупитись, також возили у квартиру на вул. Сонячну, коли потрібно було отримати пенсію, оскільки отримували вони її саме за цією адресою. З 2011 році вони проживали разом з бабусею та дідусем, оскільки вони за станом здоров'я вже не могли самостійно себе обслуговувати. У них був спільний бюджет. У будинок вони купували два дивани, ортопедичний матрац, дитячий манеж. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] проживав разом зі своєю співмешканкою [PERSON] по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] [PERSON] проживала ще біля року у цій квартирі, після чого [PERSON] попросила звільнити квартиру, оскільки їй потрібно було пустити квартирантів. [PERSON] та позивачка прийшли до неї та попросили підписати заяву, оскільки вони подають до суду на [PERSON], тоді вона вперше познайомилась із позивачкою. [PERSON] казала, що боїться що [PERSON] залишиться на довго у квартирі, тому вона пускає квартирантів. Вона постійно спілкувалась з [PERSON], вони разом отримували пенсію та сплачували комунальні послуги. У [PERSON] у будинку жив хлопець на ім'я [PERSON], він був інвалідом, у нього була проблема з ногою. Цей хлопець у них довго проживав, він постійно їм допомагав. Зозуленки самі себе забезпечували, вони не потребували стороннього догляду, город самі також обробляли. Позивачка та чоловік проживали у квартирі як квартиранти. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] [PERSON] та [PERSON] її сусіди, знайомі з 1979 року, у них є калитка у заборі між будинками. У них спочатку жили квартиранти, а потім приїхав хлопець [PERSON], з Чернігівської області. Він жив приблизно з 2011 року до 2014 року та допомагав їм по господарству. Коли помер [PERSON], до [PERSON] почали приходити [PERSON] з чоловіком, [PERSON] скаржилась, що вона їм зібрала сумки та вони пішли, при цьому нічого не робили та не допомагали. Вони дуже рідко приходили, чоловік позивачки лише ремонтував кришу та чистив яму. [PERSON] казав, що вони жили у будинку, завозили туди меблі, однак вона цього не бачила. Я ніколи не бачила, щоб [PERSON] та [PERSON] приїжджали на автомобілі, бувало навіть, що [PERSON] їм визивала таксі, коли вони у неї бували. [PERSON] казала, що коли ходила отримувати пенсію, то залишала гроші позивачці, щоб вона заплатила за квартиру, коли вони вже жили у квартирі по вул. Сонячній. Після смерті [PERSON] [PERSON] пустила позивачку з сім'єю проживати у квартирі десь восени 2014 року, через рік після смерті сина. До онука [PERSON] відносилась дуже добре, вона хотіла, щоб все майно залишилось онуку. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] [PERSON] це її двоюрідний брат, він жив у квартирі по вул. Сонячній, та вона бувала у нього дома. [PERSON] захворів та його мати забрала до себе у село за адресою: [ADDRESS], де він жив до своєї смерті [INFO]. У селі жили [PERSON], [PERSON] та хлопець на ім'я [PERSON], прізвище якого не знає. Він там допомагав, робив ремонт, ходив за продуктами. Цей хлопець був знайомий [PERSON]. Позивачку у селі бачила лише один раз, коли приходила до [PERSON]. [PERSON] сама ходила на автостанцію та купувала продукти. [PERSON] казала, що єдиний їх спадкоємець це їх онук. [PERSON], який жив у них, спочатку жив у прибудові, а потім, після смерті [PERSON] жив у кімнаті у будинку. У будинку вона дитячих речей не бачила. [PERSON] давала гроші позивачці, щоб вона сплачувала комунальні послуги за квартиру по вул. Сонячній, вона проживала у цій квартирі зі своєю сім'єю. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що в Маріуполі проживає 10 років. З кінця вересня 2010 року жив із сім'єю [PERSON] по [ADDRESS], у прибудові. Коли їх син, [PERSON], перейшов жити на квартиру, його запросили жити у будинок. Він працював разом з [PERSON], сином [PERSON]. У будинку він допомагав по господарству, робив ремонт. У 2013 році вперше побачив позивачку. У [PERSON] жив до осені 2014 року. Коли вже не жив у [PERSON], [PERSON] все одно його запрошувала, часто звала на обід. З [PERSON] та [PERSON] Дмитрівною були дуже гарні стосунки. Коли він пізніше приїжджав до [PERSON], вона йому розповідала, що у квартирі живуть позивачка з чоловіком. Вони спочатку за комунальні послуги платили самі, а потім [PERSON] скаржилась, що вона за них платить за комунальні послуги. З 2010 по 2014 рік жив у будинку постійно, а після цього приходив у гості. Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши докази по справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правові відносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] (том 1, а.с.9). [INFO] помер [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] (том 1, а.с.10). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 18 грудня 1965 року (том 1, а.с.23). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 05 липня 2013 року (том 1, а.с.124). Домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори Чичековою Е.А., зареєстрованому Маріупольським бюро технічної інвентаризації за № 21157 від 05 жовтня 1993 року (том 1, а.с.33-34). На підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 05.12.1994 року, [PERSON] та [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] (том 1, а.с.47). Позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON], та постановою нотаріуса від [INFO] позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки остання не надала доказів проживання разом зі спадкодавцями однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (том 1, а.с.54). Позивачем надано до суду акти опитування сусідів № 65/386 та № 66/387 від 01.09.2017 року, складений головою УСН «Селище Західне» в якому зазначено, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] у період з січня 2011 року по липень 2017 року, разом із [PERSON] [PERSON] та [PERSON], вели спільне господарство, мали спільний бюджет, доглядали за ними, несли витрати з їх поховання. Зазначені факти підтвердили сусіди [PERSON] [PERSON] та [PERSON] Позивачем також надано до суду копії договорів-замовлення на організацію та проведення поховання [PERSON] та [PERSON], а також копії квитанцій на сплату витрат на поховання (том 1, а.с.55-65). Як вбачається з акту про фактичне місце проживання № 23/08 від 22 лютого 2018 року, виданого КСН «Сонячний», позивач [PERSON], її чоловік [PERSON], та діти [PERSON], [PERSON]., проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Факт проживання підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с.136). З листа Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 міста Маріуполя» № 160/01-09 від 22.07.2019 року вбачається, що згідно електронного реєстру 18 жовтня 2013 року зареєстрована форма пацієнта № 025-09/0 на дитину [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS] (том 2, а.с.71). Як вбачається з накладної ФОП «[PERSON]» № 4781 від 16 лютого 2011 року та договору про надання послуг № 4781 від 16 лютого 2011 року, [PERSON] придбала диван, матрац, дитяче ліжко, загальною вартістю 5570 грн. (том 1, а.с.204, 205). Згідно договору про надання послуг № 3812 від 04 квітня 2011 року, укладеного між ПП «Компанія Центра» та [PERSON], предметом якого є виконання ремонтно-будівельних робіт згідно додатку 1 до договору. Відповідно до кошторису ремонтно-будівельних робіт від 05 квітня 2011 року та акту приймання виконаних робіт від 11 квітня 2011 року, за договором надання послуг були виконані роботи з підготовки та штукатурки фасаду, часткової заміни крівлі, вартість послуг складає 2475 грн. (том 1, а.с.206-210). Адреса виконання зазначених робіт не вказана. Відповідно до товарного чеку № 004 від 18 грудня 2011 року [PERSON] було сплачено грошові кошти в сумі 400 грн. за ремонт ПВХ вікон за адресою: [ADDRESS] (том 1, а.с.211). Згідно товарного чеку № 328 від 03 березня 2013 року, [PERSON] придбала завісну тканину на суму 1800 грн., а також оформлено доставку за адресою: [ADDRESS], вартістю 50 грн. (том 1, а.с.212). Згідно договору, укладеного між ФОП «[PERSON]» та [PERSON], предметом договору є металопластикові вікна, загальна вартість договору становить 9780 грн., завдаток складає 6850 грн. (том 1, а.с.214-215). Відповідно до товарного чеку ФОП «[PERSON]» № 002 від 11 травня 2013 року та товарного чеку № 001 від 25 травня 2013 року, [PERSON] сплатила грошові кошти в сумі 6850 грн. в якості завдатку за ремонт вікон, та грошові кошти в сумі 2930 грн. в якості залишку за договором від 11 травня 2013 року (том 1, а.с.213, 216). Крім цього, згідно договору про надання послуг № 6312, укладеного 10 жовтня 2013 року між ПП «[PERSON]» та [PERSON], остання придбала кухонний набір, комп'ютерний стіл, дитячий стіл. За вказані товари [PERSON] сплатила грошові кошти у сумі 9400 грн., що вбачається з накладної № 6312 від 10 жовтня 2013 року (том 1, а.с.217-218). Також 25 листопада 2013 року між ПП «Компанія Центр» та [PERSON] було укладено договір підряду № 5218. Згідно кошторису на виконання ремонтних робіт від 26 листопада 2013 року та акту приймання виконаних робіт від 25 листопада 2013 року № 5218, за договором підряду було надано роботи з підготовки та поклеювання шпалер, укладка кахлю, монтаж трубопроводу (том 1, а.с.219-223). Відповідно до ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім'єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п'ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім'єю. Обов'язковою умовою для визнання осіб членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'ю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належить не лише тільки жінка (чоловік), які проживали однією сім'ю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали із спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонті тощо. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проводячи оцінку досліджених доказів відповідно положень статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, суд виходить з наступного. Позивач в якості підстав своїх уточнених позовних вимог зазначає, що з 01 січня 2011 року проживала разом із [PERSON] [PERSON], до часу відкриття спадщини, при цьому в період з 01 листопада 2013 року до часу смерті останнього проживала однією сім'єю за двома адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS]. Суд приходить до висновку, що зазначені обставини не підтверджені належними та достатніми доказами у своїй сукупності, виходячи з наступного. Факт проживання позивачки з родиною за адресою: [ADDRESS], знайшов своє підтвердження, про що свідчить акт про фактичне місце проживання № 23/08 від 22 лютого 2018 року, лист Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 міста Маріуполя» № 160/01-09 від 22.07.2019 року, щодо обліку дитини в медичному закладі за зазначеною адресою, а також показання свідків, які були допитані у судовому засіданні. Пояснення свідків, як і позивачки з відповідачкою, щодо факту проживання позивачки за зазначеною адресою, мають відмінності лише щодо підстав такого проживання, при цьому сам факт проживання сторонами не заперечується. Разом з тим, на думку суду позивачкою не доведено факт її проживання за адресою: [ADDRESS]. Так, надані позивачкою акти опитування сусідів [PERSON] [PERSON] та [PERSON] № 65/386 та № 66/387 від 01.09.2017 року, складені головою УСН «Селище Західне», не є допустимими доказами на підтвердження факту проживання позивачки за вказаною адресою, оскільки зазначені особи не були безпосередньо допитані у судовому засіданні. Крім цього у актах зазначено, що вказані сусіди підтвердили факт ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, однак не зазначено за яких обставин їм стали відомі такі факти. Щодо наданих позивачкою копій договорів підряду, договорів надання послуг, актів виконаних робіт, товарних чеків, то такі не відповідають критеріям належності та достатньості. Так, лише з товарного чеку № 004 від 18 грудня 2011 року вбачається, що адресою доставки такого товару є: [ADDRESS]. Інші договори та акти виконаних робіт не містять відомостей, за якою адресою надавались такі послуги та виконувались роботи. Крім цього, усі зазначені документи стосуються періоду з 2011 рік по 2013 рік. При цьому з пояснень свідків вбачається, що позивачка разом з чоловіком робила ремонт у квартирі по вул. Сонячній, купували туди нові меблі, після того як стали там проживати. Свідок [PERSON] пояснювала, що разом з позивачкою ходила за продуктами та ліками, при цьому позивачка купувала їх також для бабусі з дідусем. При цьому свідок не зазначає, за чиї кошти позивачка купувала такі продукти та ліки, з урахуванням того, що зазначила про те, що не знає хто сплачував за комунальні послуги за квартиру, тобто не була обізнана про майнові відносини між позивачкою та Зозуленками. Самих [PERSON] бачила за весь час приблизно 7 разів, коли вони приходили у гості до позивачки, що не доводить факт їх спільного проживання у будинку. Свідок [PERSON] зазначала, що про відносини між позивачкою та [PERSON] [PERSON] їй відомо з розмов останньої з її бабусею, при цьому [PERSON] приїжджала у квартиру приблизно раз на місць, коли приносили пенсію. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснювали, що приїжджали до позивачки та її чоловіка у будинок в селі на шашлики, при цьому до будинку не заходили. Проведення спільного дозвілля у будинку за місцем проживання [PERSON] та [PERSON], не доводить факт спільного проживання позивачки з останніми та ведення спільного господарства, в разі відсутності інших достатніх та належних доказів. Крім цього зазначені свідки також вказували, у 2013 році позивачка разом з родиною переїхали до квартири по вул. Сонячній, свідок [PERSON] допомагав перевозити речі до зазначеної квартири та збирати там меблі, та після переїзду позивачки він перестав їздити до них у село, а навідував їх саме у квартирі по вул. Сонячній. Свідок [PERSON] надав пояснення аналогічні поясненнями позивачки, при цьому суд враховує, що зазначений свідок є чоловіком позивачки та безпосередньо зацікавлений у результаті вирішення справи. Свідок [PERSON] пояснювала, що між позивачкою, відповідачкою та [PERSON] і [PERSON] була домовленість, що після смерті останніх квартира залишиться позивачці, а будинок залишиться відповідачці. Разом з тим, такі домовленості не були оформлені належним чином у встановленому законом порядку, а тому не мають юридичної сили з огляду на обов'язковість нотаріального посвідчення правочинів з нерухомістю. Також свідок зазначала, що відповідачка [PERSON] не спілкувалась за життя з [PERSON] і [PERSON], не допомагала їм, не несла витрат на поховання, що, в свою чергу, не має значення для правильного вирішення справи, оскільки жодним чином не доводить та не спростовує факту проживання позивачки разом зі спадкодавцями, крім цього відповідачка лише діє в інтересах свого неповнолітнього сина, та саме він є спадкоємцем після смерті [PERSON] і [PERSON]Також свідок зазначає, що позивачка весь час проживала у будинку разом із [PERSON] та [PERSON], при цьому як вбачається з її ж пояснень, вона приходила до останніх раз на тиждень, а з позивачкою в свою чергу бачилась приблизно раз на місяць, коли спільно купували продукти харчування. При цьому, свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснювали, що [PERSON] пустила проживати позивачку у квартиру по вул. Сонячній, однак у будинку вони ніколи не проживали, нових меблів або дитячих речей у будинку вони ніколи не бачили, при цьому у будинку проживали лише [PERSON], [PERSON] та хлопець на ім'я [PERSON], друг їх померлого сина. Також зазначали, що [PERSON] та [PERSON] самостійно себе обслуговували, вели господарство. Свідок [PERSON], про якого зазначали свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], пояснив, що проживав у будинку по [ADDRESS], у період з 2010 року по 2014 рік, та позивачка в цей період у будинку не проживала. Позивачка також посилається на той факт, що вона з чоловіком робили ремонт у квартирі по вул. Сонячній, оплачували за квартиру та будинок комунальні послуги. Так, сплата комунальних послуг за квартиру з боку позивачки є її обов'язком, як споживача таких послуг, а роблячи ремонт у квартирі, позивачка з родиною облаштовували своє місце проживання. При цьому будь-яких доказів на підтвердження сплати комунальних послуг за будинок, позивачкою до суду надано не було. Посилання позивачки на той факт, що вона організовувала поховання [PERSON] та [PERSON], з наданням відповідних документів на підтвердження понесення таких витрат, не доводить факту її спільного проживання разом зі спадкодавцями однією родиною, з огляду на те, що останні дозволяли їй проживати з родиною тривалий час у належній їм на праві власності квартирі, крім того, позивачкою не доведено, що на поховання були витрачені саме її кошти. Також,не заслуговує на увагу посилання позивачки на заяву [PERSON] про прийняття спадщини після смерті його дружини -[PERSON], в якій останній зазначає про відсутність інших спадкоємців за законом, оскільки ця заява тільки підтверджує факт прийняття [PERSON] спадщини, але ніяким чином не підтверджує його намір в подальшому залишити спадщину на користь позивачки, як стверджує остання. Таким чином, на думку суду, не знайшов свого підтвердження факт спільного проживання позивачки у будинку за адресою: [ADDRESS] із [PERSON] та [PERSON], оскільки позивачкою не надано до суду належних та достатніх доказів, які б в своїй сукупності доводили зазначені обставини. Не знайшов свого підтвердження і факт проживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS], оскільки як вбачається з пояснень свідків, останні лише інколи приїжджали до квартири, з метою отримання пенсії. Позивачкою також не доведено наявність у неї із [PERSON] та [PERSON] спільного бюджету, факту спільного користування майном, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт в період, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання позивачки із [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років, а саме з 01 січня 2011 року до часу відкриття спадщини, тобто [INFO]. Суд також зазначає, що позовні вимоги в частині визнання права на спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги та зміни черговості спадкування, шляхом надання позивачці право на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги [PERSON], задоволенню також не підлягають, оскільки є похідними та прямо залежать від встановлення судом факту проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 14 лютого 2018 року, підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed