Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

У лютому 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - Гарант» (далі по тексту - позивач) звернулося до [PERSON] про відшкодування 23 000 грн збитків в порядку регресу, а також судових витрат. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29.10.2015 року між ним та ТОВ «РВ-Лізинг» укладено договір № АЕ/6336174 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі по тексту - договір страхування), у відповідності до якого позивач забезпечив автомобіль «Dacia», д.н.з. [NUMBER] (надалі по тексту - застрахований ТЗ). 26.10.2016 року відповідач, керуючи автомобілем «Dacia», д.н.з. [NUMBER] , скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Skoda» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124, 122-4 КУпАП та застосовано до останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. До позивача, із заявою на виплату страхового відшкодування звернувся постраждалий власник автомобіля «Skoda» д.н.з. [NUMBER] , якому, після аналізу всіх наданих документів, позивач виплатив страхове відшкодування в загальному розмірі 23 000 грн. Позивач звертався до відповідача з вимогою сплатити вказану суму коштів, разом з тим відповідач залишив поза увагою вказану вимогу, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. 09.04.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали від 09.04.2020 року була направлена судом на адресу місця реєстрації відповідача, та повернулась до суду з відміткою «за закінченим встановленого строку зберігання» в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 26.10.2016 року в м. Києві, по вул. Чорновола, 8, сталась ДТП за участю транспортного засобу «Dacia», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача та «Skoda» д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124, 122-4 КУпАП та застосовано до останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент ДТП транспортний засіб «Dacia», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6336174 від 29.10.2015 року (далі по тексту - Договір страхування). Так, відповідно до п. 2.1. ст. 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - ЗУ про страхування), відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників ( ст. 3 ЗУ про страхування). Відповідно до п. 7.2 ст. 7 ЗУ про страхування, розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1 ст. 9 ЗУ про страхування). Станом на 19.04.2018 року, страхова сума за шкоду, заподіяну майну, відповідно до Договору страхування становила 100 000 грн. Згідно ст. 29 ЗУ про страхування, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 13.12.2016 року до позивача звернувся постраждалий власник автомобіля «Skoda» д.н.з. [NUMBER] , із заявою на виплату страхового відшкодування. Так, згідно Звіту №59-D/25/9 від 05.01.2017 року вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda», д.н.з. [NUMBER] , становить 23 000 грн. 17.03.2017 року між позивачем на власником транспортного засобу «Skoda», д.н.з. [NUMBER] , укладено угоду про розмір страхового відшкодування у розмірі 23 000 грн. 21.03.2018 року позивачем складено страховий акт і розрахунок страхового відшкодування, на підставі яких здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 23 000 грн власнику транспортного засобу «Skoda», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до п.п. 38.1.1. п. 1, ст. 38 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника, або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі. Таким чином, позивач отримав право грошової вимоги в межах суми виплаченого страхового відшкодування до відповідача в порядку регресу. Позивач направляв на адресу відповідача Вимогу від 22.07.2019 року №5937 на суму 23 000 грн, разом з тим відповідач указану Вимогу залишив поза увагою, кошти позивачу у визначеному розмірі не сплатив. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Положеннями ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов Договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 1166 ЦК України передбачає обов`язок особи, винної у заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З врахуванням наведеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved