Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до державного підприємства "Хлібна база № 77" ДАРУ про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на наступне. [PERSON] з 10 травня 2016 року на підставі наказу № 57 - к в.о. директора ДП «Хлібна база № 77» ДАРУ В.М. Болотенюк був призначений на посаду начальника елеватора вищевказаного підприємства. 23 листопада 2016 року згідно з наказом № 184-К позивача було звільнено з займаної посади, на підставі висновку члена комісії, тому вважає наказ про звільнення незаконним та просить суд визнати звільнення незаконним та поновити його на посаді начальника елеватора ДП «Хлібна база №77» ДАРУ та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволені. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін судом встановлено такі правовідносини та фактичні обставини. Позивач по справі [PERSON] з 10 травня 2016 року на підставі наказу № 57 - к в.о. директора ДП «Хлібна база № 77» ДАРУ В.М. Болотенюк був призначений на посаду начальника елеватора вищевказаного підприємства. 23 листопада 2016 року згідно з наказом № 184-К позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України та на підставі висновку члена комісії юрисконсульта 1 категорії [PERSON] Позивач посилається на ту обставину, що 07 листопада 2016 року йому було на підставі службової записки юрисконсульта 1 категорії [PERSON] оголошено догану за невиконання обов'язків та попереджено про службову невідповідність займаній посаді, вважає зазначений наказ незаконним та таким, що порушує його права, оскільки його було прийнято на дану посаду з випробувальним строком один місяць, який він успішно пройшов. По друге дану догану було винесено на підставі службової записки юрисконсульта 1 категорії [PERSON] при цьому Болотенюк В.М. було створено комісію, по розгляду питання порушення позивачем трудової дисципліни у випадку, який стався з СТОВ «Злагода», а саме 03.11.2016 року відбулося змішування культур соняшнику та пшениці. З висновку зазначеної комісії позивач зазначає, що не ознайомлений до теперішнього часу. Представник відповідача пояснив, що позивач перебуваючи на посаді начальника елеватора 03 листопада 2016 року допустив порушення, а саме відбулося змішування культур соняшнику та пшениці, що призвели до значної шкоди підприємству. 03 листопада 2016 року технологом [PERSON] директору ДП»Хлібна база № 77» ДАРУ було подано службову записку про виявлення підсору пшениці та невідповідності якості соняшника та інженером - лаборантом [PERSON], який вказав, що елеватор перешкоджає роботі із зерном, завдяки чому лабораторія не в змозі своєчасно виявити недоліки при зберіганні зерна. За результатом розгляду даних службових записок [PERSON] відповідно до наказу № 167-к від 03.11.2016 року було відсторонено від посади та призначено комісію для проведення службового розслідування по фактах порушень. Під час роботи комісія виявила неодноразові порушення начальником елеватору [PERSON] за результатом чого була складена службова записка [PERSON] від 07.11.2016 року та відповідно виданий наказ про оголошення [PERSON] догани та службова записка від 09.11.2016 року і відповідно видано наказ від 09.11.2016 року про оголошення [PERSON] догани. Із зазначеними наказами про оголошення доган [PERSON] був ознайомлений під підпис, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні оригіналами зазначеених наказів, які позивачем не оскаржувались та на момент розгляду справи не скасовані та не відмінені. Крім того в позовних вимогах позивач не ставить питання про скасування наказів про оголошення доган від 07.11.2016 та 09.11.2016 року та не надає жодного доказу їх незаконності та необґрунтованості. В судовому засіданні зазначаені накази були досліджені в якості доказів порушення позивачем своїх посадових обовязків, що є обгрунтуванням заперечень відповідача проти позову. Представник відповідача пояснив, що враховуючи наявність двох доган за невиконання своїх посадових обов'язків та невідповідність посаді керівником ДП «Хлібна база №77» ДАРУ було прийнято рішення про звільнення [PERSON] про що видано відповідний наказ. Позивач заперечував наявність свої вини у порушенні, яке мало місце 03 листопада 2016 року, оскільки він хоч є начальником елеватору, але не причетний до технологічного процесу та вважає звільнення незаконним оскільки він був звільнений у відсутність на роботі. Проте суд з даною позицією погодитись не може, оскільки відповідно до п.2.14 Посадової інструкції начальника елеватора затвердженої 10.05.2016 року (далі - Інструкція) начальник елеватору здійснює приймання, зберігання відвантаження зерна, п.2.15 Інструкції керує роботами з прийому зберігання та відпуску зерна, п.2.17 контролює точність зважування зерна, п.2.18 контролює дотримання умов зберігання зерна. Крім того відповідно до п.5 Інструкції начальник елеватора несе відповідальність за приймання, збереження підробку, сушку, відпуск зерна; роботу елеваторного обладнання- забезпечує збереження кількісних та якісних показників зерна, яке надійшло йому на відповідальне збереження. Судом встановлено, що з посадовою інструкцією позивач був ознайомлений під підпис, що підтверджується копією Інструкції, долученою до матеріалів справ. Отже посадовою інструкцією передбачені відповідальність та обов'язки позивача, зокрема за випадок, що мав місце 03.11.2016 року під час змішування зерна. Стосовно посилання позивача про його звільнення в той час, що він відсутній на роботі. З даними твердження суд погодитись не може, оскільки позивач, відсторонений від посадових обов'язків начальника елеватора, але на протязі робочого дня [PERSON] зобов'язаний був перебувати на підприємстві. Представником відповідача зазначено, що з 03.11.2016 року по 23 листопада 2016 року позивач у робочі дні та робочий час перебував на підприємстві. Суд враховуючи зазначене вважає, що відсутні підстави для визнання наказу про звільнення з тих підстав, що позивач був відсторонений від виконання обов'язків, оскільки він був відсторонений від виконання обовязків начальника елеватора та технологічного процесу, а на роботі в робочі дні та робочий час перебував на підприємстві, зокрема і в день звільнення. З урахуванням вищезазначеного та положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого. Пунктом 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема: систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (систематичність). Таким чином однією з умов звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України є попереднє застосування до працівника заходів дисциплінарного чи громадського стягнення. Предметом дослідження в даному випадку в межах заявлених позовних вимог є систематичність допущених [PERSON] порушень, які могли стати підставою для його подальшого звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України. Частиною 1 статті 147-1 КЗпП України визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Як розяснив Пленум Верховного суду України у п.23 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не надав суду належні та допустимі докази у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України в обґрунтування своїх позовних вимог.

Outcome: dismissed