Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 28.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 29000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на умови кредитного договору, підписавши заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Укладення між відповідачем та банком договору, підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. [PERSON] порушив взяте на себе зобов'язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» щодо погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 25.08.2016 року склала 59 726,50 грн., з них 8 223,31 грн. - заборгованість за кредитом, 45 770,98 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2 650,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2 832,21 грн. - штраф (відсоткова складова). Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 28.07.2008 року та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1378,00 грн., які були сплачені ним при пред'явленні позову до суду. Представник позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач - [PERSON] у судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував, надав суду заяву про застосування позовної давності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 29000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на умови кредитного договору, підписавши заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Укладення між відповідачем та банком договору, підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с.16). Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с.20). [PERSON] порушив взяте на себе зобов'язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» щодо погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 25.08.2016 року склала 59 726,50 грн., з них 8 223,31 грн. - заборгованість за кредитом, 45 770,98 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2 650,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2 832,21 грн. - штраф (відсоткова складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-15). Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Про застосування строку позовної давності відповідач надав заяву (а.с.37,38). Оцінюючи можливість застосування загального строку позовної давності в три роки, у відповідності до ст. 257 ЦК України, суд виходить з наступного. Позов подано до суду 23.09.2016 р., причини пропуску строку позовної давності суду не повідомлені, заяви про поновлення відповідних строків не подавалось, тому вбачаються підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Так, кінцевий строк повернення кредиту є строк дії карти, тому початок позовної давності також відповідає строку дії карти. Проте, в заяві на отримання кредитної карти [PERSON] від 28.07.2008 р. необхідної інформації не вказано (а.с.16). Таким чином, сторони укладаючи договір не визначили цей термін. Разом з тим з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач почав неналежним чином виконувати боргові зобов`язання з 2008 року ( а.с.4-15). Таким чином, позивач мав змогу та знав про свої порушені права, проте тривалий час не звертався до суду і причин поважності пропуску цього строку позивачем суду не наведено. Відповідач в судовому засіданні просив суд застосувати строк позовної давності. Отже, як встановлено судом, у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, як встановлено судом позивач не звертався до суду з вимогою про поновлення пропущеного строку позовної давності. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заяву стороною у спорі зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. На підставі вищенаведеного та зважаючи на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а відповідач наполягає на застосуванні позовної давності, суд вважає, що є підстави застосування наслідків пропуску строку та застосування позовної давності, відмовивши у задоволенні позову. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed