Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 07.12.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 4 800,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Зазначає, що [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] , оскільки вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що 01.07.2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до Четвертої Чернівецької державної нотаріальної контори, на яку 28.07.2020 року було надано відповідь, в якій зазначено, що спадкоємці померлого не із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Зазначає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Так, 16.01.2021 року спадкоємцям було направлено лист-претензію, який не було виконано. Станом на дату смерті загальна сума заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.12.2011 року становить 5 817 грн. 22 коп. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача вказану вище заборгованість та понесені судові витрати. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.05.2021 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. 05.08.2021 року представником відповідачів, адвокатом Ткач Ф.Г. до суду було скеровано відзив на позовну заяву та письмові пояснення по справі, відповідно до якого відповідачами позовні вимоги відхиляються в повному обсязі на підставі наступного: у матеріалах справи відсутні докази визнання [PERSON] витягу з умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи, та не містять підпису позичальника, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, в даній справі - 07.12.2011 року, шляхом підписання заяви; отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань; розрахунки заборгованості за договором №б/н від 07.12.2011 року не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову; із наданих розрахунків не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум, ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків позивачем не надано, розрахунки не містять ідентифікаційних даних співробітника банку, який їх складав та не скріплені печаткою банку; заява не містить жодних відомостей про розмір отриманого позичальником - [PERSON] кредиту, строку повернення кредиту (користування ним), розмір відсоткової ставки; позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору, а саме видачі банком коштів (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо); вважають також, що позивач фактично пропустив строки позовної давності, оскільки з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості станом на 31.12.2015 року, позивач звернувся лише у квітні 2021 року; стверджують, що спадкова справа була зареєстрована за заявою позивача; відповідачами не проводилось жодних дій щодо оформлення прав на спадкове майно, оскільки на момент смерті [PERSON] , у його власності не було жодного майна, тому вони не можуть бути такими, до яких кредитор може заявити вимоги про погашення боргу померлого; просять відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк». 03.09.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» направлено до суду відповідь на відзив, відповідно до якого зазначають: [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 07.12.2011 року; [INFO] позичальник помер; згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; правила та умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам, таким чином клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку, підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому; беручи до уваги анкету-заяву від 07.12.2011 року, підписану [PERSON] та «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови; зазначають, що банком було надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що позичальнику було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що позичальник користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки; зазначають, що відсутні підстави вважати розрахунок заборгованості неналежним; вважають, що позивач в даній справі надав докази, що позичальника було ознайомлено із умовами та правилами надання банківських послуг; зазначають, що відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки, картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, та строк пере випущеної картки до останнього дня 02.2018 року, отже позивач звернувся до спливу строку позовної давності; просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 28.09.2021 року представником відповідачів, адвокатом Ткач Ф.Г. скеровано до суду заперечення на відповідь позивача на відзив, відповідно до якого вважає доводи позивача про застосування правових висновків, які ним наведені у відповіді ина відзив безпідставними та зазначає, що у даному випадку підлягає застосуванню висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року (справа №663/537/17); вважає, що до спірних правовідносин в даному судовому спорі доцільно враховувати правовий висновок ВП ВС від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 про отримання кредиту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку; позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору, а саме видачі банком коштів, позивач не мав жодної правової підстави здійснювати будь-які дії чи операції по нарахуванню та погашенню процентів, пені штрафів, комісій тощо; до спірних правовідносин підлягають застосуванню строки позовної давності, які визначені на підставі ст..257 ЦК України - три роки; позивачем не надано жодного доказу, який би вказував на те, що до відповідачів перейшло у спадок майно, вартість якого перевищує розмір заявлених вимог і давало підстави пред`явити вимоги до відповідачів. 07.10.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» скеровано до суду пояснення, де зазначають: банком надані докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта позичальника, за яким був оформлений кредитний договір, виписка по рахунку; сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови; умовами договору (п.2.1.1.2.3) визначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт; при проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта, а не сума стартового кредитного ліміту по карті, тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка; відповідачем розрахунок не спростований; просить суд оцінити надані докази та правові висновки, зазначені у постановах ВСУ, у сукупності; зазначають, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину; стверджують, що при зверненні до суду дотримано строку позовної давності; просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суду надано заяву про розгляд справи за відсутності предстапвника позивача; позовні вимоги підтримано в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. захист своїх інтересчів доручили представляти представнику адвокату Ткач Ф.Г. яким скеровано до суду заяву, у якій просить провести судовий розгляд справи за його відсутності і відсутності його довірителів. Просять, відмовити в задвооленні позову. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, ухвалив здійснювати судове засідання без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, суд зважає на наступне. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Досліджені докази надані сторонами та застосовані норми права. Судом належними і допустими доказами по справі встановлено, що 07.12.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.19), відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3 000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна». (а.с.19-47) Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 07.12.2011 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , станом на 31.10.2019 року загальний залишок заборгованості 4554,89 грн.; загальний залишок заборгованості за відсотками 119979,30 грн.; дата отримання банком інформації про смерть клієнта - 04.10.2019 року. (а.с.11-12) Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 07.12.2011 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , станом на 28.02.2021 року заборгованость за тілом кредита 4554,89 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 1262,33 грн. (а.с.13) АТ КБ «Приватбанк» надано виписку за договором №б/н від 07.12.2011 року про здійсненні операції за період з 17.12.2013 по 13.11.2019 р.р. (а.с.14-17) Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] вбачається, що 08.01.2014 року було збільшено кредитний ліміт до 4800,00 грн. (а.с.46) Відповідно до копії ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.09.2019 року встановлено, що позивач звертався з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, однак у зв`язку із смертю останнього судом було відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі. Відповідно до претензії кредитора від 02.06.2020 року вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» звертався до Четвертої Чернівецької державної нотаріальної контори щодо включення щодо включення кредиторської вимоги в спадкову масу. (а.с.55) Відповідно до листа Першої Чернівецької державної нотаріальної контори від 10.07.2020 року №565/02-14-264/2020, банк було повідомлено про заведення спадкової справи за №264/2020 (в Спадковому реєстрі за №60886224) після смерті [PERSON] на підставі претензії банку. (а.с.56) Також встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» було направлено відповідачам [PERSON] та [PERSON] листи - претензії щодо сплати заборгованості позичальника [PERSON] , який помер [INFO] . (а.с.57-66) Листом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори від 25.08.2021 року №948/02-14-264/2020 «Про надання копії матеріалів спадкової справи» до суду скеровано копію матеріалів спадкової справи №264/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка знаходиться у провадженні нотаріальної контори з 10.07.2020 року. (а.с.106-122) Згідно з ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За приписами ст. ст.1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.5 ч.1ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст.1281,1282 ЦК України. У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Відповідно до статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №522/407/15-ц. З матеріалів спадкової справи за №264/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що вона заведена на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 56; 106-122) Претензійні листи до відповідача направлялися позивачем АТ КБ «ПриватБанк» 30.09.2020 року (а.с.57-58). В матеріалах даної справи відсутні відомості про те, що відповідачі отримали вищезгадані претензійні листи від позивача. За положеннями ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. А тому, виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість. Наведені норми законодавства свідчать, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. У спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положенняст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Проте, представник позивача в своїй позовній заяві як на підставу задоволення позову посилається на те, що відповідачі постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину і повинні нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. Відповідно до ч.2 ст. 1268ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак доказів фактичного проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та те, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] не отримано у спадщину жодного майна померлого [PERSON] , суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитором спадкодавця сдід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed