Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

02.07.2019 р. позивачка [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.06.2006 року уклала шлюб з відповідачем, шлюб зареєстрований Малонизгорецькою сільською радою Ружинського району Житомирської області про що зроблено відповідний актовий запис за №2. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . На протязі їх подружнього життя відповідач постійно нехтував сімейними цінностями , такими , як повага до дружини , піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери . З ініціативи відповідача постійно виникали сварки , під час яких останній висловлювався нецензурною лайкою, свідком яких була малолітня дитина , що негативно впливає на її психологічний стан. На даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Син залишився проживати з матір`ю. Спору щодо подальшого проживання дитини між сторонами не виникає. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, оскільки шкодить інтересам позивача. За наведених обставин просить шлюб розірвати, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишити проживати з матір`ю. Позивачка в підготовче судове засідання 19.12.2019 року не з`явилася, подала суду заяву, за змістом якої просить розглянути справу без її участі, підтримуючи вимогу щодо визначення місця проживання сина з позивачкою, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання 19.12.2019 року не з`явився, однак подав до суду заяву, за змістом якої позовні вимоги визнає , справу просить розглядати у його відсутності. Відзив на позов суду не надав. Третя особа - Орган опіки та піклування Ружинської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явились , направили заяву про слухання справи у їх відсутність . Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.07.2019 року , сторони зареєстрували шлюб 03.06.2006 року у Виконавчому комітеті Малонизгорецької сільської ради Ружинського району Житомирської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №2 (а.с.19-20). Сторони є батьками малолітнього, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.03.2009 року (а.с.7). Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Так, відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК УКраїни визначено основний принцип перебування чоловіка і жінки у шлюбі - добровільність. Частиною 1 статті встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Передбачена даним Кодексом умова існування шлюбу відповідає вимогам ч.1 ст.51 Конституції України . Крім того, приймаємо до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім`ю не бажають. Суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України , вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. За приписами ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання йогонедійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст.. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст..11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оцінюючи диспозиції вказаних статей Сімейного Кодексу України, суд приходить до висновку, що питання про визначення судом місця проживання неповнолітньої дитини з батьком або з матір`ю вирішується у випадку окремого проживання батьків, при цьому особа, яка досягла 14-річного віку, сама визначає своє місце проживання. В обгрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що син [PERSON] проживає з разом з нею. Дана обставина сторонами не оспорюється та доказуванню не підлягає. Відповідно висновку органу опіки та піклування Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 16.12.2019 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір"ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.55). Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] , встановлено, що мати з дитиною перебуває вдома. [PERSON] Працює в м.Києві позмінно, через 3 дні. Син, [PERSON] Відвідує 4 клас Роставицької ЗОШ І-ІІІ ступенів. Дитина забезпечена всім необхідним, одягом взуттям, продуктами харчування. В помешканні зроблено сучасний ремон, наявні необхідні меблі, побутова техніка. З дитиною була проведена бесіда в ході якої виявилось, що хлопчик бажає проживати з матір"ю після розлучення батьків (а.с.56). Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , останній не заперечував, щоб син, [PERSON] , [INFO] разом з матір"ю [PERSON] , але просить встановити дні та години побачень з дитиною (а.с.57). Дослідивши матеріали справи встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, сторони миритись не бажають, узгодили місце проживання дитини, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати та сина залишити проживати з матір`ю. Згідно з частиною п`ятою статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. В порядку ч.2 ст.115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги повністю, а суд,

Outcome: approved