Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON],, до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Київської міської ради в особі Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про зміну договору найму жилого приміщення - [ADDRESS] та зобов»язання Київської міської ради в особі Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації укласти з ним окремий договір найму жилого приміщення і відкрити окремий особовий рахунок на кімнату площею 11,2 кв.м. та площею 10, 9 кв.м. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач зі своїми неповнолітніми дітьми та дружиною мешкає в квартирі [ADDRESS]. Також, в зазначеній квартирі проживають: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач посилається на те, що він має окремий самостійний дохід і його сім»я не веде спільне господарство з сім»єю [PERSON], а тому просить зміни договір найму жилого приміщення, оскільки особовий рахунок відкритий на [PERSON], зобов»язавши Київську міську раду в особі Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації укласти з ни окремий договір найму, що не призведе до порушення прав відповідачів. В ході розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, посилаючись на те, що його сім»я займає кімнати площею 11,2 кв.м. та 10,9 кв.м., вони не ведуть спільне господарство з сім»єю [PERSON]. Експлуатуюча організація відмовила в укладенні з ним окремого договору, оскільки необхідно змінити договір найму жилого приміщення. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про місце і час розгляду справи повідомлялись судом належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертались. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надавши письмові заперечення з приводу заявлених вимог. На підставі положень ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади і знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва». Відповідно до довідки форми № 3 в квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як вбачається з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], квартира складається з чотирьох ізольованих кімнат: площею 17,1 кв.м., 9,8 кв.м., 11,2 кв.м., 10,9 кв.м. та місць загального користування. Судом встановлено, що позивач зі своїми двома неповнолітніми дітьми та його дружина - [PERSON], займають дві кімнати, площею 11,2 кв.м. та 10,9 кв.м. Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно з положеннями ст.63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). В силу положень ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст.103 Житлового кодексу України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім»ї і наймодавця, за винятком випадків, встановлених законом. В силу положень ст.104 ЖК України член сім»ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім»ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на ньому може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст.63 цього Кодексу. У разі відмови членів сім»ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору, спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно з постановою виконкому Київської міської ради народних депутатів N 582 від 15.07.85 р. «Про порядок застосування у м. Києві "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов,і надання їм жилих приміщень в Українській РСР", яка є чинною на день розгляду справи, встановлено, що жилі приміщення у м. Києві надаються громадянам у межах 13,65 кв. м жилої площі, але не більш однієї кімнати на одну особу і не менш, як 9 кв. м жилої площі. Позивач, звертаючись до суду, просить змінити договір найму і укласти з ним окремий договір на кімнати площею 11,2 кв.м. та 10,9 кв.м., фактично виділивши його сім»ї зазначені кімнати у користування. Зазначені кімнати хоча і є ізольованими, однак, виділення сім»ї позивача у складі 4 осіб у користування двох жилих кімнат площею 11,2 кв.м. та 10,9 кв.м. суперечить положенням чинного законодавства щодо розміру жилого приміщення, який враховується при забезпеченні громадян жилими приміщеннями, є значно меншим, оскільки на одну особу буде припадати близько 5, 5 кв.м. жилої площі, що є підставою для постановки на квартирний облік. Крім того, відповідно до ст..630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Типовий договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду був затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР № 243 від 11.08.1988 р. , однак зазначена постанови втратила чинність на підставі постанови Кабінету міністрів України № 949 від 22.06.1998 р. «Про вдосконалення системи державного регулювання розміру квартирної плати та плати за утримання будинків і прибудинкових територій». В свою чергу дана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 12.07.2005 р. «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». На даний час форма Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20.05.2009 р., якою була скасована постанова Кабінету Міністрів України № 560 від 12.07.2005 р. Тобто, аналізуючи вимоги зазначені норми чинного законодавств суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні підстави на укладення договору найму жилого приміщення, оскільки така форма договору на момент розгляду справи не існує. Також, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту у виді зобов»язання відповідача укласти окремий договір найму жилих приміщень суперечить положенням ст..16 ЦК України, ст.ст.6, 627 ЦК України, якими законодавчо закріплено свободу договору та право сторони бути вільною при укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, а тому не можуть бути задоволенні. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України і в зв»язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати, сплачені при зверненні до суду не підлягають відшкодування відповідачем.

Outcome: dismissed