Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно як на частку у спільній сумісній власності. У позовній заяві зазначала, що з червня 2009 року [PERSON] проживала однією сімєю з [PERSON] як чоловік та жінка без укладання шлюбу, а саме з червня 2009 року по серпень 2010 року мешкали за адресою: м.Запоріжжя вул.. Сталеварів, 19 к.124, а після придбання власної квартири з серпня 2010 року по момент смерті за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі вона продовжує мешкати на теперішній час. Спільне проживання було повязано спільним побутом, взаємними правами та обовязками, вони мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, разом відпочивали. За життя [PERSON] працював старшим помічником капітана, тому за родом своєї діяльності по чотири-пять місяців був відсутній в місці постійного проживання. В цей час позивач продовжувала мешкати у вказаній квартирі зробила там ремонт. За час спільного проживання сумісно було придбано майно, серед якого : квартира [ADDRESS], яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2010 року, вартістю 185415 грн. та автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер [NUMBER], який придбаний 20.11.2014 року вартістю 336600 грн. 17.10. 2015 року [PERSON] помер. Позивачем було повністю оплачено похорон та супровідні заходи. Відповідачами є спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON]- його рідні доньки та [PERSON] його рідна мати. Посилаючись на ті обставини, що вона мешкала однією сімєю з [PERSON] з червня 2009 року, просила суд встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 2009 року по час смерті [PERSON] (17.10.2015 року), визнати що квартира [ADDRESS] та автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер [NUMBER] належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності та посилаючись на норми ст. 74 СК України просила суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та ? частину автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер [NUMBER], а за [PERSON] визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та ? частину автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер [NUMBER] У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, зазначаючи, що дійсно з червня 2009 року вони проживали разом із [PERSON] однією сімєю у гуртожитку по вул.. Сталеварів 19, к. 124. Пізніше, після того як [PERSON] повернувся з рейсу, вони вирішили придбати квартиру, коли [PERSON] перебував у рейсі вона підшукала квартиру, уклала договір про надання послуг при купівлі квартири з агентством, а коли [PERSON] повернувся з рейсу було оформлено купівля- продаж квартири. Вони спільно підбирали та замовляли меблі у цю квартиру, за рахунок спільних коштів проводили ремонт, замінювали вікна. У листопаді 2014 року також за сімейні кошти були придбано автомобіль КІА. Весь час спільного господарства вони були повязані спільним побутом, придбавали побутові речі, за спільні кошти придбавали продукти харчування, речі тощо, тобто мали взаємні права та обовязки, турбувалися один за одного. Вона деякий час працювала та заробляла гроші, однак пізніше [PERSON] наполіг щоб вона покинула роботу. У подальшому вони також планували придбати земельну ділянку та збудувати власний будинок, однак у жовні 2015 року [PERSON] помер. Також зазначала, що [PERSON] мав проблеми із серцем, близько року вона слідкувала за своєчасним вживанням ним медичних препаратів, спільно відвідували лікаря. У судове засідання не зявилися відповідачі [PERSON] та [PERSON], про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, від [PERSON] до суду раніше надійшла заява про визнання позову, яку [PERSON] підтримала у судовому засіданні 01.03.2016 року. У судовому засіданні відповідач [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] заявила у дебатах про визнання позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У справі встановлено, що з червня 2009 року [PERSON] проживала однією сімєю з [PERSON] як чоловік та жінка без укладання шлюбу, а саме з червня 2009 року по серпень 2010 року мешкали за адресою: м.Запоріжжя вул.. Сталеварів, 19 к.124, а після придбання власної квартири з серпня 2010 року по момент смерті за адресою: [ADDRESS]. Наведене підтверджується актом МКП «Основаніє» від 05.11.2015 року з якого вбачається, що зі слів сусідів з серпня 2010 року за адресою: [ADDRESS] проживає власник квартири [PERSON] з громадянською дружиною [PERSON] (а.с.7), де вона і проживає надалі, та про що не заперечували сторони по справі. Даний факт визнані відповідачами, а тому в силу ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Крім того, між [PERSON] та [PERSON] 03 серпня 2010 року розірвано шлюб, укладений 24.02.2006 року Запорізьким міським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу ( серії1-ЖС № 074544) (а.с.16) та рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 15.07.2008 року (а.с.61). Від цього шлюбу є неповнолітня дочка [PERSON], 04.09.2006 р.н Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу 17.10.2001 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Окрім того, факт спільного проживання також підтверджується і поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які кожен окремо підтвердили ті обставини, що знають [PERSON] та [PERSON] як родину. Свідок [PERSON] підтвердила, що була свідком цих відносин у 2009 році, коли [PERSON] та [PERSON] мешкали у гуртожитку по вул.. Сталеварів, спільно придбавали продукти, свідок робила ремонт і квартирі по вул.. Тбіліській , яку [PERSON] та [PERSON] придбали спільно. Свідок [PERSON] підтвердила, що вона допомагала придбати квартиру по вул.. Тбіліській як агент, при цьому [PERSON] оплачувала її послуги, також була присутня на оглядах квартир, і по Скайпу показувала [PERSON] підібрану квартиру з метою отримати його схвальну відповідь. Свідок [PERSON] також підтвердив, що знайомий з [PERSON] та [PERSON] і знає їх як подружжя, оскільки вони спільно проводили дозвілля, товаришували з [PERSON] який відносився до [PERSON] як до дружини, вони мали взаємні почуття, спільний побут, мешкали разом. Свідок [PERSON] також підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] мешкали як подружжя. Вона є їх сусідкою, і коли [PERSON] та [PERSON] поселялися до будинку по вул.. Тбіліській, він так і представив [PERSON], як свою дружину. [PERSON] та [PERSON]А мали сімейний бюджет, разом на автомобілі їздили за продуктами, купували техніку. Аналізуючи пояснення свідків, суд вважає їх свідчення достовірними, оскільки їх показання не мають в собі суттєвих внутрішніх протиріч, вказані свідки дали суду взаємодоповнюючі пояснення, які підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у даному провадженні, судом не встановлено зацікавленості свідків у вирішенні даної справи, їх показання підтверджені окрім пояснень позивача іншими письмовими доказами по справі і свідчать про наявність усталених стосунків зі взаємними правами та обовязками притаманних подружжю, зокрема, ведення саме [PERSON]А та [PERSON] спільного господарства, наявність спільного бюджету у сторін. До того ж, доказами які свідчать про наявність спільного бюджету та спільного проживання позивачем також надано суду оригінали квитанції по сплату комунальних послуг, копії з яких долучені до матеріалів справи, договір №010 на виготовлення корпусних меблів від 01.10.2011 року, № 0909 від 09.09.2011 року - замовник [PERSON] [ADDRESS], договір постачання № 2/9/14/1 від 29.08.2014 року укладений з [PERSON] [ADDRESS], фотокартки за період з 21.06.2009 року, виписках з банківських операцій, які свідчать про розподіл обовязків між позивачем та померлим, а також тривалість спільного проживання та усталеність, міцність відносин. Отже, мешкаючи разом у спільній квартирі [ADDRESS] [PERSON] здійснювала її облаштування замовляла вікна, що підтверджується специфікацією, договором. Також у неї наявні інші товарні чеки, квитанції, рахунки на оплату на проведення ремонтних робіт та оплату комунальних послуг. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 340540 вид. 19.10.2015 року [PERSON] помер 17 жовтня 2015 року у віці 45 років. (а.с.9), згідно до довідки до форми №106/0 №233 причина смерті аневризма грудної аорти, розірвана (а.с.10). Із договору замовлення на організацію та проведення поховання вбачається, що [PERSON] замовила поховання [PERSON]С.(а.с.112), загальна вартість робіт за договором і згідно до акту №2775 від 18.10.2015 року склала 2411,00 грн. (замовник [PERSON]А.) (а.с.13), свідоцтво про поховання [PERSON] на кладовище [PERSON] № 31348 видано [PERSON] (а.с.15). Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. З огляду на зазначене та визнання позову відповідачами, суд вважає можливим встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з червня 2009 року по 17.10.2015 року. Саме цей період слід вважати спільним проживанням сторін, вказані обставини не оспорюються відповідачами. Згідно з ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено з матеріалів справи, зокрема договору купівлі продажу від 03.08.2010 року [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS], вартістю 185415 грн. та автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер [NUMBER], який придбаний 20.11.2014 року вартістю 336600 грн. Зважаючи на ті обставини, що квартиру та транспортний засіб було придбано під час проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON]., отже у відповідності до ст. 74 ч.1 СК України вони є майном , що набуте на праві спільно сумісної власності подружжя і кожен із подружжя має право на 1/2 частину у спільному сумісному майні і частки [PERSON] та [PERSON]., є рівними. Оскільки позивачем заявлялися вимоги поділити спільно нажиту квартиру та автомобіль, визнавши їх об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає, що відповідно до п. 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ квартири і автомобіля, слід\~\~визнати за сторонами ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити\~\~майно у їх спільній частковій власності. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Окрім того, враховуючи ті обставини, що позивач не просить стягнути судові витрати на його користь, відповідно до ст. 11 ЦПК України виходячи із меж заявлених вимог, суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: approved