Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] з 17.01.2017 працював на посаді охоронця відділу банківської безпеки філії - ДОУ АТ «Ощадбанк» в м. Краматорськ, Донецької області. 05.01.2019 [PERSON] подав заяву на ім`я начальника філії ДОУ АТ «Ощадбанк» про звільнення з займаної посади за згодою сторін згідно чинного законодавства України з 01.02.2019. Згідно п.5 наказу начальника філії ДОУ АТ «Ощадбанк» №47-к від 28.01.2019 [PERSON] звільнено з посади охоронника сектора банківської безпеки та охорони №1 відділу банківської безпеки філії ДОУ АТ «Ощадбанк» 01.02.2019 (вважати останнім робочим днем), за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України. Загальні підстави припинення трудового договору визначені приписами статті 36 КЗпП України, пунктом 1 частини першої якої підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін. Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За такого правового врегулювання основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Недосягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення, позбавляє роботодавця права на звільнення працівника за угодою сторін. В пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України). Основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди є підстава припинення трудового договору та строк, з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав передбачених пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін). Застосування норми пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, заснованому на аналізі процедури досягнення угоди про звільнення працівника на підставі цієї норми можливо лише у разі дотримання обома сторонами: - з боку працівника - чи містить заява про звільнення обов`язкові умови, необхідні для застосування даної норми, зокрема, свідоме волевиявлення щодо погодження строку, з якого договір припиняється; - з боку роботодавця - чи містить ознаки волевиявлення та погодження заяви про звільнення працівника зі сторони відповідача, а саме чи міститься на ній резолюція уповноваженої посадової особи, яка має містити прізвище відповідної посадової особи, її підпис, дату вчинення, а також її зміст («не заперечую» або «погоджую» або «до наказу» інш.), що може свідчити про волевиявлення зі сторони роботодавця. Враховуючи те, що угодою сторін являється добровільне, компромісне та взаємне рішення (домовленість) сторін з питання визначення умов звільнення працівника із займаної посади, тому суд вважає, що примушування до укладення угоди у трудових відносинах виключається . Припинити трудовий договір можна в будь-який час після досягнення угоди між роботодавцем та працівником. Ініціатива про припинення договору може виходити як від працівника, так і від роботодавця. І якщо одна зі сторін погоджується на пропозицію іншої, вважається, що сторони досягли угоди про припинення трудового договору і працівник звільняється з роботи. Отже, однією з ознак, характерних для звільнення за згодою сторін, тобто взаємного волевиявлення, є відсутність зобов`язань сторін виконувати будь-які процесуальні дії одна стосовно іншої у вигляді попередження, зобов`язання щодо працевлаштування, подання, погодження звільнення з відповідним органом тощо. З заяви [PERSON] від 05.01.2019 судом встановлено, що вона містить у собі його свідоме волевиявлення щодо погодження дати звільнення, а саме - 01.02.2019, а також погоджена начальником ВББ 24.01.2019. Тобто, судом встановлено, що між [PERSON] (працівником) та АТ «Ощадбанк» (роботодавцем) було досягнуто згоди з усіх основних умов угоди про припинення раніше укладеного між ними трудового договору, зокрема, щодо конкретного строку, з якого договір припиняється. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однак, позивачем не надано суду жодних належних доказів, на підтвердження того, що заява про звільнення за згодою сторін була написана ним під психологічним тиском. Крім того, суд зазначає, що видання наказу про звільнення 28.01.2019 не протирічить досягнутої між сторонами згоди щодо дати звільнення так як у наказі зазначено, що останнім робочим днем [PERSON] є саме 01.02.2019. Анулювання домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом щодо звільнення працівника з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпІІ України, можливе при взаємній згоді власника підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом та працівника. [PERSON] не було надано суду доказів того, що між ним та АТ «Ощадбанк» досягнуто взаємної згоди щодо анулювання раніше досягнутої домовленості про звільнення позивача. Посилання позивача на те, що ним було подано заяву від 30.01.2019 про недійсність раніше поданої заяви про звільнення від 05.01.2019, не може слугувати підставою вважати, що в ній висловлено намір [PERSON] про анулювання досягнутої домовленості про звільнення, оскільки така заява була подана 30.01.2019, тобто вже після винесення наказу про звільнення від 28.01.2019 № 47-к. Крім того, АТ «Ощадбанк» не виявлено бажання щодо анулювання угоди з позивачем про його звільнення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відсутній факт анулювання домовленості між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» про звільнення позивача з займаної посади за п.1 ст.36 КЗпП України. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність наказу АТ «Ощадбанк» від 28.01.2019 №47-к про звільнення [PERSON] та його відповідність вимогам трудового законодавства. Враховуючи наведені вище обставини, а саме те, що твердження позивача щодо відсутності його згоди на звільнення з посади не відповідає дійсності, оскільки ним власноручно за власним бажанням було написано заяву про звільнення з посади за угодою сторін та не надано суду доказів, що свідчили б про те, що така заява написана під тиском та за відсутності власної волі на те позивача, а також враховуючи те, що посилання [PERSON] щодо того, що існувало дві заяви, були спростовані в судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку про недоведеність тих обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а відповідачем доведено правомірність звільнення [PERSON] з посади. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про скасування наказу №47-к від 28.02.2019 начальника філії - ДОУ АТ «Ощадбанк» про його звільнення з роботи за п.1 ст.36 КЗпП; поновлення його на роботі в ДОУ «Ощадбанк» на посаді охоронця сектору №1 відділу банківської безпеки; стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоду у розмірі 40000грн. 00коп., задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed