Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Управитель КС «Вигода» звернулась до суду з позовом, в якому просить солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Кредитної спілки «Вигода» 17048, 49 грн. заборгованості за договором споживчого кредиту № А39751 від 12 грудня 2017 року, а саме 15081, 39 грн. основного боргу та 1967, 10 грн. процентів за користування кредитом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12.12.2017 між КС «Вигода» та відповідачем [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 20000, 00 грн. та зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти на умовах передбачених договором, в розмірах та терміни, встановлені умовами кредитного договору. Сторони погодили, що сума процентів за користування кредитом розраховується в розмірі 43% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки - фіксована. Відповідач своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту та нарахованих відсотках згідно умов кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 14.02.2019 у неї виникла заборгованість в розмірі 17048,49 грн., а саме 15081,39 грн. - основного боргу та 1967,10 грн. - процентів за користування кредитом. Окрім цього зазначила, що 12.12.2017 між КС «Вигода» та [PERSON] було укладено договір поруки №549, відповідно до якого [PERSON] поручився перед КС «Вигода» за належне виконання [PERSON] обов`язків, що виникають із кредитного договору №АЗ9751 від 12.12.2017. Згідно з договором поруки, поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником зобов`язання забезпечених договором усім належним поручителю майном. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до договору поруки строк дії даного договору 48 місяців з дати початку дії договору. Датою початку дії поруки є 12.12.2017, відповідно до договору поруки №549, а датою припинення поруки є 12.12.2021. Оскільки кредитним договором, що був укладений між позивачем та [PERSON] встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, згідно з погодженим сторонами графіком розрахунків №А39751 від 12.12.2017, тому позивач просить суд визначити у рішенні спосіб захисту порушених прав, що передбачений ст. 1050 ЦК України та п. 8.1.1. кредитного договору, а саме дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача Гарбовська Г.І. позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та зазначила, що [PERSON] з 27.10.2018 перестала сплачувати кредит та проценти за користування кредитом на умовах передбачених договором. Окрім цього повідомила, що з боку позивача були спроби владнати справу в досудовому порядку, зокрема проводились телефонні нагадування [PERSON] , а 30.11.2018 за № 43-1 скеровано на адресу [PERSON] лист-претензію, однак остання грошові кошти не сплатила, відповідь на претензію не надала. Також зазначила, що у зв`язку з порушенням [PERSON] своїх свої зобов`язань по кредитному договору, позивач 30.11.2018 за № 44 звернувся з листом претензією до поручителя [PERSON] , відповідно до договору поруки № 549 від 12.12.2017, однак останній також грошові кошти не сплатив та відповіді на претензію не надав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча неодноразово повідомлялась про розгляд справи на 27.03.2019р., 10.05.2019р., однак рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу повернулись на адресу суду 11.03.2019р., 05.04.2019р., оскільки за зазначеною адресою адресат не проживає. Тому, відповідач повідомлялась про розгляд справи на 10.05.2019р., оголошенням на офіційному веб - порталі судової влади України про виклик відповідача в судове засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивач не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся про розгляд справи на 27.03.2019р., 10.05.2019р., однак рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу повернулись на адресу суду 16.03.2019р., 06.04.2019р. з відміткою «вручено». Також, відповідач повідомлявся про розгляд справи на 10.05.2019р., оголошенням на офіційному веб -порталі судової влади України про виклик відповідача в судове засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивач не заперечила. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов Кредитної спілки «Вигода» до [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, слід задоволити з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору споживчого кредиту № А39751 від 12.12.2017, такий укладено між КС «Вигода» та [PERSON] . Остання отримала кредит в сумі 20000, 00 грн. та зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти на умовах передбачених договором, в розмірах та терміни, встановлені умовами кредитного договору /а.с. 6-7/. Відповідно до графіку розрахунків № А39751 від 12 грудня 2017, між КС «Вигода» та [PERSON] встановлено періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом /а.с.8/. Відповідно до заяви на отримання кредиту, 12.12.2017 [PERSON] звернулась до КС «Вигода» з даною заявою з метою отримання споживчого кредиту в розмірі 20000, 00 грн. /а.с. 9/. Відповідно до видаткового касового документу від 12.12.2017, [PERSON] видано кредит, згідно договору № А39751 від 12.12.2017 у розмірі 20000, 00 грн. /а.с.10/. Відповідно до карточки платежів по гривневому кредиту до договору кредиту № А39751 від 12.12.2017, [PERSON] отримала кредит у розмірі 20000,00 грн., річний процент 43,00 %, планова дата закриття кредиту 12.12.2019 /а.с. 11/. Відповідно до розрахунку сум, що стягуються від 14.02.2019, заборгованість [PERSON] по кредиту станом на 14.02.2019 становить: залишок основної суми - 15081, 39 грн., проценти за користування кредитом - 1967,10 грн., а всього заборгованість становить 17048, 49 грн. /а.с. 12/. Відповідно до договору поруки № 549 від 12.12.2017, такий укладено між КС «Вигода» та [PERSON] , відповідно до даного договору поручитель поручається перед кредитором в обсязі та на умовах встановлених договором, за належне виконання [PERSON] обов`язків, що виникають із кредитного договору № А39751 від 12.12.2017, укладеного між кредитором та боржником, згідно якого боржник отримує кредит в сумі 20000, 00 грн. строком на 24 місяці та зобов`язується повернути кредитору кредит, нараховані проценти за користування кредитом, а також виконати інші умови кредитного договору /а.с. 13/. Відповідно до листа за вих. № 43/1 від 30.11.2018, КС «Вигода» зверталась до [PERSON] з претензією щодо повернення кредиту, згідно встановленого графіку в договорі кредиту № А39751 від 12.12.2017 /а.с. 14/. Відповідно до листа за вих. № 44 від 30.11.2018, КС «Вигода» зверталась до [PERSON] з претензією щодо повернення коштів, відповідно до договору поруки № 549 від 12.12.2017 /а.с. 15. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Згідно з ч.1 ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі", згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. В судовому засіданні встановлено, що 12.12.2017 між КС «Вигода» та відповідачем [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № А39751, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 20000, 00 грн. Відповідно до пункту 1.4 даного договору, строк дії договору 24 місяці з 12 грудня 2017 року до 12 грудня 2019 року. Пунктом 3.1. споживчого договору встановлено, що сума процентів за користування кредитом розраховується в розмірі 43 % річних від суми залишку кредиту за кожень день користування кредитом. Окрім цього в судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору споживчого кредиту № А39751 сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів. Однак боржник [PERSON] , за період користування кредитом з 12.12.2017 по 27.10.2018 здійснила дев`ять платежів на загальну суму 11350, 00 грн., а відтак станом на 14.02.2019 у неї виникла заборгованість в розмірі 17048,49 грн., а саме 15081,39 грн. - основного боргу та 1967,10 грн. - процентів за користування кредитом. Також відповідно до п. 8.1 договору споживчого кредиту № А39751 кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, інших платежів передбачених договором в повному обсязі та дострокового повернення кредиту. У зв`язку з наведеним позивач скористався своїм правом щодо стягнення заборгованості відповідно до даного договору та дострокового повернення кредиту. Суд звертає увагу, що представник КС «Вигода» зверталась до [PERSON] з претензією щодо повернення кредиту, згідно встановленого графіку в договорі кредиту № А39751 від 12.12.2017, однак остання кредит та відсотки за його користування не сплатила. Окрім цього в судовому засіданні також встановлено, що відповідно до п. 9.1 договору споживчого кредиту № А39751, даний кредит забезпечується договором поруки № 549 від 12.12.2017. Згідно з ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Суд звертає увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки. З огляду викладені приписи порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Верховний Суд України у Постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14 вказав на те, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються. А тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його права, зокрема і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав вказані у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося. Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 200/15135/14-ц, оскільки кредитним договором передбачено сплату періодичних платежів, а за договором поруки поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що між КС «Вигода» та [PERSON] 12.12.2017 укладено договір поруки № 549, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором в обсязі та на умовах встановлених договором за належне виконання [PERSON] обов`язків, що виникають із кредитного договору № А39751 від 12.12.2017, укладеного між кредитором та боржником, згідно якого боржник отримує кредит в сумі 20000, 00 грн. строком на 24 місяці та зобов`язується повернути кредитору кредит, нараховані проценти за користування кредитом, а також виконати інші умови кредитного договору. Відповідно до п. 2.1. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником зобов`язань забезпечених договором усім належним поручителю майном. П.2.2. даного договору встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник, поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Також п. 4.1. договору поруки встановлено, що строк дії договору 48 місяців з дати початку дії договору. Датою початку дії поруки є 12 грудня 2017 року, датою припинення поруки є 12 грудня 2021 року. Відповідно до п. 5.1 даного договору у разі невиконання боржником зобов`язань забезпечених порукою пред`явити вимогу поручителю шляхом направлення вимоги поручителю або пред`явлення до поручителя позову до суду. У зв`язку з наведеним, представник КС «Вигода» зверталась до [PERSON] з претензією щодо повернення коштів, відповідно до договору поруки № 549 від 12.12.2017, однак останній свої зобов`язань передбачених договором не виконав, тому представник КС «Вигода» була змушена звернутись до суду. Також в судовому засіданні встановлено, що строк дії договору поруки 48 місяців з дати початку дії договору. Датою початку дії поруки є 12 грудня 2017 року, а датою припинення поруки є 12 грудня 2021 року. Однак, як вбачається з договору споживчого кредиту № А39751 кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, інших платежів передбачених договором в повному обсязі та дострокового повернення кредиту. Отже, враховуючи наведене, в ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] , а також відповідач [PERSON] , які є солідарними боржниками, в порушення вимог договору споживчого кредиту та договору поруки, не виконали взятих на себе зобов`язань, позаяк ними не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання боргових зобов`язань в цілому щодо погашення нарахованої станом на 14.02.2019 заборгованості за споживчим кредитним договором від 12.12.2017. Відтак, суд приходить до висновку, що заявлена заборгованість за договором споживчого кредиту та по процентам за користування кредитом на загальну суму 17048, 49 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15081, 39 грн. та заборгованості по відсоткам 1967, 10 грн., підлягає стягненню солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача. Також пропорційно задоволеним позовним вимогам слід стягнути в рівних частинах з кожного з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати із сплати судового збору в сумі 960,50 грн.

Outcome: approved