Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] громади в особі Камянської міської ради про визнання права власності. У своєму позові позивач просить суд визнати за нею право власності на гараж, загальною площею 22,7 кв.м., що розташований за адресою: Дніпропетровська область м.Камянське, проспект Тараса Шевченка, 15Б, що дасть підставу для реєстрації права власності в органах державної реєстрації. В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що 24 квітня 1969 року Рішенням № 297 виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської Ради депутатів трудящихся [PERSON] у кварталі включеному вулицями Москворецька, Сировця та Медична дозволено будівництво гаражу для автомобіля. В 1969 році відповідно до плану гаражу нею було збудовано гараж за адресою: Дніпропетровська область м.Камянське, вул.Сировця без номера. 13 квітня 1981 року Головним бюро технічної інвентаризації було складено оціночний акт на будівлю Літера А-1 по вул.Сировця, гараж без номера, яким володіє [PERSON], що є правовстановлюючими документами. Вважає, що вона правомірно набула права власності на гараж, оскільки побудувала його за свої власні кошти та за рахунок власних сил на земельній ділянці, що була виділена. На підставі рішення Дніпродзержинської міської ради 30 жовтня 2013 року нею отримано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за адресою: Дніпропетровська область м.Камянське, вул.Сировця, 15, площею 0,0030 га. для будівництва гаражів. 24 грудня 2014 року рішенням № 314 виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради земельній ділянці площею 0,0030 га. надано адресу вул.Сировця, 15Б, гараж 15. 16 лютого 2016 року позивачем було зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: Дніпропетровська область м.Камянське, вул.Сировця, 15. У листопаді 2017 року вона звернулась до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрацію речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав на зазначений гараж, але 09.11.2017 року отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень про відмову у державній реєстрації прав власності через відсутність в поданих нею документах, документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд просить суд визнати за нею право власності на гараж, загальною площею 22,7 кв.м., що розташований за адресою: Дніпропетровська область м. Камянське, проспект Тараса Шевченка, 15Б, що дасть підставу для реєстрації права власності в органах державної реєстрації. В судовому засіданні посилалась на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] громади в особі Камянської міської ради у судове засідання не зявився, надав суду лист, у яких просить розглянути справу за відсутністю їх представника. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24 квітня 1969 року Рішенням № 297 виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської Ради депутатів трудящихся [PERSON] у кварталі включеному вулицями Москворецька, Сировця та Медична дозволено будівництво гаражу для автомобіля та в 1969 році було збудовано гараж за адресою: Дніпропетровська область м.Камянське, вул.Сировця без номера (а.с.8). Судом встановлено, що на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради 30 жовтня 2013 року позивачем отримано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки внатурі за адресою: Дніпропетровська область м.Камянське, вул.Сировця, 15, площею 0,0030 га. для будівництва гаражів (а.с.13). 24 грудня 2014 року рішенням № 314 виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради земельній ділянці площею 0,0030 га. надано адресу вул.Сировця, 15Б, гараж 15 (а.с.14). 16 лютого 2016 року позивачем [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: Дніпропетровська область м.Камянське, вул.Сировця, 15 на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради 25 грудня 2015 року № 14-03/VII «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність та на умовах оренди» (а.с.16, 17, 19). В судовому засіданні встановлено, що у листопаді 2017 року [PERSON] звернулась до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрацію речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав на зазначений гараж. 09 листопада 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрацію речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради Дніпропетровської області [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації прав власності на гараж, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, проспект Шевченка Тараса, гараж 15 за [PERSON], у звязку з тим, що в поданих документах відсутній документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта. Згідно вимог ст.ст. 331, 332 ЦК України, на які посилається позивача на обґрунтування своїх вимог, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом, особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі; право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до вимог ст.375 ЦК України, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Так, відповідно до вимог ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад. Це право ради можуть делегувати відповідним виконавчим органам. Згідно з п.п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Так, згідно до діючого законодавства на даний час діє Постанова Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів». Окрім цього, ст.376 ЦК України передбачено, що житловий будинок вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У пунктах 3, 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК. У справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Тобто, як встановлено в судовому засіданні, що земельна ділянка, на якій позивач здійснила будівництво гаражу за адресою: проспект Тараса Шевченка, м.Камянське, Дніпропетровська область, була вже виділена, та позивач відповідно до вимог в судовому засіданні не довела, що здійснене нею будівництво не потребує введення в експлуатацію, як того передбачають норми ст.331 ЦК України, та воно є самочинним та чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У п.14 вказаної постанови розяснено, що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Окрім цього, згідно до вимог ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Тобто, визнання судом права власності на самочинно побудоване нерухоме майно можливо у тому разі, якщо в прийнятті такого обєкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначних законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта. Враховуючи викладене в суровому засіданні не встановлено порушення прав позивача зі сторони відповідача щодо оформлення нею права власності відповідно до діючого законодавства на збудований нею гараж за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське, проспект Шевченка Тараса, гараж 15, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed