Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт припинення трудових відносин між нею, [PERSON] , [INFO] та ФОП [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з 31.07.2011 року. Заявник вказує на те, що 03 січня 2011 року вона уклала трудовий договір з Фізичною особою - підприємцем [PERSON] , [INFO] звільнилась за власним бажанням, але по невідомим заявниці обставинам запис у трудову книжку щодо прийняття її на роботу та звільнення з нею зроблено не було, екземпляра трудового договору не має. Зазначала, що після припинення трудових відносин з ФОП [PERSON] вона перебувала в інших трудових відносинах з іншими роботодавцями. 06 травня 2021 року заявниця звернулась із заявою до Добропільського міського центру зайнятості, з метою отримання статусу безробітної, але 13 травня 2021 року їй було відмовлено у статусі безробітного з причин того, що згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, вона відноситься до категорії зайнятого населення, оскільки з 03.01.2011 року вона значиться такою, що прийнята на роботу за трудовим договором до ФОП [PERSON] та відсутні відомості про припинення цих правовідносин. Заявниця зазначає, що відсутність відомостей про припинення нею трудових правовідносин з ФОП [PERSON] порушує її права на працю та перешкоджає в оформлені нових трудових відносин. Вона намагалася в досудовому порядку вирішити це питання, але в телефонній розмові [PERSON] повідомила їй, що знаходиться на тимчасово окупованої території у м.Донецьку та виїжджати за для того щоб припинити укладений між ними трудовий договір не має наміру. Заявниця зазначає, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ФОП [PERSON] є діючим підприємцем та не перереєстровувалась на території України. У зв`язку з тим, що м. Донецьк Донецької області знаходиться у зоні тимчасової окупації заявниця не має можливості припинити дію трудового договору з ФОП [PERSON] іншим способом ніж зверненням із даною заявою до суду. Встановлення факту припинення трудових відносин та факту розірвання трудового договору є єдиним способом підтвердження факту припинення трудових відносин заявниці з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , який в достатній мірі захистить її інтереси та надасть можливість на працевлаштування на нову роботу в порядку передбаченому трудовим законодавством України, або набуття статусу безробітної. Заявник в судовому засіданні пояснила, що вона в період з 2006 по 2011 роки працювала продавцем в м.Добропіллі в магазині « [INFO] », який спеціалізувався на торгівлі фототоварами та наданні фотопослуг. В цьому магазині вона працювала ще з 1997 або 1998 року, але її офіційно вона як працівник цього магазину не була оформлена. З метою працевлаштування вона їздила до м.Донецьк в приміщення типографії «Новий мир», де писала заяву про прийняття її на роботу та здавала роботодавцю свою трудову книжку, яке протягом всього часу її роботи у цьому магазині знаходилась у роботодавця в м.Донецьк. Протягом всього часу її праці до магазину приїзджали перевіряти продавців менеджери цієї фірми, а саме вона пам`ятає, що це була [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Їй відомо, що директором магазину був [PERSON] , а [PERSON] його заступником. Коли в 2011 році їм сказали, що магазин буде закриватися, вона поїхала в м.Донецьк до [PERSON] з якою вона ходила до центру зайнятості, де до її трудової книжки були внесені записи про її працевлаштування та звільнення 31.07.2011 року. Зазначила, що про те, що вона була оформлена у ФОП [PERSON] їй стало відомо лише тоді, коли вона звернулась до Добропільського міського центру зайнятості з метою отримати статус безробітної, але їй в цьому було відмовлено, оскільки з`ясувалося, що вона значиться до теперішнього часу як така, що перебуває у трудових правовідносинах з ФОП [PERSON] , у зв`язку з чим вона була дуже здивована. Вказувала, що у ФОП [PERSON] вона не працювала та не мала з нею трудових відносин і їй не відомо чому є відомості про те, що 03.01.2011 року вона значиться працівником ФОП [PERSON] . Просила задовольнити її заяву, оскільки встановлення цього факту дасть можливість стати їй на облік в центр зайнятості та отримати статус безробітної. Представник заінтересованої особи Петрова А.М. в судовому засіданні заперечень проти заяви не мала і просила вирішити справу на розсуд суду. Пояснила, що центр зайнятості не визнає факт припинення заявницею трудових правовідносин з ФОП [PERSON] , оскільки відомості з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, які центр використовує при вирішенні питання про надання особі статусу безробітного, не містить відомостей про факт припинення [PERSON] трудових правовідносин з ФОП [PERSON] , а саме у вказаному реєстрі відсутні відомості про дату та підстави звільнення з роботи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вони з заявницею працювали в магазині « [INFO] », де директором був [PERSON] , а з ФОП [PERSON] були укладені трудові договори. Те, що їх оформили у ФОП [PERSON] їй не було відомо. Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, дослідивши письмові докази, заслухавши заявника, представника заінтересованої особи, свідка судом встановлено таке. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 293, частини 2 статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з"ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов"язане з наступним вирішенням спору про право. Спір про право в окремому провадженні - це конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. В судовому засіданні судом не встановлено наявності спору про право, оскільки єдиною метою звернення [PERSON] із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин є необхідність реєстрації у центрі зайнятості з метою набуття статусу безробітної. При цьому суд зазначає, що представник центру зайнятості в судовому засіданні заперечень проти заяви не мав та зазначив про те, що за відсутності у заявниці документальних даних про припинення нею трудових правовідносин з ФОП [PERSON] та відсутності таких відомостей в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, [PERSON] було відмовлено в надані статусу безробітного, оскільки вона відповідно до ст.4 ЗУ «Про зайнятість населення» належить до зайнятого населення. Вирішуючи питання чи підлягає заява [PERSON] задоволенню, то суд на підставі досліджених доказів, вважає, що підстав для задоволення заяви не існує, виходячи з такого. З пояснень заявниці достовірно встановлено, що вона в трудових відносинах з ФОП [PERSON] в період до 30.07.2011 року, оскільки працювала по трудовій угоді у ФОП [PERSON] продавцем непродовольчих товарів, а саме до 2006 року - працювала без належного оформлення трудових правовідносин, а з 06.05.2006 року по 30.07.2011 року перебувала з останньою в офіційних трудових правовідносинах, що підтверджується відомостями її трудової книжки. Пояснення [PERSON] в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] , яка повідомила, що дійсно з 2006 року по 30.07.2011 року вона разом з [PERSON] перебували в трудових правовідносинах з ФОП [PERSON] , а [PERSON] приїзжала до них лише з перевірками. Відповідно до трудової книжки [PERSON] , вбачається, що в ній маються записи про те, що остання з 06.06.2006 року була прийнята на роботу за трудовим договором від 06.06.2006 № 317/2 до ФОП [PERSON] та 30.07.2011 року була звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Записів про те, що заявниця перебувала у трудових відносинах з ФОП [PERSON] трудова книжка [PERSON] не містить. Зі змісту індивідуальних відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу [PERSON] (форма ОК-5), вбачається, що остання значиться як особа, що отримувала суми доходу, з яких утримувався єдиний соціальний внесок, а саме: з січня 2004 року по грудень 2008 року включно від ФОП [PERSON] (код [NUMBER] ) з січня 2009 року по грудень 2009 року включно від ФОП [PERSON] (код [NUMBER] ) з січня 2011 року по липень 2011 року включно від ФОП [PERSON] (код [NUMBER] ) В той же час суд зазначає, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб (ст.1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»). Застрахована особа, відповідно до зазначеного Закону - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок Відповідно до ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є в тому числі і фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань). Враховуючи наведене, суд вважає, що індивідуальні відомості не можуть вважатися достовірними доказами, на підставі яких можливо впевнено вважати, що заявниця [PERSON] в період з січня по липень 2011 року перебувала з ФОП [PERSON] саме у трудових відносинах, а не у правовідносинах на підставі цивільно-правового договору. При цьому суд зазначає, що для того, щоб встановити факт припинення трудових відносин суд, в судовому засіданні повинен переконатися, на підставі належних та допустимих доказів, що такі трудові відносини між заявницею та ФОП [PERSON] взагалі існували. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Порядок укладення трудового договору з працівниками передбачений статтею 24 КЗпП України. Трудовий договір укладається в письмовій формі. Додержання письмової форми трудового договору є обов`язковим при укладені трудового договору з фізичною особою. Вказані норми трудового законодавства були чинні і в 2011 році. До 01.01.2015 року КЗпП України передбачав обов`язкову реєстрацію трудового договору, укладеного між підприємцем і найманим працівником, в службі зайнятості. З наведеного вбачається, що трудові відносини виникають на підставі угоди (трудового договору або контракту) між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, а також фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Встановлюючи конкретні трудові відносини, трудовий договір визначає правове становище працівника по відношенню до роботодавця. Якщо трудовий договір між сторонами не укладений, трудові відносини по факту не закріплено (правовідносини відсутні). Передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене, те, що в судовому засіданні заявницею не надано доказів, які б свідчили про перебування останньої у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з 03.01.2011 року, у суду відсутні підстави для встановлення факту припинення таких трудових правовідносин, яких фактично не було. Таким чином, заява [PERSON] про встановлення факту припинення трудових правовідносин з ФОП [PERSON] з 31.07.2011 року задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed