Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить визнати недійсним кредитний договір № 50010356 від 27 липня 2013 року, що був укладений між ним та ТОВ "ПОРШЕ Мобіліті". В обґрунтування позову зазначив, що 27 серпня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою строк надання кредиту пролонговано до 84 місяців. Укладений кредитний договір складається з кредитного договору, графіків платежів до нього та загальних умов кредитування. Відповідно до графіку усі платежі вказані ; д:ларах CILLA.. Згідно з п. 1.3.1 Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у рахунок повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, шо передував дню укладення кредитного договору та сплачуються у рахунок повернення кредиту та додаткового кредиту до встановлених товариством рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку вказаного у кредитному договорі, до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту та використовується обмінний курс дійсний на робочий день, що передував дню розрахунку. Позивач вважав, що умови даного кредитного договору щодо нарахування платежів за кредитом у доларах США та проведення розрахунку погашення кредиту на основі обмінного курсу валюти є незаконними. З урахуванням наведеного [PERSON] на підставі ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» просить визнати кредитний договір від 27 серпня 2013 року недійсним. Ухвалою суду від 11.05.2017 року справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 06.12.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують та просили задовольнити з підстав викладених в позовній заяві (а.с.68-71 Том 4). Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на відповідність спірного кредитного договору вимогам чинного законодавства у сфері захисту прав споживачів. На підтвердження своїх доводів подали письмові заперечення проти позову (а.с.63-67 Том 4). Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 серпня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримав кредит на придбання автомобіля у розмірі 98 845 грн 75 коп. та додатковий кредит на оплату страхових платежів у розмірі ЗО 235 грн 45 коп. строком на 60 місяців зі сплатою 9,90 % річних. 27 серпня 2013 року додатковою угодою до кредитного договору строк кредиту пролонговано до 84 місяців. У кредитному договорі визначено еквівалент суми кредиту в іноземній валюті у розмірі 12 147 доларів 69 центів США та суму додаткового кредиту у розмірі 3 715 доларів 80 центів США. Кредит виданий [PERSON] на придбання автомобіля та сплату страхових платежів, отже, згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчим. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Разом з тим вищевказана норма закону не містить заборони на визначення грошового зобов'язання у гривні із зазначенням еквіваленту суми зобов'язання в іноземній валюті. Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. 15 і 23 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом установлено, що п. 1.1. Загальних умов кредитування банк зобов'язався надати позивачу кредит у сумі, визначеній у договорі, у національній валюті України та сторонами у ньому встановлено відповідний еквівалент суми кредиту у доларах США. У п. 1.3. вказаних умов зазначено, що сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позивачем відображають вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання банком коштів на основі діючого обмінного курсу валюти. Крім того, п. 1.3.1. вищевказаних умов встановлено, що позивач має сплачувати платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно виставлених банком рахунків у гривні, розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту та враховується я:-: коригування суми процентів, які підлягають сплаті. Таким чином, зазначеними положеннями кредитного договору підтверджується надання кредиту та додаткового кредиту позивачу національній валюті України, що станом на день укладення кредитного договору становило певний еквівалент грошових коштів в іноземній валюті та коригування суми процентів здійснюється в інтересах обох сторін, отже відповідає принципам справедливості та добросовісності. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (чч. 1,2 ст. 533 ЦК України). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що національна валюта України є єдиним законним платіжним засобом на території України, проте вони не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань у національній валюті України з посиланням на еквівалент суми зобов'язання в іноземній валюті. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге - умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до умов кредитного договору, сума кредиту, у розмірі, погодженому сторонами, була надана позивачу саме в українських гривнях. При цьому, як в кредитному договорі, так і в додатках до нього розмір платежів встановлюється не в іноземній валюті, а в еквіваленті доларів США. Згідно з п.1.3 кредитного договору, сторони погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed