Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Пенсійного Фонду України, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова, у якому просила стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь, на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих їй Пенсійним Фондом України, щодо не нарахованої та не отриманої різниці у пенсії державного службовця за період з червня 2010р. по вересень 2014р., з урахуванням індексу інфляції у сумі 50904,12 грн., шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з червня 2008р. перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та отримує пенсію державного службовця. Вказує, що у період з червня 2010р. по 2014р. їй було здійснено перерахунок пенсії згідно довідки від 14 червня 2010р. за №9-09/31, яка як у подальшому виявилось містила не усі складові заробітної плати. На підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду за №643/15201/14-а від 01 грудня 2014р. позивачу здійснено перерахунок пенсії з вересня 2014р. Проте, вона вважає, що з вини Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова, починаючи з червня 2010р. по вересень 2014р. вона недоотримала пенсію у розмірі 21135,93грн. Тому, посилаючись на вимоги ст. 1166, 1173 ЦК України, просила стягнути за рахунок коштів Державного бюджет України зазначену суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції у розмірі 50904,12грн. Відповідно до пункту 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Отже, розгляд даної справи відбувається за положеннями ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (зі змінами) в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник Пенсійного Фонду України у судовому засіданні проти вимог позовної заяви заперечила, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов, просила у задоволенні позову відмовити. Так вказала, що позивачем не надано жодних доказів протиправності дій відповідача під час перерахунку їй пенсії за період з червня 2010р. по вересень 2014р., та не підтверджено належними та допустимими доказами розміру завданої шкоди. Крім того, посилаючись на ст. 256, 261 ЦК України, просила застосувати наслідки пропуску позовної давності, та у зв'язку з цим відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На адресу суду було направлено відзив на позовну заяву, у якому зазначалось про безпідставність позовних вимог, та містилось прохання про відмову у позові. Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки та свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не висловив. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] з червня 2008р. являється пенсіонером, та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, та отримує пенсію державного службовця. На підставі довідки №9-09/31 від 14 червня 2010р., виданої за підписом в.о. заступника міського голови Харківської міської ради директора Департаменту бюджету і фінансів Таукешева Т.Д. про складові заробітної плати за останні 24 місяці роботи, Управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова було здійснено перерахунок пенсії позивача, яка становила 7407, 17грн. У 2014р. позивач дізналась, що вищевказана довідка не містила усіх складових заробітної плати, а тому отримала довідку з Департаменту бюджету і фінансів Харківської міської ради за №9-69/34 від 28 серпня 2014р., яка містила новий розрахунок заробітної плати за період з 01 червня 2008р. по 31 травня 2010р., яку у подальшому було подано до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова для здійснення перерахунку пенсії, проте, отримала відмову. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2014р. по справі №643/15201/14-а, за позовом [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання протиправним рішення, позов [PERSON] було задоволено частково. Зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії державного службовця з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань а індексації заробітної плати [PERSON], починаючи з 01 вересня 214р., та провести виплати з врахуванням вже виплачених сум пенсії; в частині позовних вимог щодо зобов'язання провести перерахунок пенсії державного службовця з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати за період з червня 2010р. по 07 квітня 2014р. залишено без розгляду, у іншій частині позовних вимог відмовлено. На виконання вказаної постанови суду, Управлінням Пенсійного фонду України в Московському район м. Харкова було здійснено перерахунок пенсії позивача починаючи з 01 вересня 2014р., та здійснено виплату пенсії у розмірі 7821,61 грн. Однак, позивач вважає, що Пенсійний Фонд України незаконно недоплачував їй щомісяця пенсію з червня 2010р. у розмірі 414,43 грн., чим спричинив їй збитки на суму 21135,93грн. Тому, позивач посилаючи на вимоги ст. 1173, 1166 ЦК України звернулась до суду з вказаним позовом. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що складись між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено статтею 56 Конституції України. Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема частиною першою вказаної норми передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У той же час, відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. З аналізу наведеної норми слідує, що положення статті 1173 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. За умовами данного делікту, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди органом державної влади, суду необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а сааме встановити факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Разом з тим, позивачем всупереч вищенаведеного законодавства України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності всіх елементів складу цивільно-правової відповідальності органу державної влади за заподіяння майнової шкоди. Посилання позивача на те, що Пенсійний Фонд України незаконно недоплачував їй щомісяця пенсію з червня 2010р., так як довідка за №9-69/34 від 28 серпня 2014р., містила новий розрахунок заробітної плати за період з 01 червня 2008р. по 31 травня 2010р., суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії. Як вбачається зі змісту позовних вимог, та підтверджено матеріалами справи, довідка за №9-69/34 від 28 серпня 2014р., яка містила новий розрахунок заробітної плати позивача була врахована Управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова вже у вересні 2014р. Суд вважає, що Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснюючи розрахунок та виплату пенсії без врахування спірних доплат до 01.09.2014 року, діяв правомірно, що також знайшло своє відображення у судовому рішенні в адміністративній справі за №643/15201/14-а, яке набрало законної сили, та яке враховане судом при вирішенні вказаних правовідносин, відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України. Крім того, слід зазначити, що згідно ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" саме підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Органи ж Пенсійного фонду мають право в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість видачі довідок та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Враховуючи вищевикладене, у даному випадку відсутній один із обов'язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності Пенсійного фонду України, дії відповідача щодо невиплати пенсії позивачу не визнавались незаконними. Суд також знаходить недоведеним і факт спричинення шкоди та її розмір, оскільки погоджується з твердженнями відповідача, що доводи позивача ґрунтуються лише на власних розрахунках. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем в установленому порядку не було доведено наявність неправомірної поведінки відповідача, шкоди та її розміру, причино-наслідкового зв'язку між діями органу та шкодою, що в свою чергу виключає цивільну відповідальність за заподіяну матеріальну шкоду та вказує про відсутність підстав для її відшкодування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає у зв'язку з необґрунтованістю. У той же час, доводи представника Пенсійного фонду України про застосування до заявлених позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності, судом оцінюються критично зважаючи на те, що відмова у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності може мати місце лише за умови пред'явлення обґрунтованих позовних вимог, але з пропуском таких строків. За таких обставин, заява про застосування строку позовної давності до розглядуваних правовідносин застосуванню не підлягає. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У той же час, відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а доказів понесення судових витрат відповідачем матеріали справи не містять, відсутні підстави для їх відшкодування. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed