Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що виконкомом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області було встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітнього сина - [PERSON], 2002 року народження. Відповідач долею дитини не цікавиться, не дбає про навчання, фізичний та духовний розвиток сина, негативно впливає на дитину, не виявляє до сина ніякого інтересу. Мати дитини - [PERSON] померла [INFO]. Після смерті матері [PERSON] опікується його старший брат - [PERSON] та надає допомогу виконком Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, сусіди. Враховуючи той факт, що відповідач самоусунувся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, просив позбавити його батьківських прав по відношенню до [PERSON], 2002 року народження, встановити над [PERSON] піклування, призначивши піклувальником [PERSON], передати [PERSON] право отримання допомоги, яка виплачується [PERSON] у зв'язку з втратою годувальника, закріпити за [PERSON] житло, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 22 червня 2018 року позов було залишено без руху і позивачеві був наданий строк для усунення недоліків тривалістю десять днів зі дня отримання копії ухвали, які позивачем були усунуті 13 липня 2018 року. 15 серпня 2018 року з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області були отримані відомості щодо реєстрації місця мешкання відповідача, який станом на цю дату в Харківській області не зареєстрований. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 17 серпня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 18 вересня 2018 року відповідач надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечував. 19 вересня 2018 року позивач уточнив свої позовні вимоги і просив позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до [PERSON], 2002 року народження, встановити над [PERSON] піклування, призначивши піклувальником [PERSON]. 20 вересня 2018 року третя особа надала суду висновок №01-19/2054 від 19 вересня 2018 року, згідно з яким, вважала доцільним позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітнього [PERSON] Також у цю дату третьою особою суду було надано подання №01-19/2053 від 19 вересня 2018 року, яким третя особа просила встановити над [PERSON] опіку. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2018 року підготовче судове засідання по справі було закрито і справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечував. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечував. Оскільки сторони у судове засідання не з'явились фіксування судового процесу технічними засобами, у відповідності з вимогами ч.2 ст.297 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 22 серпня 2002 року Харківським міським відділом РАЦС Харківського обласного управління юстиції [PERSON] народився [INFO] і його батьками є: мати - [PERSON], батько - [PERSON] (а.с.5). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 13 вересня 2010 року Височанською селищною радою Харківського району Харківської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, у відповідності з вимогами ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України №0000593853 від 19 жовтня 2010 року, [PERSON] народився [INFO] і його батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.8). 07 червня 2018 року комісією у складі - депутата Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Троїцького А.В., землевпорядника Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Ширяєва В.В., інспектора ВОСу Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Фоменко Т.П., було складено акт, згідно з яким за адресою: [ADDRESS] мешкають неповнолітній [PERSON] разом з батьком - [PERSON] [PERSON] не працює, пиячить, веде аморальний спосіб життя, дитині матеріальної та іншої допомоги не надає, існує за рахунок коштів, які дитина отримує, у зв'язку із втратою годувальника. У [PERSON] є старший брат - [PERSON], який мешкає разом з родиною в місті Харкові. На теперішній час [PERSON] мешкає в родині брата (а.с.9). 13 червня 2018 року депутатом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Троїцьким А.В. було складено акт, згідно з яким [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], має неповнолітнього сина - [PERSON], який наразі мешкає разом зі старшим братом у місті Харкові. [PERSON] участі у вихованні сина не бере, веде аморальний спосіб життя, синові матеріальну допомогу не надає (а.с.10). Як вбачається з характеристики на [PERSON], який навчається у 10 класі Височанської спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови імені Героя Радянського Союзу О.Л.Пшенички, він показав середній рівень навчання, виявляє інтерес до предметів трудового навчання та суспільно-гуманітарного напрямку. Має достатній рівень розвитку мимовольної уваги, здатний до розподілу інформації, запам'ятовує та відтворює її на низькому рівні, не приділяє достатньої уваги навчанню, а тому вчиться нестаранно. Батько [PERSON] веде аморальний спосіб життя, не цікавиться шкільним життям сина, ніколи не відвідував батьківські збори та шкільні заходи (а.с.11). Як вбачається з довідки, виданої 12 червня 2018 року амбулаторією загальної практики сімейної медицини с.Високий Центру первинної медико-соціальної допомоги м.Мерефа Харківського району, [PERSON] перебуває на обліку в амбулаторії з моменту народження, на диспансерному обліку не перебуває (а.с.12). Як вбачається з довідки №1088/02-31, виданої виконкомом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області 15 червня 2018 року, адресної картки на домоволодіння [ADDRESS], картки реєстрації особи, [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-15). Як вбачається з висновку Харківської райдержадміністрації Харківської області №01-19/2054 від 19.09.2018 року Харківська райдержадміністрація Харківської області вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.53-55). Своїм рішенням №206 від 05 вересня 2018 року виконком Височанської селищної ради Харківського району Харківської області рекомендував службі у справах дітей Харківської райдержадміністрації Харківської області кандидатуру [PERSON] у якості опікуна над неповнолітнім братом - [PERSON] Своїм поданням №01-19/2053 від 19.09.2018 року Харківська райдержадміністрація Харківської області просить встановити піклування над неповнолітнім [PERSON], у разі, якщо під час розгляду справи про позбавлення батьківських прав [PERSON], буде встановлено, що [PERSON] залишиться без батьківського піклування, та призначити піклувальником [PERSON] (а.с.56-57). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.18 та ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, а саме - відповідно до вимог ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частиною 2 ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини: при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виховання та утримання неповнолітнього сина, а тривалість невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків свідчить про свідоме нехтування нею цими обов'язками, суд приходить до висновку про те, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до сина - [PERSON], [INFO] обгрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, позивач просить встановити над неповнолітним [PERSON] піклування, призначивши піклувальником його брата - [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що брати мешкають разом, [PERSON] піклується про свого брата, не заперечує проти призначення його піклувальнимком над братом. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 59 Цивільного кодексу України встановлено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно з вимогами ч.4 ст.60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. У відповідності з вимогами ст.63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Враховуючи те, що після позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON], останній залишається без батьківського піклування, суд вважає за доцільне встановити над ним піклування. Крім того, судом враховується те, що [PERSON] є рідним братом [PERSON], не заперечує проти призначення його піклувальником над [PERSON], оскільки вже тривалий час опікується братом, а за таких обставин суд вважає за доцільне призначити [PERSON] піклувальником над неповнолітнім [PERSON] Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач при зверненні до суду був звільнений від оплати судового збору, а позов був задоволений у повному обсязі, судовий збір покладається на відповідача, з якого на користь держави стягується судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved