Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 07 жовтня 2019 року надійшов позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», пред`явлений до державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Єсіної Лариси Михайлівни, за участю третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , за яким просили: 1. визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 4525919 від 29.01.2019 року 11:46:19 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру, заг.пл. 50,1 кв.м., житл. пл.. 25,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1752696451101 за [PERSON] , винесеного державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» - Манютою Сергієм Васильовичем, номер запис про право власності 30046010 від 24.01.2019 року 13:23:58; 2. визнати протиправним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 1909, видане 09.10.2012 року, видавник приватний нотаріус ОМНО Єсіна Л.М.; 3. зобов`язати державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» - Манюту Сергія Васильовича відновити/внести до Державного реєстру іпотек та до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про реєстрацію обтяження іпотекою нерухомого майна та запис про заборону відчуження нерухомого майна, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер іпотеки: 1970 від 25.05.2007 року внесений приватним нотаріусом Комісаровою С.О. до Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі Іпотечного договору від 25.05.2007 року, що був укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] ; 4. стягнути судовий збір у розмірі 3\~842, 00 грн.. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 25 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0028/74/75474, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 116\~150 дол. США 00 центів, строком до 25 травня 2019 року, а позичальник зобов`язався належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,25% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі ніші зобов`язання в порядок та строки, визначені кредитним договором. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 25 травня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Калашник Оксаною Василівною, зареєстрований у реєстрі за номером 1470, за яким в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме квартиру, заг.пл. 50,1 кв.м., житл. пл.. 25,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказували, що у зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором та з метою задоволення вимог за кредитним договором банком було розпочато процедуру стягнення боргу в судовому порядку. Так, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.09.2011 року по справі №1519/2-4388/11 були задоволенні позовні вимоги банку та стягнуто в солідарному порядку з позичальника та поручителя заборгованість у розмірі 262\~830, 02 дол. США.. 30 січня 2012 року на виконання вищевказаного рішення суду були видані виконавчі листи. Оскільки рішення суду в добровільному порядку не виконувалось, банк вимушений був звернутись до відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження та 19 квітня 2012 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Вказували, що у ході проведення претензійно-позовної роботи 09 вересня 2019 року банку стало відомо, що 24 січня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» - Манютою Сергієм Васильовичем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено запис про право власності №30046010, згідно з яким право власності на квартиру, заг.пл. 50,1 кв.м., житл. пл.. 25,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка є предметом договору іпотеки, на думку представника позивача, незаконно та безпідставно зареєстровано за [PERSON] .. Підставою для запису в державному реєстрі реєстратор вказав : свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 1909, видане 09.10.2012, видавник приватний нотаріус ОМНО Єсіна Л.М.. Підставою внесення запису є: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45259119 від 29.01.2019 року 11:46:19. Позивач вважає, що перехід права власності на спірне приміщення, реєстрація якого відбулась на підставі протиправного рішення державного реєстратора Манюти С.В., є незаконним, а рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом як такі, що суперечать вимогам чинного в Україні законодавства та умовам Договору іпотеки від 25.05.2007 року. Вказували, що державним реєстратором під час розгляду заяви та документів, поданих для держаної реєстрації прав, не було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями (не перевірено первісні записи щодо обтяження спірного майна на підставі Договору іпотеки від 25 травня 2007 року, а саме внесений приватним нотаріусом Калашник О.В. реєстраційний номер обтяження 1970). Ухвалою суду від 16.10.2019 року позову було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову. 14.11.2019 року недоліки позову були усунуті. Ухвалою суду від 29.11.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 13.01.2020 року. У зв`язку з неявкою сторін 13.01.2020 року розгляд справи відкладено на 17.02.2020 року. \~ \~ \~ \~ Ухвалою суду від 17.02.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 21.04.2020 року. Ухвалою суду від 21.04.2020 року за клопотанням представника позивача було вжито заходи забезпечення позову\~до\~розгляду\~справи по\~суті\~шляхом накладення арешту на квартиру, заг. пл.. 50,1 кв.м., житл. пл.. 25,3 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). У зв`язку з неявкою сторін 21.04.2020 року розгляд справи відкладено на 23.06.2020 року. \~ \~ \~ \~ У судовому засіданні 23.06.2020 року був присутній представник позивача [PERSON] , який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити за обставин, викладених у позові. Також не заперечував проти заочного розгляду справи. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального закону, поважність причин неявки суду не повідомили, жодних клопотань та заяв по суті справи до суду не подали. Згідно до п.п.6, 7 ч.2\~ст.43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч.1\~ст.44 ЦПК України\~учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до\~ст.210 ЦПК України\~суд розглядає справи у порядку позовного провадження по суті протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі та протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною\~Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та третіх осіб, неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзивів на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Із матеріалів справи судом встановлено, що 25 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0028/74/75474, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 116\~150 дол. США 00 центів, строком до 25\~травня 2019 року, а позичальник зобов`язався належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,25% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі ніші зобов`язання в порядок та строки, визначені кредитним договором. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між вказаними вище сторонами було укладено договір іпотеки від 25 травня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Калашник Оксаною Василівною, зареєстрований у реєстрі за номером 1470, за яким в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме квартиру, заг.пл. 50,1 кв.м., житл. пл.. 25,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором та з метою задоволення вимог за кредитним договором банком було розпочато процедуру стягнення боргу в судовому порядку. Так, заочним рішенням Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~28.09.2011\~року по\~справі №1519/2-4388/11 були задоволенні позовні вимоги банку та стягнуто в солідарному порядку з позичальника [PERSON] та поручителя заборгованість у розмірі 262\~830, 02 дол. США.. Згідно позовних вимог, оскільки рішення суду в добровільному порядку не виконувалось, банк вимушений був звернутись до відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження та 19 квітня 2012 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Також із матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» - Манютою Сергієм Васильовичем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено запис про право власності №30046010, згідно з яким право власності на квартиру, заг.пл. 50,1 кв.м., житл. пл.. 25,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка є предметом договору іпотеки, було зареєстровано за [PERSON] .. Підставою для\~запису в\~державному реєстрі\~реєстратор вказав : свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 1909, видане 09.10.2012, видавник приватний нотаріус ОМНО Єсіна Л.М.. Підставою внесення запису є: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45259119 від 29.01.2019 року 11:46:19. Не погоджуючись із вказаними діями державного реєстратора та реєстрацію права власності за [PERSON] , позивач звернувся до суду з дійсним позовом. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ч. 1 ст.\~2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст.15\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Частина 1 ст.\~15\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав: 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Статтею 18\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» визначений порядок державної реєстрації прав, відповідно до якого державна реєстрація розпочинається із прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрації заяви в базі даних заяв. При цьому відповідно до пункту 3 частини другої статті 2\~цього Закону заявником є, зокрема, власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Процедура скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав) здійснюється із дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон), Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, а також щодо технічної можливості скасування запису пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (зі змінами).\~ Скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводиться державною мовою. Адміністративні послуги щодо скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру прав надаються через Центри надання адміністративних послуг районних державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування (міст обласного значення), державними реєстраторами суб`єктів державної реєстрації прав виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, акредитованими суб`єктами та нотаріусами. Виходячи із вимог Закону, то однією із умов скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права (далі державна реєстрація прав) є рішення суду, яке набрало законної сили. Так, згідно статті 26 Закону передбачено, що запис про\~скасування державної\~реєстрації речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень держаними реєстраторами вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду: - рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; - документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; - скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Частиною п`ятою статті 26 Закону встановлено, що внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. Велика Палата\~Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року по справі №367/2022/15-ц звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~та ст.ст.\~319,\~321 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За умовами ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. З огляду на викладене, зважаючи на вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги банку про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 4525919 від 29.01.2019 року 11:46:19 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру, заг.пл. 50,1 кв.м., житл. пл.. 25,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1752696451101 за [PERSON] , винесеного державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» - Манютою Сергієм Васильовичем, номер запис про право власності 30046010 від 24.01.2019 року 13:23:58, є неналежним способом захисту прав. Також, належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач уважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору. Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати ВС, викладеним у постановах від 4 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 18 квітня 2018 року у справі № 804/1001/16, від 06 листопада 2019 року по справі № 826/3051/18. Також, порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не\~стає учасником\~цивільних правовідносин\~між цими\~особами,\~а отже,\~не може\~порушувати цивільні\~права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Відповідну правову позицію висловив Верховний суд у постанові від 14 серпня 2019 року по справі № 519/77/18. За змістом ст.ст.43, 49, 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог. Згідно ст.48 ЦПК України сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами. Тільки на сторони поширюються матеріально-правова сила судового рішення і залежно від судового рішення змінюється обсяг їх суб`єктивних особистих та матеріальних прав. Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Відповідно до роз`яснень, викладених у абз.1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. У відповідності до абз.8 постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Отже, неналежне визначення сторін у позові є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 307/2201/15-ц. Між тим, суд бере до уваги той факт, що звертаючись до суду із відповідним позовом банк залучив у якості відповідачів лише державного реєстратора та приватного нотаріуса, які у свою чергу не є належними відповідачами за позовом, та не просив залучити [PERSON] виконання вищевказаних вимог закону стороною позивача не було доведено у порядку ст. 76, 81 ЦПК України належними та допустимими доказами підстави позову щодо порушення державним реєстратором порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, не здійснення перевірки наявності записів щодо обтяження спірного майна на підставі Договору іпотеки від 25.05.2007 року. Суд звертає увагу, що матеріали позову не містять документів, які стали підставою для реєстрації права власності за [PERSON] , та підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 4525919 від 29.01.2019 року 11:46:19. Відповідних клопотань про витребування доказів із боку позивача до суду не заявлялось. Також суд вбачає, що представником позивача не наведено обґрунтованих підстав та не підтверджено належними доказами вимоги щодо визнання протиправним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 1909, видане 09.10.2012 року, видавник приватний нотаріус ОМНО Єсіна Л.М.. Не повідомлено, а судом не встановлено, порушень та протиправних дій під час видачі приватним нотаріусом ОМНО Єсіною Л.М. оскаржуваного свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 1909 від 09.10.2012 року. Доказів що такий документ не існує також суду не доведено. Згідно зі ст.12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За викладених обставин та матеріалів справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». У відповідності до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, підстав для відшкодування позивачу понесених судових витрат суд не вбачає, оскільки відмовляє в задоволенні позовних вимог. На\~\~ підставі викладеного та

Outcome: dismissed