Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 20.10.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем було укладено відповідний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач прийняв на себе відповідні зобов'язання щодо порядку повернення коштів банку. В порушення своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 28.02.2014 року, відповідач заборгував позивачу 17 619, 69 грн., з яких 5 472, 54 грн. - заборгованість за кредитом; 8 799, 72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 032, 21 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 815, 22 грн. - штраф (процентна складова). В зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просив стягнути з відповідача вищевказану суму боргу. 16.07.2014 року по вищезазначеній цивільній справі було винесено заочне рішення, яким позов було задоволено, однак 15.07.2014 року ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області дане заочне рішення було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача Тимчик Б.О. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, на заперечення представника відповідача проти позову пояснив, що дійсно остання проплата відповідача за договором була здійснена в березні 2010 року, загальний строк позовної давності умовами кредитування відповідача не змінювався, але вважає, що такий строк позивачем не пропущено, оскільки договір продовжує діяти по даний час. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву (а.с. 70, 73), а саме вважає, що позов є необґрунтований та не доведений належним чином, крім цього поданий з пропуском позовної давності, оскільки остання проплата за договором була здійснена відповідачем в березні 2010 року, строк дії платіжної картки відповідача за договором закінчився ще в жовтні 2010 року та її дія позивачем не продовжувалась, тому просила суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Так, дійсно 20.10.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 7 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, який відповідач зобов'язався повернути в порядку та в строки, передбачені кредитним договором, зокрема в Заяві та Умовах і правилах надання банківських послуг (а.с. 13, 80 - 86). Проте відповідач не виконав свої зобов'язання по кредитному договору, а саме згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту, станом на 28.02.2014 року, враховуючи умови даного договору про несвоєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] заборгував позивачу 17 619, 69 грн., з яких 5 472, 54 грн. - заборгованість за кредитом; 8 799, 72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 032, 21 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 815, 22 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 10-12). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Водночас ст. 256 ЦК України встановлено строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність). Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, крім цього для стягнення пені ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність тривалістю один рік. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно поданого представником відповідача письмового заперечення проти позову, відповідачем заявлено про застосування позовної давності до заявлених вимог. Відповідно до умов укладеного із [PERSON] договору, останньому було видано кредитну картку, строк дії якої згідно п. 3.1.1 розділу II Умов і правил надання банківських послуг вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця, та згідно наданих суду для огляду кредитних карт відповідача їх строк дії встановлено до жовтня 2010 року (а.с. 74). Пунктом 5.4. розділу II Умов і правил надання банківських послуг та п. 5.4 Правил користування платіжною карткою встановлено, що строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого мінімального обов'язкового платежу, проводиться у визначеному порядку, а саме: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - у повному обсязі, не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці (у полі місяць) (а.с. 18, 85). Та в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем було продовжено строк дії картки на новий строк, або продовження користування карткою чи картковим рахунком відповідачем після закінчення строку дії виданої йому платіжної картки, або отримання відповідачем у кредитора нової платіжної картки. Посилання представника відповідача на те, що жодних з таких дій кредитором та боржником вчинено не було, в судовому засіданні представником позивача не спростовано. Оскільки згідно умов кредитного договору між позивачем та відповідачем встановлено строк виконання основного зобов'язання по жовтень 2010 року, в зв'язку з неотриманням позивачем належного виконання договору про порушення свого права позивач довідався та міг довідатись з часу закінчення строку, на який відповідачу надавалися кредитні кошти та видавалася кредитна картка, а саме з жовтня 2010 року, крім цього, дія кредитної картки відповідача закінчилася в жовтні 2010 року, та відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу та виписки по особовому рахунку відповідача, останній платіж за договором було здійснено відповідачем 01.03.2010 року (а.с. 10 - 12, 78), що також визнано представником позивача в судовому засіданні, та до суду за захистом порушеного права позивач звернувся лише 28.04.2014 року. Оскільки згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору лише на власний розсуд, враховуючи, що позивачем пред`явлено вимоги до відповідача з пропуском встановленого строку позовної давності, про що заявлено відповідачем, доказів наявності поважних причин пропущення позовної давності, її зупинення чи переривання позивачем не надано, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed