Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

У червні 2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницького району в м.Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- квартирою [ADDRESS]. На обґрунтування позову вказав, що він є власником квартири [ADDRESS]. У травні 2013 р. його син [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], після чого він надав сім'ї сина вказану квартиру для проживання. Після того як у жовтні 2014 р. син поїхав на заробітки до Польщі, невістка взяла свої речі, онука [PERSON] і переїхала до своїх батьків. У січні 2015 р. син повернувся до Києва, проте їх сімейні стосунки не налагодилися, його дружина відмовилась повертатись у квартиру і забрала звідти спільно нажите майно. У травні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовами до його сина про стягнення аліментів та розірвання шлюбу, і рішеннями суду від 27 та 28 травня 2015 р. її позови було задоволено. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2016 року [PERSON] визнано такою, що втратила право користування жиловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Відтак відповідач у спірній квартирі не проживає, особистих речей у спірній квартрі не має. 30.08.2017 року ухвалою суду, в якості третьої особи, залучено Службу у справах дітей Дарницького району в м.Києві, що відображено в журналі судового засідання. (а.с. 29) В судове засідання позивач не з"явився. Представник позивача [PERSON] 06.10.2017 року надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не зперечував. Відповідач [PERSON], яка є законним представником [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подавши 23.08.2017 року заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи 05.10.2017 року надав до суду письмові пояснення, в яких просить суд винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства, враховуючи інтереси та права малолітнього [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Двокімнатна квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 24 грудня 2007 р. належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с. 4). Право власності позивача на зазначену квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку. У вищезазначеній квартирі має реєстрацію місця проживання малолітня дитина [PERSON], [INFO], а отже право користування даною квартирою. Доказів вчинення перешкод у користуванні спірною квартирою відповідачем не надано, а відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Шлюб між батьками дитини [PERSON] та [PERSON] розірвано у 2015 році. З матеріалів справи вбачається, що фактично дитина проживає, разом з мамою зі іншою адресою. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2016 [PERSON] визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 47 Конституції України, в якій зазначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. ст. 48 Конституції України, в якій закріплено, що-жожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. ст. 8 Закону України « Про охорону дитинства», де закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», де закріплено право на дитини на житло: «Діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем». ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де вказано, що вільний вибір місця проживання обмежується, щодо осіб, які не досягли 16 річного віку. ст. 12, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», де вказано, що орган опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Окрім викладеного слід зазначити, що ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., встановлено, що в усіх діях, щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст. 16 Конвенції, зазначено, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте сімейне життя, недоторканість житла та інше. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Відповідно до п.1 та 3 ст. 27 Конвенції встановлено, що держави-учасниці визнають право дитини на рівень життя необхідний для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Держави-учасниці, відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам, та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримуючі програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом та житлом. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] більше року не проживає разом з матір"ю в оспорюваній квартирі, яка належить на праві власності позивачу і порушує право останнього на використання помешкання на власний розсуд та право вільно розпоряджатися своїм майном, позов є таким, що підлягає задоволенню. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved