Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи його невиконання відповідачем [PERSON] грошових зобовязань за кредитним договором, виникненням значної заборгованості, просив в судовому порядку в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 523 від 30.05.2007 року в сумі 137 255,69 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 3702179, 88 грн. звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,1105 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, на території Української міської ради з кадастровим номером 3223151000:04:022:0051, що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за №4114, встановивши початкову ціну реалізації не нижче звичайних цін на цей вид майна під час проведення виконавчих дій. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на наявність заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON] в судове засідання в шосте не зявилась хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направила. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні вказали, що договір іпотеки не укладався і підпису на ньому третя особа [PERSON] не ставив, просили застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] в судове засідання не зявилась, направила суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Вислухавши представника позивача, третю особу та його представника, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 30 травня 2007 року між ВАТ «СЕБ Банк» правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON], був укладений Кредитний договір № 523 (далі кредитний договір). У відповідності до Кредитного договору Позичальнику надавався кредит на придбання нерухомого майна в сумі 110500 доларів США, які Позичальник зобов'язувався повертати Банку частинами відповідно до графіку платежів за кредитом. Кінцевий строк погашення кредиту до 28.05.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, 30.05.2007 року між ВАТ «СЕБ Банк» правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON], було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки, згідно умов якого Іпотекодавцями було передано в іпотеку Банку в якості забезпечення виконань зобов'язань Позичальника перед Банком по Кредитному договору наступне майно: земельну ділянку площею 0,1105 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, на території Української міської ради з кадастровим номером 3223151000:04:022:0051 Правовий статус позивача підтверджується свідоцтвом, статутом, банківською ліцензією, дозволом. Як передбачено ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст. 590 ЦК України. Згідно ст.ст. 11, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання, майновий поручитель відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя нерухомим майном, що є предметом іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, в даному випадку позивач ПАТ «ФІДОБАНК» за загальними нормами цивільного судочинства дійсно має право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно. Однак при вирішенні спору суд зобовязаний дотримуватись загальних засад цивільного судочинства, зокрема щодо диспозитивності та змагальності сторін. 13.12.2012 року рішенням Подільського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ФІДОБАНК» 100831,18 доларів США заборгованості за кредитом, що становить за курсом НБУ 805338,64 грн., 23009,16 доларів США заборгованості по відсоткам, що становить за курсом НБУ 183774,16 грн., 39996,30 грн. пені, що разом становить 1029109,10 грн. заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позов позивач посилається, що відповідач допустив виникнення заборгованості за кредитним договором, на підтвердження чого надав розрахунок, згідно якого станом на 23.02.2017 року заборгованість становить 137255,69 доларів США і складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 100831,18 доларів США, простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 36424,51 доларів США. Враховуючи ухилення позивача від встановлення достовірних даних про розмір заборгованості суд оцінює доводи позову про наявність і розмір заборгованості за кредитним договором як такі, що всупереч вимогам ст.ст. 10,11,60 ЦПК України не доведені належними і допустимими доказами. Вартість предмету іпотеки в наданих суду доказах не визначена, однак враховуючи її технічні характеристики (земельна ділянка площею 0,1105 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, на території Української міської ради) суд вважає, що її вартість значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. За таких обставин, суд вважає недоведеним те, що позовні вимоги співмірні із залишком боргу. Згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України, ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» суду не подано достатніх даних та належних і допустимих доказів обставин, які підлягають обовязковому зазначенню у рішенні суду у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, суду не подано жодних доказів вартості предметів іпотеки станом на час звернення до суду або розгляду справи, в позовних вимогах не визначено вартість майна, що позбавляє суд обєктивно оцінити співмірність та обґрунтованість позовних вимог банку, тому задоволення позову в межах наявних у справі доказів є неможливим. Також суд наголошує на тому, що позивач не довів наявність правових і фактичних підстав для захисту своїх прав саме у обраний позовом спосіб, оскільки із поданих суду доказів вбачається, що договір іпотеки із відповідачем [PERSON] не укладався, будь-яких правочинів саме між сторонами у спірних правовідносинах не укладалось, відтак відсутні ознаки невиконання відповідачем своїх цивільно-правових зобовязань, договір купівлі-продажу, на підставі якого відповідач набула право власності на спірне нерухоме майно є чинним, відповідач не є іпотекодавцем спірного майна, будь-які заходи позасудового врегулювання спору між сторонами не вживались, з обставин справи не вбачається порушень прав чи законних інтересів позивача, які б були допущені саме відповідачем і які б підлягали судовому захисту. Вирішуючи справу на засадах диспозитивності цивільного судочинства суд вважає, що за визначеного позивачем кола сторін, зокрема із врахуванням визначеного позовом відповідача, за визначених позивачем правових підстав позову, які виявились неспроможними з огляду на фактичні обставини спору, задоволення позовних вимог у чинній редакції є неможливим. Належно вмотивувати, обґрунтувати і конкретизувати позовні вимоги представник позивача в судовому засіданні не зміг, заперечення третьої особи не спростував. Підстав для застосування наслідків спливу позовної давності суд не вбачає, оскільки відповідна заява подана третьої особою, а не відповідачем, отже неуповноваженою особою. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих стронами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України не довів позовні вимоги, заперечення третьої особи узгоджуються із письмовими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Outcome: dismissed