Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16 березня 2007 року у розмірі 20 706 грн. 15 коп. Свої позовні вимоги мотивувало тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним було укладено з позивачем кредитний договір від 16 березня 2007 року № 54987 на суму 20 000 грн. Але в процесі користування кредитним рахунком позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додасться до позовної заяви. Таким чином, у порушення п. 6.5 Договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.[INFO] позичальник [PERSON] помер. Разом з ним на час відкриття спадщини постійно проживала [PERSON] , яка є його спадкоємицею. Вона прийняла спадщину, до складу якої входять, в тому числі і кредитні зобов`язання померлого позичальника, оскільки вона не відмовилася від спадщини протягом 6 місяців від дня відкриття спадщини, відтак з неї слід стягнути заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором від 16 березня 2007 року № 54987 в розмірі 20 706 грн. 15 коп., яка складається з 20 706 грн. 15 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту. Ухвалою від 07 липня 2021 року позовну заяву АВТ КБ "Приватбанк" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. 06 серпня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у кому вона вказує, що позивачем недотримана процедура задоволення вимог як кредитора спадкодавця [PERSON] , оскільки вона є передчасною. Вказує, що позивач у строки передбачені ч.2, 3 ст.1281 ЦК України не надіслав до нотаріуса, чи до неї як до спадкоємця боржника вимоги щодо погашення боргових зобов`язань померлого [PERSON] , а тому позивач відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України позбавився права такої вимоги. Крім того зазначає, що позивач жодними належними доказами не доводить боргового зобов`язання померлого [PERSON] . Стверджує, що за захистом свого порушеного права позивач звернувся лише 29.06.2021 - зі спливом позовної давності, яка пропущена ним без поважних причин більш як на 10 років. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог через їх безпідставність. 06 вересня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій ним вказується, що ним надано і долучено до матеріалів справи виписку по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, що є належними та допустимими доказами по справі. Просить суд задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши докази, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 16 березня 2007 року [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір № 54987 на суму 20 000 грн. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 28.12.2018, [PERSON] помер. Також встановлено, що на момент смерті боржника, згідно відповіді Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради №3821/01-14 від 13 серпня 2021 року, за адресою: [ADDRESS] було зареєстроване місце проживання: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 07.09.2017; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 17.06.2017; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 15.01.2013; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 24.08.1989; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 19.06.2021, знята з реєстрації [INFO] у зв`язку зі смертю; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 11.07.1985, знятий з реєстрації 08.01.2019 у зв`язку зі смертю. Тобто, на час відкриття спадщини разом з [PERSON] постійно проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.08.2020 №95/02-31, винесеної приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т.А., відповідачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , у зв`язку із наявністю активних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про арешти всього нерухомого майна на ім`я [PERSON] . Згідно довідки приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Торкунової Т. А. від 21.09.2020 №108/02-14, єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після померлого, є його дружина - [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Як встановлено судом, про відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивач дізнався 21.09.2020, отримавши від приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Торкунової Т. А. копію довідки від 21.09.2020 №108/02-14 про коло спадкоємців, що не заперечується позивачем та зазначається представником останнього у позовній заяві, а тому, враховуючи вимоги частини другої статті 1281 ЦК України строк, протягом якого позивачу було надано право пред`явити свої вимоги до відповідача, як спадкоємця [PERSON] , закінчувався в березні 2021 року. Як стверджує представник позивача у відповіді на відзив, АТ КБ «ПриватБанк» була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Торкунової Т. А. лише 18.08.2021. При цьому судом встановлено, що позивачем в порядку статті 1281 ЦК України не була направлена претензія кредитору, [PERSON] , як спадкоємцю померлого боржника. АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] 29.06.2021, тобто позивачем пред`явлені вимоги з пропуском визначеного законом шестимісячного строку, який є присічним (преклюзивним). Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у Верховного Суду України у справі № 6-33цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі №14-53цс18. Аналогічні правові висновки також містяться в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017, в справі №6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року №6-33цс15 та в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року №14-53 цс 18. Враховуючи наведені норми та обставини справи встановлені судом, суд дійшов висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення позивачем вимог до спадкоємця боржника, встановлений ст.1281 ЦК України, вже минув на момент звернення з цим позовом до суду. Оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємця з порушенням строків, встановлених ст.1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч.4 даної статті позбавляє його права вимоги до відповідача. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу кредитором спадкодавця. Інші доводи позивача, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, не спростовують висновків суду про безпідставність позовних вимог та відмову у позові. Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом частини першої ст.261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Враховуючи необґрунтованість позовних вимог, позовна давність в цьому випадку не застосовується, оскільки в заявлених позовних вимогах судом відмовляється по суті, і сплив позовної давності (за вказаних обставин) не впливає на суть винесеного рішення. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо в позові відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed