Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги опалення місць загального користування в сумі 15681, 54 гривень, в обґрунтування позову вказавши наступне. Позивач у період з 01 березня 2014 року по 30 квітня 2021 року надав відповідачу\~ [PERSON] послуги опалення місць загального користування у житлове приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , який у свою чергу належним чином не здійснював оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість по наданим послугам, на загальну суму 15681, 54 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 гривень. Ухвалою суду від 06.07.2021 року цивільну справу за позовом Концерну «МТМ» прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 06.07.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти позову, вважає позовні вимоги необґрунтованими, просив у задоволенні позову відмовити та застосувати загальний строк позовної давності в три роки, оскільки у розрахунку позивач вказує заборгованість відповідача за період з 01 жовтня 2014 року по 30 квітня 2021 у розмірі 15681, 54., а позивач звернувся до суду з позовом 30.05.2021. Відповідачем зазначено, що між сторонами було укладено договір про надання послуг, який він добросовісно виконує. Крім того зазначив, що позивач при проведенні розрахунку керується положеннями Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 (далі - Методика). При проведенні нарахування за опалення МЗК Позивач керується положеннями п. 2.1.3. Методики, а не п.2.1.4, як зазначено у позові. Також зазначив про невиконання працівниками Концерну «МТМ» покладених обов`язків, передбачених п. 12 Постанови КМУ від 21.07.2005 № 630, до нарахувань обсягу теплової енергії МЗК включається обсяг теплової енергії спожитої власниками приміщень, які не надають покази приладів обліку. Інших заяв по суті справи не надходило. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначав про розгляд справи у його відсутність. Відповідач суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу. На підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 256780757 від 17.05.2021 року, право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , 26.12.2011 року було зареєстровано за [PERSON] . (а.с. 11). Згідно довідки «щодо заборгованості за надані послуги опалення місць загального користування» Концерну «Міські теплові мережі», які було надано у квартиру за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ) за період з 01 жовтня 2014 року по 31 травня 2021 року позивачем нараховано 16342, 43 грн., загальна сума оплат 660, 89 грн., заборгованість за зазначений період складає 15681, 54 грн. (а.с. 25). Правовідносини між позивачем та відповідачем з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються Законом України „Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV від 24.06.2004 року, «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, встановлюють, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З урахуванням вищезазначених положень ЦПК України, суд розглядає дану справу в межах заявлених позовних вимог Концерну „Міські теплові мережі", а саме в межах суми заборгованості, нарахованої за період з 01 березня 2014 року по 30 квітня 2021 року. Так, в ході розгляду справи судом, розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості, відповідачем поставлено під сумнів, оскільки обґрунтованих даних, які б підтверджували викладені у позові обставини позивачем не надано. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам, а саме опалення місць загального користування за адресою відповідача, у зазначеному розмірі суд вважає не належними, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає не достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2021 року позов [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання неправомірними дій було задоволено частково; зобов`язано Концерн «Міські теплові мережі» здійснити перерахунок витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за адресою: [ADDRESS] , за період з січня 2015 року по березень 2021 року відповідно до п. 2.1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої за опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 31.10.2006 року № 359. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Постановою від 05 жовтня 2021 року у справі № 335/4356/21 Запорізьким апеляційним судом апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі»\~залишено без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2021 року у цій справі\~залишено без змін. Апеляційним судом зазначено, що «При цьому, у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 751/3545/17, провадження № 61-34290св18, колегія дійшла висновку, що кількість теплової енергії місць загального користування необхідно визначати окремо кожному споживачу, оскільки витрати на опалення місць загального користування мають нести всі мешканці будинку, а не лише ті, у кого відсутні індивідуальні прилади обліку теплової енергії. Встановивши, що спосіб нарахування Концерном «МТМ» не відповідає складовим формули, визначеній в п. 2.1.4 Методики, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог. Наявність в апеляційній скарзі таблиць з прикладами нарахування та детальними формулами, не свідчать про правомірність такого нарахування, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, нарахування підлягає здійсненню із застосуванням формули, передбаченої пунктом 2.1.4 Методики.». Також суд враховує висновки у справах № № 335/14709/17 (провадження 2-с/335/5/2018) та № 335/13370/19 (провадження 22-ц/807/968/21). Слід зазначити, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру, не доводить факт надання послуги з опалення місць загального користування. Згідно зі статтею 19\~Закону України\~«Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21липня 2005 року № 630 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення також передбачено обов`язок споживача оплачувати послуги в установлені договором строки. У постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року N 6-59цс13, яка є обов`язковою для застосування, зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. З досліджених матеріалів справи вбачається, що доказів про отримання відповідачем послуги про опалення місць загального користування не надано. Крім того, позивачем не здійснено розрахунку суми позову, відповідно до п. 2.1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої за опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 31.10.2006 року № 359, на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2021 року, що позбавляє суд можливості перевірити правильність розрахунку. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2270 гривень, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed