Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог , історія справи та процесуальні дії суду. Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідачів, у якому просила стягнути з Державного бюджету України на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000 грн., завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу досудового розслідування Новоодеського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що жодної слідчої дії у період з 16.03.2016 року по 17.12.2016 року не проводилось; неодноразовими незаконними рішеннями про закриття кримінального провадження органом досудового розслідування Новоодеського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області допущено порушення ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.ст.9,28 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті, обставини, що викривають , так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень у розумні строки. Внаслідок неодноразових незаконних рішень про закриття кримінального провадження та протиправною тривалою бездіяльністю органу досудового розслідування потерпілій заподіяна моральна шкода. Посилаючись на викладене , та приписи ст.ст. 1173,1174,1176 ЦК України, позивач і просила про задоволення позову. Ухвалою від 15.08.2017року дана позовна заява залишена без руху. 28.08.2017 року надійшли уточнення до позовних вимог. Ухвалою суду від 31.08.2017 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, та призначено справу до розгляду у попередньому судовому засіданні на 27.10.2017 року. 09.10.2017 року від Національної поліції України в особі Головного Управління національної поліції в Миколаївській області надійшли заперечення проти позову, в яких вказано наступне. [PERSON] не надала доказів, що незаконним закриттям кримінального провадження органами досудового слідства Новоодеського РВ УМВС спричинено збитки, принижена честь та гідність, окрім того, це є процесуальне дійство посадової особи за наслідками розслідування кримінального провадження. Отже, для застосування положень ст.1167 ЦК України, необхідна наявність доказів вини слідчих. Законодавець визначив спеціальні випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями чи бездіяльністю досудового слідства. За таких обставин, оскільки позивач посилається на інші обставини, ніж ті, які передбачені Законом,то це не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої органами досудового слідства, бо позивач є потерпілим, а не обвинуваченим чи підозрюваним, та до неї не застосовувались примусові заходи кримінального провадження, з якими закон пов`язує виникнення деліктної відповідальності. При цьому, відповідач вказує, що вимоги про відшкодування моральної шкоди нічим не підтверджені. У зв`язку з находженням судді у відпустці слухання справи відкладено на 14.11.2017 року. 09.11.2017 року від представника Державної казначейської служби України надійшли заперечення проти позову, в яких вказано на те, що вимоги, зазначення у позові суперечать нормам чинного законодавства, та взагалі не підпадають під дію положень ЗУ « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки [PERSON] не надала доказів щодо незаконного закриття кримінального провадження,не надала доказів щодо визнаної бездіяльності органу досудового розслідування. Окрім того, порушення процесуальних прав [PERSON] може вирішуватись шляхом оскарження дій слідчого в порядку статті 303 КПК України, а не в рамках цивільного судочинства. 14.11.2017 року, на підставі ст. 45 ЦПК України у справу вступив прокурор. Ухвалою суду від 14.11.2017 року позивачу надана можливість надання доказів у підтвердження своїх позовних вимог, шляхом залучення до матеріалів цивільної справи всіх необхідних процесуальних документів, які знаходяться у матеріалах досудового розслідування, та направлена вимога до Новоодеського відділу поліції щодо направлення на адресу суду копію матеріалів перевірки за заявою [PERSON] від 09.12.2013 року щодо викрадення майна [PERSON] для їх дослідження у судовому засіданні. У засіданні оголошена перерва до 01.02.2018 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.02.2018 року у задоволенні клопотання адвокату Куліченко Д.О. про витребування з Новоодеського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області оригіналів кримінального провадження № 12014150280000313 та його копій - відмовлено. Надано можливість позивачу надати суду копії всіх процесуальних документів, необхідних для доказування обставин справи. Повторно витребувано від Новоодеського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області копію матеріалів перевірки за заявою [PERSON] від 09.12.2013 року щодо викрадення майна [PERSON] . Застосовано заходи процесуального примусу у вигляді попередження . Оголошено перерву в судовому засіданні до 13.03.2018 року. 12.03.2018 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи ( № 7138) від представника ГУ НП у Миколаївській області. Слухання справи призначено на 21.05.2018 року. 18.05.2018 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від представника ГУ НП в Миколаївській області у зв`язку з відпусткою, та розгляд справи призначено на 23.08.2018 року ( склад суду знаходиться у щорічній плановій відпустці з 05.07.2018 року). 22.05.2018 року на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, копія якої направлена відповідачам, в якій вона просила визнати протиправною бездіяльність органу досудового розслідування Новоодеського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївської області, яка виразилась у неналежному та тривалому досудовому розслідуванні кримінального провадження №12014150280000313 за фактом викрадення меблів та матеріальних цінностей з нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України га користь [PERSON] відшкодування моральної (немайнової) шкоди у розмірі 60 000,00 грн., завданої тривалою бездіяльністю органу досудового розслідування Новоодеського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. 23.08.2018 року у зв`язку зі знаходженням судді на лікарняному, слухання справи призначено на 25.10.2018 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.10.2018 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про зміну предмету позову. Закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність органу досудового розслідування Новоодеського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївської області, яка виразилась у неналежному та тривалому досудовому розслідуванні кримінального провадження №12014150280000313 за фактом викрадення меблів та матеріальних цінностей з нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] ; та стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України га користь [PERSON] відшкодування моральної (немайнової) шкоди у розмірі 60 000,00 грн., завданої тривалою бездіяльністю органу досудового розслідування Новоодеського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Призначено справу до судового розгляду по суті на 10.12.2018 року , встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.Надано можливість позивачу [PERSON] надати докази у підтвердження позовних вимог. Судове засідання призначено на 10.12.2018 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.12.2018 року визнано обов`язковою явку у судове засідання позивача [PERSON] . Відкладено судовий розгляд справи на 11.03.2019 року. 07.03.2019 року від адвоката позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із занятістю у судовому засіданні у кримінальній справі № 482\\334\\18. Аналогічна заява адвоката Кобзаренко М.Ю. надійшла до суду і 11.03.2019 року. Слухання справи призначено на 13.05.2019 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.05.2019 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Новоодеський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївської області. Розгляд справи відкладено на 02.09.2019 року. 22.08.2019 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від представника ГУНП у зв`язку з відпусткою. 03.09.2019 року від Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області надійшли заперечення проти позову з посиланням на таке. Підставами для задоволення позовних вимог вказані норми права, передбачені ст.ст.1167, 1176 ЦК України, проте дані нормативні акти до цих правовідносин не застосовуються. Відсутня вина державних органів, дії чи бездіяльність слідчих не визнана незаконною. На даний час досудове розслідування триває, та вживаються заходи , направлені на встановлення свідків , які можуть вказати кому насправді належало майно, яке, за заявою [PERSON] було викрадено. Вимоги про визнання протиправними бездіяльності слідчого при розслідуванні кримінального правопорушення не можуть бути предметом розгляду в рамках цивільного судочинства. Слухання справи при значено на 07.11.2019 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.11.2019 року судове засідання по справі за позовною заявою [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, третя особа - Новоодеський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області відкладено на 22.01.2020 року, та надано можливість позивачу [PERSON] надати пояснення, заперечення, для чого з`явитись до судового засідання для дачі особистих пояснень в судовому засіданні. 21.01.2020 року позивач та її адвокат до судового засідання не з`явились, просили про розгляд справи за їх відсутності. 22.01.2020 року надійшли пояснення в порядку ст.ст. 43,49,83 ЦПК України від ГУ НП в Миколаївській області, в яких зазначено: у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру, а тому не мають ознак порушення розумних строків розслідування, та, як наслідок - ознак бездіяльності. Проведення відповідних слідчих дій свідчить про вжиття заходів для розкриття правопорушення, а його розкриття та не встановлення майна, перелік та вартість якого навіть не може довести [PERSON] , а також його передачу [PERSON] свідчать про безпідставність заявлених позовних вимог. Слухання справи за таких обставин відкладено на 03.03.2020 року, та у зв`язку з находженням судді у відпустці з 03.02.2020 року по 06.03.2020 року, відкладено на 26.05.2020 року. Сторони до судового засідання не з`явились, адвокат Кобзаренко М.Ю. надав клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. СВ Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014150280000313 від 13.05.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за фактом крадіжки шляхом вільного доступу меблів та іншого майна, яке належить [PERSON] та знаходилось за адресою: [ADDRESS] . Згідно із даними ЄРДР: -в період з 13.05.2014 по 18.09.2014 досудове розслідування проводилось слідчим [PERSON] ; -18.09.2014 слідчим Іпатенко О.В. кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України; -27.10.2014 прокурором кримінальне провадження відновлено; -29.07.2015 слідчим Касьяновою В.О. кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КПК України; -16.03.2016 прокурором кримінальне провадження відновлено; -17.12.2016 слідчим Батаріним О .С . кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.І ст.284 КПК України. Так, 13.05.2014 до Новоодеського ВГІ ГУНП в Миколаївській області (на той час - Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області надійшла заява [PERSON] , в якій вона вказує на те, що [PERSON] вкрала меблі та інші матеріальні цінності, які знаходились за адресою: [ADDRESS] . Вона пояснює, що між [PERSON] та її (заявниці) дочкою [PERSON] 25.04.2012 було укладено договір оренди нежилого приміщення, тобто [PERSON] передала у тимчасове оплатне користування приміщення по [ADDRESS] . У приміщенні знаходились меблі, тренажери, іші побутові предмети, які раніше були придбані заявницею за власні кошти, | що є копія накладної із переліком куплених товарів. Звернення зареєстровано до журналу єдиного обліку за №1212 від 13.05.2014 року та інформацію внесено до ЄРДР №12014150280000313 від 13.05.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, за фактом крадіжки шляхом вільного доступу меблів іншого майна, яке належить [PERSON] та знаходилось за адресою: [ADDRESS] . Зі слів потерпілої в даному приміщення знаходилося майно, яке їй належить, та яке вона купувала за власні грошові кошти. До матеріалів кримінального провадження долучено Додаток №1 - акт прийому - передачі об`єкту оренди за договором від 25.04.2012, у якому вказано, що орендодавець передав, а орендар прийняв не жиле приміщення з відповідно до наведеного нижче майном. Проте у графах « Номенклатура і якісні характеристики речі», « Кількісті одиниць », « Оціночна вартість » поставлені прочерки (тобто вказані на відсутність майна, яке приймається разом з приміщенням). 07.06.2014 року допитано в якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що приблизно 8 років працює у ФОП « [PERSON] ». Всі перераховані [PERSON] , які викрадені, речі - є власністю [PERSON] . Речі вона перевезла за адресою [ADDRESS] . Вона може надати всі необхідні документи та речі до суду, до якого радить звернутися [PERSON] , оскільки не вбачає у і діях кримінального правопорушення. 14.06.2014 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 24.06.2014 допитано у якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що дійсно вона 25.04.2012 року уклала договір оренди нежитлового приміщення з [PERSON] . Відповідно до акту прийому - передачі, будь-яке майно в оренду з приміщенням не передавалося, проте у вказаному приміщенні знаходилися речі та майно її матері [PERSON] , які остання купувала за власний рахунок. 01.07.2014 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 07.07.2014 у якості свідка допитано [PERSON] , яка пояснила, що вона дійсно орендувала приміщення у [PERSON] , проте у відповідності до додатку №1 договору оренди від 25.04,2012 ніяке майно їй у власність не передавалося; 09.07.2014 слідчим кваліфікацію злочину змінено з ч.1 ст.355 КК України на ч. 1 ст.185 КК України. 23.07.2014 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 04.08.2014 слідчим підготовлено клопотання про отримання тимчасового доступу до майна та матеріальних цінностей, які перебували у нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , належному [PERSON] ; 15.08.2014 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій; 20.08.2014 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення щодо виконання ухвали слідчого судці про тимчасовий доступ до вказаного майна та матеріальних цінностей; 28.08.2014 року у [PERSON] вилучено: два офісних столу, одну тумбу, топчан масажний, дві мобільні тумби, стіл манікюрний, шафу, чотири навісні полки, рецепшн. 28.08.2014 у якості свідків допитано [PERSON] та [PERSON] 03.09.2014 слідчим підготовлено клопотання про проведенні обшуку за адресою: [ADDRESS] , з метою виявлення та вилучення речей та матеріальних цінностей, належних потерпілій. Прокурором вказане клопотання не погоджено; 18.09.2014 слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. 18.09.2014 слідчим Касьяновою В.О. прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження; 27.10.2014 заступником прокурора Новоодеського району винесено постанову про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що досудове розслідування проведено поверхнево без з`ясування усіх обставин кримінального правопорушення. 26.10.2014 року прокурором винесено постанову про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, у зв`язку із тим, що слідчим не встановлено чи було наявне майно в орендованому приміщенні під час передачі його в оренду [PERSON] 27.10.2014 року проведення досудового розслідування доручено слідчому Касьяновій В.О., якою надано рапорт начальнику ЧЧ Штабу УМВС про зміну кваліфікації кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №12014150280000313 за ч.1 ст.185 КК України. На виконання вказівок процесуального керівника від 27.10.2014 слідчим надавалися доручення у порядку ст. 40 КПК України щодо допиту [PERSON] , а також встановлення свідків, які б змогли підтвердити наявність майна на момент передачі приміщення в оренду. У відповіді на доручення оперативними співробітниками допитано [PERSON] , та не встановлено свідків, які б могли підтвердити факт перебування майна потерпілої на момент передачі в оренду приміщення. 28.10.2014 року прокурором кваліфікацію злочину змінено з ч.1 ст.183 України на ч.1 ст.355 КК України. 15.11.2014 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 02.01.2015 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 02.02.2015 слідчим у порядку ст.40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій направлених на встановлення та допит [PERSON] ; На виконання доручення, 03.02.2015 допитано у якості свідка [PERSON] яка пояснила, що вона дійсно продавала меблі [PERSON] 03.02.2015 року допитано в якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що займається підприємницькою діяльністю, пов`язаною із виробництвом та реалізацією меблів. У листопаді 2011 року до її магазину звернулась [PERSON] та попросила розробити з нею меблі для салону краси. Першу партію меблів виготовили у грудні 2011 року, а другу у лютому 2012 року, згідно із розрахунком №388 від 10.02.2012 на суму 13 605 грн. За вказані меблі грошові кошти були сплачені [PERSON] у повному обсязі. Надані їй фотографії меблі - не відповідають меблям, які були нею виготовлені і поставлені [PERSON] 29.07.2015 року слідчим кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. 29.07.2015 слідчим Касьяновою В.О. прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження; 16.03.2016 прокурором Венгером Є.В. винесено постанову про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, оскільки не встановлено та не допитано ряд свідків, які працювали у приміщенні, де перебувало майно потерпілої. 16.03.2016 року прокурором скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження, у зв`язку із тим, що не допитано ряд свідків, які працювали у зазначеному приміщенні. Також, відповідно до заяви [PERSON] від 23.02.2016, згідно із висновком експертно-технічної експертизи, договір оренди підроблено. З метою усунення неповноти розслідування вказаної у постановах прокуратури від 26.10.2014 та 16.03.2016, слідчими, у провадженні яких перебували матеріали кримінального провадження неодноразово надавали доручення у порядку ст. 40 КПК України направлені на встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність або відсутність меблів та іншого майна на момент передачі приміщення у оренду, проте відповідно до рапортів оперативних співробітників такі свідки встановлені не були. Допитано ФОП [PERSON] щодо придбання у неї меблів з боку [PERSON] 18.03.2016 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 01.04.2016 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 04.07.2016 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 07.09.2016 року до Новоодеського ВП ГУНП надійшло звернення [PERSON] 16.09.2016 року слідчим надано [PERSON] письмову відповідь можливість ознайомлення із матеріалами кримінального провадження. 17.12.2016 року слідчим кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України. 17.12.2016 слідчим [PERSON] прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження. 22.05.2017 від адвоката Куліченка Д.О. в інтересах [PERSON] до СВ Новоодеського ВП ГУНГІ надійшло клопотання про надання для матеріалів кримінального провадження. 06.06.2017 року слідчим суддею Новоодеського районного суду Миколаївської області за заявою адвоката Куліченко Д.О. постанова від 17.12.2016 року про закриття кримінального провадження скасовано. 07.06.2017 року слідчим суддею Новоодеського районного суду Миколаївської області задоволено скаргу адвоката Куліченко Д.О. та зобов`язано начальника слідчого відділу Новоодеського відділу поліції ГУ НП у Миколаївській області до 20.06.2017 року надати для ознайомлення матеріали досудового розслідування представнику потерпілої [PERSON] - адвокату Куліченко Д.О. 12.06.2017 року адвокат Куліченко Д.О. ознайомився із кримінального провадження, про що власноруч поставив відмітку. Ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21.08.2017, задоволено скаргу адвоката Куліченка Д.О. на бездіяльність слідчого та зобов`язано у строк до 01.09.2017 повідомити про розгляд клопотань 26.04.2018 року досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено; 29.04.2018 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося і можливим; 03.05.2018 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б і могли підтвердиш наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 02.02.2019 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 08.03.2019 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 01.04.2019 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення,у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 01.05.2019 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердиш наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановиш свідків не виявилося можливим; 31.05.2019 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердиш наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 29.06.2019 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердиш наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим; 29.07.2019 слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення свідків, які б могли підтвердити наявність майна у приміщенні під час передачі його в оренду. Відповідно до відповіді на доручення, у ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановити свідків не виявилося можливим. 10.09.2019 допитано у якості свідка [PERSON] 17.01.2020 слідчим прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. Вказане встановлено перевіркою, проведеною заступником начальника СУ ГУ НП в Миколаївській області 28.09.2017 року, а також наданою довідкою заступника начальника СУ ГУ НП в Миколаївській області по кримінальному провадженню №12014150280000313, зареєстрованого 13.05.2014 року за фактом крадіжки майна [PERSON] за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 УКК України, станом на 21.01.2020 року. Інших відомостей про визнання дій чи бездіяльність слідчих протиправними та незаконними сторони не надали. Правове обґрунтування та висновки суду. У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Конституція України (ст. 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно положень ст. 1176 Цивільного кодексу України, якою врегульоване питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відшкодування шкоди завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади передбачені нормами статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України. Вказане викладене в правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі N 6-440цс16. Згідно зі ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Такі способи захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до ст. ст. 1173 - 1175 ЦК така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб). У таких справах суд, по-перше, має встановити невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам; по-друге, суд встановлює, чи порушуються суб`єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Статтею 10 Закону України «Про міліцію» (втратив чинність з 07.11.2015) було визначено, що міліція відповідно до своїх завдань зобов`язана, зокрема: приймати і реєструвати заяви й повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення; брати участь у розкритті кримінальних правопорушень у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; виконувати у передбачених законодавством випадках і в межах своєї компетенції постанови прокурора, слідчого, рішення слідчого судді, суду. Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» (набрав чинності з 05.07.2015) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію»). Статтею 5 Закону України «Про прокуратуру» (втратив чинність частково) були визначені функції прокуратури. Так, згідно вказаної норми прокуратура України становить єдину систему, на яку відповідно до Конституції України та цього Закону покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» (дата набрання чинності - 15.07.2015) на прокуратуру покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. У відповідності до положень ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Отже, предметом доказування у даній справі є неправомірна бездіяльність посадових осіб відповідача - ГУ НП у Миколаївській області, та його підрозділу - Новоодеського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014150280000313, факт нанесення такою неправомірною бездіяльністю відповідачів матеріальної шкоди позивачу, в розмірі 60 000 грн. та наявність причинно-наслідкового зв`язку між нанесеною шкодою та бездіяльністю відповідача. Оскільки підставами відповідальності за шкоду, заподіяну незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду, є шкода, незаконні дії, причинний зв`язок між незаконними діями та шкодою. Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В той же час, доказів, які б відповідали вимогам визначеним в ст. ст.76-83 ЦПК України,допущеної бездіяльності при здійсненні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні з боку посадових осіб прокуратури, Слідчого управління ГУНП в Миколаївській області, Новоодеського відділу, та Прокуратури Миколаївської області позивачем до матеріалів справи подано не було. Порядок оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, слідчого чи прокурора під час досудового розслідування визначено приписами глави 26 Кримінального процесуального кодексу України. Положеннями пункту 1 частини 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України визначено право заявника, потерпілого, підозрюваного подавати скаргу на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відповідної заяви чи повідомлення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій у визначений цим кодексом строк. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора подаються впродовж десяти днів після їх ухвалення чи вчинення, що передбачено частиною 1 статті 304 Кримінального процесуального кодексу України. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлено постановою, строк подання скарги починається з дня отримання її копії. За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора в процесі досудового розслідування виноситься ухвала згідно з правилами статті 307 Кримінального процесуального кодексу України. Така ухвала слідчого судді може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову в задоволенні скарги. Матеріали справи не містять доказів, із яких би вбачалося, що позивачем у встановленому законодавством порядку (шляхом подання скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора) оскаржувалася бездіяльність посадових осіб прокуратури, Слідчого управління ГУНП в Миколаївській області та Прокуратури Миколаївської області, відтак у суду відсутні підстави для висновку про доведеність відповідних тверджень позивача. Подані позивачем до матеріалів справи, з метою доведення бездіяльності посадових осіб Слідчого управління ГУНП в Миколаївській області та копії листів адресованих органам, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури (звернень позивача) та відповіді таких органів на відповідні листи (звернення), не є належними та допустимими доказами, у відповідності до положень ст. ст.77-80 ЦПК України щодо бездіяльності посадових осіб слідчого управління ГУНП в Миколаївській області та Прокуратури Миколаївської області при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні , та відповідно не приймаються судом, як такі. Оскільки такі докази не підтверджують оскарження позивачем бездіяльності вказаних посадових осіб ласті, в установленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку (звернення не є скаргами). Суд також зазначає, що встановлення правомірності та/або неправомірності дій та/або бездіяльності органів досудового розслідування у кримінальному провадженні до компетенції суду по даній цивільній справі не відноситься. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Позивачем не надано суду доказів заподіяння йому саме посадовими особами відповідача, шкоди, яка б полягала, наприклад, у понесенні ним витрат, які позивач зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права на своєчасне та неупереджене досудове слідство, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідачів та такою шкодою, глибини душевних страждань від цих дій. Нанесення відповідачем позивачу моральної шкоди та розмір такої шкоди позивач обґрунтовує тим, що це є справедливою компенсацією за незаконні дії та бездіяльність органу досудового розслідування Новоодеського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області. З огляду на вказане, позивач на захист його порушених прав просить суд за рахунок Державного бюджету України відшкодувати йому моральну шкоду. Така шкода, за приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України відшкодовується особою, яка її завдала, а не відповідачами. Згідно ч. 2. ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відшкодування шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення за рахунок Державного бюджету України, як передбачено ч. 3 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України реалізується лише у випадках та у порядку, що встановлені окремим законом. На сьогодні в Україні єдиним механізмом відшкодування заподіяної шкоди, внаслідок кримінального правопорушення залишається подання цивільного позову (окремо або в межах кримінального провадження) до особи, яка вчинила злочин. Велика Палата ВС у справі №916/1423/17 вирішила проблему щодо стягнення з держави шкоди, завданої кримінальним правопорушенням внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, та вказала наступне. Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Згідно з ч. 1 ст. 1207 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Положення ст. 1177 ЦК України встановлюють порядок відшкодування шкоди, завданої саме фізичній особі, і не можуть за аналогією застосовуватися до відносин щодо відшкодування шкоди, завданої злочином юридичній особі. З огляду на викладене Велика Палата ВС не вважає можливим комплексне застосування ч. 6 ст. 1176 та ст. 1177 ЦК України у справах про відшкодування державою шкоди, завданої юридичній особі внаслідок кримінального правопорушення, якщо внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування не встановлено особу, яка вчинила злочин. Встановлений судами факт бездіяльності слідчого та начальника слідчого відділу у кримінальному провадженні щодо викрадення майна не може бути підставою для покладення на державу цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування потерпілому моральної шкоди. Відтак Велика Палата ВС погодилася з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідачів і шкодою, завданою позивачеві викраденням майна. Водночас суд зауважив, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації тощо. У довідці про стан досудового розслідування кримінального провадження зазначено, які дії вчинялись в цьому кримінальному провадженні , оцінку цим діям не може бути надано у цивільному судочинстві, виходячи із приписів ст.303 КПК України. Тому позивач може захистити свої права та законні інтереси, звернувшись до суду із новим позовом до держави Україна. За таких обставин, виходячи з вищенаведених положень законодавства та враховуючи не доведеність позивачем факту нанесення йому шкоди саме посадовими особами відповідачів , незаконності дій/бездіяльності посадових осіб відповідачів .та причинного зв`язку між незаконними діями/бездіяльністю посадових осіб відповідачів та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов, суд дійшов висновку про не доведеність, не обґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до положень ЗУ "Про судовий збір", судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Outcome: dismissed