Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

24.02.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел», в якій позивачка просить суд визнати кредитний договір №ЛЛ-00623311 від 02.08.2020 року, укладений між нею та відповідачем - недійсним. В обґрунтування вимог посилається на те, що 02.08.2020 року між сторонами було укладено оскаржуваний договір. Поряд з цим, ТОВ «Лайм Кепітел» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, позивачкою договір підписано не було. Відповідачем не було повідомлено позивачці письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що позивачці, як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного і її було введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав позивачці відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Крім того, оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між сторонами є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Позивачка також зазначає, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту, укладений між сторонами, містить ознаки кредитного договору. Поряд з цим, в оскаржуваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Працівниками відповідача не було надано позивачці розрахунок загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим, реально нараховані позивачці відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками відповідача у розрахунку платежів. Позивачка посилається, що відповідачем було введено її в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та їй не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що вона погодилась на укладення зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила задовольнити позовні вимоги. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 01.03.2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08.07.2021 року до канцелярії суду надійшов від представника відповідача відзив на позов, в якому він зазначає, що твердження позивачки щодо відсутності в договорі її підпису та нікчемності договору не відповідають дійсності, скільки згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій (електронній) формі. Договір № ЛЛ-00623311 від 02.08.2020 року був укладений в електронній формі. Порядок вчинення електронних правочинів регламентується Законом України «Про електронну комерцію» та Правилами надання коштів в позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «Лайм Кепітел» № 8 від 01.08.2019 року. Відповідно до вказаних Правил встановлено наступний порядок укладення договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) розміщена в мережі інтернет на веб-сайті товариства https://vashagotivochka.ua/. Клієнт реєструється на вказаному веб-сайті, заповнює заявку встановленої форми. При заповненні заявки на отримання кредиту клієнт надає наступну інформацію: прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, дату народження, паспорті дані, місце реєстрації та фактичного проживання, місце роботи, номер мобільного телефону, а також зазначає номера людей, які, в разі необхідності, зможуть підтвердити його особу та фінансовий стан. У випадку прийняття рішення про надання кредиту, заявнику надсилається «оферта» та текст майбутнього кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому цими Правилами. Кредитний договір укладається в електронному вигляді в особистому кабінеті. При цьому, заявник має технічну можливість прийняти умови кредитного договору або відмовитись від них. Після ознайомлення з умовами кредитного договору, у випадку підтвердження заявником згоди з зазначеними умовами, йому на телефон надсилається одноразовий ідентифікатор, який в подальшому вноситься у відповідне поле для підпису на сайті товариства. Таким чином, заявник акцептує оферту електронним підписом одноразового ідентифікатора, після чого кредитний договір вважається укладеним. Заявник та товариство підписують кредитний договір з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням засобів зв`язку та сайту товариства. Після укладення сторонами кредитного договору та переведення коштів на вказану позичальником банківську картку, другий примірник кредитного договору направляється на електронну адресу позичальника, а на його номер телефону (вказаний ним в анкеті) направляється відповідне SMS-повідомлення. Договір був підписаний сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що не суперечить положенням ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». На виконання умов п. 1.7 договору кредитодавцем 02.08.2020 року було перераховано на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 1 200,00 грн., про що свідчить підтвердження платіжного сервісу АТ «ПУМБ». Згідно вимог ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» перед укладенням договору позивачка була повідомлена про особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови. Також детальний розпис сукупної вартості кредиту був наведений в додатку №1 до договору, який є невід`ємною його частиною (п. 1.9 договору). Виходячи із норм діючого законодавства, твердження позивачки, що вищевказаний договір є недійсним, безпідставні, оскільки позивачка самостійно обрала електронну форму укладення договору; є повністю дієздатною; на момент укладення договору її волевиявлення було вільним та відповідало її внутрішній волі (грошові кошти позивач отримав на свою банківську картку); позивачка усвідомлювала всі умови договору та вважала умови вигідними для себе (п. 4.1 договору). Уклавши договір, позивачка підтвердила, що ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, що розміщені на сайті позикодавця. Згідно п. 7.7 договору позивачка підтвердила, що отримала від кредитодавця до укладення договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлений про свої права згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання тощо. Посилаючись на вказані обставини відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи судом повідомлялися. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримала в повному обсязі. За такого справа розглядається за відсутності строрін. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України). В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно змісту ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Частинами 3-8, 12 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець(споживач,замовник)укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями ст.12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним,у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Судом встановлено, що 02.08.2020 року між сторонами було укладено кредитний договір № ЛЛ-00623311, відповідно до умов п. 1.1 якого позивачу було надано кредит в сумі 1 200,00 грн. на умовах зворотності, строковості та сплати процентів за користування кредитом на умовах цього договору. Згідно підтвердження АТ «ПУМБ» вбачається, що 02.08.2020 року через платіжний сервіс АТ «ПУМБ» було проведено успішну видачу займу з ТОВ «Лайм Кепітел» в сумі 1 200,00 грн. на картку клієнта № [NUMBER] (54чотири167), опис платежу (за інформацією ТОВ «Лайм Кепітел» - [PERSON] , ІНН [NUMBER] , договір № ЛЛ-00623311 від 02.08.2020 року. Детальний розпис сукупної вартості кредиту наведений в додатку № 1 до зазначеного вище кредитного договору, який згідно п. 1.9 останнього є його невід`ємною частиною. В п. 7.3 кредитного договору визначено, що його невід`ємною частиною також є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лайм Кепітел» (при укладенні договорів в електронній формі, далі Правила). Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця в мережі Інтернет за посиланнями https://vashagotivochka.ua/ та http://limecapital.com.ua/. Розділом 3 вказаних Правил визначено умови та порядок укладання кредитних договорів, якими зокрема передбачено, що: - заявник авторизується на сайті товариства за допомогою логіну та пароля особистого кабінету; - здійснює заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення; - на підставі заповненої реєстраційної форми інформаційна система товариства здійснює реєстрацію даних заявника на сайті товариства та створює особистий кабінет заявника/позичальника; - у випадку прийняття рішення про надання кредиту, заявнику надсилається «оферта» та текст майбутнього кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому цими Правилами; - кредитний договір укладається в електронному вигляді в особистому кабінеті. При цьому, заявник має технічну можливість прийняти умови кредитного договору або відмовитись від них; - після ознайомлення з умовами кредитного договору, у випадку підтвердження заявником згоди з зазначеними умовами, йому на телефон надсилається одноразовий ідентифікатор, який в подальшому вноситься у відповідне поле для підпису на сайті товариства. Таким чином, заявник акцептує оферту електронним підписом одноразового ідентифікатора, після чого кредитний договір вважається укладеним. - заявник та товариство підписують кредитний договір з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням засобів зв`язку та сайту товариства. Після укладення сторонами кредитного договору та переведення коштів на вказану позичальником банківську картку, другий примірник кредитного договору направляється на електронну адресу позичальника, а на його номер телефону (вказаний ним в анкеті) направляється відповідне SMS-повідомлення. Згідно анкети позичальника від 02.08.2020 року, яка надана відповідачем, вбачається, що остання передбачає зазначення позичальником інформації, яка містить: прізвище, ім`я, по батькові; РНОКПП; дату народження; паспорті дані; місце реєстрації та фактичного проживання; сімейний стан; місце та стаж роботи; доходи; кредитну історію; номер картки та банківської установи; ІР-адреси; номер мобільного телефону та телефону близьких осіб; бажану суми позики, строку кредитування та цілей позики; способу оформлення. Таким чином, судом встановлено, що спірний кредитний договір укладений між сторонами в день оформлення та подання позивачем до ТОВ «Лайм Кепітел» анкети позичальника та перерахування йому суми кредиту в розмірі 1 200,00 грн., з використанням ним електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ч. 1 ст. 205 ЦК України. Згідно ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. В зв`язку з чим, доводи позивачки щодо неукладення договору, оскільки відсутні докази його підписання позичальником, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються наданими відповідачем та дослідженими судом доказами. Також суд враховує, що надана відповідачем анкета позичальника від 02.08.2020 року на отримання кредиту містить персональні дані позивачки, зокрема, її анкетні та паспортні дані, які відповідають даним її паспорта, копія якого долучена позивачкою до позовної заяви; номер картки платника податків, який відповідає номеру, зазначеному позивачкою в позовній заяві; містить інші персональні дані; номер банківської картки на яку і було здійснено перерахування відповідачем кредитних коштів. При цьому позивачкою не надано доказів тому, що банківська картка, на яку було перераховано кредитні кошти, а також номер мобільного телефону, що вказаний в анкеті, їй не належать, а також доказів внесення цих даних до анкети не позивачкою, а іншою особою, зокрема, звернення до правоохоронних органів у зв`язку із такими обставинами. З наданого відповідачем алгоритму укладення кредитного договору, що передбачений Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лайм Кепітел» (при укладенні договорів в електронній формі), вбачається, що без ознайомлення з цими Правилами, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений. Підписавши договір з використанням нею електронного підпису одноразовим ідентифікатором позивачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 02.08.2020 року, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Вказане узгоджується з правовими висновками, наведеними в постановах Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 07.04.2021 року у справі № 623/2936/19 (провадження № 61-1416 св 20). Посилання позивачки на ненадання відповідачем повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні оспорюваного договору і нечесну підприємницьку практику є безпідставними і ґрунтуються виключно на припущеннях та спростовуються змістом договору про надання фінансового кредиту. При цьому, суд враховує, що згідно п. 1.1 кредитного договору № ЛЛ-00623311 від 02.08.2020 року вбачається, що своїми підписами під цим договором сторони засвідчують, що розуміють зміст та суть поняття «споживчий кредит» та позичальник засвідчує, що кредит, що отримується ним в межах цього кредитного договору має ціль, не пов`язану з задоволенням споживчих потреб позичальника і розуміє, що правовідносини в межах даного кредитного договору не підпадають під поняття/ознаки споживчого кредиту і на них не розповсюджується законодавство, що регулює споживче кредитування в Україні. Вказані положення п. 1.1 договору узгоджуються з відомості анкети позичальника від 02.08.2020 року, в якій позивачкою метою отримання кредиту було зазначено «бізнес». З огляду на це, суд вважає безпідставними посилання позивачки в обґрунтування підстав недійсності договору на положення Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування». Також суд звертає увагу й на непослідовність позиції позивачки, яка виходячи з фактичних підстав позову одночасно заявляла про те, що договір нею не був підписаний, а отже не укладався, що виключає визнання його недійсним та посилалася на недійсність договору з підстав невідповідності його положень вимогам діючого законодавства та таких, що порушують її права, як споживача. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, не підтверджені належними доказами та задоволенню не підлягають. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, якщо про це не звертаються сторони. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до позову, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Outcome: dismissed