Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що на праві власності їй належить квартира [ADDRESS] . В цій квартирі зареєстрований її колишній чоловік - відповідач [PERSON] , шлюб з яким було розірвано на підставі рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 11 червня 2013 року. В січні місяці 2013 року відповідач [PERSON] , не знявшись з реєстрації у житловій квартирі, виїхав на постійне місце проживання в місто Херсон. Реєстрація відповідача у вказаній житловій квартирі порушує права позивача як власника нерухомого майна, оскільки остання не має можливості вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28 січня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. Ухвалою суду від 27 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином - своєю заявою до суду позивач просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - своєю заявою до суду відповідач просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. З 07 липня 2001 року по 22 червня 2013 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу сторони однією сім`єю не проживають. На підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2005 року позивач [PERSON] купила двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,9 кв.м., в тому числі жилою площею 28,0 кв.м. 17 серпня 2005 року право власності позивача [PERSON] було зареєстровано комунальним підприємством "Каховське бюро технічної інвентаризації" за реєстраційним номером 10604884. Таким чином, квартира була придбана позивачем [PERSON] в період її шлюбу з відповідачем [PERSON] . Згідно ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що якщо майно придбане під час шлюбу, то державна реєстрація прав на це майно лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. В судове засідання не надано жодних доказів про те, житлова квартира є особистою приватною власністю дружини - позивача [PERSON] Оскільки квартира [ADDRESS] була придбана позивачем в період її шлюбу з відповідачем, тому вказане нерухоме майно належить позивачеві [PERSON] та відповідачеві [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1, ч.2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1, ч.2, ч.3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно ч.1\~ст.355\~ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.1, ч.2 чт.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України. Згідно ч.1, ч.2 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ч.1 ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають рівні права на володіння, користування і розпорядження квартирою [ADDRESS] , що належить їм на праві спільної сумісної власності. Визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, співвласником якої він являється, є грубим порушенням права власності останнього. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, позивач [PERSON] . не довела, чим не виконала вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд враховує, що відповідач [PERSON] подав до суду заяву, якою визнав позов та не заперечує проти його задоволення. Проте, згідно ч.4 ст.206 ЦПК України якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі викладеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість.

Outcome: dismissed