Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У червня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що він є власником приватизованої квартири за вказаною адресою на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.1996 року та відповідачі зареєстровані у цій квартирі, однак не проживають тривалий час, а саме: з 2010 року, без поважних причин. Він як власник квартири має право користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, але реєстрація відповідачів у цій квартирі заважає йому повною мірою володіти,користуватися та розпоряджатися своїм майном. За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 14.06.2021 р. провадження у справі відкрито. Представник позивача, адвокат Курило М.І., подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його та позивача участі у судовому засіданні, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не надійшло. Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З вищенаведених обставин вбачається, що суд належним чином повідомляв відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань, чим надавав можливість приймати участь у змагальному процесі, із реалізацію всіх прав учасника процесу, передбачених цивільним процесуальним законодавством. Відповідач в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважав за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні докази у справі, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, як встановлено по матеріалам справи, [PERSON] є власником приватизованої кватири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу приватизованої квартири від 04.10.1996 р., посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрованого в реєстрі під № 2-3033. Право власності на вказану квартиру належними чином зареєстроване у КП «Куп`янське МБТІ» на праві приватної власності в цілому за [PERSON] , р.книга № 58, р.№ 8828 10.10.1996 р. (а.с.8,9-10). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої органом реєстрації виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області 27.08.2021 р. № 15-21/11175, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] - власник житла, дата реєстрації 25.10.1996 р.; [PERSON] - невістка, дата реєстрації 26.06.2001 р.; [PERSON] - онук, дата реєстрації 04.06.2003 р. (а.с.52). Факт не проживання відповідачів за зареєстрованим місцем проживання з 2010 року підтверджується Актом від 09.06.2021 р., затвердженим головним інженером КП «Благоустрій міста» Куп`янської міської ради (а.с.12). Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, що мають в приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ВСУ від 16.11.2016 р. № 688/63/15-ц, порівняльним аналізом статей 383,391,405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі, оскільки відповідачі не проживають за зареєстрованим місцем проживання понад один рік без поважних причин, перебування відповідачів на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу, чинить йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст.. 141 ЦПК України судові витрати стягнути з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved