Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У червні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 13 198 грн. 56 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 19.11.2010 року укладено договір № б/н, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 7000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит та сплатити за його користування відсотки у розмірі 30,00% річних. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON], умов кредитного договору від 19.11.2010 року, а саме: у зв'язку із порушенням строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. У судовому засіданні 01.09.2014 року позовні вимоги не визнала, крім того, оголосила заяву про застосування строку позовної давності. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 19.11.2010 року укладено договір № б/н, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 7000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит та сплатити за його користування відсотки у розмірі 30,00% річних. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого кредитного договору та надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 7000 грн. 00 коп. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгувала позивачу станом на 30.04.2014 року кошти у сумі 13 198 грн. 56 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 6219 грн. 04 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 4627 грн. 31 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 1247 грн. 52 коп., несплаченого штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксовану частину у сумі 500 грн. 00 коп. та процентну складову у сумі 604 грн. 69 коп. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 4-5), який перевірено судом. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивач довів свої позовні вимоги належним чином, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Разом з тим, з огляду на заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з приписами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір від 19.11.2010 року діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін в письмовій формі не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий самий строк. Відповідач з вказаними умовоми була ознайомлена та погодилась на них, про що свідчить її підпис в анкеті-заяві (а.с.6). Крім того, відповідно до наданого розрахунку вбачається, що відповідачем було сплачено банку, в рахунок заборгованості за кредитним договором від 19.11.2010 року грошові кошти, а саме: 16.01.2012 року, 07.05.2012 року, з чого випливає, що відповідач визнає наявність боргу за вказаним договором, а вказаними діями фактично вчинила переривання строку позовної давності, як це передбачено ч.1 ст.264 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved