Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також просить стягнути з відповідача лаіменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів заробітку але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь державного дитячого закладу або особи, яка виховуватиме дитину. Позов мотивований тим, що відповідач є матір`ю малолітнього [PERSON] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. До служби у справах дітей надійшла інформація з Херсонського ясла-садка № 75 про те, що дитина не відвідує заклад. Перевіркою місця проживання встановлено, що відповідач знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, умови проживання незадовільні, відсутні продукти харчування, [PERSON] скаржився на те, що голодний. Зазначено, що з відповідачем проводились профілактичні бесіди. 04.03.2019 року до служби у справах дітей надійшло усне повідомлення про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків, при відвідуванні дитини за місцем проживання встановлено, що відповідач знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. з відповідачем проводились профілактичні бесіди, мати хлопчика не проявляє зацікавленості в спільному проживанні з сином, дитина проживає з [PERSON] , під час відвідування якої відповідач перебувала в стані алкогольного сп`яніння. вказано, що на теперішній час, служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради вичерпала усі можливості впливу на [PERSON] , ситуація не покращується. Відповідач неодноразово попереджалась про наслідки зловживання алкоголем, про необхідність піклуватись про малолітню дитину, належним чином утримувати її, та покращити умови проживання. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських відповідачів, розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 13.03.2020 року. Органи опіки та піклування Корабельного району вважають доцільним позбавлення батьківських прав відповідачів, запрошення на засідання відповідач проігнорувала. Представник позивача під час розгляду справи позовні вимоги просила задовольнити з підстав зазначених в позові. Пояснила, що дитина зараз проживає в родині бабусі - [PERSON] , яка є матір`ю батька дитини. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Зазначила, що відповідач повідомлялась про засідання комісії та долучила копію листа та квитанцію про направлення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвала про заочний розгляд справи постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена в протокол судового засідання. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.06.2020 року було відкрито загальне провадження по даній справі та призначено підготовче провадження. 26.11.2020 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, [PERSON] народився [INFO] , мати - [PERSON] , відомості про батька « [PERSON] » - внесені зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Матір`ю [PERSON] є відповідач [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Наказом служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Херсоні ради від 15.04.2019 року № 45 взято на облік [PERSON] , [INFO] , як дитину, яка перебуває в складних життєвих обставинах, у зв`язку із ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків. У повідомленні з ясла-садка № 75 комбінованого типу Херсонської міської ради від 21.02.2019 року зазначено, що мати була в нетверезому стані, в кімнаті було брудно. Мати зазначила, що у дитини температура, що хлопчик заперечив. Також зазначено, що [PERSON] систематично приходила до садочка в нетверезому стані. Під час підготовчого засідання представником позивача не заявлено клопотання про допит працівників ясла-садка, зі слів яких складено повідомлення, у якості свідків для підтвердження відомостей, в ньому зазначених. Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] від 04.03.2019 року - визнано «небезпечно». В даному акті є підпис відповідача. Херсонський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в листі від 27.02.2019 року інформує, що відповідач, заперечувала, що вживає алкогольні напої систематично, випадок вживання алкоголю пов`язує із стресовим станом внаслідок смерті матері. Також виражала каяття та жаль щодо ситуації, яка сталася. Вказано, що з відповідачем проведено профілактичну бесіду. З акту обстеження умов проживання від 14.03.2019 року за адресою [ADDRESS] , вбачається, що там проживають біологічні дідусь та бабуся і біологічний батько [PERSON] . Умови для виховання дитини належні. З акту обстеження умов проживання від 04.03.2019 року за адресою [ADDRESS] , вбачається, що там проживає мати [PERSON] . На момент обстеження, брудно, розкидані речі, мати в стані алкогольного сп`яніння. Херсонський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в листі від 08.04.2019 року інформує, що [PERSON] проживає з родиною [PERSON] , забезпечений сезонним одягом, продуктами харчування, має облаштоване місце для дозвілля. Також зазначено, зазначено, що у телефонній розмові [PERSON] повідомила, що працює неофіційно, відвідує психолого для отримання допомоги у подоланні схильності до зловживання алкоголем. Відповідно до наказу служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Херсоні ради від 15.04.2019 року № 49, влаштовано тимчасово до родини [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] . Херсонський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в листі від 05.08.2019 року інформує, що [PERSON] проживає з родиною [PERSON] , забезпечений сезонним одягом, продуктами харчування, має облаштоване місце для дозвілля. Також зазначено, зазначено, що при відвідування [PERSON] двері ніхто не відчинив. З акту обстеження умов проживання від 26.09.2019 року за адресою [ADDRESS] , вбачається, що там проживає [PERSON] в родині [PERSON] . Дитина має все необхідне для розвитку, навчання. З довідки від 20.09.2019 року вбачається, що [PERSON] навчається в 1-Б класі Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 36 Херсонської міської ради. Херсонський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в листі від 28.02.2020 року інформує, що [PERSON] проживає з родиною [PERSON] , під час відвідування знаходився на навчанні, має всі умови для розвитку та проживання. Зі слів [PERSON] , мати дитини не проявляє до нього цікавості. Також зазначено, зазначено, що при відвідування [PERSON] встановлено, що в кімнаті порушено санітарно-гігієнічні норми. Зазначено, що протягом перебування на обліку родини, [PERSON] не виявляє ознак належної мотивації. У висновку виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради від 25.05.2020 року зазначено про доцільність позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вказано, що [PERSON] неодноразово попереджалася про наслідки зловживання алкоголем, про необхідність піклуватись про малолітню дитину, належним чином утримувати її, та покращити умови проживання. Також зазначено, що служба у справах дітей вичерпала усі можливості впливу на відповідача, ситуація не покращується. Крім того, зазначено, що питання неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачем розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 11.03.2020 року, запрошення на яке [PERSON] проігнорувала. Сторона позивача не заперечувала факту, що була відсутні на засіданні комісії під час прийняття висновку. З долучених доказів (квитанція, лист) вбачається, що відповідачу направлялось запрошення, проте неможливо встановити за якою адресою воно направлялось і відсутні докази отримання відповідачем такого запрошення. Відповідно до ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів та є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, відповідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, у випадках коли вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. із змінами № 20 від 19.12.2008 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Законодавство України, яке регулює сімейні відносини визначає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Відповідно до п.п.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Також слід зауважити, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У своєму рішення (справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року) суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» до основних завдань центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, служб у справах дітей є: запрошування для бесіди батьків або опікунів, піклувальників, посадових осіб до служби у справах дітей з метою з`ясування причин та умов, які призвели до порушення прав дітей, бездоглядності, вчинення правопорушень, вживати заходів щодо їх усунення. Зазначаючи в позовній заяві про вичерпання всіх можливостей впливу на відповідача, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження таких фактів. Всі повідомлення (листи) оформлені зі слів інших осіб або складені іншими особами. Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не була присутня на розгляді питання про доцільність позбавлення її батьківських прав службою у справах дітей й відсутні докази її належного повідомлення. Таким чином з боку позивача відсутня активна поведінка щодо з`ясування та усунення обставин, які призвели до порушення прав дитини. Належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в позові щодо неналежної поведінки відповідача відносно способу життя, які б існувала на час звернення до суду - не надано. На підставі наведеного, вважати, що відповідач злісно не виконує обов`язки по вихованню дитини та веде аморальний спосіб життя, на даний час немає підстав. Також, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не містить достатнього обґрунтування в чому полягає повне та всебічне забезпечення прав та законних інтересів дитини, як наслідок позбавлення батьківських прав матері. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи викладене вище суд, враховуючи відсутність активної поведінки позивача, направленої на з`ясування причин та умов, що призвели до порушення прав дитини, шляхом бесід з матір`ю, беручі до уваги відсутність доказів на підтвердження аморального способу життя відповідача на час звернення до суду із даним позовом, а також, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на недоведеність позивачем виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення аліментів є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав та задоволенню не підлягають. На підстави викладеного вище, ст. ст. 150, 164 СК України,

Outcome: dismissed