Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) „Астерія" про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Вказуючи на те, що 02 серпня 2013 року між ним та ТОВ «Астерія» було укладено договір № АБ - 130723, предметом якого є зобов'язання виконати роботи по будівництву складського приміщення за адресою: [ADDRESS]. Після виконання робіт відповідач зобов'язався прийняти виконані роботи та розрахуватися з ним, чого він не зробив. Перед виконанням робіт відповідачем було перераховано аванс відповідно до п. 4.1 договору в розмірі 35000 грн. Враховуючи, що роботи виконанні в строки, а відповідач досі не оплатив цю роботу, [PERSON] змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з ТОВ «Астерія» кошти за виконанні, але неоплачені роботи в сумі 415 000 грн., пеню в розмірі 27 049 грн. та 5000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні [PERSON] та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з викладених у ньому підстав. Представник ТОВ „Астерія" у судовому засіданні зазначив, що договір підряду не набув чинності, оскільки відповідно до п. 13.1 - даний Договір набирає чинності з дати перерахування коштів на рахунок підрядника та за умовами підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами, але відповідач будь - яких коштів на особистий рахунок позивачу не проводив. Також представник відповідача зазначив, що позивач офіційно був працевлаштований у відповідача на посаді «виконавець робіт, прораб», тому і було вирішено між сторонами не задіювати вказаний договір, але в подальшому ще до повного виконання всіх будівельних робіт позивач за власним бажанням звільнився із займаної посади. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволені позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 серпня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Астерія» було укладено договір підряду № АБ - 130723. Згідно п. 1.1. предметом даного договору є зобов'язання виконати роботи по будівництву складського приміщення за адресою: [ADDRESS]. П. 1.2. передбачено, що по закінченню робіт підрядник здає, а замовник приймає виконані роботи по Акту приймання виконаних робіт (а.с.7). Відповідно до п.13.1 - даний Договір набирає чинності з дати перерахування коштів на рахунок підрядника та за умови підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами (а.с.10). Як вбачається із копії трудової книжки [NUMBER] [PERSON] 1 серпня 2013 року прийнятий на роботу до ТОВ «Астерія» на посаду виконавець робіт, а 27 грудня 2013 року звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України (а.с.15). В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що 2 серпня 2013 року було укладено договір підряду з ТОВ «Брокбудкепітал», які і виконували роботи. Крім того, в подальшому було ще укладено декілька договорів підряду з іншими юридичними особами. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом із тим відповідно до ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із вимог даної статті, наявні в матеріалах справи фотографії та підписаний договір підряду не можуть вважатися належними доказами, які підтверджують виконання позивачем робіт за договором підряду. Як встановлено судом і не заперечувалося сторонами, між позивачем та відповідачем дійсно був підписаний договір підряду, який не набув чинності, оскільки відповідно до п.13.1. даний Договір набирає чинності з дати перерахування коштів на рахунок підрядника та за умовами підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами. Позивачем доказів перерахування коштів відповідачем суду надані не були, акта приймання-передачі виконаних робіт також не надано. Крім того, було встановлено, що 1 серпня 2013 року позивача, на підставі наказу №4-к прийнято на роботу до відповідача на посаду «виконавець робіт» з якої 27 грудня 2013 року позивач звільнився за власним бажанням, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про те, що між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються КЗпПУ, а не цивільно-правові відносини з приводу виконання правочину (договору підряду), які регулюються ЦК України. Сам факт укладання договору не є підставою для стягнення із ТОВ «Астерія» на користь [PERSON] матеріальної шкоди. Договір, укладений між позивачем та відповідачем, не є належним доказом в розумінні статей 60-61 ЦПК України, оскільки відповідно до п. 13.1 відповідного договору передбачено, що Договір набирає чинності з дати перерахування коштів на рахунок підрядника. Оскільки позивачем в судовому засіданні не надано доказів того, що відповідачем були перераховані авансові платежі на рахунок підрядника, акт приймання-передачі виконаних робіт, будь-яких інших доказів того, що роботи були виконані, судом не вбачається підстав для задоволення позову у зазначеній частині. Що стосується стягнення моральної шкоди, то ч.1, п. 2, ч.2, 3, 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п.5 постанови №4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач не надав доказів, на підтвердження обставин заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв'язку між діянням відповідача не зазначив, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю в зв'язку з їх безпідставністю, так як в судовому засіданні не доведено, що має місце порушення відповідачем умов договору підряду. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed