Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

В лютому 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки , в якому просив визнати квартиру [ADDRESS] своєю особистою приватною власністю. В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що вказана квартира придбана ним хоча і за час шлюбу з відповідачкою, але за кошти, що були отримані від продажу особистої квартири [ADDRESS], яка була отримана ним до укладення шлюбу з відповідачкою, та за його особисті грошові кошти, що були зняті з депозитного рахунку, також в період до укладення шлюбу. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, посилаючись на обставни, що викладені у позовній заяві. Суду пояснили, що відповідачка на час придбання спірної квартири отримувала дуже низький дохід, а потім не працювала. Кошти, які він знімав з ощадної книжки в період 1990-1992 років в рублях СРСР , він з метою їх знецінення обмінював на долари США і зберігав до моменту придбання нової квартири. Відповідачка та представник відповідачки проти задоволення позову заперечували, наполягаючи на придбанні спірної квартири за спільні кошти подружжя. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи позову та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 1994 року по 22 серпня 2012 року. Шлюб розірвано за рішенням суду. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. За час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори за р.№2-5827 06 листопада 1996 року на ім'я позивача була придбана трикімнатна квартира за адресою [ADDRESS] вартістю за договором 1150 грн. Як визнали сторони в судовому засіданні , спірна квартира була придбана фактично за 8500 доларів США, що також підтверджується договором завдатку від 30.10.1996 року. Як пояснив позивач та його представник, ця квартира була придбана в тому числі за кошти , які він отримав від продажу належної йому до шлюбу квартири по [ADDRESS] .Так, дійсно за договором купівлі-продажу вищезазначеної квартири , що був укладений між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем та посвідчений Миколаївською Універсальною Товарно-Сировинною біржею за р.№571 05.11.1996 року, вартість квартири становить 10 300 грн., що становило еквівалент по курсу НБУ на час продажу 5500 доларів США(а.с. 3, 7). Згідно матеріалів справи, квартира [ADDRESS] отримана відповідачем до укладення шлюбу з відповідачкою на підставі ордеру від 18.02.1994 року та отримана у власність в порядку приватизації в 1996 році, отже є його особистою власністю. З копії ощадної книжки позивача вбачається, що останній знімав зі свого особистого рахунку [NUMBER]: 26.11.1990 року - 500 крб., 15.01.1991 року - 400 крб., 26.12.1991 року - 2000 крб., 27.02.1992 року -600 крб.(радянських). Відповідно до ст. 16 ЗУ "Про власність" , ст. 22 КпШС України, що діяли на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно вимог статті 24 КпШС України, що діяв на час придбання спірної квартири, майно, яке належало чоловіка та дружині до реєстрації шлюбу, а також майно, яке було отримано ними в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Такі ж положення містяться і в ч.1 ст. 57 СК України. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки діючим законодавством України презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям під час шлюбу - обовязок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя покладений на останнього. Проте , [PERSON] не надав суду достеменних і беззаперечних доказів того, що спірна квартира була придбана саме за ті кошти, які були отримані позивачем від продажу належної йому на праві особистої приватної власності квартири по [ADDRESS] а також за кошти, що були зняті ним з особистого ощадного рахунку [NUMBER] у 1990-1992 роках. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню за недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача не підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed