Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Ленінський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, по якому просить усунути йому перешкоди в володінні та розпорядженні своїм майном, шляхом скасування арешту та заборони накладених державними виконавцями Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції на його нерухоме майно, рухоме майно та на його рахунки в ПАТ «Укрсоцбанк», а саме: зняти арешт з рахунку №26202000784507 в Кіровоградському відділенні Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ідентифікаційний код 00039019. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ухвалою від 05.04.2016 року Ленінський районний суд міста Кіровограда скасував заочне рішення від 11.02.2011 року по цивільній справі № 2-833/10, яким з позивача було стягнуто на користь ВАТ ВТБ Банк кошти в розмірі 12153,27 грн. Ленінський ВДВС Кіровоградського МУЮ в порядку виконання цього заочного рішення наклав арешт і заборону на майно та\~ рахунок позивача\~ в ПАТ Укрсоцбанк. Внаслідок цих дій, всі грошові кошти, які поступають на цей рахунок, банк вимушений перераховувати на депозитний рахунок виконавчої служби, а не використовувати для погашення кредиту позивача у ПАТ Укрсоцбанк. Вважає, що оскільки на даний час, заочне рішення суду від 11.02.2010 року скасоване, жодних кредитних зобов'язань щодо ВАТ ВТБ Банк позивач не мав і не має, продовження арешту його майна та рахунків у банках, порушує права власника та призводять до матеріальних збитків. Заява позивача від 19.04.2016 року до Ленінського ВДВС міста Кіровограда про зняття арешту залишена без задоволення, тому змушений звернутись з позовом до суду. В судове засідання позивач не з'явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заперечення, якими просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права шляхом звернення до суду із вимогою про усунення перешкод в володінні, користуванні, розпорядженні рахунком тим банком, яким не створювались перешкоди в користуванні рахунками та яким не накладались арешти у зв'язку з тим, що банк не є тим суб'єктом правовідносин, що наділений такими повноваженнями. Вказує, що право позивача на користування та розпорядження своїми рахунками не оспорюється ПАТ «ВТБ БАНК», банк не впливає на дії державного виконавця, який в межах відповідного виконавчого провадження накладає арешт на рахунок боржника, а отже порушене право може підлягати захисту в судовому порядку, якщо таке право оспорюється, не визнається іншою особою, а також у разі створення відповідачем перешкод в володінні, користуванні та розпорядженні рахунками. Представник третьої особи в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, якою просила розгляд справи провести без її участі, у вирішенні справи послалась на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв учасників процесу про розгляд справи без їх участі та їх неявки в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 квітня 2016 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.02.2010 року по цивільній справі за позовом відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк в особі Кіровоградської філії ВАТ ВТБ Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 лютого 2010 року по цивільній справі №2-833 за позовом відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк в особі Кіровоградської філії ВАТ ВТБ Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, призначивши справу до розгляду в цивільному порядку на 10 травня 2016 року на 14 год. 00 хв. /а.с. 4-5/. 19.04.2016 року позивач звернувся до Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського МУЮ, якою просив скасувати арешт його майна та рахунків в ПАТ «Укрсоцбанк» /а.с. 6/. Згідно відповіді Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського МУЮ № 13043/04-31/15 від 29.04.2016 року, виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-833/10 від 28.04.2010 року, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення 12395,21 грн. боргу на користь ПАТ ВТБ Банк повернуто 12.11.2015 року згідно п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено на адресу стягувача /а.с. 15/. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.06.2016 року позовну заяву відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк в особі Кіровоградської філії ВАТ ВТБ Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про відкриття карткового рахунку, видачу кредитної картки та їх обслуговування №133299 від 12.05.2008 року в розмірі 12 153 грн. 67 коп. залишено без розгляду. Станом на 22.06.2016 року ухвала не набрала законної сили /а.с. 21-23/. Розглядаючи питання щодо наявності порушень прав, свобод чи інтересів, за захистом яких позивач звернуся до суду, суд\~ зазначає наступне. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, позивач при зверненні до суду вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до ст.15, ч.2 ст.16, ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема принцип диспозитивності, який відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із змісту ч. 2 ст.5 ЦПК України вбачається, що суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону лише у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду. З наведеного вище випливає, що суд позбавлений за своїм розсудом визначати інший спосіб захисту права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду якщо законом чи договором передбачено інший спосіб захисту, ніж той який особа обрала при зверненні до суду. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Порядок захисту прав та інтересів осіб при здійсненні виконавчого провадження регулюється статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом; рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. З урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту шляхом усунення перешкод у користування власність на підставі ст.391 ЦК України, оскільки\~ передбачені інші умови та порядок скасування арешту, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог про усунення перешкод.

Outcome: dismissed