Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

07 лютого 2018 року заявник [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту народження, уточнивши вимоги, просила встановити факт народження 09 травня 2015 року у м. Єнакієве Донецької області Україна в [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], дитини чоловічої статі [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є матірю дитини чоловічої статі [PERSON], який народився 09 травня 2015 року в м. Єнакієве Донецької області. Отримати у відділі державної реєстрації актів цивільного стану свідоцтво про народження дитини вона не має можливості, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до ст. 13\~ Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту народження дитини заявнику необхідне для отримання свідоцтва про народження. Заявник [PERSON], яка була допитана як свідок, в судовому засіданні уточнені вимоги підтримала та суду пояснила, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO]. 09 травня 2015 року в них народилась друга дитина - син, якого назвали [PERSON]. Просила встановити факт народження 09 травня 2015 року в [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], дитини чоловічої статі [PERSON]. Заінтересована особа [PERSON], який був допитаний як свідок, в судовому засіданні заявлені [PERSON] вимоги\~ підтримав та пояснив, що він перебуває у шлюбі з [PERSON] 09 травня 2015 року в них народилась друга дитина - син, якого назвали [PERSON]. Роди відбулися на непідконтрольній Україні території в м. Єнакієво. Представник заінтересованої особи Добропільського\~ міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена. Від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення заявлених вимог не заперечувала. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, від представника заінтересованої особи до суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутнього учасника процесу, який належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, які були допитані як свідки, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту народження підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої\~ території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно приписів п. 7 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], зареєстрована у [INFO], що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВК 201599, виданого 07 грудня 2005 року Кіровським МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с.21) Як вбачається з паспорта громадянина Україна серії ВС 577272, виданого 16 листопада 2000 року Кіровським МВ УМВС України в Донецькій області, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]. (а.с.24) Заявник та заінтересована особа, [PERSON], перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НО № 022888, виданого 03 вересня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції Донецької області. (а.с.26) Згідно приписів\~ ст. 7\~ Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків\~ якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства за народженням, є громадянином з моменту народження. Відповідно до ст. 144 Сімейного кодексу України,\~ батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобовязань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. На підтвердження вагітності та народження дитини заявник надала: - копію обмінної карти №91/43, виданої міською лікарнею №2 м. Єнакієве, з якої вбачається, що 09 травня 2015 року в [PERSON] під час других пологів народилась дитина чоловічої статі вагою 3300 грамів (а.с.25); - медичну довідку про перебування дитини під наглядом установи охорони здоровя, видану 13 січня 2018 року, з якої вбачається, що 16 травня 2015 року Донецькою республіканською комунальною установою «Центральна міська лікарня адміністрації міста Кіровське» взято на облік новонароджену дитину [PERSON], [INFO], вагою 3300 грамів, місце проживання матері якого зазначено адресу: Донецька область місто Кіровське, вул. Гастелло, буд. 44 (а.с.4). Крім того, на підтвердження факту народження дитини заявником надано свідоцтво про народження серії І-НО № 629922, виданого 13 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Донецькій області, про те, що 09 травня 2015 року у місті Єнакієве Донецької області в батьків [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON]. Свідоцтво скріплено гербовою печаткою Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Донецькій області. Проте, вищезазначений документ не створює правових наслідків, оскільки відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною третьою статті 9 зазначеного Закону, є недійсним і не створює правових наслідків. Як розяснено Добропільським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області у листі від 10 лютого 2018 року, на виконання наказів Міністерства юстиції України від 25 листопада 2014 року №№ 246/7, 247/7 "Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області" та "Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області" відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської областей, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на контрольовану територію. У зв'язку з відсутністю можливості, під час переміщення не були вивезені бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану цих відділів. Станом на 01 грудня 2014 року переміщені відділи державної реєстрації актів цивільного стану не приступили до виконання своїх повноважень. У зв'язку з цим, факт пред'явлення оформлених від їх імені після 01 грудня 2014 року документів про державну реєстрацію актів цивільного стану свідчитиме про видачу цих документів не територіальними органами Міністерства юстиції України. Як вбачається з відповіді Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області від 20 лютого 2018 року, актовий запис про народження дитини чоловічої статі 09 травня 2015року в батьків: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено. Інформацію про видачу свідоцтва про народження серії І-НО №629922 від 13 травня 2015 року відсутня. Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації народження № 15.31-24/411 від 06 лютого 2018 року Добропільський\~ міський\~ відділ ДРАЦС\~ ГТУЮ у Донецькій області\~\~ відмовив\~ [PERSON] у проведені державної реєстрації народженої 09 травня 2015 року дитини, мотивуючи тим, що їм надано медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України, а надане свідоцтво про народження серії І-НО №629922 від 13 травня 2015 року є недійсним та не створює правових наслідків . (а.с.14) Також, суду надано фотографії, на яких зображена заявник з новонародженою дитиною. Відповідно до ч. 2, ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником медична довідка, обмінна карта та свідоцтво про народження є незаконними і не створюють правових наслідків. Як розяснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 213 ЦПК України\~щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Відповідно до ч. 3\~ ст. 317 ЦПК України, в рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. З урахуванням викладеного та того, що заінтересованою особою заперечення (пояснення) стосовно заяви не надавались, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт народження, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту народження та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про народження, виданого державним органом України. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, а рішення суду є підставою для реєстрації факту народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України. На підставі\~ст. 317 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved