Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Заявник - генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі КНП ТОКПЛ ТОР) Шкробот В.В. звернувся до суду з заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації [PERSON] , [INFO] , обґрунтовуючи вимоги достатніми підставами для госпіталізації, передбаченими законом. В судовому засіданні представник КНП ТОКПЛ ТОР Гач М.П. заяву підтримала і пояснила, що [PERSON] , страждає на важкий психічний розлад, що обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Вперше лікувався в умовах КНП «ТОКПЛ» ТОР у 2017 році з приводу розладів адаптації. Прокурор заяву про госпіталізацію [PERSON] , у примусовому порядку в КНП ТОКПЛ ТОР не підтримав, висловивши думку про відсутність законних підстав для госпіталізації [PERSON] у психіатричний заклад для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, а тому просить суд відмовити у задоволенні заяви. [PERSON] , як законний представник пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] , який хворіє на психічну хворобу, проявляє агресію по відношенню до оточуючих та рідних, бабусю вигнав із дому, побив сестру 19 січня 2021 року, по ночах не спить, порвав всю свою релігійну літературу, потрощив меблі в кімнаті, побив посуд. При приїзді лікарів швидкої допомоги та працівників поліції викрикував, що хоче вистрибнути з вікна, чинив опір працівникам поліції при затриманні, однак з урахуванням того, що її син добровільно погодився лікуватись у психіатричному закладі, вважає, що на даний час відсутня необхідність поміщення його для обстеження і лікування у психіатричний заклад без його згоди. [PERSON] , у судовому засіданні заперечив щодо його госпіталізації у психіатричний заклад, вказавши, що він психічно здоровий, поводить себе нормально, визнає, що він 28 січня 2021 року дійсно був нервовим та неврівноваженим та бажає лікуватись добровільно у відкритому відділенні психіатричного лікувального закладу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. Громадянин [PERSON] , [INFO] , 28.01.2021 року о 10 год. 04 хв. був доставлений каретою швидкої допомоги та наряду поліції в 2 психіатричне відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР на стаціонарне лікування. [PERSON] був оглянутий комісією лікарів та за наслідками огляду встановлено, що [PERSON] страждає на емоційно-нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип, обтяжений розладами психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних речовин (опіоїдів). На момент госпіталізації перебував у вираженому психомоторному збудженні, внутрішньо напружений, агресивно налаштований до оточуючих, доступний продуктивному мовному контакту, в розмові хамовитий, голосно викрикує, погрожує, заперечує свою неадекватну поведінку. Мисленні з окремими паралогічними включеннями. Розладів сприймання не виявляє. Комісія прийшла до висновку, що згідно ст.14 «Закону України про психіатричну допомогу», [PERSON] потребує стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок якого він вчиняє дії, що являють небезпеку для оточуючих. Стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Даною статтею встановлено, що при затриманні особи, як душевнохворої повинні бути дотримані вимоги, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. А тому, суд зауважує, що примусова психіатрична допомога безперечно є втручанням у приватне життя особи, щодо якої лікарем психіатром внесено заяву до суду, в розумінні частини першої статті 8 Конвенції, і очевидно, для здійснення втручання слід дотриматися умов, визначених частиною другою зазначеної статті Конвенції. Аналізуючи в сукупності вищенаведені пояснення лікаря-психіатра, законного представника - матері, [PERSON] , письмові докази, суд вважає підтвердженими обставини, які свідчать про те, що [PERSON] дійсно страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого був госпіталізований до психіатричного закладу. Поряд з цим, в судовому засіданні не було здобуто достатньо належних та допустимих доказів, що психічний розлад, яким страждає [PERSON] станом на час розгляду справи обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, оскільки згідно висновку комісії лікарів він соціально-небезпечні наміри заперечує, крім того, поясненнями законного представника не підтверджено вчинення [PERSON] чи виявлення реальних намірів вчинення ним небезпечних для себе та оточуючих дій, наявності у [PERSON] психічного розладу такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні, та не доведено, що лікування можливе лише в умовах стаціонару. Таким чином, здобутими в судовому засіданні доказами не підтверджено фактичних даних про наявність наведених у заяві підстав для госпіталізації [PERSON] , які свідчать про нагальну необхідність втручання в приватне життя шляхом госпіталізації особи - [PERSON] , [INFO] у примусовому порядку до психіатричного закладу. Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні заяви про госпіталізацію [PERSON] без його згоди у примусовому порядку на стаціонарне лікування до КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed