Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просив встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю з січня 2013 року по [INFO], посилаючись на те, що [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON], яка була інвалідом І групи з дитинства та внаслідок психічного захворювання не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними та потребувала стороннього догляду. За віком та станом здоров'я рідна мати [PERSON]- [PERSON] не могла надавати останній необхідний догляд та допомогу, [INFO] [PERSON] померла. Рішенням суду від 20.10.2014 року [PERSON] визнано недієздатною та рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 25.12.2014 року встановлено опіку над недієздатною [PERSON], [PERSON] призначено опікуном [PERSON]. [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала з [PERSON] до дня смерті останньої [INFO], здійснювала догляд за нею та вела спільне господарство, піклувалася про хвору, годувала її, купувала ліки та утримувала в належному стані житлове приміщення. За час спільного проживання між ними склалися відносини, як між матір'ю та дитиною, оскільки [PERSON] забезпечила [PERSON] доглядом, сімейним затишком, створила належні умови для фізичного, духовного та морального розвитку та виховання. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку під ним. 26.11.2018 року представник [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено у зв'язку з тим, що заявником не підтверджено родинних відносин із спадкодавцем. Тому заявник просить встановити факт її проживання однією сім'єю з померлою [PERSON] з січня 2013 року по день смерті останньої [INFO]. В судовому засіданні представник заявника-адвокат [PERSON] підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у заяві. Заявник [PERSON] просила задовольнити заявлені вимоги та встановити факт її проживання з підопічною [PERSON] однією сім'єю, пояснивши суду, що проживала по сусідству з родиною [PERSON] разом із своєю сім'єю, з січня 2013 року почала проживати у вказаній родині, коли ще була жива мати [PERSON]-[PERSON], але остання в силу свого захворювання не могла здійснювати повноцінного догляду за дочкою, тому вона виконувала усі роботи по господарству, готувала їжу, підтримувала будинок у належному стані, отримувала пенсійні виплати та покупала необхідні продукти харчування та ліки, а після смерті [PERSON] [INFO] продовжила проживати з [PERSON] до її смерті, тобто до [INFO], здійснювала за нею постійний догляд, ставилася до неї як до доньки. Представник зацікавленої особи - Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за їх відсутності та у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], оцінивши надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов переконання, що заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Згідно з медичним висновком №12 від 04.04.1988 року, [PERSON] [INFO] була інвалідом з дитинства внаслідок психічного захворювання та її опікуном була визнана її мати - [PERSON], проте [INFO] остання померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 28.10.2013 року Виконавчим комітетом Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області, актовий запис № 105. Згідно рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 20.10.2014 року [PERSON] визнано недієздатною, при цьому судом були встановлені наступні факти: згідно довідки МСЕ №153344, виданої головою МСЕК м. Херсона 16.10.1993 року, [PERSON] визнана інвалідом І групи з дитинства, безстроково; відповідно до довідки головного лікаря КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради №2330 від 28.05.2014 року, [PERSON] перебувала у вказаній установі на лікуванні з 26 жовтня 2013 року по 18 січня 2014 року; відповідно до акту судово-психіатричного експерта №426 від 09.09.2014 року [PERSON] за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до копії акту Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області від 11.03.2014 року [PERSON] після проходження лікування в КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» вибула на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS], та мешкає за вказаною адресою. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 25.12.2014 [PERSON] було визнано недієздатною та заявника призначено опікуном [PERSON]. Згідно з паспортом серії [NUMBER], виданим 11.12.1997 року Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області [PERSON], та довідкою Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області №666 від 27.03.2018 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 03 квітня 2015 року. Відповідно до довідки № 59 від 29.03.2018 року, виданої Комунальним закладом Білозерської районної ради Херсонської області «Білозерський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)», у відділенні соціальної допомоги вдома на посаді соціального робітника на території Чорнобаївської сільської ради з 16 серпня 2010 року по 09 лютого 2015 року працювала [PERSON] та на її обслуговуванні знаходилися: [PERSON] (прийнята наказом директора терцентру №7 від 25.02.2009 року, знята наказом №121 ві 28.10.2013 року у зв'язку із смертю [PERSON]) та [PERSON] (прийнята наказом директора терцентру №7 від 25.02.2009 року, знята наказом №124 від 28.10.2013 року згідно поданої заяви). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Виконавчим комітетом Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області 06.03.2018 року, актовий запис №38. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER], виданого 31.03.2015 року державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області Алпеєвою Т.В, та витягу з Державного реєстру речових справ на нерухоме майно №35691053 від 31.03.2015 року, [PERSON] належали житловий будинок загальною площею 65,8 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, а також земельна ділянка під ними загальною площею 0,0924 га, розташовані за адресою: [ADDRESS]. 29.11.2018 року заявник звернулась до державного нотаріуса Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області Алпеєвої Т.В. із заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] За заявою заявника було заведено спадкову справу №87/2018 (згідно витягу №51208836 про реєстрацію в спадковому реєстрі справа №62129600) та листом-роз'ясненням нотаріуса від 26.11.2018 року їй відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON], у зв'язку з відсутністю родинних відносин із спадкодавцем. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], яка є дочкою заявника, а також [PERSON], [PERSON], які мешкають по сусідству із заявником, пояснили, що [PERSON] разом із своєю родиною: чоловіком та дітьми, проживала по сусідству із родиною [PERSON] та у них склалися дружні стосунки, [PERSON] допомагала їм по господарству та у вирішенні різних побутових проблем, а коли [PERSON] почала хворіти та вже не могла здійснювати повноцінний догляд за своєю дочкою [PERSON], [PERSON] стала в них жити та вести спільне господарство, після смерті [PERSON] проживала разом з [PERSON], яка потребувала постійного стороннього догляду, однією сім'єю, між ними склалися відносини як між матір'ю та дочкою. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч.2 ст.293ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1 ст.1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п.21, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК України. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд дослідивши та проаналізувавши надані докази, дійшов висновку, що факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем-[PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме: у період з січня 2013 по 25.10.2013 року не знайшов свого підтвердження, оскільки судом встановлено, що починаючи з серпня 2009 року до [INFO] включно (по день смерті матері [PERSON] - [PERSON]) заявник [PERSON] надавала послуги по догляду за вищевказаними особами за місцем їх проживання, перебуваючи у трудових відносинах та будучи працевлаштованою до КЗ «Білозерський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» у відділенні соціальної допомоги вдома на посаді соціального робітника. Відповідно до Закону України "Про соціальні послуги", постанови Кабінету міністрів України від 29 грудня 2009 року N 1417 «Деякі питання діяльності територіальних центрів соціального обслуговування (надання соціальних послуг)», якою затверджені Типове положення про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та Перелік соціальних послуг, умови та порядок їх надання структурними підрозділами територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), умови оплати праці працівників територіального центру та штатна чисельність визначаються відповідно до законодавства з питань оплати праці, норм часу, чисельності та типового штатного нормативу чисельності працівників територіального центру, що затверджуються наказами Мінсоцполітики, структурним підрозділом територіального центру є відділення соціальної допомоги вдома. Відповідно до п.13 переліку, умов та порядку надання соціальних послуг відділенням соціальної допомоги вдома територіального центру, вказане відділення утворюється для надання соціальних послуг за місцем проживання/перебування одиноким громадянам, які не здатні до самообслуговування у зв'язку з частковою втратою рухової активності (мають III, IV, V групи рухової активності) та потребують сторонньої допомоги, надання соціальних послуг в домашніх умовах згідно з медичним висновком, а саме: похилого віку, інвалідів (які досягли 18-річного віку), хворих (з числа одиноких осіб працездатного віку на період до встановлення їм групи інвалідності, але не більш як чотири місяці). Відділення не здійснює надання соціальних послуг громадянам, які потребують цілодобового стороннього догляду. Відповідно до п. 1 вищевказаного Переліку соціальних послуг, умов та порядку їх надання структурними підрозділами територіального центру соціального обслуговування, зазначений центр надає: соціально-побутові послуги - забезпечення продуктами харчування, м'яким та твердим інвентарем, гарячим харчуванням, транспортними послугами, засобами малої механізації, здійснення соціально-побутового патронажу, виклик лікаря, придбання та доставка медикаментів, ремонт одягу та взуття, перукарські послуги тощо; психологічні послуги - надання консультацій з питань психічного здоров'я та поліпшення відносин з оточуючим соціальним середовищем, психологічної корекції, методичних порад; соціально-медичні послуги - консультації щодо запобігання виникненню та розвитку можливих органічних розладів, збереження, підтримка здоров'я, здійснення профілактичних, лікувально-оздоровчих заходів, працетерапія; соціально-економічні послуги - надання натуральної чи грошової допомоги та інші види послуг. Таким чином, здійснення догляду за [PERSON] та її матір'ю, готування їжі, придбання ліків та продуктів харчування тощо, віднесені до категорії послуг, які входили до кола трудових обов'язків заявника, за виконання яких вона отримувала заробітну плату, отже [PERSON] та [PERSON] у вищевказаний період не мали сімейних відносин, не були пов'язані спільним побутом, не мали взаємних прав та обов'язків, заявник мала обов'язки іншого характеру та з іншим суб'єктом, а саме: обов'язки соціального працівника, внаслідок трудових відносин з КЗ «Білозерський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)». Крім того, суд вважає, що не знайшов підтвердження факт проживання заявника із спадкодавцем однією сім'єю і у період часу з 26.10.2013 року по 18 січня 2014 року, оскільки на наступний день після смерті матері [PERSON] була поміщена на стаціонарне лікування до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня». При цьому, суд вважає, що характер захворювання [PERSON], внаслідок якого вона за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, отже [PERSON] не могла розуміти та ставитися до заявника, як до члена своєї родини, а також виключає можливість виникнення та існування взаємних прав та обов'язків між заявником та [PERSON] З урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов переконання, що факт проживання заявника [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менше п'яти років, у період часу з січня 2013 року по [INFO] до відкриття спадщини, не знайшов свого підтвердження, в зв'язку з чим, розглядаючи заяву у відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви [PERSON]

Outcome: dismissed