Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

26 червня 2019 року позивач ПрАТ «Українська страхова компанія «АСКА» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача [PERSON] про\~стягнення виплаченого\~страхового відшкодування.\~ В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог позивач\~у позовній\~заяві зазначає,\~що 12\~березня 2018\~року на\~площі Соборна\~у м.\~Дніпрі,\~відповідач вчинивши\~правопорушення,\~передбачене ст.\~124\~КУпАП,\~під час\~керування автомобілем,\~скоїла зіткнення\~з транспортним\~засобом «Тойота»,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~якому заподіяла\~механічні пошкодження\~та завдала\~шкоду транспортному\~засобу.\~Позивач обґрунтовує\~вину відповідача\~у скоєні\~дорожньо-транспортної\~пригоди на\~підставі \~Постанови Жовтневого\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~06.04.2018\~року по\~адміністративній справі\~№ 201/2944/18,\~якою було\~визнано винною\~ [PERSON] у\~скоєнні адміністративного\~правопорушення,\~передбаченого ст.\~124\~КУпАП.\~Постанова набрала\~чинності 17\~квітня 2018\~року.\~На момент\~дорожньо-транспортної\~пригоди цивільно-правова\~відповідальність водія\~транспортного засобу\~«Тойота» номерний\~знак [NUMBER] була\~застрахована у\~ПрАТ «УАСК\~АСКА» за\~договором обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №\~3408354\~від 22.12.2017\~року.\~Так,\~з метою\~визначення спричиненого\~матеріального збитку,\~позивач звернувся\~до судового\~експерта автотоварознавця.\~Відповідно до\~Висновку експертного\~дослідження автотоварознавця\~№ \~5407\~від 21.03.2018\~року,\~вартість відновлюваного\~ремонту автомобіля\~«Тойота» номерний\~знак [NUMBER] ,\~в результаті\~його пошкодження\~при дорожньо-транспортної\~пригоди \~склала 122\~243,\~64\~грн.\~На виконання\~умов \~договору обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №\~3408354\~від 22.12.2017\~року та\~на підставі\~страхового акту\~6398/10\~від 30.05.2018\~року,\~позивач виплати\~суми страхового\~відшкодування за\~шкоду заподіяну\~майну у\~розмірі -\~117\~456,\~55\~грн.\~Цивільно-правова\~відповідальність відповідача,\~було застраховано\~у ПАТ\~«НАСК «ОРАНТА»,\~згідно полісу\~обов`язкового страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №\~АМ/0723056,\~на підставі\~якого ПАТ\~«НАСК «ОРАНТА»\~відшкодовано ПрАТ\~«УАСК АСКА»\~суму збитку\~у розмірі\~62\~324,37\~грн.\~У зв`язку\~із заміною\~сторони кредитора\~у деліктному\~правовідношенні в\~межах фактичних\~витрат до\~ ПрАТ\~«УАСК АСКА»\~перейшло право\~вимоги до\~відповідача,\~оскільки страхова\~виплати є\~недостатньою для\~повного відшкодування\~завданої шкоди.\~Відтак,\~позивач вважає,\~що відповідач\~зобов`язаний\~доплатити йому\~сплачену частку\~суми страхового\~відшкодування в\~розмірі 55\~132,18\~грн.\~Посилаючись на\~наведене,\~позивач просить\~стягнути з\~відповідача на\~свою користь\~грошові кошти\~у розмірі\~62\~324,\~37\~грн. Представник позивача направив на адресу суду заяву, у якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідачі також надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, проти позову заперечувала. Крім того, відповідачем до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зазначає, що позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «АСКА» подано до [PERSON] , а вона згідно паспорту громадянина України серія [NUMBER] , виданий 24.06.1996 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області є [PERSON] , [INFO] . Відтак відповідач вважає, що в позовній заяві Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «АСКА» до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування, вказані не її данні, а саме прізвище та ім`я по батькові, тобто вона є неналежним відповідачем по даній цивільній справі. Зазначає, що позивачем помилково вказана її вина у скоєні дорожньо-транспортної пригоди та завданні шкоди транспортному засобу, бо відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року по адміністративній справі № 201/2944/18, якою суд постановив: «Визнати винною [PERSON] у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП». В постанові Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року по адміністративній справі № 201/2944/18, не вказано паспортних даних та реєстраційного номеру облікової картки платника податків винної особи. [PERSON] заперечує про наявність її вини у скоєні дорожньо-транспортної пригоди на підставі Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року по адміністративній справі № 201/2944/18 та не з її вини було пошкоджено транспортний засіб «Тойота», державний номер [NUMBER] , який було застраховано Позивачем. Вважає, що позивачем не надано належного та допустимого доказу по справі стосовно визнання її вини у пошкоджені транспортного засобу «Тойота», державний номер [NUMBER] та, що у її діях відсутній причинно-наслідковий зв`язок зі скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування вартості відновлюваного ремонту автомобіля «Тойота» номерний знак [NUMBER] , тобто вимоги позивача про стягнення сплаченого страхового відшкодування з неї є безпідставними, тому в задоволені позовної заяви має біти відмовлено. Крім того, у мотивувальній частині позовної заяви не зазначено правові підстави для відшкодування [PERSON] завданої шкоди. Обов`язковою підставою для відшкодування шкоди має бути вина заподіювача шкоди. Згідно із приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивачем до матеріалів справи додано копію Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року по адміністративній справі № 201/2944/18, з якої вбачається, що громадянку [PERSON] визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП за те, що вона, керуючи транспортним засобом, автомобілем «Лендж Ровер» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись в районі будинку № 14/8 на пл. Соборна в м. Дніпрі, де при зміні напрямку руху та повороті праворуч скоїла зіткнення з автомобілем «Тойота», державний номер [NUMBER] . У результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до даної постанови суду, винною особо не є [PERSON] 12 березня 2018 року, тобто не вона заподіяла механічні пошкодження та не вона завдала шкоду транспортному засобу, «Тойота» номерний знак [NUMBER] , який був застрахований у ПрАТ «УАСК АСКА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 3408354 від 22.12.2017 року. Судом встановлено, що винною особою в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON] , а не відповідач [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами. Відповідач заперечила, що є винною в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди та не є власником транспортного засобу «Лендж Ровер» державний номерний знак [NUMBER] . Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Постановою Пленуму Верховного Суду України за N 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, вина відповідача [PERSON] , Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року по адміністративній справі № 201/2944/18 не встановлена, а отже порядку ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України N 6-183цс14 від 03 грудня 2014 року. В силу ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, аналізуючи вищевикладене, обставини справи, перевіривши їх докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача в частині встановлення особистості винної особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено що цивільно-правова відповідальність за заподіяння шкоди [PERSON] позивачем не доведена, клопотання про заміну належного відповідача, відповідно ч.1 ст. 51 ЦПК України, до суду не подано. З Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року по адміністративній справі № 201/2944/18 про притягнення до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП не вбачається, що діями [PERSON] спричинено будь-яку шкоду позивачу, а також те, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що саме відповідач пошкодив вказане майно, тощо, позивачем не заявлялися клопотання про витребування доказів, проведення експертиз, виклик свідків, інших клопотань задля доказування законності підстав її позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено, то судові витрати по справі слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed