Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до Золотоніського міськрайсуду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному частковому майні. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона має право приватної власності на 3/8 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Баха, 14, м. Золотоноша Черкаської області. Відповідач по справі також має право приватної власності на 1/8 частину вказаного вище житлового будинку. Сторони по справі колишнє подружжя, що розірвали шлюб 25.07.1991 року. Відповідач з моменту розірвання шлюбу з 1991 року не проживає у своїй частині вказаного будинку, не приймає участь в його утриманні, не сплачує житлово-комунальні послуги, тощо. Сторони не визначили порядок користування житловим приміщенням, яке є в їхній спільній частковій власності між співвласниками та не визначили частки в натурі, вказаний будинок є нероздільним. Позивач наполягає, що спільне володіння і користування даним майном є неможливим, оскільки відповідач зловживає алкогольними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, та не доглядає за своєю частиною вказаного будинку, про свою власність не піклується, а всі обовязки по утриманню будинку здійснює позивач по справі. Відповідач забезпечений житлом, яке успадкував після смерті своїх батьків, а тому припинення права власності відповідача на 1/8 частину вказаного вище житлового будинку істотної шкоди та інтересам відповідача та членам його сімї не заподіє. Окрім того позивач, для вирішення судом питання щодо припинення права власності відповідача на вказану частину житлового будинку, внесла на депозитний рахунок суду вартість частки у майні відповідача, як компенсацію останньому за припинення його права власності на 1/8 частину вказаного вище будинку. Оскільки добровільно вирішити даний спір сторонам не вдалося, позивач звернулася до суду із даним позовом. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні, надали суду пояснення аналогічні поясненням викладеним у позовній заяві. Третя особа по справі: [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча викликався до суду у встановленому чинним законодавством порядку, зокрема шляхом виклику, розміщеному в засобах масової інформації. Неявка відповідача в судове засідання, не повідомлення ним причин такої неявки, відсутність будь-яких пояснень відповідача стосовно обставин позову ставало причиною для неодноразового перенесення судового засідання. За таких обставин, з метою недопущення порушення прав позивача стосовно своєчасності розгляду його позову, безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідача на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав. Як вбачається з доданих до матеріалів справи доказів, а саме: свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.11.2011 року та [PERSON] про державного реєстрацію прав №31969504 від 09.11.2011 року [PERSON] є власником 3/8 частини житлового будинку, що знаходиться по вул. Баха, 14, м. Золотоноша Черкаської області. ВІдповідно до даних Технічного паспорту на вказаний житловий будинок [PERSON] є власником 1/8 частини житлового будинку, що знаходиться по вул. Баха, 14, м. Золотоноша Черкаської області. За змістом\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Як вбачається із суті позовних вимог позивача, остання просить суд припинити право власності відповідача на 1/8 частину вказаного житлового будинку та стягнути із нього судові витрати повязані із розглядом даної справи. Однак суд із такими вимогами позивача погодитися не може. Так в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358\~ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст.\~41\~Конституції України та означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, що, по суті, є правом двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України право\~спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч.1\~ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. За положеннями \~ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналіз чинного законодавства дає змогу дійти висновку, що законодавство захищає право власності осіб на їх мано в тому числі і право власності особи на частку у спільному майні від будь-яких посягань на нього та встановлює принцип недоторканності такого майна. Стаття 365 ЦК України все ж таки передбачає випадки припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Однак підстави такого припинення є чітко визначені у вказаній статті, мають сурово враховуватись судом при розгляді такої категорії справ, а їх перелік розширенню не підлягає. Так позивач у своїх позовних вимогах зазначає, що вказаний будинок є нероздільний, а припинення права власності на 1/8 частину вказаного житлового будинку істотної шкоди відповідачу не завдасть, оскільки останній забезпечений іншим житлом, а його частка у вказаному майні є незначною. Зі змісту\~статті 346 ЦК України, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.,п. 1-3 ч. 1\~ст. 365 ЦК України\~умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном. Аналіз рішень Верховного Суду України, ухвалених за наслідками розгляду цивільних справ за позовами про встановлення порядку володіння і користування майном, яке належить на праві спільної часткової власності, свідчить про наявність усталеної правової позиції щодо застосування ст. 365 ЦК України, відповідно до якої припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якої обставини з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Частіше умова про те, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членами його сімї, трактується як забезпеченість співвласника іншим житлом. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, від 15 травня 2013 року № 6-37цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-68цс14. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365\~ЦК України (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі № 6-22505св09; постанова від 16 січня 2012 р. у справі № 6-81цс11),за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Дану правову позицію Верховний Суд України висловив у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, де роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Разом з тим, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном, про що йдеться в ухвалі Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі № 6-22505св09. У справі яка розглядається судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності у відповідача іншого житла, відсутні й докази згоди відповідача на припинення його права власності на частину вказаного житла. Таким чином суд констатує, що у випадку задоволення вказаних позовних вимог особі відповідачу буде завдана істотна шкода, оскільки жодних доказів наявності у нього іншого житла матеріали справи не містять, а тому останній може бути позбавлений єдиного належного йому житла. У даній ситуації позивач, на яку відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК\~України покладений обовязок довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, згадані умови, зокрема відсутність істотної шкоди інтересам відповідача за умови припинення його права на частку у спільному майні не довела, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Як вбачається судом з матеріалів справи, позивач, на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України внесла на депозитний рахунок суду вартість частки майна відповідача. Вказана сума підлягає поверненню позивачу після набрання судовим рішенням законної чинності, оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача усіх судових витрат, повязаних з розглядом даної справи, про які останній просив у своїх позовних вимогах, суд вважає, що вказані вимоги задоволенню теж не підлягають. Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено повністю, суд,

Outcome: dismissed