Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідач з 27.06.2003 перебували у шлюбі, який на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду від 19.09.2017 було розірвано. Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 20 червня 2018 року, з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час, позивач не може сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), оскільки офіційно не працює та не має офіційного заробітку (доходу). Крім того, на його утриманні перебуває матір [PERSON] , 1956 року народження, яка хворіє та потребує допомоги. Також зазначено, що у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів за рішенням суду, яку він не може погасити. На підставі викладеного, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини усіх видів його доходу, на тверду грошову суму у розмірі 1\~200,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді від 06.01.2021 відкрито провадження у вказаній справі, в порядку спрощеного позовного провадження. 19.04.2021 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач повністю заперечує проти позовних вимог, зазначаючи, що спільна з позивачем донька [PERSON] , [INFO] проживає разом з відповідачем з лютого 2014 року й по теперішній час. 20.06.2018 відповідачем отримано судовий\~наказ про\~стягнення з\~позивача на\~користь відповідача\~аліменти на\~утримання доньки\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~у розмірі\~ј частини\~з усіх\~видів його\~заробітку (доходу),\~але не\~менше встановленого\~законодавством мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~але не\~більше десяти\~прожиткових мінімумів\~на дитину\~відповідного віку,\~до досягнення\~дитиною повноліття.\~20.08.2018\~Вознесенівським відділом\~державної виконавчої\~служби м.\~Запоріжжя Головного\~територіального управління\~юстиції \~у Запорізькій\~області відкрито\~виконавче провадження\~за вказаним\~судовим наказом,\~проте з\~07.06.2018\~по 31.03.2021\~позивач сплатив\~лише три\~платежі на\~утримання доньки,\~що підтверджується\~розрахунком заборгованості\~зі сплати\~аліментів,\~заборгованість по\~сплаті аліментів\~становить 88\~219,00\~грн.\~Також зауважує,\~що позивач\~не утримує\~свою мати,\~оскільки остання\~є пенсіонером,\~проте продовжує\~працювати та\~отримувати достатню\~заробітну плату\~та пенсію,\~та яка\~мешкає одна\~у належній\~відповідачу з\~позивачем на\~праві власності\~квартирі [ADDRESS] .\~ Позивач\~належної матеріальної\~допомоги не\~надає на\~утримання дитини,\~тому відповідач\~з приводу\~утримання дитини\~змушена звертатися\~до кредитних\~установ по\~отриманню додаткових\~коштів. З дня отримання судового наказу про стягнення з позивача аліментів на свою користь, матеріальне становище позивача не погіршилося, а навпаки на її погляд позивач має поліпшений матеріальний стан. Зазначила, що позивач не надає коштів на утримання дитини, будучи людиною працездатного віку не здійснює заходів з офіційного працевлаштування, оскільки працює неофіційно, має власний автомобіль, у той час як вона самостійно не в змозі забезпечити зростаючі потреби дитини. Зазначає, що з дня отримання судового наказу про стягнення аліментів з позивача, у нього не відбулося жодних змін сімейного стану, тому повністю заперечує проти задоволення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 27.06.2003 перебували у шлюбі, який на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду від 19.09.2017 розірвано. Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 20 червня 2018 року, з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 20.08.2018 Вознесенівським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на підставі судового наказу відкрито виконавче провадження ВП № 57020387. Вказані обставини визнаються сторонами та не підлягають доказуванню, в силу ч.1 ст.82 ЦПК України. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу задоволення своїх вимог, покликається на те, що у нього відсутній дохід для сплати аліментів у розмірі визначеному судовим наказом, на підтвердження чого посилається на те, що у 2017 році ним було подано пакет документів щодо закриття його діяльності, як фізичної особи підприємця, а також на те, що на його утриманні перебуває його мати, яка потребує матеріальної допомоги. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР від 27.02.1991 року, (надалі\~Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.\~150,\~180 СК України,\~батьки зобов`язані\~піклуватися про\~здоров`я\~дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток,\~забезпечити здобуття\~дитиною повної\~загальної середньої\~освіти,\~матеріально утримувати дитину до повноліття. Частиною 1\~ст. 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Роз`яснення пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~вказують, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.\~181,\~192 СК України,\~розмір аліментів,\~визначений рішенням\~суду,\~не вважається\~незмінним.\~Отже,\~у зв`язку\~із значним\~покращенням матеріального\~становища платника\~аліментів один\~із батьків\~дитини може\~подати до\~суду заяву\~про збільшення\~розміру аліментів.\~Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України\~передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених\~Сімейним кодексом України. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1,2\~ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд дослідивши матеріали цивільної справи встановив, що позивачем не надано суду достатніх доказів значного погіршення його матеріального становища по зрівнянню з часом винесення Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя судового наказу від 20 червня 2018 року щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Посилання представника позивача на наявну заборгованість по сплаті аліментів, як на підставу відсутності відповідного доходу, та неможливість сплати аліментів, суд вважає неспроможним та таким, що не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому, суд констатує, що як вбачається з дослідженого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.44), позивач з 2018 по 01.11.2020 взагалі не сплачував відповідні суми аліментів на утримання дитини, та почав здійснівати часткові оплати у грудні 2020, липні та березні 2021 року, що на переконання суду свідчить про покращення матеріального становища позивача на теперішній час. Отже, суд вважає доводи сторони позивача щодо погіршення матеріального становища не переконливими, не доведеними, та розмір аліментів, що стягуються з позивача не є надмірним тягарем для нього. Водночас, суд критично оцінює доводи сторони позивача щодо погіршення його матеріального стану у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває мати, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки позивачем не доведено, що його мати потребує матеріальної допомоги, не в змозі забезпечувати себе самостійно, та він є єдиним утриманцем своєї матері. У ході судового розгляду стороною позивача не надано жодного відповідного належного доказу на підтвердження вказаних фактів. Разом з тим, судом не встановлено обставин зміни [PERSON] сімейного стану, погіршення здоров`я позивача. Суд зазначає, що відсутність офіційного працевлаштування або тимчасове безробіття позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Зазначена позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 464/3480/17-ц . Таким чином, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б давали суду правові підстави для висновку про наявність обставин, які об`єктивно свідчать про неможливість позивачем сплачувати аліменти на утримання його доньки у розмірі, встановленому судовим наказом. Натомість судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично самостійно утримує дитину, встановлено її матеріальне становище, стан здоров`я, що на думку суду свідчить про те, що розмір аліментів, що стягуються з позивача не призводить до надмірного та необґрунтованого збагачення відповідача. Розмір аліментів визначений судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя виданого від 20 червня 2018 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення з причин зазначених позивачем, без підтвердження погіршення матеріального становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Це відповідає інтересам дитини та захищає її права. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8\~ст.7 СК України\~визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання (Роз`яснення Міністерства юстиції України від 05.07.2011 року «Правове регулювання особистих немайнових та майнових відносин між суб`єктами сімейних правовідносин»). Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6\~ст. 3 ЦК України\~є одними із загальних засад цивільного законодавства. При розгляді справи, судом не встановлено наявності у позивача, істотних умов які б не дозволяли йому сплачувати на користь відповідача по справі аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) визначеному судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2018 року, або розмір цих виплат суттєво погіршував матеріальне становище позивача. Беручі до уваги, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність обставин, які б вказували на необхідність зменшення розміру аліментів, норми матеріального та процесуального права, принцип «з максимально можливим урахуванням інтересів дитини», приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed