Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із вищевказаною позовною заявою. Свої вимоги мотивував тим, що працював у МПП « КАЛІПСО » з 9 травня 2016 року по 12 липня 2017 року. Між ним та відповідачем було укладено строковий договір до 9 травня 2021 року та вказано заробітну плату за виконання робіт в сумі 3000 (три тисячі) грн. Вказує, що був звільнений з роботи за вимогою роботодавця без обгрунтування вимог , без належним чином оформленої трудової книжки та без виплати заробітної плати. На день його звільнення відповідачем нарахована але не виплачена заробітна плата за період часу з 09 травня 2016 року по 12 липня 2017 року у сумі 48 000 гривень Посилається на те , що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та оскільки трудова книжка станом на сьогоднішній день йому не видана, відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2017 року по 01 вересня 2018 року , що становить 41000 гривень. Додає, що під час роботи у підприємстві ним не було використано жодної відпустки та при звільненні було також відмовлено і не виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 1 рік , що становить 3000 гривень.( три тисячі) грн. Згідно зі зробленими підрахунками, за період часу з 9 травня 2016 року по 12 липня 2017 року по заборгованості за невиплачену заробітну плату, з урахуванням індексу інфляції - інфляційні нарахування становлять 5434 гривень 18 копійок.. Також вважає, що відповідач не законно, в односторонньому порядку розірвав строковий договір , а тому зобов`язаний сплатити вихідну допомогу - мінімальний розмір вихідної допомоги при порушенні з боку роботодавця складає тримісячний середній заробіток, що становить 9000 (дев`ять тисяч грн.) Також при звільненні в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а тому вважає,що роботодавець зобов`язаний здійснити розрахунок по компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати за період часу з 09 травня 2016 року по 12 липня 2018 року, що становить 87000 (вісімдесят сім тисяч грн.) На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального та процесуального права , просить стягнути з відповідача на його користь нараховану але не виплачену заробітну плату у сумі 48 000 гривень, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 41000 гривень, вихідну допомогу в розмірі 9000 гривень, збитки за час невиплати заробітної плати з у вигляді індексу інфляції у сумі 5434, 18 гривень, компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 3000 гривень, середній заробіток за час затримки заробітної плати за період часу з 09 травня 2016 року по 12 липня 2018 року, що становить 87000 гривень, моральну шкоду в розмірі 10000 гривень та стягнути понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився . Від нього до суду надійшла заява про те , що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача також не з`явився . Надав суду заяву про слухання справи без його участі. У заяві вказав , що позовні вимоги не визнає . Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають , виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України - передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною ч 1 ст. 3 цього ж Кодексу - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише уразі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно трудового договору від 09.05.2016 року, укладеного між МПП « Каліпсо» в особі директора та [PERSON] , останній був прийнятий на роботу у підприємство на посаду продавця не продовольчих товарів. Строк дії договору до 09.05.2021 року. За виконання обов`язків , передбачених цим договором , працівнику встановлюється посадовий оклад у розмірі 3000 гривень щомісячно . [PERSON] посилається на те , що відповідачем було незаконно розірвано даний договір та не виплачено йому заробітню плату. Відповідно до статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» працівник може звертатись до роботодавця не лише з вимогою про сплату всього розміру заробітної плати, а і з вимогою про проведення індексації зарплати протягом періоду зміни мінімального розміру заробітної плати, а також отримання компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу інфляції. Згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання, здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів (заробітної плати) у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Відповідно до положень ст.ст. 76-80 ЦПК України- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Жодного доказів , на існування заборгованості перед позивачем , ним не надано. Крім того, підтвердження звернення позивача та відповідної відмови відповідача здійснити перерахунок наявної заборгованості по заробітінй платі та складових до неї суду не надано. У метаріалах справи міститься довідка Головного управління Пенсійного Фонду україни в Чернівецькій області. Згідно даних, отриманих від Державної фіскальної служби України в порядку міжвідомчого обміну інформацією, по страхувальнику МПП «Каліпсо» (ЄДРПОУ: 30352561; юридична адреса: м. Чернівці, вул. Головна, 7) наявні звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за звітні періоди: квітень-грудень 2016 р. та січень-травень 2017 р. (з червня 2017 року звіти відсутні). Проте у даній звітності відсутні відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) і, як результат, відсутнє нарахування єдиного соціального внеску на заробітну плату/дохід по громадянину [PERSON] ( [INFO] ). Тобто , даних про те , що позивачу нараховувалась заробітня плата підприємством відповідача суду не надано. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд, окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити , враховуючи недоведеність вини відповідача та не надання належних доказів позивачем на обгрунтування своїх вимог ,

Outcome: dismissed