Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд: визнати недостовірною, та таку яка викладена в брутальній, принизливій та непристойній формі, та порочить і принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], інформацію викладену 17.06.2016 року в Інтернет мережі в соціальній мережі «Fасеbоок» на власній сторінці [PERSON], наступного змісту - «Беляевский район. Замечательная новость. Говорят, что Жумадилов подал документы на конкурс на место Гайдарши, Тут развалил. Пора повыше? Там и без него уже развалины. Но разница очень значительна. Тут ответственность. А там можно засесть за грузинские плечи. А там удобно травить разные баечки на телевидении. Попросту - трепаться. При этом ничего не делая. Эдем. Этот вкурил, что его (ребенка) подставили. Ушел детина в отпуск с последующим увольнением. Спрыгивает с Титаника. Мальчик, думаешь пронесет? Конечно. Когда придет ответственность, еще как тебя будет проносить, причем по разным отхожим и не отхожим местам. Директор химчистки видимо пристроится рядышком с Жумадиловым. В качестве помощника, советника или прочего поднеси-подай.. Вовремя взяли зама по социалке. Ей просто не позавидуешь. Вот тут придется отдуваться за всех. Удачи.»; зобовязати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію викладену 17.06.2016 року в Інтернет мережі в соціальній мережі «Fасеbоок» на власній сторінці [PERSON] наступного змісту: «Беляевский район. Замечательная новость. Говорят, что Жумадилов подал документы на конкурс на место Гайдарши, Тут развалил. Пора повыше? Там и без него уже развалины. Но разница очень значительна. Тут ответственность. А там можно засесть за грузинские плечи. А там удобно травить разные баечки на телевидении. Попросту - трепаться. При этом ничего не делая. Эдем. Этот вкурил, что его (ребенка) подставили. Ушел детина в отпуск с последующим увольнением. Спрыгивает с Титаника. Мальчик, думаешь пронесет? Конечно. Когда придет ответственность, еще как тебя будет проносить, причем по разным отхожим и не отхожим местам. Директор химчистки видимо пристроится рядышком с Жумадиловым. В качестве помощника, советника или прочего поднеси-подай.. Вовремя взяли зама по социалке. Ей просто не позавидуешь. Вот тут придется отдуваться за всех. Удачи.» шляхом оприлюднення на протязі пяти днів з моменту набрання чинності рішення суду публікації в Інтернет мережі в соціальній сеті «Fасеbоок» на власній сторінці [PERSON] інформації наступного змісту - «Ранее опубликованная мной информация от 17.06.2016 года следующего содержания: «Беляевский район. Замечательная новость. Говорят, что Жумадилов подал документы на конкурс на место Гайдарши, Тут развалил. Пора повыше? Гам и без него уже развалины. Но разница очень значительна. Тут ответственность. А там можно засесть за грузинские плечи. А там удобно травить разные баечки на телевидении. Попросту - трепаться. При этом ничего не делая. Эдем. Этот вкурил, что его (ребенка) подставили. Ушел детина в отпуск с последующим увольнением. Спрыгивает с Титаника. Мальчик, думаешь пронесет? Конечно. Когда придет ответственность, еще как тебя будет проносить, причем по разным отхожим и не отхожим местам. Директор химчистки видимо пристроится рядышком с Жумадиловым. В качестве помощника, советника или прочего поднеси-подай.. Вовремя взяли зама по социалке. Ей просто не позавидуешь. Вот тут придется отдуваться за всех. Удачи.» не соответствует действительности и не является достоверной; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], грошову суму у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень на відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди, внаслідок порушення прав позивача; стягнути з відповідача - [PERSON], понесені позивачем судові витрати в розмірі 1378 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим що 17 червня 2016 року відповідач - [PERSON] в Інтернет мережі в соціальний мережі «Fасеbоок» на власній сторінці, розповсюдила про нього недостовірну інформацію та таку яка ганьбить його честь і гідність, та ділову репутацію, а саме безпосередньо надрукувала наступний текст - «Беляевский район. Замечательная новость. Говорят, что Жумадилов подал документы на конкурс на место Гайдарши, Тут развалил. Пора повыше? Там и без него уже развалины. Но разница очень значительна. Тут ответственность. А там можно засесть за грузинские плечи. А там удобно травить разные баечки на телевидении. Попросту - трепаться. При этом ничего не делая. Эдем. Этот вкурил, что его (ребенка) подставили. Ушел детина в отпуск с последующим увольнением. Спрыгивает с Титаника. Мальчик, думаешь пронесет? Конечно. Когда придет ответственность, еще как тебя будет проносить, причем по разным отхожим и не отхожим местам. Директор химчистки видимо пристроится рядышком с Жумадиловым. В качестве помощника, советника или прочего поднеси-подай..Вовремя взяли зама по социалке. Ей просто не позавидуешь. Вот тут придется отдуваться за всех. Удачи.» Позивач вказує, що дана інформація стала відома багатьом людям і продовжує поширюватися в тому числі в даний час в Інтернет мережі в соціальний мережі «Fасеbоок» на сторінці відповідача, позивачу повідомили зокрема [PERSON], [PERSON], [PERSON] та багато інших людей. Позивач вважає дану інформацію, розповсюджену відповідачем, недостовірною та такою, яка викладена в брутальній, принизливій та непристойній формі, та порочить і принижує його гідність, честь та ділову репутацію, та таку, що підлягає спростуванню. Позивач зазначив, що також діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у наступному. Після публікації відповідачем вказаної інформації 17.06.2016 року до нього постійно звертаються люди з приводу підтвердження або спростування вказаної інформації. Позивачу доводиться постійно спростовувати цю недостовірну інформацію. В Біляївському районі Одеської області, в м. Одеса, в місті Києві, розповсюджена відповідачкою вказана недостовірна інформація негативно позначається на його діловій репутації, створює негативну психологічну обстановку щодо позивача, як чесного громадянина, керівника, принижує його честь і гідність, ділову репутацію, сприяє зниженню авторитету, поваги до нього, довіри з боку оточуючих його людей. Позивачу доводиться постійно спростовувати цю недостовірну інформацію. Це порушує його звичні життєві зв'язки. Позивачу доводиться зайвий раз витрачати час та додаткові зусилля на спростування вказаної недостовірної інформації. Моральну шкоду, яка позивачу спричинена діями відповідача, він оцінює у 10000 (десять тисяч) гривень. 16 січня 2017 року відповідач надала до суду заперечення на позов (а.с.57-65), в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, дав пояснення, аналогічні викладеним у позові та пояснив, що відповідач повинен доказати, що розміщена інформація є достовірною. Відповідач у судовому засідання заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що дійсно опублікувала на своїй сторінці в соціальний мережі «Fасеbоок» вказані у позові висловлювання, але вони не стосуються тільки [PERSON] та є оціночним судженням. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Судом встановлено, що [PERSON] розпорядженням Президента України призначений головою Біляївської районної державної адміністрації Одеської області (а.с. 7). Як розяснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові (далі - Постанова) №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (п.1), суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь - який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Судом встановлено, що 17 червня 2016 року в Інтернет мережі в соціальній мережі «Fасеbоок» на власній сторінці [PERSON], зробила публікацію наступного змісту - «Беляевский район. Замечательная новость. Говорят, что Жумадилов подал документы на конкурс на место Гайдарши, Тут развалил. Пора повыше? Там и без него уже развалины. Но разница очень значительна. Тут ответственность. А там можно засесть за грузинские плечи. А там удобно травить разные баечки на телевидении. Попросту - трепаться. При этом ничего не делая. Эдем. Этот вкурил, что его (ребенка) подставили. Ушел детина в отпуск с последующим увольнением. Спрыгивает с Титаника. Мальчик, думаешь пронесет? Конечно. Когда придет ответственность, еще как тебя будет проносить, причем по разным отхожим и не отхожим местам. Директор химчистки видимо пристроится рядышком с Жумадиловым. В качестве помощника, советника или прочего поднеси-подай.. Вовремя взяли зама по социалке. Ей просто не позавидуешь. Вот тут придется отдуваться за всех. Удачи.» (а.с. 8) Вказану обставину підтвердила у суді відповідач. Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню. Відповідно до вимог Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності суд вважає, що інформація, яка поширена відповідачем на персональній сторінці Інтернет мережі в соціальній мережі «Fасеbоок», є висловлюванням, яке не містить фактичних даних, а є саме оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню та доведенню правдивості, а є лише вираженням субєктивної думки (переконання) відповідача, яка має право на власну оцінку (критику) певних фактів. Відповідно до вимог ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.\~\~ Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до частини 4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.\~\~ У пункті 19 Постанови зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе. Крім того, судом з'ясовано, що позивач є публічною особою, та на момент публікації інформації відносно нього обіймав посаду Голови Біляївської районної державної адміністрації Одеської області. Отже спірна інформація, яку позивач у даному позові просить визнати недостовірною інформацією відносно нього є нічим іншим, як оціночними судженнями щодо публічної особи, без втручання у його приватне життя, а відтак, згідно зі статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що межа допустимої критики з використанням оціночних суджень під час публікацій в мережі Інтернет, відповідачем була дотримана, а відтак відсутні і підстави вважати таку інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. У зв'язку з чим, не підлягають задоволенню як похідні вимоги щодо спростування інформації, яку позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed