Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач з вернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, встановлений рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 12.11.2014 року, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до вересня 2009 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], який проживає разом з матір'ю, [PERSON]. На сьогоднішній день позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та мають малолітнього сина [PERSON]. Позивач має на утриманні, згідно рішень судів наступних осіб: непрацездатного батька [PERSON]; непрацездатну матір [PERSON]; малолітнього сина [PERSON] та малолітнього сина [PERSON]. На утримання вищевказаних осіб позивач щомісяця сплачує певну суму аліментів. Крім того, [PERSON] є інвалідом ІІІ групи загального захворювання та за індивідуальною програмою реабілітації інвалідів проходить стаціонарне, санаторно-курортне лікування. До 14.09.2015 року позивач працював у Харківському регіональному структурному підрозділі ДП «Украерорух» на посаді диспетчер пункту збору донесень (АДВ) та отримував заробітну плату від 7500,00 грн. до 19000,00 грн. Проте, 14.09.2015 року директором Харківського регіонального структурного підрозділу ДП «Украерорух» видано наказ, у відповідності до якого позивача з 22.09.2015 року переведено на вакантну посаду - оператора комп'ютерного набору (0,5 од.) з посадовим окладом штатного розпису 1822,00 грн. на місяць. В зв'язку з чим, рівень заробітної плати позивача значно знизився. Враховуючи те, що матеріальний стан позивача змінився, а також враховуючи те, що на утримання другої дитини, [PERSON] утримується менша частина доходу позивача - 1/6, а на утримання батьків взагалі по 1/12 на кожного, позивач вважає, що аліменти на утримання сина [PERSON] мають бути зменшенні з 1/4 частки доходу до 1/6 частки. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 52, 79, 95). Подав до суду заяву (вх. № 7986 від 14.03.2016 року, а.с. 98) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також в додаткових поясненнях (вх. № 3669 від 05.02.2016 року, а.с. 88-90). Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджено повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 53, 83, 96). Подала до суду клопотання (вх. № 9341 від 24.03.2016 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні (а.с. 101). Також відповідачем надано до суду письмові заперечення (вх. № 449 від 12.01.2016 року, а.с. 58-64), в обґрунтування яких зазначено, що жодний із доводів позивача про зміну його матеріального становища не заслуговує на увагу, оскільки у позовній заяві позивач зазначив, що рішення судів набрали законної сили та фактично виконуються ним в повному обсязі. Проте, фактично позивач виконує лише рішення суду від 12.11.2014 року та сплачує аліменти лише на утримання сина [PERSON]. Інші рішення судів про стягнення з [PERSON] не виконуються, оскільки не звернуті до примусового виконання, виконавчі провадження органами виконавчої служби по ним не відкриті. Зазначене також підтверджується довідкою від 24.02.2015 року, виданою Харківським регіональним структурним підрозділом Украерорух про утримання із заробітної плати позивача, додану останнім до позовної заяви. Крім того, позивач діє у недобросовісний спосіб та намагається матеріально ущемити свого сина [PERSON], ігнорує його потреби, від виховання сина самоусунувся та всіляко обділяє батьківським піклуванням, матеріального утримання доводиться добиватися від позивача через суд та виконавчу службу, попри те, що потреби на утримання сина [PERSON] в силу віку збільшуються. В зв'язку з чим, відповідач просить відмовити в задоволенні позову, в зв'язку з відсутністю законних підстав на зменшення розміру аліментів. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статей 10 і 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених ним обставин. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частинами 1 та 2 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 744 (а.с. 36). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 16.02.2006 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 336 (а.с. 50). Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.11.2014 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 25.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року (а.с. 13-14). Разом з тим, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12.01.2015 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 20.11.2014 року. В частині позовних вимог до [PERSON] відмовлено за необґрунтованістю. Проте, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03.03.2015 року вищевказане рішення скасоване в частині позову до [PERSON] в постановлено в цій частині нове рішення про відмову [PERSON] у позові до [PERSON] про зменшення аліментів на малолітнього сина [PERSON] (а.с. 65-68). Тобто на даний час з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання їх сина [PERSON] у розмірі ? частки з всіх видів доходу (заробітку) позивача. Стаття 180 Сімейного кодексу України зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За вимогами частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З урахуванням вказаних вимог Закону з позивача і стягуються аліменти в мінімальному розмірі на утримання його сина від першого шлюбу, [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом також встановлено, що позивач перебуває в іншому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 30.09.2011 року (а.с. 31). Від цього шлюбу позивач має малолітню дитину, [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 18.04.2012 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області (а.с. 32) та є платником аліментів згідно рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27.05.2015 року (а.с. 10), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08.07.2015 року (11-12) на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття. Крім того, [PERSON], [INFO] є пенсіонером по інвалідності ІІІ групи загальне захворювання (пенсійне посвідчення № [NUMBER], видане 19.04.2012 року Пенсійним фондом України, а.с. 21). За довідкою № 6.5-7.1-60 від 24.02.2015 року, [PERSON] працює на підприємстві Харківського регіонального структурного підрозділу Украероруху та за період з травня 2014 року по січень 2015 року сума його заробітної плати, з якої утримуються аліменти складає 70944,04 грн. Сума аліментів становить 17525,00 грн. (а.с. 37). Позивач посилається на зміну свого матеріального стану, оскільки згідно наказу № 58/к-с від 14.09.2015 року директора Харківського регіонального структурного підрозділу державного підприємства обслуговування повітряного руху України, [PERSON], диспетчера пункту збору донесень (АДВ), з 22.09.2015 року переведено на вакантну посаду - оператор комп'ютерного набору (0,5 од.), з посадовим окладом згідно штатного розпису 1822,00 грн. на місяць, зі збереженням середнього заробітку протягом 2-х тижнів з дня переводу, відповідно до частини 1 статті 114 Кодексу законів про працю України (а.с. 20). Однак, суд не приймає доводи позивача щодо зменшення його заробітної плати як підставу для зменшення розміру аліментів, так як розмір аліментів визначений у частці, тобто зі зменшенням заробітку зменшується і сума аліментів. Посилання позивача на те, що він є платником аліментів на утримання батьків на малолітньої дитини з якою проживає у другому шлюбі суд сприймає критично, оскільки дійсно рішенням Апеляційного суду Сумської області від 13.11.2014 року, яким змінено рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2014 року, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON], [INFO] в розмірі 1/12 частки від заробітку (доходу) щомісячно. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON], [INFO], в розмірі 1/12 частки від заробітку (доходу) щомісячно (а.с. 16-17). При цьому, на запит суду Зарічним районним судом м. Сум повідомлено (вх. № 2112 від 25.01.2016 року), що по цивільній справі № 591/6563/14-ц, провадження 2/591/2427/14 за позовом [PERSON], [PERSON], до [PERSON], про стягнення аліментів 22.07.2015 року були видані два виконавчих листи про стягнення аліментів з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/12 частки щомісячно кожному. По цивільній справі № 591/1053/15-ц, провадження 2/591/803/15 за позовом [PERSON] до [PERSON], третьої особи: [PERSON] про зміну розміру аліментів 21.07.2015 року було видано один виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини (а.с. 80). Разом з тим, на запит суду Харківським регіональним структурним підрозділом державного підприємства обслуговування повітряного руху України повідомлено (вх. № 2478 від 27.01.2016 року), що з заробітної плати [PERSON] утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] згідно виконавчого листа 404/8736/13-ц від 28.10.2013 року. Аліменти утримувалися з травня 2014 року по червень 2015 року у розмірі 50% від заробітної плати до погашення заборгованості, далі 25% від заробітної плати відповідно до виконавчого листа. Будь-які інші виконавчі листи відсутні в Харківському РСП Украероруху. Утримання по аліментам за період з лютого 2015 року по грудень 2015 року складає 26397,12 грн. Також повідомлено, що [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку без збереження заробітної плати з 16.11.2015 року (а.с. 84). Із доданого наказу № 71/к-с від 10.11.2015 року (а.с. 85) про надання відпустки позивачеві по догляду за дитиною вбачається, що відпустка йому надана лише по 16.05.2016 року. Таким чином, на час розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів про перебування виконавчих листів про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання другої дитини, [PERSON], [INFO] та його батьків на виконанні в органах виконавчої служби, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позивач сплачує аліменти на утримання лише однієї дитини, [PERSON], [INFO]. Судові рішення про утримання інших осіб, зазначених позивачем в примусовому порядку не виконуються, що також підтверджено вищевказаними довідками з місця роботи позивача. Відповідно до наказу № 71/к-с від 10.11.2015 року директора Харківського регіонального структурного підрозділу державного підприємства обслуговування повітряного руху України, [PERSON], оператору комп'ютерного набору (0,5 од.), згідно статті 25 Закону України «Про відпустки» та статті 179 Кодексу законів про працю України, надано відпустку з 16.11.2015 року по 16.05.2016 року по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку тривалістю (за станом здоров'я сина), без збереження заробітної плати (а.с. 85). Проте, наявність наказу про надання позивачеві відпустки по догляду за дитиною до 16.05.2016 року суд не вважає поважною причиною невиконання батьківського обов'язку позивача щодо належного утримання своєї дитини від першого шлюбу, оскільки така життєва необхідність позивачем суду не обґрунтована. Крім того, суд вважає, що при вирішенні даного спору є недоцільним врахування незначного строку перебування позивача у відпустці, так як вирішується спір до повноліття дитини позивача, [PERSON], що є порушенням права дитини на належне утримання. Щодо посилання позивача на свій стан здоров'я, то слід зазначити, що під час ухвалення рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.11.2014 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина, [PERSON] був врахований стан здоров'я позивача, який на час розгляду даної справи, зважаючи на додані до позовної заяви документи (а.с. 22-30), не погіршився. Заслуговують на увагу і доводи відповідача про стійке небажання позивача сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі, визначеному судом, про що свідчать судові рішення, які містяться в матеріалах справи. Тобто позивачем не доведено, а судом при розгляді справи не встановлено наявність підстав, з якими закон пов'язує можливість зменшення розміру аліментів у відповідності до вимог частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України. Крім того, суд виходить з положень частин 5, 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України, згідно яких учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сукупність перерахованих принципів регулювання сімейних відносин вказує про обов'язок дотримання рівності малолітніх дітей позивача та достатності їх утримання. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На підставі викладеного, враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні, у суду відсутні підстави задовольнити позов, оскільки це суперечить як нормам права так і загальноприйнятим засадам суспільства. Питання про сплату судового збору вирішується відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed