Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач 31 жовтня 2014 року звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 1996 року по 15 жовтня 2013 року. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2005 року з позивача стягнуто аліменти на утримання синів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу). Однак, відповідачка не подала на виконання виконавчий лист, оскільки сторони примирилися та стали мешкати однією сім`єю до травня 2010 року. Після розірвання шлюбу старший син [PERSON] проживав з позивачем та знаходився на його утриманні, а молодший син проживав з відповідачкою. 19 травня 2014 року відповідачка пред'явила виконавчий лист до виконання. Постановою від 25.05.2014 року було відкрито виконавче провадження щодо утримання аліментів на користь відповідачки на двох синів, хоча [PERSON] проживав з ним та знаходився на його утриманні. У зв'язку з чим, позивач вважає, що з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року він не повинен сплачувати заборгованість по аліментам у розмірі 14 579,6 грн. Позивач просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, що стягнені за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2005 року на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за період з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2014 року в розмірі 14 579,6 грн.; припинити стягнення з позивача аліментів за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2005 року про стягнення з позивача на утримання синів аліментів в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання [PERSON], а саме, до 30 червня 2016 року. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 1996 року по 15 жовтня 2013 року (а.с.5,8,9). Мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2005 року з [PERSON], [INFO], уродженця м. Дніпропетровська, на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей -[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 листопада 2005 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.10). Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ від 22.05.2014 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-5000/2005, виданого 16.05.2014 року (а.с.11 на звороті). Згідно із ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Право державного виконавця обчислювати розмір заборгованості з аліментів встановлено ч.4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої державний виконавець вправі обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів, складати відповідний розрахунок та повідомляти про нього стягувану і боржнику, в т.ч. і за заявою сторін виконавчого провадження. Згідно ст. 195 СК України та ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), для працюючих боржників визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення. Державним виконавцем Орловою В.В. нарахована заборгованість по аліментам, яка загалом складає 19 284,8 грн. (а.с.3). Позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за період з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2014 року в розмірі 14 579,6 грн., та вказує, що на його утриманні перебуває старший син [PERSON], який є студентом III курсу ДВНЗ «Дніпропетровського коледжу транспортної інфраструктури», та позивач несе всі витрати щодо його навчання. Однак, суд вказані твердження не бере до уваги та вважає їх неспроможними за нижченаведених підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько (мати) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв'язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22). Разом з тим, суд вважає, що підстав для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2014 року в розмірі 14 579,6 грн. немає, оскільки аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини стягуються за рішенням суду, яке обов'язкове до виконання, звільнення від сплати заборгованості по аліментах повне або часткове допускається на підставі ст. 197 СК України лише у виключних випадках, однак позивачем не доведені обставини, які б надавали змогу для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Вимоги щодо припинення стягнення з позивача аліментів за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2005 року про стягнення з позивача на утримання синів аліментів в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання [PERSON], а саме, до 30 червня 2016 року є безпідставними, а відтак задоволенню не підлягають. Виходячи з наведеного, суд, оцінивши зібрані у справі докази, досліджені безпосередньо, кожний окремо і в своїй сукупності і логічному взаємозв'язку, приходить до висновку, що позовні вимоги належними, допустимим і достатніми доказами, поданими відповідно до вимог ст.ст. 57-65, ст.10 ЦПК України, підтвердження не знайшли. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed