Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

07 квітня 2014 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом. В позові зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй 2/3 частку будинку з підсобними приміщеннями по [ADDRESS], яку мати заповіла йому за заповітом. Крім нього, спадкоємцем після смерті матері є його рідний брат, який своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З метою оформлення своїх спадкових прав після смерті матері звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте, в задоволенні його вимоги було відмовлено. Свою відмову нотаріус обґрунтував тим, що строк, установлений законом пропущено. Просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за наявності поважних причин її неприйняття, а саме: вважав, що спадкове майно перейде до нього, оскільки мати постійно, до смерті проживала разом з ним, під час спливу строку для подання заяви перебував у відрядженні за межами району. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що відповідач [PERSON] є його рідним братом, з яким у нього постійно виникають конфлікти на побутовому грунті та з приводу оформлення спадкового будинку після смерті батьків. Інших спадкоємців померлих батьків, крім нього та брата немає. Після смерті батька у судовому порядку він оформив спадщину на 1/3 частину спірного будинку. Мати на час смерті постійно проживала разом з ним, він її доглядав, а тому вона розпорядилася, що по смерті її частка будинку у розмірі 2/3 перейде до нього. Про наявність заповіту йому було відомо. Він не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини своєчасно, оскільки на час закінчення встановленого строку перебував у відрядженні за межами району, а також перебував на стаціонарному лікуванні у Снігурівській ЦРЛ. Після прибуття з відрядження дізнався, що брат подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті матері за законом, однак йому про таке нічого не повідомив. Після цього, відразу ж звернувся до нотаріуса, однак за пропуском строку йому у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом було відмовлено. Він має власне житло. Тривалий час у спірному будинку не проживав, участі в його утриманні не приймав, однак вважає, що таке не може бути підставою для позбавлення його спадщини. Просить позов задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність поважних причин неподання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті матері, про наявність заповіту матері йому не було відомо, згоден на успадкування братом половини частини спадкового будинку у частці належній матері, просив у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовити. Представник відповідача Снігурівської міської ради в судове засідання не з"явився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу спадкування. Дані правовідносини регулюються ЦК України 2003 року, оскільки розпочалися та продовжують існувати після 1 січня 2004 року. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом або за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява подається особисто. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини, який складає 6 місяців та який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1271 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.7) та рідним братом [PERSON] (а.с.52). [PERSON], померла [INFO]. (а.с.5), після її смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини домоволодіння та підсобних приміщень за [ADDRESS], яка належала померлій на праві власності на підставі рішення Снігурівського районного народного суду від 06.04.1983 року та зареєстроване за померлою Снігуріським ММБТІ 18.04.1983р. (а.с.8). За даними архівної довідки (а.с.44) будинок по [ADDRESS] перенумеровано на [ADDRESS]. За життя, 23 червня 1998 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належну їй вище зазначену частку будинку, а також все майно, що буде їй належати та на яке вона матиме право, своєму синові [PERSON] (а.с.11, 29). На час смерті [PERSON] з 2002 року проживала разом з позивачем за місцем його проживання у [ADDRESS], однак зареєстрована була у спірному будинку по [ADDRESS], що сторонами не заперечується. Позивач не звертався до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем. Частина спірного будинку у розмірі 1/3 частки належить позивачу за встановлення в судовому порядку факту прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] (а.с.42,43, 45-48). Земельна ділянка під спірним будинком належить померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 22.12.1993 року Снігурівською міською радою (а.с.49-50). Померлі батьки сторін перебували у шлюбі, який розірвали 25.01.1983 року (а.с.42). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.62,63). Після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняв відповідач [PERSON], який у встановлений строк звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою (а.с.27). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не встановлено. Листом від 03.03.2014 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері за пропуском встановленого законом шестимісячного строку для відповідного звернення (а.с.4). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно п.2 Листа ВССУ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, тощо. Як вбачається з листа Снігурівської ЦРЛ від 13.05.2014 року позивач з 20.01.2014р. по 07.02.2014р. знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні вказаної лікарні з діагнозом ДДП поперекового відділу, остеохондроз, грижа дисків, стійкий больовий синдром. Згідно довідки ПАТ «Миколаївобленерго» від 28.02.2014 року (а.с.9) позивач перебував у відрядженні з 14.02.2014р. по 25.02.2014р. згідно розпорядження про відрядження від 13.02.2014 року у зв"язку із проведенням аварійно-відновлювальних робіт в смт.Березанки. На думку суду позивач пропустив строк прийняття спадщини без поважних причин, оскільки зазначені ним підстави не були пов'язані з непереборними труднощами для спадкоємця, позивач не надав доказів того, що він за станом здоров'я не мав можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а його лікування у стаціонарному відділенні протягом 12 днів протягом шестимісячного строку такими доказами не є. Крім того, після закінчення лікування, відновивши працездатність, позивач продовжував працювати, мав можливість, знав про наявність заповіту, однак до нотаріальної контори не звернувся. Щодо перебування позивача у нетривалому відрядженні у період з 14.02 по 25.02.2014р. у межах Миколаївської області, то слід зазначити, що про своє відрядження він знав напередодні, а тому міг вирішити питання пов"язані із спадкуванням до його початку. За такого, у суду відсутні передбачені законом підстави для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Приймаючи дане рішення суд враховує також те, що позивач має власне житло, з 2002 року утриманням спадкового будинку не займався, хоча має у власності його 1/3 частку, яку отримав в порядку спадкування від батька, відповідач разом з сім"єю проживає у цьому будинку та зареєстрований, іншого житла не має, до 2002 року мати проживала разом з ним, він також її доглядав. Крім того, суд зважає також на те, що позивач проявив інтерес до спадкового майна лише після того, як дізнався, що відповідач, який не знав про наявність заповіту, скористався своїм правом щодо оформлення спадщини за законом після смерті матері. Саме встановлені у справі, конкретні вище зазначені обставини, переконують суд у тому, що справедливим і законним буде саме відмова позивачеві у задоволенні позову. На підставі викладеного, ст. 1268, ст. 1269, ст.1270, ст. 1272 ЦК України та

Outcome: dismissed