Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

04.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.10.2014р. між позивачем та [PERSON], як позичальником, був укладений кредитний договір № 2467/14. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав [PERSON] кредитні кошти у сумі 7668 грн., строком на 24 місяці починаючи з 23.10.2014р. по 22.10.2016р. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 31.01.2015 року має заборгованість в сумі 9734.91 грн. В якості забезпечення виконання зобов»язань [PERSON] перед позивачем по поверненню кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, був укладений Договір поруки № 2120/14 від 10.09.2014р. між позивачем, [PERSON] та відповідачем. Відповідач прийняв на себе зобов»язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов»язанням [PERSON], визначених кредитним договором. Оскільки позичальник за кредитним договором [PERSON] помер, зобов»язання по погашенню заборгованості переходить до відповідача, який є поручителем за даним договором, на підставі чого просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2467/14 від 23.10.2014 року, укладеного між позивачем та [PERSON] в загальній сумі 9734.91 грн., з яких: 7668 грн. - залишок по кредиту; 2066.91 грн. - відсотки нараховані за прострочення платежів; та судовий збір у сумі 243.60 грн. покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що після смерті позичальника - [PERSON], Кредитна спилка не зверталася з вимогами до спадкоємців позичальника, оскільки не вважає за необхідне. Відповідач в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував, зазначав, що у померлого [PERSON] залишитися спадкоємці, які й повинні виконувати зобов'язання спадкодавця. Вказував, що будь-яких вимог від позивача про погашення заборгованості він не отримував. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 21.10.2014р. між позивачем та [PERSON] укладено Кредитний договір №2467/14, відповідно до умов якого, позивач зобов'язався надати гроші кошти у кредит позичальнику у сумі 7668.00 грн. строком на 24 місяців з 23 жовтня 2014р. по 22 жовтня 2016р. та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти в день отримання грошових коштів за кредитом із розрахунку двадцять одна ціла та сімдесят шість сотих процентів на суму кредиту, що становить 1668,00 грн., а також проценти, нараховані згідно п. 4.2 цього договору (п.1.1 Кредитного договору). Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору цільовим призначенням кредиту є ремонт автомобіля. Згідно з п.4.1, п. 4.2, п. 4.4 Кредитного договору, нарахування процентів за Договором здійснюється на строк користування кредитом, та нараховуються: по перше - на залишок заборгованості за кредитом в день отримання грошових коштів (вказаної у п.1.1 сього договору); по-друге - щомісяця із розрахунку 2,3 % на залишок заборгованості за кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після дня надання кредиту Позичальнику до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Погашення заборгованості за Договором здійснюється щомісяця у період з 20 по 30 число кожного місяця, згідно графіку. Сторони дійшли до згоди, що при порушенні Позичальником строків сплати, вказаних в п. 4.2. цього Договору більш ніж на 15 календарних днів з 16 дня, Кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із рахунку 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення заборгованості за кредитом до повного її погашення (а.с. 4-5). Виконання зобов'язань по кредитному договору забезпечується порукою [PERSON], згідно договору поруки № 2120/14 від 10.09.2014р., та відповідно до п. 1.1 якого поручитель - відповідач бере на себе обов'язки перед Кредитодавцем за виконання зобов'язань позичальником, котрі виникають з умов Кредитного договору №2467/14 від 23.10.2014р. Порука розповсюджується на суму основного боргу та інші зобов'язання Позичальника (штрафи, пеня та інш). Відповідно до п. 2.6. Договору поруки, у випадку невиконання зобов'язань Поручитель та Позичальник відповідають перед Кредитодавцем як солідарні боржники, при цьому Кредитодавець має право вимагати виконання зобов'язання як від усіх боржників разом, так і від кожного з них окремо, як в цілому, так і в частині боргу. Відповідальність поручителя настає у випадку, коли Позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання за кредитним договором з будь-якої причини, у тому числі смерті (п. 2.1 Договору). Відповідно до п. 2.3 Договору поруки, у разі невиконання або неналежного виконання з боку Позичальника своїх зобов'язань за кредитним договором, Кредитодавець зобов'язується повідомити про це Поручителя та вказати суму заборгованості (а.с.6). Відповідно до видаткового касового ордеру №236 від 23 жовтня 2014р., [PERSON] отримав в касі позивача фінансовий кредит в сумі 7668,00 грн., що підтверджується підписом одержувача (а.с.7). Таким чином, позивач виконав перед позичальником свої зобов'язання за Кредитним договором №2467/14 від 23.10.2014р. та надав грошові кошти у сумі, визначеної у договорі. Як убачається із змісту позовної заяви та пояснень сторін, позичальник - [PERSON] помер у листопаді 2014р., що визнається сторонами. Відповідно до ст.ст. 1216, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно зі ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.ст. 553, 559 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Враховуючи, що порука має похідних характер від основного зобов'язання, а позивач не звертався до спадкодавцев позичальника з вимогою про повернення кредиту та сплати відсотків, що в силу ст. 1281 ЦК України, позбавляє його права вимоги, відповідно він також втрачає право вимоги до поручителя. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, фінансовою установою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Кредитна установа це фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик. Згідно з п. 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011, в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, враховуючи, що позивач є фінансовою установою та надав кредит позичальнику на ремонт автомобіля, то Кредитний договір №2467/14 від 23.10.2014р., укладений між позивачем та [PERSON] є договором про надання споживчого кредиту, відповідно, на правовідносини, що виникають під час виконання договору, розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 3.1.1 Кредитного договору передбачено право Кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, у разі, зокрема, затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше за один календарний місяць. Відповідно до п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Із вищенаведених норм випливає, що обов'язок дострокового повернення кредиту виникає у боржника з дня отримання ним вимоги позивача про дострокове повернення кредиту, та строк повернення кредиту в повному обсязі складає тридцять календарних днів з дня отримання такої вимоги. Проте позивачем не надано доказів направлення на адресу відповідача та отримання ним вимоги про дострокове повернення кредиту, відповідно у відповідача відсутнє зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Суд не приймає до уваги Вимогу від 05.09.2015р. за №238/15, направлену на адресу відповідача, оскільки, як убачається із змісту цієї вимоги позивач не вимагав дострокового повернення кредиту, та взагалі не зазначав розмір зобов'язань відповідача (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Враховуючи, що позивачеві відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав не обґрунтованості позовних вимог, що виключає стягнення судових витрат з відповідача в силу ст. 88 ЦПК України, тому зазначені витрати відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed