Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що на почату 2015 року між ним та відповідачем була досягнута усна домовленість про те, що [PERSON] на його замовлення доставить легковий автомобіль марки БМВ 520 з Німеччини з метою подальшого укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, при цьому вони погодили модель, марку, колір, об`єм двигуна, вартість товару та строки виконання замовлення. На підтвердження вказаної домовленості він передав відповідачу грошові кошти в сумі 500 євро в якості завдатку за вказаний автомобіль. В подальшому, 10.04.2015 року відповідач ввіз на митну територію України транспортний засіб марки БМВ модель 520, чорного кольору, кузов номер [NUMBER] , поставив його на облік у відповідних державних органах на своє ім`я та отримав технічний паспорт серії [NUMBER] . У зв`язку з тим, що на момент ввезення транспортного засобу у позивача була відсутня обумовлена сторонами сума коштів, а саме 30000 євро, він домовився з відповідачем про те, що буде користуватись автомобілем та кожного місяця сплачувати [PERSON] 5 % від зазначеної суми до того часу поки не виплатить вартість транспортного засобу. Так, починаючи з травня 2015 року та до кінця лютого 2016 року позивач систематично сплачував відповідачу обумовлену суму коштів та за цей час він сплатив [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 42500 євро з яких 12000 євро - відсотки за користування чужими грошовими коштами, 30000 євро - обумовлена вартість купівлі-продажу автомобіля та 500 євро - завдаток. Після отримання повного розрахунку [PERSON] 16.03.2016 року оформив генеральне доручення на підставі якого передав усі права щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом марки БМВ модель 520, чорного кольору, кузов номер [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] з правом продажу та виїздом за кордон на 10 років позивачу та членам його сім`ї, а саме [PERSON] та [PERSON] . Такий спосіб продажу транспортного засобу шляхом оформлення генерального доручення сформований усталеною практикою та звичаями ділового обороту в сфері торгівлі автомобілями, про що було відомо відповідачу у зв`язку з його комерційною діяльністю та позивачу, який погодився на такий спосіб купівлі автомобіля. Вважає, що таким чином між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, оформлений генеральним дорученням, оскільки [PERSON] займається продажем автомобілів на постійній основі та пропонує свої послуги невизначеному колу осіб, тобто виступає з офертою щодо організації процесу придбання, легалізації та продажу автомобілів. Зазначав, що його домовленість з відповідачем щодо доставки автомобіля, власником якого не був відповідач, з метою подальшого придбання транспортного засобу за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу мета якого спрямована на перехід права власності від продавця до покупця шляхом здійснення вказаного правочину в майбутньому, що передбачено ст. 656 ЦК України відповідно до якої предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який буде придбаний продавцем у майбутньому. Передача ним завдатку в сумі 500 євро є підтвердженням наявності волі сторін на укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу та здійснення часткової оплати за товар, який визначений індивідуальними ознаками, оскільки при домовленості сторонами було обумовлено модель, колір, марку, рік випуску транспортного засобу, таким чином визначено предмет договору. При цьому, зміст доручення оформленого відповідачем свідчить про передачу останнім усіх істотних прав щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом з правом його продажу та вивезення за кордон. Вказував на те, що між ним та відповідачем досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, а саме форми договору, його предмету, ціни, строку виконання обов`язку продавця передати товар, а покупця оплатити його вартість та відповідач, отримавши кошти за транспортний засіб та передавши позивачу права користування та розпорядження автомобілем, що притаманно власнику автомобіля, підтвердив свою згоду на відчуження у такий спосіб транспортного засобу. Вважає, що наведені вище обставини підтверджуються показами наданими відповідачем під час досудового розслідування кримінального провадження по факту шахрайства, розпискою про отримання ним грошових коштів, копією довіреності на розпорядження транспортним засобом, показами свідків. В подальшому, відповідач не заявляв будь-яких претензій щодо користування позивачем транспортним засобом, натомість 02.02.2017 року відповідач, користуючись тим, що позивач своєчасно не зняв автомобіль з реєстрації, не перереєстрував на своє ім`я, заволодів вказаним вище транспортним засобом, у зв`язку з чим позивач та [PERSON] звернулись з відповідною заявою в правоохоронні органи. На підставі їх заяви було розпочате досудове розслідування кримінального провадження за ознакам вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України в процесі якого стало відомо, що 29.04.2016 року відповідач скасував генеральне доручення видане ним позивачу та членам його сім`ї, а саме [PERSON] та [PERSON] у березні 2016 року про що не повідомляв позивача та інших осіб на ім`я яких видане доручення, а також після скасування такого доручення не заявляв до позивача вимоги про повернення автомобіля. Крім того, за наслідками досудового розслідування було встановлено, що в інтересах відповідача до сервісного центру МВС було направлено адвокатський запит та отримано відомості про те, що станом на 25.01.2017 року власником автомобіля все ще значиться відповідач, а також відповідач отримав дублікат технічного паспорта в РЦ МВС України в Чернівецькій області, повідомивши про його втрату, при цьому йому достовірно було відомо, що оригінал технічного паспорта знаходиться у позивача. Після чого, відповідач відчужив зазначений транспортний засіб своєму родичу [PERSON] . Також, в ході досудового розслідування було виявлено вказаний автомобіль в с.Грозинці, Хотинського району, Чернівецької області, на території домогосподарства [PERSON] та транспортний засіб був переданий на відповідальне зберігання [PERSON] . Зазначав, що під час досудового розслідування відповідач визнав факт отримання грошових коштів від позивача та від його знайомого [PERSON] на протязі одинадцяти місяців та видачі генерального доручення, своєю поведінкою він демонстрував згоду на продаж вказаного вище автомобіля позивачу відповідно до обумовлених ними умов, не скаржився на порушення зобов`язань з боку позивача та не пред`являв йому будь-яких претензій до моменту вилучення автомобіля з користування позивача. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, які регулюють правовідносини, що виникають з приводу договорів купівлі-продажу, просив визнати укладеним усний договір купівлі-продажу автомобіля марки БМВ, модель 520, кузов номер [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] . На вказану позовну заяву від представника відповідача, який також представляє інтереси третьої особи, до суду надійшов відзив в якому останній позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Вказував на те, що видача відповідачем довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом позивачу не була спрямована на продаж спірного автомобіля та не є підставою для набуття [PERSON] права власності на транспортний засіб. Відповідна правова позиція щодо визнання права власності на транспортні засоби у зв`язку з оформленням довіреності також сформована у практиці Верховного суду України відповідно до якої видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Власником автомобіля протягом усього спірного періоду часу залишався [PERSON] , який не отримував від [PERSON] вказаної у позові суми коштів та не писав жодної розписки про їх отримання, що також було встановлено в ході досудового розслідування під час якого слідству не було надано відповідної розписки та про неї мова не йшла, оскільки позивач, даючи покази слідчому, зазначав, що при передачі коштів жодної розписки у відповідача [PERSON] не відбирав. Таким чином, вважає, що факт передачі грошових коштів від [PERSON] [PERSON] не підтверджено належними та допустимими доказами. Також, вказував, що законом передбачений окремий порядок купівлі-продажу транспортних засобів, який в даному випадку не був дотриманий. Окрім того, вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не може бути застосований до спірних правовідносин, які виникли в період з квітня 2015 року по березень 2017 року, з урахуванням недопустимості зворотної дії законів у часі та внесенням відповідних змін у ст. 16 ЦК України Законом України від 03.10.2017 року, оскільки на час виникнення спірних відносин закон не передбачав захист цивільного права чи інтересу шляхом визнання договору укладеним. При цьому, вважає, що позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, які притаманні договору купівлі-продажу автомобіля, натомість між ними виникли правовідносини, що випливають з договору доручення та, скасувавши відповідну довіреність, [PERSON] правомірно повернув належний йому автомобіль та розпорядився ним на власний розсуд, а позивач втратив право користування вказаним транспортним засобом. В ході судового розгляду даного спору судом витребовувались докази, зокрема у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Литвинчук О.В. другий примірник довіреності від 16.03.2016 року посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Литвинчук О.В., якою [PERSON] уповноважив [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] експлуатувати чи розпоряджатись автомобілем марки БМВ, модель 520, кузов [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; у [PERSON] оригінал довіреності від 16.03.2016 року посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Литвинчук О.В., якою [PERSON] уповноважив [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] експлуатувати чи розпоряджатись автомобілем марки БМВ, модель 520, кузов [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; з Шевченківського відділення поліції ЧВП ГУНП в Чернівецькій області матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР №12017260040000279 від 26.11.2018 року та належним чином завірену копію постанови про закриття вказаного кримінального провадження; у приватного нотаріуса Хоменко Марина Олександрівна для огляду нотаріальні матеріали, що слугували підставою для внесення змін в реєстр нотаріальних дій щодо скасування [PERSON] довіреності виданої на ім`я [PERSON] та членів його сім`ї (запис в реєстрі нотаріальних дій №43627095 від 29.04.2016 року); в УДМС в Чернівецькій області оригінал заяви [PERSON] , [INFO] , на підставі якої останньому 16 вересня 2016 року Чернівецьким МВ УДМС України в Чернівецькій області видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] , а також призначено судову почеркознавчу експертизу. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. При цьому, позивач, будучи також допитаний в якості свідка, попереджений про кримінальну відповідальність та приведений до присяги, вказав, що домовився з відповідачем про те, що останній для нього прижене автомобіль з-за кордону, а саме БМВ чорного кольору за що дав йому завдаток в сумі 500 доларів. Після того як [PERSON] привіз автомобіль він вільно ним користувався та сплачував відповідачу відсотки, оскільки вся сума вартості транспортного засобу була виплачена пізніше. Відсотки платив на протязі десяти місяців, а в лютому виплатив всю суму. Передача коштів відбувалась в належному йому кафе в присутності працівників кафе, а також [PERSON] та [PERSON] , при цьому розписки у [PERSON] про отримання коштів не взяв, оскільки повністю йому довіряв. Загалом він сплати відповідачу грошові кошти в сумі 42000 євро та 500 доларів, з яких 12000 євро були відсотки, а решта вартість автомобіля та завдаток, при цьому частину коштів йому надав [PERSON] . Автомобіль він вважав своєю власністю на постійній основі, мав намір перереєструвати та йому нічого не було відомо про скасування [PERSON] довіреності. В подальшому позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Від його представника - [PERSON] , 17.05.2020 року, 29.05.2020 року та 22.07.2020 року надходили заяви про відкладення розгляду справи, проте відповідно до даних, які містяться в Єдиному реєстрі адвокатів України (https://erau.unba.org.ua/) право на заняття адвокатською діяльністю адвоката [PERSON] було зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з 21.04.2020 на підставі заяви та станом на 22.07.2020 року не відновлено. Крім того, заява, яка надійшла 22.07.2020 року електронною поштою не була направлена з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний підпис», а також на ній відсутній будь-який інший власноручний підпис особи, яка її надіслала. Враховуючи вище наведене, суд визнає неповажними причини неявки позивача [PERSON] в судове засідання та, з урахуванням того, що останній надав особисті пояснення по суті спору, з його згоди був допитаний як свідок, з моменту відкриття провадження по справі йому було надано достатньо часу для надання доказів на підтвердження обставин на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, суд вважає за можливим розглянути справу без участі позивача. Відповідач в судові засідання по справі під час її судового розгляду по суті не з`являвся та відповідно до його письмової заяви заперечував проти його допиту в якості свідка (а/с 1 Том 2). Представник відповідача, який також представляє інтереси третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав зазначених у відзиві. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що є близьким другом і діловим партнером позивача та йому відомо, що відповідач займається перегоном машин через кордон та мав домовленість з позивачем пригнати йому з-за кордону автомобіль за що отримав від позивача завдаток в сумі 500 євро. Після того як відповідач пригнав транспортний засіб позивач повинен був з ним розрахуватись, натомість на той час у нього не було необхідної суми коштів, а тому [PERSON] віддав йому автомобіль у користування на умовах сплати відсотків за користування автомобілем від суми його вартості. Передача коштів за транспортний засіб відбувалась у його присутності в м. Чернівці в приміщенні кафе. При передачі коштів ним була написана розписка в якій [PERSON] особисто поставив свій підпис. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був присутній в кафе при передачі коштів [PERSON] [PERSON] , яка була сума коштів він не знає, оскільки не перераховував та з розмови позивача з відповідачем зрозумів, що гроші передавались за придбання автомобіля. Приблизно через місяць після вказаних подій на прохання [PERSON] вони знову зустрілись для підписання розписки про отримання [PERSON] грошових коштів, при цьому відповідач особисто підписував розписку. Вказана розписка писалась та підписувалась в машині. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона раніше працювала у [PERSON] в кафе та знайома з відповідачем та [PERSON] , які часто відвідували вказане кафе. В день передачі коштів вона разом [PERSON] працювала за барною стійкою та бачила як [PERSON] передає [PERSON] велику кількість грошей, при передачі грошей був присутній [PERSON] та вони між собою говорили, що це кошти за машину. Гроші перераховували, проте написання розписки вона не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що близько 15 років працює разом з [PERSON] та йому відомо, що транспортним засобом марки БМВ чорного кольору позивач вільно користувався протягом двох років, при цьому як він отримав вказаний транспортний засіб - у власність чи у користування йому не відомо. Через два роки автомобіль зник. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 18.04.2015 року транспортний засобі марки BMW 520 реєстраційний номер [NUMBER] кузов № [NUMBER] чорного кольору належав на праві власності [PERSON] (а/с 13-14 Том 1). Відповідно до копії листа Регіонального сервісного центру в Чернівецькій області від 09.02.2017 року направленого на адресу Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області - 18.04.2015 року транспортний засіб марки BMW 520 реєстраційний номер [NUMBER] кузов № [NUMBER] чорного кольору був вперше зареєстрований на території України на [PERSON] та 04.02.2017 року була проведена операція видачі дублікату свідоцтва про реєстрацію у зв`язку із втратою, а 09.02.2017 року вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] (а/с 30 Том 1). З матеріалів кримінального провадження внесеного в ЄРДР №12017260040000279 від 06.02.2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України вбачається, що 04.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу (к.п. а/с 60). Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вибір способу захисту своїх прав покладається на позивача. Обираючи спосіб захисту своїх прав, позивач вказує, що між ним та відповідачем виникли договірні відносини, які випливають з договору купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки між ними було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов, які притаманні даному виду правочину. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 16.03.2016 року [PERSON] на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Литвинчук О.В. уповноважив [PERSON] та/або [PERSON] та/або [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися (керувати, продати, здати в оренду) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 18.04.2015 року транспортним засобом марки BMW 520 реєстраційний номер [NUMBER] кузов № [NUMBER] , 2011 року випуску, чорного кольору (а/с 21,131 Том 1). Отже, у квітні 2015 року відповідач [PERSON] зареєстрував за собою право власності на спірний транспортний засіб, а у березні 2016 року уповноважив експлуатувати та користуватись ним позивача та [PERSON] , [PERSON] . В подальшому, 06.02.2017 року на підставі заяви [PERSON] були внесені відомості в ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12017260040000279 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України по факту того, що 02.02.2017 року близько 19 год. 00 хв. [PERSON] під приводом невиплати відсотків заволодів грошовими коштами сплаченими за автомобіль марки БМВ 520 д.н.з. [NUMBER] , чим своїми діями спричинив матеріальну шкоду [PERSON] (к.п. а/с 2). Також, в рамках судового розгляду даного спору сторонами визнається той факт, що посвідчена 16.03.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Литвинчук О.В. довіреність якою [PERSON] уповноважив [PERSON] та/або [PERSON] та/або [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися спірним автомобілем була скасована відповідачем шляхом внесення приватним нотаріусом Хоменко М.О. відповідного запису в реєстр нотаріальних дій. Відповідні докази на підтвердження вказаного факту, які витребовувались судом в рамках судового розгляду даного спору в розпорядження суду для їх дослідження не надходили. Відповідно до повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей, виданого на запит слідчого Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області в рамках досудового розслідування вказаного вище кримінального провадження, станом на 09.02.2017 року інформація щодо транспортного засобу з номерним знаком [NUMBER] у вказаному реєстрі відсутня (к.п. а/с 99). В судовому засіданні також було досліджено оригінал розписки від 16.03.2016 року згідно тексту якої [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] отримав від [PERSON] 30000 євро за пригнаний для нього автомобіль марки БМВ-520 та залишок до повного розрахунку 1800 євро (копія розписки а/с 23 Том 1). У відповідності до висновку експерта №1027-К від 27.11.2019 року підпис від імені [PERSON] в розписці від 16.03.2016 року виконаний ймовірно не [PERSON] , а іншою особою, проте встановити в категоричній формі вказану обставину не представилось можливим у зв`язку з ненаданням вільних зразків підпису [PERSON] (а/с 215-219 Том 1). Так, судом з метою виконання судової експертизу витребовувались у [PERSON] документи, що містять вільні зразки його підпису, проте такі докази останнім для проведення експертизи надані не були. Крім того, згідно вказаного висновку експерта підпис від імені [PERSON] у вказаній розписці виконаний під дією «збиваючих» факторів (незвична поза виконання, незвичний стан, наслідування підпису особи інше). Відповідно до правової позиції сформованої у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15, видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 1,2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі - МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного суду від 22.01.2019 року у справі № 145/145/17. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» від 18 листопада 2015 року № 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Таким чином, між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли договірні відносини, які випливають з договору представництва, оформленого довіреністю від 16.03.2016 року та не можуть вважатись такими, що характерні договору купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки порядок оформлення угоди купівлі транспортного засобу, що передбачений законодавством та форма договору купівлі-продажу транспортного засобу не були дотримані, а докази того, що відповідний договір доручення оформлений довіреністю від 16.03.2016 року визнаний недійсним чи таким, що укладений з метою прихованні іншого правочину, в матеріалах справи відсутні. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed