Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дії Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо відмови у скасуванні арешту неправомірними та скасувати арешт майна та заборону на його відчуження накладений та оголошену на майно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в межах ВП № 35640975. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.10.2012 року, яке набрало законної сили у справі № 1316/1485/12 ухвалено позов Публічного акціонерного товариства АСТРА БАНК задоволити; стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства АСТРА БАНК (ЄДРПОУ 35590956) заборгованість в розмірі 20 676,05 (двадцять тисяч шістсот сімдесят шість гривень 05 копійок) гривень, з яких: заборгованість по кредиту у розмірі 18794,76 грн.; заборгованість по сплаті процентної винагороди в розмірі 1557,86 грн.; заборгованість по сплаті комісійної, винагороди в сумі 2625,00 грн.; пеня за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 1804,44 грн.; стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства АСТРА БАНК (ЄДРПОУ 35590956) понесені ним 216 грн. 40 коп. сплаченого ним судового збору. На виконання цього рішення суду ВДВС Пустомитівського РУЮ відкрито виконавче провадження № 35640975. В межах виконавчого провадження № 35640975 накладено арешт на майно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання [ADDRESS] , згідно Постанови державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ Пакош О.С. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.04.2013 року. Арешт не скасований та був накладений в порядку ЗУ «Про виконавче провадження» від 1999 року. 26.06.2014 року Постановою державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ Партем М.Б. виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 1999 року. До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, відповідно до зазначеної статті й Інструкції №512/5 Відділ державної виконавчої служби завершуючи виконавче провадження №31607652 (в рамках якого було накладено арешт на все майно позивача) і направляючи виконавчий лист за належністю до відповідача, не міг зняти накладений арешт на все майно позивача. Разом з тим, арешт з майна позивача (боржника) підлягає зняттю ВДВС Пустомитівського РУЮ при поверненні виконавчого документа стягувачеві. [PERSON] померла [INFO] . Внаслідок її смерті у відповідності до ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина, яку у відповідності до ст. 1268 ЦК України прийняла дочка спадкодавця [PERSON] . У строк встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, в порядку ч. 1 ст.1269 ЦК України звернулася до нотаріальної контори та прийняла спадщину після смерті матері. Однак зазначений арешт майна перешкоджає заявнику реалізувати її право на спадкування. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю з дня відкриття спадщини. Арешт майна накладений слідчим порушує право позивача та його слід скасувати. 04.06.2021 року провадження у справі відкрито. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, подав на адресу суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З відповіді Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівській області № 18.2-19/ від 21.05.2021 року за запит [PERSON] від 06.05.2021 року встановлено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження АСВП №35640975 вбачається виконання виконавчого листа №1316/1485/12, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Астра Банк» 25 892,45 грн. боргу. 22.04.2013 в ході примусового виконання виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження та 26.06.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» . Згідно даних АСВП та журналів реєстрації загальної вхідної кореспонденції стягувач повторно виконавчий лист №1316/1485/12, виданий Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Астра Банк» 25 892,45 грн. боргу до примусового виконання не пред`являв. Таким чином, враховуючи факт повернення 26.06.2014 виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» та можливість пред`явлення такого до виконання не пізніше 26.06.2015 (один рік), строк пред`явлення до виконання виконавчого документа сплив на час набрання чинності ЗУ «Про виконавче провадження» №1404-VIII, тому до примусового виконання виконавчого листа у даній справі необхідно застосовувати річний строк. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). З врахуванням наведеного, сплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа. Також, ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників. [PERSON] померла [INFO] , що вбачається із наявної в матеріалах справи копії Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12.10. 2020 року, що свідчить про відкриття спадщини після смерті спадкодавиці. З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого повторно 28.10.2020 року , копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.11.2012 року, вбачається, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , [INFO] яка померла [INFO] , спадкоємицею майна померлої [PERSON] . Таким чином, судом встановлено відсутність обов`язку [PERSON] у зв`язку із спливом часового проміжку наданого законом для пред`явлення виконавчого листа про стягнення з неї боргу на користь ПАТ АСТРА БАНК на момент її смерті, а також відповідно і на ммомент звернення до суду із позовом. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю з дня відкриття спадщини. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції'", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов`язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 13, 41 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно пбзбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути: припинення дії, яка порушує право. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи представник відповідача не надав суду відзиву із обґрунтуванням заперечень на предмет та підстави позову, зокрема щодо скасування арешту на майно [PERSON] , а з наданої ними відповіді, що міститься в матеріалах справи вбачається, що такий може бути знято виключно на підставі рішення суду. Таким чином, накладений у ході виконання виконавчого листа № 1316/1485/12 на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 1316/1485/12 від 04.10.2012 року, яке набрало законної сили, арешт на майно боржника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на момент розгляду справи судом не знайшов свого правового підтвердження та обґрунтування та являються таким, що порушує право позивача на реалізацію її майнових та спадкових прав. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Відповідно до ст. 316, 317, 321 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Разом з цим, відповідно до вимог ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність накладеного обтяження на належне спадкодавці майно, порушує права позивача, оскільки вона не в змозі здійснити свої спадкові права після смерті матері та належним чином розпорядитись своєю власністю, що дає підстави для захисту її прав шляхом задоволення позовних вимог у частині вимог про скасування арешту майна спадкодавця. Разом з тим, за відсутності обґрунтованих доказами підстав позовна вимога про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у скасуванні арешту на майно [PERSON] , є такою що задоволенню не підлягає. Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази по справі, вважає, позовні вимоги підставним та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed