Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що 07.06.2020 р. під час прогулянки у парку її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з їх батьком та колишнім чоловіком заявниці, [PERSON] , - її малолітній син [PERSON] отримав тілесні ушкодження, в т.ч, на руці був наявний слід від укусу та рук дорослої людини, зі слів [PERSON] , він так наче намагався «заспокоїти» дитину, тримавши та вкусивши, при тому, що син хворіє на дитячий аутизм, хоча після її звернення до поліції [PERSON] відмовився від своїх слів. На даний час триває досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12020080020001074, відомості про яке внесені 08.06.2020 за заявою заявниці до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із нанесенням тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON] . Крім того, 04.11.2018 р. [PERSON] дуже потягнув сина [PERSON] за руку, у зв`язку із чим довелося звертатися до травмпункту. Зокрема, донька [PERSON] повідомила заявниці, що коли батько ( [PERSON] ) час від часу брав гуляти їх разом, то коли батько не міг впоратися та угледіти за [PERSON] , то «винною», на думку батька, в таких випадках була завжди донька, за що він на неї кричав та карав, намагаючись перекласти свою вину на малолітню восьмирічну доньку, бо вона начебто з його слів не слідкувала за молодшим братом. При цьому, малолітній син, [PERSON] , має вроджені захворювання, а основним діагнозом є: дитячий аутизм, стійка соціальна дезадаптація, у зв`язку із чим КНП «ОДЗПД» ЗОР направило сина на ЛКК. Відповідно до медичного висновку від 01.07.2010 року № 30 КНП «ЦГТМСД №4» «На дитину - інваліда віком до 18 років» сина визнано дитиною з інвалідністю із захворюванням F84 (до досягнення дитиною 18 років). Враховуючи вищевикладене, заявниця просила суд видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , яким визначити строком на 6 (шість) місяців наступні тимчасові обмеження його прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживаючих за адресою: [ADDRESS] , а саме обмежити спілкування [PERSON] з постраждалими дітьми [PERSON] та [PERSON] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань 50 м (або визначену судом) до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування постраждалих дітей [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представники адвокати Каплунова С.М. та [PERSON] підтримали викладені в заяві вимоги. Заявниця надала пояснення, аналогічні до викладених у заяві про видачу обмежувального припису, просила заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та його представник адвокат Піскарьов А.О. заперечували проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису, просили суд відмовити у задоволенні заяви, також надали письмові пояснення до справи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у сукупності, суд приходить до висновку, що заява не є обґрунтованою та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.24 та п. 1 ч. 1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п.п.6, 8 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), є особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Положеннями ст.26 Закону України передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою, заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильству у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У судовому засідання заявниця зазначила, що [PERSON] , 07.06.2020 р. під час прогулянки у парку з дітьми [PERSON] та [PERSON] , малолітній [PERSON] отримав тілесні ушкодження, в т.ч, на руці був наявний слід від укусу та рук дорослої людини. Як зазначила заявниця, син хворіє на дитячий аутизм. Зокрема, зазначила, що [PERSON] , її шантажував, що зменшить суму виплати на утримання дітей, крім того, вже більше двох місяців, як він взагалі припинив матеріально допомагати утримувати дітей. Крім того, пояснила, що з 2008 р. почала проживати з [PERSON] , за час спільного проживання він ні її ні дітей не бив, на його погрози до поліції не зверталась, також не зверталась до поліції щодо вжиття термінових заборонених приписів. Як було встановлено судом в ході судового засідання, [PERSON] 10.09.2020 з`явилася до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району на розгляд заяви [PERSON] щодо встановлення графіку спілкування з дітьми, а наступного дня звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Дозвіл у [PERSON] на проведення з дитиною психологічної експертизи (висновку психолога) не брали, крім того, [PERSON] бачився з дітьми декілька разів після 07.06.2020 р. і конфліктів у нього з дітьми не було, на теперішній час [PERSON] з малолітніми дітьми та [PERSON] проживають за різними адресами, шлюб між ними розірвано. Заявниця звернулася до поліції вперше 08.06.2020 року із заявою про злочин, про що були внесені відомості до ЄРДР, але на теперішній час підозра [PERSON] не пред`явлена, що підтверджуєься наданою довідкою з поліції. Представник заявниці - адвокат Каплунова С.М. у судовому засіданні зазначила, що насильство було також у відношенні доньки, а саме [PERSON] виставляв доньку на холод. Представник заінтересованої особи - адвокат Піскарьов А.О., у судовому засіданні пояснив, що не згоден з заявою, вимоги заяви взаємовиключні, укус дитини не підтверджено, свідків не було, підозри на [PERSON] немає, є суперечності у висновку СМЕ дитини (давність ушкоджень і вид ушкоджень), [PERSON] повністю підтримав пояснення свого представника, пояснив, що не застосовував насильство до своїх малолітніх дітей. Конфлікт між ним та колишньою дружиною містить виключно матеріальний характер. Просили суд відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі. Судом встановлено, що як вбачається з матеріалів справи на даний час триває досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12020080020001074, відомості про яке внесені 08.06.2020 до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із нанесенням тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON] , однак до цього часу підозра [PERSON] не пред`явлена. Крім того, жодного разу на [PERSON] не складалися протоколи про адміністративні правопорушення за фактами вчинення домашнього насильства, термінових заборонених приписів не застосовувалося, лише через 3 місяці після укусу дитини було подано заяву до суду. Висновок психолога щодо психологічного дослідження малолітньої [PERSON] , 2012 р.н. та психологічного аналізу ситуації в родині, складеного 09.09.2020 р. головою правління ЗОГО ОПП «ВЗАЄМОДІЯ» І.Є. Куратченко, суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки факт домашнього насильства з боку [PERSON] не підтверджений жодними належними та допустимими доказами. Суд не погоджується із доводами заявниці, що наведені нею у заяві, оскільки до заяви не додано жодних достатніх та переконливих доказів на їх підтвердження. Внесення відомостей до ЄРДР за № 12020080020001074 від 08.06.2020 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із нанесенням тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON] не є підставою для видачі обмежувального припису відносно [PERSON] . Крім того, в єдиному державному реєстрі випадків домашнього насильства відсутні відомості, стосовно [PERSON] , взяття на профілактичний облік [PERSON] не було, раніше звернень до поліції та служби у справах дітей щодо неправомірних дій [PERSON] відносно малолітніх дітей не було, що підтвердила у судовому засіданні [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed