Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] та просить суд зобов'язати відповідача змінити дату його звільнення з 28.04.2016 року на фактичний день видачі трудової книжки, зобов'язати відповідача видати йому належним чином оформлену трудову книжку, стягнути з відповідача на його користь 300 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заробітну плату в розмірі 6500 грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1400 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову послався на те, що 28.04.2016 року йому не було видано трудову книжку, не виплачено заробітну плату в розмірі 6500 грн., не виплачено компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1400 грн. Оскільки вчасно невидана трудова книжка, то відповідач повинен змінити дату його звільнення на дату фактичної видачі трудової книжки, а також виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Через неправомірні дії відповідача він втратив нормальні життєві зв'язки, оскільки не має змоги влаштуватись на роботу, стати на облік в центр зайнятості як безробітний, не має можливості утримувати себе та свою сім'ю, а тому вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову( а.с. 27-28) В письмових заперечення проти позову відповідач зазначив, що позивач звільнений 28.04.2016 року на підставі його заяви про звільнення з роботи за власним бажанням. На підставі його заяви був виданий наказ, з яким він був ознайомлений під розписку, в цей же день [PERSON] отримав повний розрахунок при звільненні, про що він також написав розписку та є підпис в розрахунковій відомості. Відповідач також зазначив, що відповідно до вимог „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" №58 від 29.07.1993 року, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору з фізичною особою - підприємцем без створення юридичної особи з правом найму зберігаються у працівників. 28.04.2016 року позивач надав особисто трудову книжку для внесення запису про його звільнення та була повернута йому 28.04.2016 року , про що свідчить його підпис про отримання трудової книжки 28.04.2016 року на особовій картці працівника . Оскільки прав позивача не порушено, просить суд відмовити в задоволенні позову повністю ( а.с.27-28) Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Під час вирішення спору між сторонами суд приймає до уваги положення ст. 60 ЦПК України, якою встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 02.06.2015 року на підставі трудового договору та виданого наказу №5 від 02.06.2015 року ФОП [PERSON], був прийнятий на роботу водієм-експедитором з окладом 1400 грн. ( а.с.4,7-9) 28.04.2016 року [PERSON] подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням ( а.с.30) На підставі заяви [PERSON] відповідач наказом № 61 від 28.04.2016 року звільнив його з роботи з 28.04.2016 року за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України. ( а.с.29) З наказом позивач був ознайомлений під підпис ( а.с.29) Як вбачається з наданої розрахункової відомості та розписки з [PERSON] в день звільнення був проведений повний розрахунок ( а.с. 31-32) Як вбачається з особової картки працівника [PERSON] трудову книжку він отримав 28.04.2016 року, про що міститься його розписка „трудову книжку отримав" та особистий підпис. ( а.с.34-34 зворот) На пояснення позивача [PERSON] в судовому засіданні про підробку його підписів , суд зазначає, що позивач в судовому засіданні, заперечуючи проти обставини отримання трудової книжки та повного розрахунку, не довів будь-якими іншими доказами всупереч вимогам статті 60 ЦПК України, що надані відповідачем докази є недостовірними або фальшивими. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно, відповідно до норм КЗпП України звільнено позивача [PERSON], з повним розрахунком та видачею трудової книжки в день звільнення 28.02.2016 року, а позивачем ненадано доказів того, що його законні права були порушені. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що доводи позивача не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є безпідставними, необґрунтованим і такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. щодо майнових вимог та в розмірі 551 грн. 20 коп. щодо немайнових вимог слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed