Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У вересні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] у якому зазначили, що відповідач 02.10.2011 року, керуючи автомобілем порушив Правила дорожнього руху та здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням [PERSON], пасажир якого [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження. На лікування [PERSON] 947,40 грн., з яких 401,85 грн. сплатила ПрАТ «СТ Іллічівське». За пошкоджений автомобіль [PERSON] ПрАТ «СТ Іллічівське» сплатило 13967,13 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 17527,38 грн., також ним було витрачено 1135 грн. на транспортування пошкодженого автомобіля. Різницю між розміром витрат на лікування і ремонт автомобіля та виплаченими страховою компанією відшкодуваннями вони просять стягнути з відповідача: 545,65 грн. на користь [PERSON] та 5195,25 грн. на користь [PERSON]. Також просять стягнути з відповідача моральну шкоду на користь [PERSON] 30000 грн. та на користь [PERSON] 10000 грн.. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовну заяву посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та зазначив, що строки позовною давності не пройшли, оскільки кримінальне провадження було закрите лише 10.09.2013, а частина матеріальної шкоди та моральна шкода не були відшкодовані позивачам. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили та зазначили, що відшкодування завданої шкоди було здійснене ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» та спорів щодо сум відшкодування з страховим товариством у позивачів не було. Також минули строки позовної давності, оскільки з часу дорожньо-транспортної пригоди минуло більше 5 років. Третя особа представника в судове засідання не направила, жодних заяв від товариства не надійшло. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з постанови Чернігівського районного суду від 03.02.2012 року, 02.10.2011 [PERSON] порушив Правила дорожнього руху, керуючи автомобілем марки ЗАЗ-TF698K, здійснив зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ 21063" пасажир якого [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження. Постановами про закриття кримінальної справи від 16.11.2012 та закриття кримінального провадження від 10.09.2013 встановлено ці ж обставини та те, що автомобілем «ВАЗ 21063» керував [PERSON]. Справа та провадження були закриті через відсутність у діях [PERSON] складу злочину передбаченого ст.286 КК України, оскільки [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження. Відповідно до копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ СТ «Іллічівське» з 10.04.2011 до 09.04.2012. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого становить 50 000 грн., а за шкоду заподіяну життю і здоров'ю на одного потерпілого - 100 000 грн.. Франшиза встановлена в сумі 500 грн.. Як вбачається з листів від 04.04.2012 та 05.04.2012 ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» проводило виплати страхового відшкодування позивачам. [PERSON] відшкодовані збитки, які виникли внаслідок пошкодження автомобіля в сумі 13967,13 грн. за вирахуванням франшизи 500 грн.. [PERSON] відшкодовані витрати на лікування в сумі 401,85 грн. за вирахуванням франшизи 0 грн., при цьому, частину чеків не було відшкодовано про що й повідомлено в листі. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.16 Постанови №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Таким чином, оскільки позивачам відшкодування шкоди проведено ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», розмір шкоди не перевищував ліміти відповідальності страховика, то підстави для стягнення шкоди з відповідача відсутні. Згідно з п.22.3 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції яка діяла на час спричинення шкоди, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на ступінь тілесних ушкоджень [PERSON], те, що моральна шкода їй спричинена внаслідок ушкодження здоров'я (п.1 ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України), суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди [PERSON] не перевищує ліміту відповідальності страховика (2550 грн.), а тому також не може бути стягнутий з відповідача. Щодо стягнення франшизи та моральної шкоди на користь [PERSON] суд приходить до висновку про сплив строків позовної давності за цими вимогами, оскільки франшиза була вирахувана зі шкоди завданої майну, моральна шкода [PERSON] також спричинена пошкодженням майна, а тому строк позовної давності по цим вимогам, відповідно до ст.257 ЦК України, становить 3 роки. Суд не вважає, що перебіг позовної давності необхідно обчислювати від винесення постанови про закриття кримінального провадження 10.09.2013, оскільки відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається коли особа довідалася чи могла довідатися про порушення свого права. При цьому Порушення правил дорожнього руху з боку відповідача було встановлене ще постановою Чернігівського районного суду від 03.02.2012, а про вирахування франшизи позивача було повідомлено листом від 04.04.2012. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed