Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

28 вересня 2020 року представник позивача звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із зазначеним позовом. Предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 25 вересня 2008 року у розмірі 36 649,31 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач [PERSON] на підставі підписаної заяви від б/н від 25.09.2008 року отримала кредит у розмірі 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, згодом кредитний ліміт збільшився до 24 000,00 грн. , що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.3.2, 3.3 Договору, на підставі якого Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. У позовній заяві зазначено, що підписуючи заяву на отримання кредиту відповідач підтвердив той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені за офіційному вебсайті банку www.privatbank.ua, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг про що свідчить підпис у анкеті - заяві. АТ КБ «Приватбанк» вказує, що свої зобов`язання за Договором банківських послуг виконав у повному обсязі шляхом надання відповідачу кредиту у розмірі, встановленому Договором. Відповідач, у свою чергу своєчасно не повернув позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Внаслідок порушення зобов`язання за кредитним договором станом на 15 вересня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 36 649,31 грн., яка складається з наступного : - 35 681,53 грн. заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 20,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита; - 35 661,53 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; - 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, - 967,78 грн. заборгованість за простроченими відсотками, - 0,00 грн. заборгованість за відсотками , нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України: - 0,00 грн. нарахована пеня; - 0,00 грн. нарахована комісія; На підставі вищевикладеного представник позивача просить суд стягнути зазначену суму заборгованості в судовому порядку. 15 лютого 2021 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення по справі. Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року, заочне рішення по справі скасовано, справу призначено до судового розгляду . Представник Відповідача скористався своїм правом та надав суду відзив на позовну заяву, що надійшов до канцелярії суду 29 вересня 2021 року де зазначено, що позовні вимоги він не визнає, відповідачка не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг на які посилається позивач, вказує, що заява- анкета яка є обґрунтуванням вимог не є кредитним договором та не містить її волевиявлення на отримання кредиту, вказує, що заборгованість відсутня, та що на користь банку відповідачем впродовж 12 років вже було сплачено щонайменше 77 302,05 грн. Просить суд відмовити у позові та застосувати строки позовної давності. 21 жовтня 2021 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив у якій заперечував проти обставин викладених Відповідачем у відзиві. Вважає, що умови договору були узгоджені сторонами належним чином й нарахування заборгованості було здійснено відповідно до умов . Просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» до суду не з`явився, до початку розгляду справи надав до суду заяву, що міститься в матеріалах справи про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача адвокат Черненко Є.І в судове засідання не з`явилася. Заявою від 25.11.2021 року, подану через канцелярію суду, просила розглянути справу за її відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст.12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена Анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку , без номеру від 25 вересня 2008 року, скріплена підписами сторін. Судом встановлено, що вказана анкета - заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку від 25 вересня 2008 року, укладена між сторонами, незаповнена належним чином та містить недоліки, а саме в розділі «Виявляю бажання оформити на своє ім`я кредитку» не містить волевиявлення Відповідача на оформлення кредитної картки на її ім`я, також не вказано інформацію про бажаний кредитний ліміт. Сторонами в зазначеній анкеті не погоджена черговість та порядок здійснення платежів в рахунок погашення отриманих коштів, не зазначено строк дії картки, не зазначено інформації на який строк надано кредит, відповідальність сторін тощо. Таким чином, з доданої Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг неможливо встановити, що сторони погодили надання банківської послуги щодо користування кредитною карткою "Універсальна". Також, із матеріалів справи вбачається, що Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна GOLD», витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», на які посилається позивач та які містять умови відповідальності при порушенні позичальником строків платежів, не містять підпису [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Отже, сума наданого кредиту, розмір процентної ставки, порядок її нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі. За змістом ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (яка діяла на момент підписання анкети-заяви) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний детально поінформувати споживача у письмовій формі про усі умови кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Відповідно до п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (яка діяла на момент підписання анкети-заяви) договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Вирішуючи цей спір суд враховує правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17-ц). Так, Велика Палата зазначила, що роздруківки із сайту позивача Умов та Правил, Тарифів належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У згаданій справі Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відтак, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору із споживачем АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (які діяли на момент підписання анкети-заяви) щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок, на думку Великої Палати, не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Копія наказу банку щодо затвердження Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів що міститься в матеріалах справи також не підтверджує, що відповідач ознайомився саме з цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку. На підставі вищевикладеного, суд відхиляє доводи позивача, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір. Для визначення конкретних умов договору позивач також посилався на долучені до позовної заяви довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини кредитного договору. Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку засвідчені лише підписом позивача. Підпис відповідача про ознайомлення саме з цими умовами відсутній. Крім того, позивач по справі не надав жодних доказів того, що саме наявні в матеріалах справи довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил мав на увазі відповідач, ознайомився і погодився саме з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. У відзиві на позовну заяву представник відповідача ці Умови та Правила також не визнав. Тому суд позбавлений можливості визначити, чи вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили наведені АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві умови, зокрема, щодо строку дії договору, можливості одностороннього збільшення кредитного ліміту, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів). Суд зазначає, що надана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» містить лише характеристику картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і не містить номера картки, отриманої відповідачем та строку її дії. У анкеті-заяві від 25.09.2008 відсутні умови договору про строки повернення коштів і встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Встановлено кредитний ліміт у розмірі 100,00 грн, хоча як зазначалось волевиявлення відповідачки не підтверджується, та базова процентна ставка 1,9% в місяць, на остаток заборгованості щомісячна комісія 1%. У наданій банком довідці про умови кредитування від 25 вересня 2008 року, яка підписана відповідачем, зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (1,9%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості 1 %, штрафи та комісійні. Разом з тим, суд критично оцінює вказану довідку, оскільки вона не є належним доказом погодження між сторонами розміру та порядку нарахування відсотків, пені та комісії на підставі укладеного кредитного договору №б/н від 25 вересня 2008 року. У вказаній довідці зазначено номер договору - 0801130900070004311 та відсутня ідентифікація особи, що її підписала. Оскільки, надану до суду довідку не можна розцінювати як частину кредитного договору № б/н, укладеного між сторонами 25 вересня 2008 року, шляхом підписання заяви-анкети, тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків, пені та комісії за користування кредитними коштами. Враховуючи вищезазначене, суд відхиляє доводи позивача, що відповідачем [PERSON] підписано довідку про умови кредитування, в якій погоджено інші істотні умови договору №б/н від 25 вересня 2008 року, тому в даній частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Щодо вирішення позовних вимог в частині заборгованості відповідача за тілом кредиту, суд враховує наданий позивачем розрахунок заборгованості . Слід зазначити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, разом з тим, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивачем процентна ставка постійно змінювалась в бік збільшення. В той же час, позивачем не надано будь-яких доказів повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки. Постановою Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі No 6-2315цс16 визначено, за яких умов зміна відсоткової ставки вважається чинною, зокрема, у разі підвищення банком відсоткової ставки, а саме з`ясуванню підлягають дотримання визначеної договором процедури підвищення відсоткової ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Матеріали справи не містять доказів законності зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку Позивачем та дотримання ним процедури зміни відсоткової ставки, отже розрахунок наданий позивачем з підвищеною відсотковою ставкою не може братися судом до уваги, є лише відображенням набору цифр, і не може вважатись обґрунтованим розрахунком, як і не може слугувати доказом розміру грошових вимог позивача до відповідача. Крім того із наданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач сплатила заборгованість за тілом кредиту - 62 974,76 грн., сплатила заборгованість за простроченим тілом кредиту - 13 527,29 грн., сплатила заборгованість по пені - 800,00 грн. Отже, відповідач здійснила погашення заборгованості на загальну суму 77 302,05 грн., а тому суд приходить до висновку про відмову у стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35 681,53 грн., оскільки позивачем не доведено факт виникнення вказаного розміру заборгованості. Відсотки в сумі 967,78 грн. також не підлягають стягненню з цих підстав та підстав одноособової заміни відсоткової ставки позивачем. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, як встановлено ст.6 Конвенції про захист прав і людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Частиною 1статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З прохальної частини позову вбачається, що позивач, у разі неявки в судове засідання відповідача, просив провести заочний розгляд справи за відсутності його представника. Отже, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду належних доказів на підтвердження наявності заборгованості за відсотками користування кредитом, штрафів та пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed