Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Перший заступник керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області з зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що Сєвєродонецькою місцевою прокуратурою в грудні 2016 року встановлено факт наявності заборгованості відповідача перед Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області у вигляді переплати державної соціальної допомоги на дітей одинокій матері за період з 01.04.2008 року по 28.03.2013 року у розмірі 12 995,34 грн. Під час вивчення матеріалів особової справи відповідача було встановлено, що вона з 01.04.2008 року є отримувачем державної допомоги одиноким матерям на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], на підставі власної заяви від 07.04.2008 року. При поданні зазначеної заяви, відповідача було ознайомлено про обставини, у разі яких припиняється виплата допомоги одиноким матерям. Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.01.2013 року № 1224/106/12 встановлено факт батьківства між [PERSON] та [PERSON], визнавши останнього батьком дитини, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області внесено відомості до актового запису від 21.03.2008 року № 133. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім'єю у незареєстрованому шлюбі з 2007 по 2012 рік та вели спільне господарство в квартирі [ADDRESS], де [INFO] року у них народилася донька - [PERSON], яку [PERSON] визнав своєю донькою, однак у зв'язку зі сварками та непорозуміннями, батька дитини було записано зі слів матері. Таким чином, через несвоєчасне повідомлення зазначених вище обставин, відповідач незаконно отримала допомогу одиноким матерям, про необхідність повернення якої їй 13.05.2013 року було надіслано повідомлення від Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області, однак до теперішнього часу кошти не повернуто. Посилаючись на наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області суму надмірно виплаченої державної допомоги одиноким матерям у розмірі 12 995,34 грн. В судовому засіданні прокурор, яки діє в інтересах держави в особі Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила суду, що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.01.2013 року про визнання батьківства між [PERSON] та [PERSON] не встановлено обставини, що мають значення для висновку про відсутність у неї права на одержання допомоги. [PERSON] у спірний період не працював та не мав будь-якого доходу, матеріальної допомоги дитині не надавав. Вона погоджується, що після набрання зазначеним вище рішенням суду законної сили, припиняється виплата державної допомоги, але також вона вважає, що сам по собі факт встановлення батьківства за рішенням суду не зобов'язує ведення біологічним батьком і матір'ю дитини спільного господарства, їх проживання разом і його участі у вихованні дитини. В обгрунтування свого заперечення на позов, відповідач просить суд, застосувати строк позовної давності, посилаючись на постанову Верховного Суду України, яка була ухвалена на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах 01.07.2015 року у справі № 6-178цс15, оскільки Управлінню праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про зазначені порушення стало відомо ще в лютому 2013 року, а початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересі, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення прокурора та відповідача, дослідивши докази, що є в матеріалах справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], за її зверненням Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області була призначена державна соціальна допомога одиноким матерям на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], на підставі власної заяви від 07.04.2008 року, при поданні якої відповідача було ознайомлено про обставини, у разі яких припиняється виплата допомоги одиноким матерям (а. с.6-9). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.01.2013 року № 1224/106/12 встановлено факт батьківства між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], визнавши останнього батьком дитини, про що 19.02.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області внесено відомості до актового запису від 21.03.2008 року № 144 (а.с. 10-12, 34). Таким чином [PERSON] незаконно отримала допомогу у розмірі 13 578,54 грн., що підтверджується актом проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявником для призначення допомоги одиноким матерям від 01.04.2013 року (а. с. 14). Відповідно до повідомлення про припинення допомоги на дітей одиноким матерям від 13.05.2013 року [PERSON] припинено виплату державної соціальної допомоги з 01.04.2008 року та зобов'язано останню сплатити на рахунок Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради у Луганській області суму виплаченої державної допомоги у розмірі 13 578,54 грн. до 30.06.2013 року (а. с. 15). З цього приводу [PERSON] звернуся за роз'ясненнями до Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, про що отримала відповідь від 17.06.2013 року за № 5/43 (а.с.16-18). Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради у Луганській області від 26.01.2017 року № 6/487 загальна сума заборгованост [PERSON] становить 13 578,54 грн., яка складається з сум 12 995,34 грн. виплаченої у минулих роках і підлягає поверненню в бюджет та 583,20 грн. за поточний рік, яка врахована при подовженні допомоги у 2013 році (а.с.13) Про факт встановлення заборгованості [PERSON] перед Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради у Луганській області у вигляді переплати державної допомоги одиноким матерям за період з 01.04.2008 року по 28.03.2013 року у розмірі 12 995,34 грн., Сєвєродонецькій місцевій прокуратурі стало відомо в грудні 2016 року, та відповідно до повідомлення останньої, адресованого начальнику Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради у Луганській області від 30.01.2017 року за № 03/13/115-194, першим заступником керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури було прийнято рішення про пред'явлення позову до Рубіжанського міського суду в інтересах держави в особі Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Рубіжанської міської ради у Луганській області про стягнення з [PERSON] неправомірно отриманої державної допомоги на дітей одинокій матері у сумі 12 995,34 грн. (а. с.19 -20). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 р. № 2811-XII (далі - Закон) громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до вимог ст. 18-1 Закону право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Згідно ч. 2 ст. 22 Закону, суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги, тощо), стягуються згідно з законом. У зв'язку з несвоєчасним повідомленням відповідачем обставин, що вплинули на виплату допомоги одиноким матерям, [PERSON] незаконно отримала допомогу у розмірі 12 995,34 грн. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню за період з 01.04.2008 року по 28.02.2013 року надмірно виплачена державна соціальна допомога на дітей одиноким матерям в розмірі 12 995,34 грн. Однак, суд звертає увагу на те, що про зазначені порушення з боку відповідача Управлінню праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області стало відомо ще 01.04.2013 року. Постановою Верховного Суду України ухвалену на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах від 01.07.2015 року у справі № 6-178цс15 встановлено, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду. Таким чином, Сєвєродонецька місцева прокуратура не наділена повноваженнями ставити питання перед судом про поновлення строку позовної давності по даній справі, так як від Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганській області, інтереси якого вона представляє, подібних клопотань не надходило. Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, судові палати у цивільних та господарських справах виходять з такого. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 ЦК України. Відповідно до частини першої ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України). Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Отже, позовна давність, у межах якої позивач, а саме Сєвєродонецька місцева прокуратура, міг звернутися до суду в інтересах Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради у Луганській області про стягнення з відповідача неправомірно отриманої державної соціальної допомоги на дітей одинокій матері, має відраховуватись з 01.04.2013 року і до 01.04.2016 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 267 ЦК України). Таким чином суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог першому заступнику керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області до [PERSON] про стягнення неправомірно отриманої державної соціальної допомоги на дітей одинокій матері слід відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, а отже підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат немає. Відповідача будь-яких клопотань про відшкодування судових витрат не заявляла.

Outcome: dismissed