Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа - Державний виконавець РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Данило Ю.Ю., старший державний виконавець РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Гусєв О.О., за якою просить суд визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки «Fiat», модель - Croma, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], укладений 23.04.2008 року між сторонами у справі, дійсним та зняття арешту з цього автомобілю, який був накладений постановою державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Данило Ю.Ю. від 24.03.2014 року (ВП 41962741) та старшим державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Гусєвим О.О. від 22.10.2014 року (ВП 44829056). В обґрунтування позову позивач зазначив, що 23 квітня 2008 року між ним та відповідачем у цій справі був укладений договір купівлі - продажу автомобіля, після цього відповідачем було видано йому довіреність на право керування та розпорядження зазначеним автомобілем. Відповідач від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу неодноразово відмовлявся. 04.06.2015 року він вирішив переоформити зазначений автомобіль, проте у МРЕВ дізнався про наявність арештів щодо нього. З урахуванням викладеного та у відповідності до вимог ст.. 220, 526 ЦК України та ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» просить суд задовольнити вищезазначені позовні вимоги. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю та просив задовольнити його. Від третьої особи - Державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Чурі Л.О. до суду надійшов лист про розгляд справи за його відсутності. Від третьої особи - Державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Гусєва О.О. до суду надійшов лист про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі 23 квітня 2008 року був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу автомобіля марки «Fiat», модель - Croma, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідачем - [PERSON] 23.04.2008 року було видано довіреність на ім'я позивача - [PERSON] на право розпоряджатися (продати, обміняти, заставити, передавати в оренду, позичку тощо) належного їй автомобіля, яка дійсна до 23.04.2033 року. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] вищезазначений транспортний засіб належить на праві власності [PERSON]. За постановою від 24.03.2014 року ВП 41962741 державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Данило Ю.Ю. був накладений арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] та заборону здійснювати відчуження будь - якого майна, яке їй належить за виконавчим листом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2011 року № 2п-7069/10. Постановою від 22.10.2014 року ВП 44829056, винесеною старшим державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Гусєвим О.О. було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] та заборону здійснювати відчуження будь - якого майна, яке їй належить за виконавчим листом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.06.2013 року № 755/13180/13-ц. Згідно ст. 208 ЦК України в редакції станом на 12.04.2008 року, яка діяла на момент укладення спірного правочину, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. При цьому ст. 209 ЦК України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 220 ЦК України У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як зазначено у п. 2 узагальнення, затвердженого 21 грудня 2012 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» нерідко суди визнають дійсними договори купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль. При цьому суди залишають поза увагою вимоги пункту 3 частини першої статті 208 ЦК щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, постанову Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. А відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Крім того, судами не перевіряється і не враховується та обставина, що в деяких випадках такі угоди укладаються з метою уникнення відповідальності за кредитними та іншими борговими зобов'язаннями. Не враховують суди і те, що на підставі частини другої статті 220 ЦК не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що на підставі частини другої статті 220 ЦК не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Крім того, у встановленому законом порядку спірний автомобіль перед відчуженням не знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Оскільки позивачем не підтверджено право власності на спірний автомобіль належними та допустимими доказами, у суду також відсутні підстави для задоволення позову в частині зняття арешту на нього. У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed