Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 07.03.2006 року між ним та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № DOVWRK36963355, за яким відповідач отримував кредит на суму 4350 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В звязку з невиконанням умов кредитного договору позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 91549 гривень 49 копійок, яка складається з наступного: 500 гривень 74 копійок заборгованість за кредитом, 25238 гривень 61 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2090 гривень 03 копійок заборгованість по комісії за користування кредитом, 63720 гривень 11 копійок пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 68641 гривень 69 копійок, яка була стягнута рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 23.01.2014 року та судовим наказом Волноваського районного суду Донецької області від 29.08.2007 року. Різниця становить 22907 гривень 80 копійок, яку просить стягнути позивач. Окрім того, позивач просить стягнути на свою користь судовий збір 1218 гривень 00 копійок. В судове засідання представник позивача не з»явився, надав письмову заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягав, справу просив розглянути за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, надав письмову заяву, в якій позов не визнав, просив суд застосувати позовну давність до позовних вимог, та відмовити в задоволенні позову в зв"язку з наявністю двох попередніх судових рішень про стягнення з неї заборгованості за даним кредитним договором. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і чинного законодавства. На підставі ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. Ст. 625 ЦК України передбачає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу. У відповідності з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З кредитного договору № DOVWRK36963355 від 07.03.2006 року, який укладений між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК» та фізичною особою [PERSON] вбачається, що банк надає останній кредит в сумі 4350 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а вона зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути його банку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Однак відповідач не виконує належним чином свої зобовязання за договором кредиту та станом на 24.09.2015 року має заборгованість в сумі 91549 гривень 49 копійок, яка складається з наступного: 500 гривень 74 копійок заборгованість за кредитом, 25238 гривень 61 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2090 гривень 03 копійок заборгованість по комісії за користування кредитом, 63720 гривень 11 копійок пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 68641 гривень 69 копійок, яка була стягнута рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 23.01.2014 року в розмірі 62678 гривень 31 копійок та судовим наказом Волноваського районного суду Донецької області від 29.08.2007 року про стягнення з відповідачки за даним кредитним договором 5963 гривень 38 копійок. Різниця становить 22907 гривень 80 копійок, Відповідно до вимог кредитного договору, строк дії договору визначено з 07.03.2006 року до 07.03.2009 року. Відповідач просить суд застосувати строк позовної давності відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України. Однак суд зазначає наступне. За змістом статей\~610,612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до частини першої\~статті 598 ЦК України\~зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях\~599-610,\~604-609 ЦК України. Як роз'яснено пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша\~статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях\~599-610,\~604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей\~526,\~599 ЦК України. Суд з'ясував, що судовим наказом від 29.08.2007 року, копія якого була позивачем долучена до матеріалів позовної заяви, з відповідача заборгованість була стягнута в повному обсязі. Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є судовий наказ Волноваського районного суду Донецької області від 29 серпня 2007 року ( справа № 2-н-185-07),\~\~припиняються правовідносини сторін, що грунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим може виникати грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену\~статтею 625 ЦК України. А таких вимог Банк не заявляв. До того ж, рішення про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за даним кредитним договором № DOVWRK36963355 від 07.03.2006 року було дубльоване рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 23 січня 2014 року (справа № 221/6415/13-ц). Відповідно до положень ст. ст.\~257-259,\~267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачем [PERSON] під час розгляду справи в суді заявлено про застосування\~\~позовної давності до вимог позивача. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до положень ч.3,4\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. \~\~\~\~\~\~\~\~ Як роз'яснено в п.11\~Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про відмову в позові про стягнення заборгованості за кредитом за безпідставністю. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі ст.ст. 526, 610, 611, 625, ч.2 ст. 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed