Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до АТ «Ідея банк», третя особа: ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якому просив визнати недійсними кредитні договори № Z62.00104.005527842 від 26.07.2019 року та № Р24.00104.006257499 від 23.01.2020 року, що укладені між ним та АТ «Ідея банк» за участі ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Свої вимоги мотивував тим, що 26.07.2019 року між ним та AT «Ідея Банк», з третьої сторони ТзОВ «Нью Файненс Сервіс», страховиком якого є ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», укладено договір кредиту та страхування № Z62.00104.005527842 згідно типової форми договору, запропонованої банком. Відповідно укладеного договору, банк надає позичальнику кредит для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 17 711,00 грн. на рахунок № [NUMBER] , який відкритий в AT «Ідея банк», а позичальник доручає банку оплатити за рахунок кредиту страховий внесок в розмірі 2 310,13 грн. згідно умов договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 договору, та повернути суму кредиту і сплатити відсотки за користування ним. 23 січня 2020 року між тими ж сторонами було укладено ще один такий самий кредитний договір № Р24.00104.006257499, згідно з яким банк зобов`язався надати 26 061,00 грн. кредиту, страховий платіж становить 4 343,50 грн. Точний розмір відсотків, під які отримувалися кредити, в договорах не зазначений, а вказано, що тип процентної ставки - змінюваний. Підписання вказаних договорів стало наслідком чисельного порушення позивачем його прав як споживача кредитної послуги. Так, позивачем не виконано переддоговірну роботу з позичальником, зокрема, перед укладенням договору в порушення вимог п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомлено в письмовій формі про кредитні умови. Також при укладенні договорів йому не було повідомлено в усній формі про те, що він укладає додатково договір страхування життя та про додаткові витрати кредиту, не враховано, що він є особою з інвалідністю 2 групи, тобто не є особою, яка приймається на страхування. В оспорюваних договорах вказано, що його місце роботи «Дитячий будинок «Теплий дім», в договорі № Z62.00104.005527842 від 26.07.2019 року вказано, що розмір його середньомісячного доходу становить 6 000,00 грн., а в договорі № Р24.00104.006257499 від 23.01.2020 року - 10 900,00 грн., однак із записів його трудової книжки можна встановити, що він звільнений із КП Долинської міської ради «ТеплоТехСервіс» 01.04.2005 року та інших записів немає. В текстах договорів зазначена процентна ставка та тип % річних: 15 - змінювана, а в додатках до договорів вказано, що реальна річна процентна ставка, відсотків річних 99,22065735 та 101,71279908 відповідно, що свідчить про те, що відповідач приховав дійсні умови кредитування та ввів його в оману. Він добросовісно здійснював оплату першого кредиту згідно укладеного договору протягом 6 місяців, коли до нього було здійснено працівниками банку дзвінок і повідомлено про те, що йому пропонують на вигідних умовах укласти додатковий договір, реальна річна ставка якого 0%. Він погодився на такі умови, оскільки йому необхідні були кошти. Сума кредиту, яку повідомили працівники банку, повинна була складати 20 000,00 грн., однак, після підписання договору він отримав на руки тільки 10 000,00 грн. із загальної суми 26 061,00 грн., а весь залишок пішов на погашення по першому договору та сплату страхового внеску. Тобто, відповідач ввів його в оману під час укладення кредитних договорів, тому за захистом своїх прав і законних інтересів він змушений звертатись до суду. В судовому засіданні позивач та його представник згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АТ № 1009207 від 02.04.2021 року (а.с. 21) адвокат Білянський Н.С. позовні вимоги підтримали, зіславшись на вищевикладені обставини, просили позов задоволити, визнати недійсними кредитні договори № Z62.00104.005527842 від 26.07.2019 року та № Р24.00104.006257499 від 23.01.2020 року, що укладені між [PERSON] та АТ «Ідея банк» за участі ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Представники відповідача АТ «Ідея банк» та третьої особи: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відзиву та пояснень на позов не подавали, в судове засідання не з`явилися та не повідомили про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи були належно повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення їм рекомендованих поштових відправлень від 06.04.2021 року та 07.04.2021 року. За таких обставин суд 19.04.2021 року постановив ухвалу про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 628 даного кодексу, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотні умови кредитного договору визначені в ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу, де вказано, що в кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 цього ж кодексу, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України, встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до п.1.1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; Згідно положень ст. 9 вищевказаного закону, кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 10561 ЦК). Згідно зі ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Судом встановлено, що 26 липня 2019 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» і ТзОВ «Нью Файненс Сервіс» укладено договір кредиту та страхування № Z62.00104.005527842, додатком до якого є паспорт споживчого кредиту, підписаний всіма сторонами (а.с. 5,6). Згідно п. 1.7 вищевказаного договору, банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 17 711,00 грн. на його рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Ідея Банк», а позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 2 310,13 грн. згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя» в АТ «Ідея Банк» № [NUMBER] через транзитний рахунок, відкритий в АТ «Ідея Банк». Згідно п. 1.6 договору, дата повернення кредиту - 26.07.2020 року, повернення заборгованості здійснюється через рахунок відкритий у банку, відповідно до графіку викладеного в додатку № 1 до даного договору. В пункті 1.3 договору визначено процентну ставку, яка складає 15 відсотків річних. Така ж процентна ставка визначена в п. 4 паспорта споживчого кредиту. 23 січня 2020 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» і ТзОВ «Нью Файненс Сервіс» укладено договір кредиту та страхування № Р24.00104.006257499, додатком до якого є паспорт споживчого кредиту, підписаний всіма сторонами (а.с. 7,8). Відповідно до п. 1.7 цього договору, банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 21 717,50 грн. на рахунок позичальника, який відкритий в АТ «Ідея банк», а позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 4 343,50 грн., згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя» в АТ «Ідея Банк» через транзитний рахунок, відкритий в АТ «Ідея Банк». З цих договорів вбачається, що при їх укладенні дотримана форма, яку вимагає закон, сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору та зазначено ці істотні умови: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, відсоткова ставка, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Суд вважає безпідставним твердження позивача про те, що в оспорюваних договорах не зазначено точний розмір відсотків, під які отримувалися кредити, оскільки в пунктах 1.3 обидвох договорів визначено процентну ставку, яка складає 15 відсотків річних. В судовому засіданні також не здобуто жодних доказів на підтвердження того, що відповідач приховав дійсні умови кредитування та ввів позивача в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, оскільки у вказаних договорах зазначено умови, на яких надається кредит, вони підписані позивачем і він сам вказав, що добросовісно здійснював оплату першого кредиту згідно укладеного договору протягом 6 місяців, що свідчить про те, що умови кредитування йому були зрозумілі та заперечень не викликали. Крім того, в п. 3.11 обох договорів, добровільно підписаних позивачем, вказано, що він підтверджує своє розуміння і згоду з тим, що до підписання договору був ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття рішення щодо отримання споживчого кредиту з наявними та можливими видами кредитування в банку для прийняття усвідомленого рішення, а також самостійно обрав страхову компанію з переліку трьох запропонованих банком. Посилання позивача на те, що якийсь працівник банку в розмові повідомив, що кредит надається йому без сплати відсотків, на думку суду, не може бути належним та допустимим доказом для визнання кредитних договорів недійсними. При цьому суд вважає безпідставним посилання позивача на порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не повідомлення йому в письмовій формі про кредитні умови та не проведення переддоговірної роботи, оскільки вищевказану норму виключено із закону ще 15.11.2016 року і у відповідності до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», позивач перед укладенням договору про споживчий кредит для прийняття усвідомленого рішення міг і повинен був має самостійно ознайомитися з інформацією, необхідною для отримання такого кредиту, що розміщена на офіційному веб-сайті відповідача. Всі інші посилання позивача, зокрема на те, що в оспорюваних договорах неправильно зазначено місце його роботи та розмір середньомісячного доходу, не вказано про те, що він є особою з інвалідністю 2 групи, на думку суду, не можуть служити підставою для визнання цих договорів недійсними, тим більше, що ця інформація стосується позивача і саме ним могла бути надана відповідачу. Таким чином судом встановлено, що спірні правочини вчинено в письмовій формі, як передбачено правовими нормами ч. 1 ст. 1055 ЦК України, підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірних договорів та у подальшому виконував їх умови, не скористався своїм правом розірвати кредитні договору протягом 14 днів з моменту укладення, а тому заявлений позов є безпідставним і до задоволення не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 203,215,627,628,638,1054,1055 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1,9 Закону України «Про споживче кредитування»,

Outcome: dismissed