Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06.04.2009 року у розмірі 107939,88 грн. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 28.03.2018 року відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 107939,88 грн., що складається з 1642,61 грн. заборгованості за кредитом, 95107,31 заборгованості за процентами за користування кредитом, 5573,78 грн. пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 5116,19 грн. штрафу (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з`явився, подав разом з позовом до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі. Також у письмовій відповіді на відзив представник просить суд задоволити позов у повному обсязі, зазначає, що позивачем не порушено строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу, оскільки позивач звернувся до суду з позовом до спливу строку позовної давності. Також зазначає, що розмір процентів наведений в розрахунку є правильним, відповідає умовам та правилами надання банківських послуг. Також зазначає, що пеня та штраф є різновидом штрафних санкцій та може застосовуватись одночасно. Від відповідача 08.05.2018 року до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 30.03.2018 року, після спливу 3 років 10 місяці і 5 днів. з останньої дати здійснення оплати по договору - 23.05.2014 року. Також у письмовому відзиві від 10.05.2018 року відповідач зазначає, що відсотки нараховані позивачем є безпідставними та розрахунок є необґрунтованим та недоведеним, процентна ставка є фіксованою та не могла бути зміненою позивачем в односторонньому порядку. Відповідно до письмового відзиву відповідач заперечує проти подвійного стягнення, оскільки зазначає, що пеня та штрафи наведені в розрахунках позивача всупереч нормам закону є подвійним притягнення до цивільно-правової відповідальності, а відповідно застосовуватись одночасно не можуть. В судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення наведені у заявах по суті справи, просив у задоволенні позову відмовити повністю, застосувавши строк позовної давності. Стверджував, що відповідач [PERSON] не отримувала перевипущену картку, та не користувалась нею. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 06.04.2009 року та згідно цієї Заяви отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцем терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Подавши відповідну заяву відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає укладений між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої\~статті 634 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 28.03.2018 року вбачається, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у результаті чого станом на 28.03.2018 року, виникла прострочена заборгованість у розмірі 107939,89 грн., з яких: 1642,61 грн. заборгованість за тілом кредиту, 95107,31 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 5573,78 грн. заборгованість за пенею (комісією), 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 5116,19 грн. процентна складова штрафу за порушення грошового зобов`язання. В той же час, згідно положень ст.257ЦК України\~загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. Згідно ч. 3, 4, 5 ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору позивач звернувся до суду у березні 2018 року, позов надійшов до суду 05.04.2018 року. Згідно зі статтею 1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. У відповідності зі статтею 610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612\~ЦК\~України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта\~статті 267 ЦК України). Відповідачем неодноразово у письмових заявах по суті справи, до ухвалення рішення судом, зроблено заяву про застосування позовної давності у справі. Як вбачається із матеріалів справи строк дії картки встановлений до вересня 2011 року, що підтверджується наявною у справі довідкою ПАТ КБ "ПриватБанк". Ухвалою суду від 03.12.2018 року позивача було зобов`язано надати суду документи із особистим підписом [PERSON] про одержання перевипущеної картки № 5577212908853354 із терміном дії по 04.2016 р. та документ, який підтверджує, що [PERSON] користувалась перевипущеною карткою № 5577212908853354; Жодного належного доказу, про те що перевипущена картка №5211537316969695 відкрита 30.08.2012 року зі строком дії до 04.2016 року була вручена [PERSON] , та що остання користувалась нею, суду не надано. Відтак, у межах строку кредитування, який відповідає строку дії картки до 01/13 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти щомісячними платежами. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку (пеня за несвоєчасне погашення кредиту), то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вищезазначене відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. За наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06.04.2009 укладеного між сторонами, останнє погашення та сплата заборгованості відбулась 23.05.2014 року, а сальдо простроченої заборгованості по кредиту настало 20.03.2013 року. Позивачем суду не надано доказів поважності причини пропуску строку позовної давності. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Відповідно до\~статті 141\~ЦПК України\~\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до пункту 2 частини 2\~статті141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача Оскільки суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то судові витрати понесені позивачем покладаються на нього та поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed