Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивачі 14.10.2014 р. звернулись до суду з вищевказаним позовом. Вказують, що вони мешкають в чотирьохкімнатній квартирі [ADDRESS]. Окрім них, у згаданій квартирі зареєстровані та проживали [PERSON] та його колишня дружина - [PERSON], які займали кожен по ізольованій кімнаті. Квартира не приватизована та знаходиться на балансі міського комунального підприємства «Основаніє». Особовий рахунок відкритий на ім»я [PERSON], який є на цей час відповідальним квартиронаймачем. Наприкінці грудня 2013 р. [PERSON] та [PERSON], взяли необхідні їм речі, закрили кімнати, в яких вони мешкали, та виїхали у невідомому напрямку. У період з грудня 2013 р. та по цей час місцеперебування відповідачів їм не відомо. Таким чином, відповідачі більш, ніж 9 місяців мешкають за невідомою позивачам адресою, залишаються зареєстрованими у спірній квартирі, при цьому не сплачують витрат з комунальних та інших житлових послуг. Посилаючись на ст.ст.9, 71, 72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] просять визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. В частині зобов»язання третьої особи вчинити певні дії (п.3 позовної заяви), судом ухвалою про відкриття провадження від 06.11.2014 р. було відмовлено у відкритті провадження. [PERSON], [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник [PERSON], [PERSON] та її представник просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.29-32). Представник третьої особи, який належним повідомлявся про розгляд даної справи, до суду не з»явився, заяви про бажання приймати участь у судових засіданнях до суду не надходило. Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, представника відповідача [PERSON], [PERSON] та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З особового рахунку (а.с.13) та довідки № 4283 від 06.08.2014 р. (а.с.14), судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. За змістом ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Звертаючись до суду з позовом, позивачі просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням на підставі ст.71, 72 ЖК України. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду тощо) суд може продовжити пропущений строк. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У підтвердження висновку про не проживання відповідачів у спірному жилому приміщенні позивачі послалися на покази свідків. Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, вона є сусідкою [PERSON] та часто відвідує квартиру, де мешкають позивачі, з 2013 р. [PERSON] в квартирі не мешкає, а [PERSON] вона взагалі не бачила, дві кімнати в квартирі зачинені. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою [PERSON], до якої періодично навідується, останнім часом не бачила відповідачів у спірній квартирі, дві кімнати в квартирі замкнені. [PERSON] при допиті у якості свідка пояснив, що допомога по господарству сім»ї позивачів, у зв»язку з чим відвідує квартиру, де останні мешкають, з грудня 2013 р. він [PERSON] та [PERSON] в квартирі не бачив, між сторонами склалися напружені сосунки, пов»язані з порядком користування квартирою. [PERSON] в суді пояснив, що мешкає в будинку [ADDRESS], оскільки він приблизно рік не бачив відповідачів, то зробив висновок, що в квартирі за їх місцем реєстрації, ті не мешкають. Приблизно 2 місяці тому він бачив у дворі будинку [PERSON] та [PERSON], які сіли до автомобіля та поїхали. Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачі у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України як сторони, які приймали участь у справі не довели суду ті обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, а саме не довели, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин. Покази чотирьох свідків, які зводяться до того, що висновок про не проживання відповідачів у спірній квартирі вони зробили виходячи з того, що не бачили тих за місцем реєстрації, повної картини обставин мешкання відповідачів у спірній квартирі [ADDRESS] не відображають, та, крім того, суперечать доказам, що надані відповідачами в обґрунтування їх заперечень. Так, допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON] та [PERSON] Зазначила, що в грудні на Новий рік, 22 березня 2014 р. та 22 серпня 2014 р. вона відвідувала братів, поздоровляла зі святом та з днями народженнями, за місцем їх реєстрації, відповідачі на той час знаходились в квартирі. [PERSON] тривалий час перебуває на лікуванні, а колишня дружина [PERSON] його доглядає. Між сім»ями її братів склалися неприязні стосунки, які іноді переростають у бійки, що виникли у зв»язку з користуванням спірною квартирою. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] є його рідними дядьками. В грудні 2013 р. він відвідував дядька [PERSON] за місцем його проживання, крім того, в березні 2014 р. разом з матір»ю [PERSON] та донькою поздоровляв дядька [PERSON] з днем народження. На той час, відповідачі знаходились за місцем своєї реєстрації. [PERSON] в суді дала свідчення про те, що в березні-квітні 2014 р. вона відвідувала [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Крім того, була присутня в зазначеній квартирі 04.09.2014 р. коли між [PERSON] та позивачами виник конфлікт. [PERSON] зазначила, що [PERSON] тяжко хворіє, вона та [PERSON] доглядають його та надають медичну допомогу. Таким чином, допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що під час відвідування квартири, де зареєстровані відповідачі, останні перебували в зазначеному житловому приміщенні. Крім того, в позовній заяві позивачі стверджують, що самостійно несуть витрати по сплаті комунальних та інших платежів. Вказані твердження не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, оскільки спростовуються копіями наданих відповідачами квитанцій по сплаті витрат за житлово-комунальні послуги (а.с. Знайшли своє підтвердження під час судового розгляду доводи відповідачів про поважність причин їх відсутності в спірному житловому приміщенні через хворобу [PERSON] З наданої довідки до акту огляду МСЕК (а.с.33) вбачається, що [PERSON] є інвалідом 2 групи та йому протипоказані, в тому числі, і психоемоційні навантаження. З виписки з медичної карти стаціонарного хворого (а.с.35) судом встановлено, що [PERSON] періодично проходить стаціонарне лікування. Отже суд вважає, що заявляючи позов про позбавлення відповідачів найважливішого Конституційного права на житло, позивачі не надали переконливих доказів відсутності [PERSON] та [PERSON] протягом шести місяців за місцем їх реєстрації, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог через їх недоведеність. На підставі ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивачів не підлягають судові витрати.

Outcome: dismissed