Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

У серпні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначила, що вона є основним наймачем квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира була надана її родині на підставі ордеру, що був виданий на ім'я її чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. У квартирі також були зареєстровані їх троє дітей. У подальшому в спірній квартирі було розділено особові рахунки ( [NUMBER] та [NUMBER]). На теперішній час в квартирі зареєстровані: позивачка [PERSON], дочки [PERSON], [PERSON], онуки [PERSON],[PERSON], [PERSON] Між тим, її дочка [PERSON] та онука [PERSON] у вказаній квартирі не проживають, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні квартири. У будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Позивачка просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з'явилась, її інтереси в суді представляє [PERSON] Представник позивача, яка діє на підставі дорівеності, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує вимоги, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилимь з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку із тим, що відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ордеру на житло [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], йому та його родині надано у користування квартиру [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] 15 червня 1973 року, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON], [INFO], помер [INFO] року. Відповідно до наданих суду особових рахунків, спірна квартира була поділена. Так, відповідно до особового рахунку [NUMBER] від 30 липня 2018 року, власницею 1 житлової кімнати загальною площею 12,7 кв.м., житловою площею 8,1 кв.м. є [PERSON] та зареєстрованими є власниця [PERSON] та її чоловік [PERSON] Відповідно до особового рахунку [NUMBER] від 30 липня 2018 року, за рішенням суду від 09 листопада 2004 року на підставі ордеру [NUMBER] від 11 липня 1988 року 3 кімнат загальною площею 64,45 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., наймачем є [PERSON]. Зареєстрованими є позивачка [PERSON], її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], онуки [PERSON], [PERSON] З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном. З письмових матеріалів справи вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] з 03 лютого 2004 року та [PERSON] з 22 листопада 2011 року. Відповідно до акту ОСББ «Північний 20165» від 27 червня 2018 року, відповідачі не проживають в [ADDRESS], а саме: [PERSON] з 16 вересня 2006 року, [PERSON] з 20 березня 2015 року. Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки, в яких зазначено, що відповідачі у вказаній в позові квартирі не мешкають, [PERSON] не проживає з 2015 року, [PERSON] не проживає з 2006 року . Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в спірній квартирі, вони втратили право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved