Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

В липні 2014 р. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказували на те, що відповідно до договору від 11.06.2008 р. відповідач отримав від Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 10 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, просили стягнути з нього заборгованість за кредитним договором, станом на 31.03.2014 р., в розмірі 17 191 грн. 77 коп. та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач позов не визнав, заявив суду про застосування строків позовної давності до вимог та просив відмовити у позові. Вислухавши сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 11.06.2008 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір, який складався з Заяви позичальника від 11.06.2008 р., Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів, згідно якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 10 000 грн. 00 коп., з виплатою 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту за його використання. Крім того, згідно Умов і правил надання банківських послуг банк має право на власний розсуд збільшити або зменшити кредитний ліміт. Відповідно до Заяви позичальника при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачено сплата штрафу в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Згідно із положеннями статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Однак, всупереч вищезазначених вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідач неналежним чином виконував свої кредитні зобов'язання перед банком - несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював погашення кредитної заборгованості В зв'язку з цим, станом на 31.03.2014 р., відповідач [PERSON] грошові зобов'язання перед Банком не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, загальна сума якої складає 17 191 грн. 77 коп., а саме: 4 542 грн. 12 коп. - заборгованість за кредитом; 8 089 грн. 46 коп. - заборгованість за відсотками; 3 503 грн. 44 коп. - заборгованість з комісії, 250 грн. - штраф (фіксована частина); 806 грн. 75 коп. - штраф (процентна складова). Вказана заборгованість визначена у розрахунку, доданому до позову. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). За положеннями ст.ст.256,257 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Проте, така домовленість сторін оформлюється договором про збільшення позовної давності, який укладається в письмовій формі. В матеріалах справи відсутній письмовий договір про збільшення позовної давності між сторонами, що свідчить про те, що він не укладався. Будь-які інші умови не можуть вважатись договором, оскільки не відповідають вимогам, встановленим ст.207 ЦК України до письмової форми правочину. Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідачем своєчасно не виконувались умови договору. Остання сплата заборгованості за кредитом відбулася 25.08.2009 року, відповідно до наданого позивачем витягу із особового рахунку відповідача. За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу с цього часу. Проте, таку вимогу до відповідача банк пред'явив лише 16.06.2014 року шляхом подачі вказаного позову до суду. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають через пропуск строку позовної давності на застосуванні якого наполягав відповідач, з підстав, наведених вище. На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 550, 551, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed