Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

У квітні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 6400 грн. станом на 31 березня 2015 р., індекс інфляції за листопад 2014 р. - лютий 2015 р. 5087,59 грн. та 3% річних 142,57 грн. У травні 2015 р. позивачем розмір заборгованості по заробітній платі станом на 31 березня 2015 р. був уточнений в сумі 7754,08 грн., індекс інфляції нарахований за період з грудня 2014 р. по березень 2015 р. в сумі 5143,61 грн. та нараховані 3% річних в сумі 128,26 грн. Загальна суму вимог склала 13025,95 грн.(а.с.10). Надалі позивач заявою зменшив розмір позовних вимог - просив не враховувати індекс інфляції та уточнив час виникнення заборгованості - грудень 2014 р. та березень 2015 р. (по 25 число), суму заборгованості залишив без змін (а.с.58,59).. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, суду пояснив, що його трудової книжки на підприємстві - відповідачі не було оскільки працював за письмовим трудовим договором, його заробітна плата згідно договору становила 3900 грн. на місяць, адміністрація підприємства до якої відносився і він не обліковувалася за табелями обліку робочого часу. Представники відповідача просили у задоволенні позову відмовити. Зокрема зазначили, що через неправомірній дії колишнього головного бухгалтера підприємства на підприємстві не залишилися документи щодо трудових стосунків з працівниками - тобто табелю обліку робочого часу, штатного розкладу, трудового договору, зокрема і з позивачем, а тому нарахувати йому заробітну плату за березень 2015 р. неможливо оскільки немає документів на підставі яких це можна зробити, а за грудень 2014 р. заборгованості по заробітній платі на підприємстві взагалі не було, про що свідчить річний баланс підприємства. Сума зазначена в звіті до УПФУ є сумою корегування. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що у задоволенні позову через недоведеність слід відмовити. Сторонами не заперечується, що [PERSON] перебував у трудових стосунках із відповідачем. Табелю обліку робочого часу, трудового договору, штатного розкладу стосовно позивача підприємство згідно пояснень його представників не має і цих самих документів не має згідно його пояснень і сам позивач. Підприємство зверталося у травні 2015 р. із заявою до правоохоронних органів (а.с. 37, 44) щодо прийняття заходів стосовно головного бухгалтеру підприємства який в односторонньому порядку припинив трудові відносини з підприємством та була виявлена відсутність головних книг за 2014 р. та 1 квартал 2015 р., журнали ордера по усім рахункам і первинні документи за цей період, відомості нарахування заробітної плати за цей період, трудові договори за цей період та інші фінансові та податкові документи. Згідно звіту відповідача, який був наданий УПФУ в Ленінському районі в м. Миколаєві листом від 21 квітня 2015 р. (а.с.23-26) [PERSON] нараховані за листопад 5200 грн. , за грудень 2012 р. 3900 грн. за кодом типу нарахувань «3», а за лютий 2015 р. 3900 грн., за березень 2015 р. нарахування в звіті відсутні. В письмових пояснень відповідача зазначено, що даний звіт є таблицею 6 «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам» (а.с.21). Згідно 4.9. Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міндоходів 09 вересня 2013 р. № 454 (діяв по 30 квітня 2015 р.) таблиця 6 додатка 4 призначена для формування страхувальником у розрізі кожної застрахованої особи відомостей про суми нарахованої їй заробітної плати (доходу) у звітному місяці. Графа 10 "Код типу нарахувань" заповнюється страхувальником лише у випадках, передбачених переліком кодів типу нарахувань 1 - 12. Якщо донараховують або зменшують суму єдиного внеску на суму заробітної плати (доходу), нарахованої в попередніх звітних періодах, застосовують коди типу нарахувань 2 - 5: 3 - сума заробітної плати (доходу), нарахована у попередніх звітних періодах на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на яку страхувальником самостійно зменшено зайво нараховану суму єдиного внеску; Із звіту наданого УПФУ в Ленінському районі в м. Миколаєві вбачається, що нараховані в грудні 2014 р. позивачу 3900 грн. з кодом типу нарахувань «3» є сумою заробітної плати за попередній звітний період, яка є базою для зменшення суми єдиного внеску. Дана звітність не підтверджує нарахування для виплати [PERSON]. в грудні 2014 р. заробітної плати, що підтверджує також і виписка з відомостей відповідача про нарахування зарплати позивачу послідовно за листопад 2014, р., січень і лютий 2015 р., яка, в свою чергу, узгоджується з відомостями наданими банком по картковому рахунку позивача (а.с. 27-36,56). Суд вважає, що доводи позивача про наявність заборгованості відповідача перед ним по заробітній платі за грудень 2014 р. не доведені. Облікових документів на підтвердження виконання трудових обов'язків позивачем у грудні 2014 р., які б оплачувалися за трудовим договором судом не здобуто і на підставі наданих доказів спростувати твердження відповідача про недоведеність позову за цей період не вбачається можливим. Крім того, твердження позивача щодо заборгованості за грудень 2014 р. спростовані відомостями викладеними в звіті щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також поясненнями представника відповідача, що підсумковий баланс по підприємству за 2014 р. не мав заборгованості по заробітній платі. Ненарахування заробітної плати за березень 2015 р. по 25 число, суд не вважає підставою для покладення обов'язку на відповідача сплатити будь-яку грошову суму позивачу, оскільки судом так само не здобуто жодного письмового доказу про виконання ним трудових обов'язків в цей період, які він сам зазначив тривали по 25 березня 2015 р. коли через зміну адміністрації підприємства він припинив відносини з ним. Оскільки вимога про стягнення заробітної плати не доведена, то не підлягає задоволенню й вимога про стягнення 3% річних щодо якої позивач свої вимоги не зменшив.

Outcome: dismissed