Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з зазначеним позовом до [PERSON], у якому просив визнати недостовірною інформацію про позивача щодо образ, приниження та застосування фізичної сили відносно відповідача та зобов'язати відповідача спростувати протягом тижня після набрання рішення законної сили, але не пізніше проведення найближчого засідання комісії з питань культури, молоді та спорту Громадської ради при ОДА, недостовірну інформацію щодо [PERSON], у спосіб яким дана інформація була розповсюджена, а саме виступом перед членами комісії Громадської ради при ОДА та працівниками Житомирської обласної філармонії ім. С.[PERSON]. Поданий позов обґрунтовувався тим, що 14.06.2016 р. на засіданні Громадської ради при обласній державній адміністрації Житомирської області, яка відбувалася приблизно о 17 год. вечора, за участі представників Громадської ради, працівників Житомирської обласної філармонії ім. С.[PERSON] та представників ЗМІ, [PERSON] повідомила, що [PERSON] постійно принижує та ображає її, а також вказала, що позивач в присутності інженера по техніці безпеки Житомирської обласної філармонії [PERSON], директора Житомирського музичного училища ім. В.Косенка [PERSON] та головного бухгалтера Житомирської обласної філармонії [PERSON] наніс [PERSON] два удари в голову. Вказувалося, що неправомірними діями відповідача принижена честь та гідність, ділова репутація позивача, який є Заслуженим діячем мистецтв України, кандидатом мистецтвознавства, доцентом, оскільки звинувачення [PERSON], на думку позивача, є фантазією останньої. Також зазначалося, що поширена інформація має негативний характер, оскільки принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача в громадській думці з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, ганьбить його, оскільки спонукає до засуджуючого ставлення до нього, як до особи, яка вчинила неправомірні дії. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, та просили позов задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що оприлюднена відповідачем на засіданні громадської ради інформація про те, що позивачем було нанесено два удари в голову відповідачу відповідає дійсності, з приводу чого остання подала до поліції відповідну заяву, а висловлена на громадській раді інформація про порушення та зловживання з боку позивача є оцінкою його діяльності як керівника філармонії. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є генеральним директором комунального підприємства «Житомирська обласна філармонія імені [PERSON]» Житомирської обласної ради, що стверджується рішенням 16 сесії 6 скликання Житомирської обласної ради від 19.09.2013 року № 969 та контрактом від 19 вересня 2013 року (а.с. 3, 24-25). Відповідно до трудової книжки серії БТ-І №0429783 від 20.06.1978 р., [PERSON] з 01.01.2012 року працює на посаді секретаря-друкарки Житомирської філармонії (а.с. 70-76). Згідно матеріалів справи вбачається, що 14.06.2016 р. на засіданні Громадської ради при обласній державній адміністрації Житомирської області, яка відбувалася приблизно о 17 год. вечора, за участі представників Громадської ради, працівників Житомирської обласної філармонії ім. С.[PERSON] та представників ЗМІ, [PERSON] повідомила, що [PERSON] постійно принижує та ображає її, а також вказала, що позивач в присутності інженера по техніці безпеки Житомирської обласної філармонії [PERSON], директора Житомирського музичного училища ім. В.Косенка [PERSON] та головного бухгалтера Житомирської обласної філармонії [PERSON] наніс [PERSON] два удари в голову. Факт поширення вказаної інформації підтверджено відеофрагментом виступу [PERSON], переглянутого в судовому засіданні та долученого до матеріалів справи на СD-диску (а.с. 41). Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Частиною 4 ст. 32 Конституції України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно із ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією розуміються документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Одним із видів інформації є інформація про особу це сукупність документованих або публічно оголошених відомостей про особу. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснив судам, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо). Пунктом 19 зазначеної Постанови роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Так, поширена [PERSON] 14.06.2016 р. на засіданні Громадської ради при обласній державній адміністрації Житомирської області інформації про те, що директор Житомирської обласної філармонії ім. С.[PERSON] [PERSON] наніс їй два удари в голову, по своїй суті є фактичним твердження, а тому підлягає перевірці на предмет дійсності та правдивості. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка директор Житомирського музичного училища ім. В.Косенка [PERSON] вказав, що 30.03.2016 р. він разом з композиторкою завітали до приймальні директора філармонії та після зустрічі з [PERSON], пройшли до нього в кабінет, про подальші події нічого повідомити не зміг. Допитані у судовому засіданні свідки - інженер по техніці безпеки Житомирської обласної філармонії [PERSON] та головний бухгалтер обласної філармонії [PERSON] повідомили, що 30.03.2016 р. перебували в приймальні директора філармонії [PERSON] та чекали на його прийом. В приймальні також перебувала секретар Рокітенець Г.П., якій позивач надавав якісь усні вказівки, зміст яких свідки пояснити не змогли. Вказували, що до приймальні завтали відвідувачі - директор музичного училища [PERSON] та композиторка, які після їх зустрічі [PERSON] пройшли до нього в кабінет. Не дочекавшись прийому директора, - залишили його приймальню. Вказували, що свідками нанесення ударів [PERSON] вони не були. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що [PERSON] особисто повідомив їй про те, що директор філармонії [PERSON] вдарив секретаря Рокітенець Г.П. у його присутності. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] стверджував, що в день подій по робочих питаннях зустрівся з головним бухгалтером [PERSON], яка повідомила, що директор філармонії [PERSON] вдарив секретаря Рокітенець Г.П. Через деякий час зустрів інженера по техніці безпеки [PERSON], який також підтвердив вказані події. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що в день подій піднялась до приймальні директора філармонії, де зустрілась з [PERSON], яка повідомила, що директор [PERSON] її вдарив. Вказувала, що [PERSON] була заплакана та знервована. Потім вона дізналась, що це бачили інженер по техніці безпеки [PERSON] та головний бухгалтер [PERSON] Зазначила, що при розмові з [PERSON], останній повідомив, що бачив як [PERSON] декілька разів вдарив [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що 19.07.2016 року [PERSON] звернулася до начальника ГУНП в Житомирській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ст. 125 КК України, в якій вказувала про те, що «..генеральний директор філармонії [PERSON] упродовж майже семи років керує філармонією та з самого початку своєї діяльності в зневажливій формі спілкується з колективом філармонії. Брутальна лайка. Приниження людської гідності та професійних якостей, а інколи і рукоприкладство основні методи керівника філармонії». У вказаній заяві також повідомляється, що «.. та чи можна зрівняти той фізичний і моральний біль, який я отримала тоді, коли мені було нанесено два удари в голову. Під час того, як [PERSON] ударив мене по голові були присутні [PERSON] та [PERSON]Г.» (а.с. 42-45). Хоча зазначена заява [PERSON] про вчинення злочину за ст. 125 КК України подана до правоохоронного органу - 19.07.2016 року, тобто після звернення позивача з даним позовом до суду, проте вона стосується питань перевірки достовірності інформації, що була поширена відповідачем 14.06.2016 р. на засіданні Громадської ради при обласній державній адміністрації. Відповідно до листа-відповіді начальника Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 19.08.2016 №12712/201/01/2016 на звернення [PERSON] від 03.08.2016 вбачається, що в ході проведення перевірки з [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру щодо недопущення вчинення антигромадської поведінки в суспільстві та побуті (а.с. 46). Разом з тим, в матеріалах справи наявні й відповідь начальника Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 29.06.2016 №13-1620 на звернення Рокітинець з приводу вчинення неправомірних дій генеральним директором КП «Житомирська обласна філармонія» [PERSON], зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень за №27663 від 21.06.2016 р., тобто на заяву відповідача, що була подано ще до звернення позивача з даним позовом до суду про захист честі, гідності та ділової репутації (а.с. 47,48). Суд критично оцінює показання свідків [PERSON] та [PERSON], які заперечували свою присутність під час завдання [PERSON] ударів по голові, оскільки, по-перше, останнє спростовується показаннями інших свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а по-друге, такі свідки перебувають в залежному та підпорядкованому становищі до позивача, який обіймає посаду керівника Житомирської обласної філармонії, а отже можуть мати побоювання застосування санкцій, таких як втрата посади, що беззаперечно має «охолоджуючий ефект» та є певною перешкодаю у висловленні критичних зауважень стосовно керівника установи. Суд вважає за необхідне зазначити, що поряд з правом на захист гідності, честі та ділової репутації фізичної особи, слід також звернути увагу на важливе значення захисту права особи на свободу вираження поглядів, гарантоване ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року ратифікованої Законом України 7 липня 1997 року N 475/97-ВР, та навіть більше - беззаперечного права особи на особисту недоторканність, та відповідного права на захист від вчинення будь-яких неправомірних дій чи посягань на таку свободу, що може виражатися, зокрема й шляхом оприлюдненні інформації щодо вчинення таких неправомірних дій. У п. 72 рішенні Європейський суд з прав людини у справі "Гужа проти Молдови" (Guja v. Moldova) [ВП], заява № 14277/04, п. 70, ECHR 2008-...) зазначає, що право працівника державного сектору повідомити про факти незаконних дій чи правопорушень, учинених за місцем роботи, має бути захищене, зокрема, якщо йдеться про працівника, який входить до невеликої групи осіб, яким відомо про те, що відбувається на роботі, а тому він, як ніхто інший, здатний діяти в інтересах суспільства, попереджаючи про це роботодавця чи громадськість. З огляду на зазначене, оцінивши усі досліджені докази та обставини у даній справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що не можуть бути визнані недостовірними та відповідно бути спростовані відомості, які були поширені [PERSON] щодо нанесення їй керівником Житомирської обласної філармонії [PERSON] двох ударів по голові, з приводу чого відповідач неодноразово зверталась до правоохоронних органів, вимагаоючи проведення повного та обєктивного розслідування вказаних подій, що в подальшому за ініціативи [PERSON] також стало предметом громадського обговорення на засіданні Громадської ради при обласній державній адміністрації Житомирської області, яке відбулося 14 червня 2016 р. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Пленум Верховного Суду України в п. 21 постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», роз'яснив, що при поширенні недостовірної інформації стосовно життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Як зазначається в рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість життя, публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Так, [PERSON] працює на посаді генеральним директором КП «Житомирська обласна філармонія ім. Святослава Ріхтера» Житомирської обласної ради. Крім того, позивач має звання Заслуженого діяча мистецтв України, тобто він є публічною особою. Інформація, яка була висловлена [PERSON] на засіданні Громадської ради при обласній державній адміністрації Житомирської області, яке відбувалось 14.06.2016 р. також торкалася питання упередженого відношення до неї керівника [PERSON] та незадовільного керування ним Житомирською обласною філармонією, за своїм змістом є публічною критикою, при цьому така інформація стосується роботи очолюваного позивачем культурного закладу. Відтак, позивач підлягає ретельному громадському контролю і може зазнавати гострої та сильної громадської критики. З огляду на викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням усі досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання інформації, поширеної [PERSON] на засіданні Громадської ради при обласній державній адміністрації Житомирської області, яке відбувалася 14.06.2016 р. недостовірною та такою, що підлягає спростуванню - не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed