Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Представник акціонерного товариства «Правекс-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №25116-012/03Р від 27 листопада 2003 року в розмірі 14329,93 дол.США (чотирнадцять тисяч триста двадцять дев`ять доларів США дев`яносто три центи), з яких кредит - 6274,80 дол.США; проценти - 8055,13 дол.США, та суму заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит у розмірі 3267552,58 гри. (три мільйони двісті шістдесят сім тисяч п`ятсот п`ятдесят дві гривні п`ятдесят вісім копійок), з яких: пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 1314615,37 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 1952937,21 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору (а.с.2-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до умов кредитного договору №25116-012/03Р від 27 листопада 2003 року, укладеного між Банком та [PERSON] , Банк видав відповідачу кредит в сумі 17000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14% на рік, для споживчих цілей, строком до 27.11.2013. Відповідач в свою чергу зобов`язалася своєчасно погашати заборгованість за кредитом та відсотками. В обумовлені строки позичальник своїх зобов`язань по поверненню кредиту і сплаті відсотків не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 6274,80 доларів США, станом на 24.07.2018. Оскільки позичальник допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, виникла заборгованість по сплаті процентів в розмірі 8055,13 доларів США. У зв`язку з порушенням строків, встановлених Кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, позичальнику нарахована пеня розмір якої, згідно розрахунку, станом на 24.07.2018, становить 49702,50 доларів США. А через порушення строків, встановлених Кредитним договором щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, позичальнику нарахована пеня розмір якої, згідно розрахунку, станом на 24.07.2018, становить 73835,94 доларів США. Оскільки по теперішній час відповідач свої зобов`язання не виконав, кредитну заборгованість та заборгованість за відсотками не погасив, позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити позов (а.с.134). Відповідач в судове засідання не з`явилась, від її представника надійшла заява в якій вона просить суд розгляд справи провести без її участі та без участі позивача, позовні вимоги не визнає (а.с.118). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №25116-012/03Р від 27 листопада 2003 року (далі - Кредитний договір), укладеного між Банком та [PERSON] , відповідач отримала кредит в розмірі 17000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14% на рік, для споживчих цілей, строком з 27 листопада 2003 року по 27 листопада 2013 року (а.с.5-7). Відповідно до п.4.1. Кредитного договору Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом щомісячно до «10» числа наступного місяця рівними частинами у сумі 142 (сто сорок два) долари США. Відсотки ж за користування кредитом Відповідач зобов`язався сплачувати щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до «10» числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент повернення кредиту, зазначений у п.1. 2. даного Договору (п. 4. 2 Кредитного договору). Згідно наданого позивачем розрахунку, яки був проведений станом на 24.07.2018, розмір заборгованості за кредитним договором становить 14329,93 доларів США, з яких кредит - 6274,80 доларів США; проценти - 8055,13 доларів США, та суму заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит у розмірі 3267552,58 гри. (три мільйони двісті шістдесят сім тисяч п`ятсот п`ятдесят дві гривні п`ятдесят вісім копійок), з яких: пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 1314615,37 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 1952937,21 грн. (а.с.9-10). Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У випадку невиконання або неналежного виконання Відповідачем умов Кредитного договору, він зобов`язаний відшкодувати Позивачу заподіяні збитки (п. 9.5. Кредитного договору). За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до п. 9.1. Кредитного договору, за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування грошовими коштами Відповідач сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05 березня 2009 року по справі №2-448/09 з [PERSON] на користь АКБ «Правекс-Банк» було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором №25116-012/03Р від 27 листопада 2003 року у розмірі 69217,92 грн., судовий збір 691,01 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. (а.с.48). Вказане рішення ґрунтувалося на розрахунку заборгованості станом на 03.10.2008 р. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05 грудня 2014 року по справі №501/2278/14-ц з [PERSON] на користь АТ КБ «Правекс-Банк» було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором №25116-012/03Р від 27 листопада 2003 року у розмірі 404820,69 грн. та судові витрати в сумі 3654,00 грн. (а.с.49-50). Вказане рішення ґрунтувалося на розрахунку заборгованості станом на 21.03.2014, складеному з період з 05 березня 2009 року по 21 березня 2014 року. Згідно постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 14 вересня 2016 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №501/2278/14-ц, виданого 19.01.2015 Іллічівським міським судом Одеської області, - закінчено, у зв`язку з тим, що суму боргу за виконавчим документом стягнуто з боржника в повному обсязі та перераховано на розрахунковий рахунок стягнувача. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області виконано фактично в повному обсязі (а.с.53). Позивачем були надані до суду виписки за особовим рахунком [PERSON] по кредитному договору №25116-012/03Р від 27 листопада 2003 року (а.с.66-96), з яких встановлено, що в період з 17.05.2012 по 26.06.2019 банк, в особі правління, визнав всю заборгованість за кредитним договором безнадійною та прийняв рішення про її списання, так 22.02.2017 було проведено списання безнадійної заборгованості в розмірі 6274,80 доларів США (169686,50 грн.) за рахунок сформованого страхового резерву згідно Протоколу Правління №41_16.5 від 16.12.2016 по кредитному договору №25116-012/03Р від 27.11.2003, та списання нарахованих відсотків в розмірі 8055,13 за рахунок суми коригування процентних доходів при знеціненні по договору №25116-012/03Р (а.с.72-73, 92-93). Прийняти відповідні рішення щодо визнання заборгованості безнадійною з подальшим її списанням позивач міг виключно на підставі Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Положення про порядок формування і використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого постановою правління НБУ від 25.01.12 № 23, Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку (далі - МСБО) та Міжнародних стандартів фінансової звітності (далі - МСФЗ). Поняття безнадійної заборгованості визначене спеціальним банківським законодавством і Податковим кодексом. Банк самостійно встановлює порядок визначення показника ризику активу в межах діапазонів, визначених для відповідних категорій якості активів, у тому числі з урахуванням кредитної історії боржника, а також іншої інформації, що забезпечує об`єктивну оцінку подій та обставин, які можуть свідчити про наявність ризиків погашення боргу боржником із перевищенням строків, передбачених умовами договору, або невиконанням договірних умов. Слід зауважити, що МСФЗ не містять окремо поняття «безнадійна заборгованість», а застосовує єдине узагальнене поняття «сумнівна заборгованість». Визнання сумнівної дебіторської заборгованості відбувається в таких випадках: значні фінансові труднощі емітента; фактичний розрив контракту, наприклад, невиконання умов угоди або прострочена заборгованість щодо сплати відсотка або основної суми; надання позикодавцем боржникові пільгової позики, яку позикодавець не розглядав би за інших умов; висока імовірність банкрутства або іншої фінансової реорганізації підприємства; визнання збитку від зменшення корисності цього активу в попередньому звітному періоді; зникнення фінансового ринку для цього фінансового активу внаслідок фінансових труднощів (МСФЗ 39). Податковий кодекс у п.п.14.1.11 містить ознаки безнадійної заборгованості для цілей оподаткування. Відносити заборгованість до безнадійної (сумнівної), відповідно до ст.139 ПКУ, повинен платник податків самостійно. Отже, позивач вправі був віднести заборгованість за кредитним договором до безнадійної, роблячи це з метою розрахунку резервів для покриття сумнівної заборгованості. Міжнародні стандарти також виходять з того, що дебіторська заборгованість є фінансовим активом. Так, згідно з МСФЗ 1 «Подання фінансової звітності», МСФЗ 8 «Чистий прибуток або збиток за період, суттєві помилки та зміни в обліковій політиці», МСФЗ 11 «Будівельні контракти», МСФЗ 18 «Дохід» і МСФЗ 39 «Фінансові інструменти: визнання та оцінка», дебіторська заборгованість - це фінансовий актив, який є контрактним правом отримувати грошові кошти або цінні папери від іншого підприємства. Також у п.9 МСБФЗ 39 зазначається: «позики та дебіторська заборгованість - це непохідні фінансові активи з фіксованими платежами, які підлягають визначенню та не мають котирування на активному ринку». Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому. Згідно з п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 "Фінансові інструменти", фінансовий актив - це: а) грошові кошти та їх еквіваленти; б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; г) інструмент власного капіталу іншого підприємства. Міжнародні стандарти прямо не вимагають відображення дебіторської заборгованості в балансі за винятком резерву сумнівної заборгованості. Але, для визначення величини дебіторської заборгованості, яка відображається в балансі, необхідно: протестувати дебіторську заборгованість на предмет знецінення, тобто списати однозначно безнадійну заборгованість; для дебіторської заборгованості, яка залишилася, нараховується резерв сумнівної заборгованості, який відображає можливу ймовірність несплати рахунків, і вираховується даний резерв із величини дебіторської заборгованості (МСФЗ 32 «Фінансові інструменти: розкриття та подання», МСФЗ 1 «Подання фінансової звітності»). Інструкція з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затверджена постановою Правління НБУ від 27.12.2007 року № 481, передбачає, що Банк списує за рахунок спеціальних резервів заборгованість за кредитними операціями, яка визнана безнадійною щодо отримання (п.1.3 Глави 1). Отже, резерви за активами, відповідно до п.1.5 Положення №23 є спеціальними резервами, які зменшують балансову вартість активів у зв`язку зі зменшенням корисності таких активів. З такої норми випливає висновок про те, що у випадку покриття за рахунок резерву повної балансової вартості активу (безнадійної заборгованості), корисність цього активу (безнадійної заборгованості) зменшується до нуля. Таким чином, прийнявши відповідне рішення про списання безнадійної заборгованості за кредитними договорами, банк фактично визнав, що заборгованість за цими договорами втратила для нього економічний інтерес, оскільки ефект (користь) від даних активів, в силу об`єктивних і суб`єктивних факторів, мізерна. Списані активи, з огляду на вищенаведене, не беруть участь у формуванні показників фінансового стану банку. Зазначені аргументи, на думку суду, свідчать про те, що банк відмовився від вимог (прав) до позичальника за кредитним договором. Іншими словами, банк простив борг позичальнику. Аналіз норм Податкового кодексу України дозволяє зробити висновок, що поняття прощення, списання, анулювання боргу за рішенням кредитора є тотожними. Саме таку позицію зайняв господарський суд, відмовляючи банку у задоволенні позову (рішення господарського суду Тернопільської області від 03.05.2017 року в справі №921/130/15-г/7). В силу приписів ст.605 ЦКУ, прощення боргу є підставою припинення зобов`язання. Представник позивача, скориставшись своїм правом, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, отже розгляд справи проведений судом на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню як не обґрунтовані та не доведені.

Outcome: dismissed