Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до Пеня [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25 серпня 2010 року було розірвано. Від шлюбу народилася дитина син Пеня [PERSON] , [INFO] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2011 року стягнено з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 11 квітня 2011 року. Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05 листопада 2019 року розглянуто справу по суті та ухвалено рішення. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на те, що дитина повністю знаходиться на її утриманні, відповідач належним чином не допомагає, а тому вона звернулася з таким позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, оскільки дитина дорослішає, аліментів, які визначені рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, на теперішній час не вистачає на потреби дитини, у зв`язку з чим позивач звернулася з цим позовом. Крім того, зазначив, що підставою даного позову є зміни чинного законодавства з метою посилення захисту прав дитини на належне утримання та підвищення мінімального розміру аліментів на одну дитину з 30 відсотків до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що і є підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів в сумі 500 грн. Таким чином на тепер мінімальний розмір аліментів встановлено у розмірі 1059 грн., що є вищим розміром ніж 500 грн. За таких обставин, вважав, що є всі підстави для задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] А.С [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на відсутність доказів в обґрунтування позовних вимог. Зокрема, пояснив, що станом на 01.11.2019 заборгованість за виконавчим листом виданим Амур-Нижньодніпровським судом м. Дніпропетровська 10 травня 2011 року відсутня, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. У ті місяці, в яких відповідач допускав прострочення зі сплати аліментів, у зв`язку з відсутністю доходів, наступного місяця він компенсував в подвійному розмірі. Додатково зазначив, що 30.05.2014 Пеня [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , а [INFO] у подружжя народився син Пеня [PERSON] . Дружина відповідача [PERSON] , перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач в свою чергу, офіційно не працевлаштований, не отримує стабільного доходу, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України про відсутність індивідуальних відомостей про застраховану особу. Подружжя проживає в будинку, який належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом. На обслуговування будинку також витрачаються певні кошти. Виходячи з викладеного, перелічені обставини не є такими, що надають змогу збільшити визначений раніше розмір аліментів. Крім того, відповідно до чинного законодавства аліменти визначені у твердій грошовій сумі, щорічно підлягають індексації. Позивачем не доведено обставин передбачених ст.192 СК України для зміни розміру аліментів, а також не заявлено позовних вимог правовою підставою яких є вимоги ст.192 СК України, а отже просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено та визнається сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25 серпня 2010 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис №379. (а.с.7). Від шлюбу сторони мають дитину сина Пеня [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. (а.с.10). 25.07.2011 на виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2011 року видано виконавчий лист, за яким з [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п`ятсот) грн. до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 11 квітня 2011 року. (а.с.11). Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що неповнолітній Пеня [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утримання та вихованні. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно вимог ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, проте може бути підставою для перерахунку розміру стягнутих аліментів державним виконавцем. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Зазначене узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду щодо застосування норм права, викладеним у постанові від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 (провадження № 51сво18). Звертаючись до суду, позивач та її представник зазначають, що підставою позову є зміна чинного законодавства в частині підвищення мінімального розміру аліментів на одну дитину. Водночас, як вбачається із розрахунку державного виконавця з вересня 2018 року по грудень 2018 року розмір стягнених аліментів складає 972 грн. щомісячно, з грудня 2018 року по липень 2019 року 1013, 00 грн., з липня 2019 року по жовтень 2019 року включно 1059 грн., що складає 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( з 6 років по 18 років). Позовних вимог на підставі ст.192 СК України позивач не заявляла. З урахуванням викладеного та підстав заявлених позовних вимог, оскільки [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, посилаючись лише на зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину без зазначення зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, як то передбачено ст.192 СК України, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed