Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У травні 2015 року позивачі звернулись до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказували, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS] в якій зареєстрований колишній чоловік [PERSON] [PERSON] Посилаючись на відсутність відповідача за місцем реєстрації з листопада 2013 року, позивачі просили визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити з тих підстав, що при купівлі квартири в 1995 році він доплатив за неї кошти в сумі 3 500 доларів США, але [PERSON] відмовляється повернути йому вказану суму. Розійшовся з нею через конфліктні взаємовідносини, до правоохоронних органів з приводу вселення до спірної квартири не звертався. Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з наступних підстав. Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України). Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України закріплено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачам на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується даними копії договору купівлі-продажу квартири від 29.11.1995 року (а.с. 13). 29.03.1996 року між позивачем [PERSON] та відповідачем укладено шлюб, який 23.07.2013 року було розірвано, що підтверджується даними копій свідоцтв про укладення та розірвання шлюбу (а.с. 4-5). Сторони в судовому засіданні дійшли згоди, що відповідач по справі у спірній квартирі не проживає з листопада 2013 року. В силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, згідно довідки № 182 від 21.09.2015 року ТВК «Престиж» [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в [ADDRESS] з 5 листопада 2013 року. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад один рік, тому вимоги позовної заяви про визнання його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням підлягають до задоволення. Посилання відповідача щодо необхідності повернення йому доплати за придбання позивачем у 1995 році спірної квартири суд оцінює критично, оскільки вказані доводи не стосуються предмету даного позву. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved