Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

У січні 2014 року ПАТ «УСК «Гарант-Авто» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 15.08.2012 року з вини відповідача [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Субару» д.н.з. [NUMBER], який було застраховано за договором добровільного страхування автотранспорту, оформлений полісом №19G-0383986, укладеним між ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та [PERSON] Відповідно до рахунку №ІВР 00000875 від 27.10.2012 року та платіжного доручення №8257 від 25.12.2012 року ПАТ «УСК «Гарант-Авто» виплатило страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Субару» д.н.з. [NUMBER] у сумі 5403 грн. 75 коп. Позивач вказує на те, що внаслідок сплати страхового відшкодування у зазначеному розмірі, він має право вимоги до відповідача, тому звернувся до суду з цим позовом про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу. Ухвалою суду (яка занесена до журналу судового засідання) від 29.04.2014 року за клопотанням представника відповідача залучено у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ «НФСК «Добробут». У судове засідання представник позивача з'явилась, позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. В обґрунтування заперечень вказували те, що на виконання умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність відповідача на день настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «НФСК «Добробут» згідно з полісом № АВ/1361263. Відповідач повідомив страховика ПАТ «НФСК «Добробут», що 15.08.2012 року стався страховий випадок у вигляді настання дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, посилаючись на те, що обов`язок по виплаті страхового відшкодування покладено на ПАТ «НФСК «Добробут», тоді як позовні вимоги висунуто лише до [PERSON] (неналежного відповідача), тому відповідач та його представник просили суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа представника у судове засідання не направила, хоча про місце, день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] керуючи автомобілем «Фольксваген» д.н.з 14415 КТ 15 серпня 2012 року о 08 год. 50 хв. на перехресті вул. В.Житомирська та вул. Стрілецької у м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Субару» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 20.09.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с.10). Майнові інтереси власника автомобіля «Субару» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] було застраховано у страховій компанії ПАТ «УСК «Гарант-Авто» згідно договору добровільного страхування автотранспорту, оформленого полісом №19G-0383986 (а.с.5). Відповідно до страхового акту №000003032/01 (138 400) від 29.11.2012 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Субару» д.н.з. [NUMBER] складає 5403 грн. 75 коп. (а.с.16). Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2011 між ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та ТОВ «Євроасистанс» укладено договір доручення, за умовами якого, останнє взяло на себе зобов'язання від імені та за рахунок відповідача виконувати частину його страхової діяльності, пов'язаної з виконанням та обслуговуванням договорів страхування, укладених відповідачем, з організацією надання послуг страхувальникам, застрахованим особам, потерпілим тощо, у разі настання страхового випадку та здійснення страхових виплат, у тому числі оформлення документів, передбачених цим договором, договорами страхування, правилами страхування та законодавством України, необхідних для своєчасної виплати страхового відшкодування, а також здійснення цих виплат, вчинення інших дій відповідно до цього договору (а.с. 18-23). Позивач у справі відповідно до рахунку №ІВР 00000875 від 27.10.2012 року та платіжного доручення №8257 від 25.12.2012 року переказав страхове відшкодування вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Субару» на загальну суму 5403 грн. 75 коп. (а.с.15), оскільки відповідно до розрахунку страхового відшкодування саме ця сума підлягає виплаті. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.20 Закону України "Про страхування", страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Згідно зі ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Виходячи зі встановлених обставин справи суд приходить до висновку, що перехід права вимоги від страхувальника ([PERSON]) до страховика (ПАТ «УСК «Гарант-Авто») у даному випадку є суброгацією, а не регресом. При суброгації нового зобов'язання не виникає, а відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, внаслідок чого страховик виступає замість потерпілого. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Фольксваген» д.н.з 14415 КТ [PERSON] станом на день ДТП була застрахованою згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АВ/1361263 у ПАТ «НФСК «Добробут» (а.с.52). Відповідно до п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем та/або його представником суду не надано належних та допустимих доказів про письмове повідомлення страховика ПАТ «НФСК «Добробут» про настання 15.08.2012 року страхового випадку (ДТП). Також відповідач або його представник клопотання про витребування судом таких доказів у зв'язку з тим, що у їх отриманні є труднощі (складнощі) або клопотання про забезпечення доказів до суду не подавали, як це передбачено ст. 137 та ст. 133 ЦПК України, а перед початком розгляду справи по суті повідомили, що подали суду усі докази у спростування вимог позову. Суд відхиляє та не бере до уваги твердження позивача (його представника), що страхове відшкодування у сумі 5403 грн. 74 коп. сплачене згідно платіжного доручення №11493 від 26.12.2012 року ТОВ «Інтерциклон» не є відшкодування за наведеним страховим випадком, оскільки у платіжному дорученні зазначено, що відшкодування відбувається згідно страхового акту від 22.11.2012 року, тоді як насправді страховий акт датовано 29.11.2012 року. Суд приходить до висновку, що у згаданому платіжному дорученні наявна описка, окрім того, у платіжному дорученні наявний номер страхового акту, який співпадає з номером страхового акту від 29.11.2012 року (а.с. 16, 25). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити, однак стягнути з відповідача на користь позивача необхідно виплачене останнім страхове відшкодування у порядку суброгації, а не у порядку регресу. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved