Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області 13 червня 2016 року звернувся [PERSON] (далі - позивач) із позовом до Миронівської районної державної адміністрації, Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» (далі - відповідачі) про визнання права власності земельну ділянку (пай) у порядку спадкування, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після його смерті спадщину, як спадкоємець за законом прийняла його дружина (мати позивача) [PERSON]. Проте [INFO] року [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, єдиним спадкоємцем після її смерті за заповітом, є позивач - [PERSON]. За життя батько позивача - [PERSON] був пенсіонером зі складу членів сільськогосподарського підприємства, колгоспу ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області. На підставі рішення Коритищенської сільської ради народних депутатів від 24 лютого 1995 року №3 ХХІІ скликання КСП ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області було видано Державного акта на право колективної власності на землю [NUMBER] від 27 жовтня 1995 року, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю під № 14. На базі Колгоспу ім. Стрільця с. Коритище Миронівського району Київської області створене акціонерне товариство сільськогосподарського підприємства «Коритище» згідно Протоколу № 1 загальних зборів від 17 лютого 1996 року, АТСП «Коритище» згідно протоколу № 1 загальних зборів від 24 лютого 2000 року реорганізовано в СТОВ «Коритище», яке є правонаступником усіх попередніх організацій. При зверненні до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Київська область Миронівський район на території Коритищенської сільської ради позивач отримав лист, яким нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку. Позивач вважає, що його право відповідачами порушено і просить суд визнати за ним право на земельну ділянку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області розміром 4.76 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованого на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог та в остаточній редакції позовних вимог просить суд визнати за [PERSON] право на земельну ділянку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області розміром 4.76 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованого на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області у порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON]. Представник Миронівської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Представник Коритищенської сільської ради у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує. Представник СТОВ «Коритище» Невкритий В.М. проти позову заперечував, посилаючись на те, що [PERSON] не являвся членом КСП ім. Карла Маркса, якому було видано Державний акт на право колективної власності на землю, не був включений до списку додатку до даного акта, а тому його спадкоємці не можуть претендувати на спадкування майна, яке спадкодавцю не належало. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із такого. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року в с. Коритище Миронівського району Київської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 16 січня 1996 року Коритищенською сільською радою Миронівського району Київської області /а.с. 10/. [PERSON] був членом колгоспу ім. Карла Маркса, ім. Стрільця с. Коритище Миронівського району Київської області у період з 1971 по 1995 роки, що підтверджується архівними довідками №38-40 від 24.02.2016 /а.с. 15-18/. Відповідно до довідки СТОВ «Коритище» № 23 від 11 листопада 2015 року згідно протоколу №1 загальних зборів від 17 лютого 1996 року колгосп ім. Стрільця реорганізовано у Акціонерне товариство сільськогосподарського підприємства «Коритище». Відповідно до протоколу № 1 від 24 лютого 2000 року АТСП «Коритище» реорганізовано у СТОВ «Коритище», яке є правонаступником всіх попередніх організацій /а.с. 40/. [PERSON] було включено до списку членів колгоспу із їх числа і працівників сфери обслуговування для визначення середньої частки землі в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Стрільця с. Коритище /а.с. 19-24/ Згідно рішення Коритищенської сільської Ради народних депутатів від 24 лютого 1995 року №3 ХХІІ скликання було виготовлено та видано КСП ім. Стрільця Державний акт на право колективної власності на землю [NUMBER]., який посвідчував, що вказаному власнику передається у колективну власність 1031,8 га в межах згідно із планом. Зазначений державний акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за [NUMBER] /а.с. 26-27/. Відповідно до Розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 28 жовтня 1996 року №269 було затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розмір в умовних кадастрових гектарах АТ «Коритище» та видачу членам АТ «Коритище» сертифікатів на право, на земельну частку (пай) згідно з прикладеними списками /а.с. 177/. На момент видачі вказаного розпорядження [PERSON] помер. Списку-додатку до зазначеного розпорядження, де було б вказано прізвище та ініціали [PERSON], суду не надано. Судом також встановлено, що за життя [PERSON] не був включений до списку громадян-членів сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю [NUMBER] від 27 жовтня 1995 року, який видано КСП ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області на підставі рішення Коритищенської сільської ради народних депутатів віл 24 лютого 1995 року №3 ХХІІ скликання та був зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю [NUMBER] /а.с. 28-39/. Аналіз наданих доказів, зокрема: архівної довідки №76 від 11.03.2016 /а.с. 40/, архівних довідок №38-40 від 24.02.2016 /а.с. 15-18/, Державного акта на право колективної власності на землю [NUMBER] від 27 жовтня 1995 року, який видано КСП ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області та додатку до нього /а.с. 26-39/, а також листа голови Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 19.10.2016 №6/29-4379 /а.с. 176/ свідчить про те, що [PERSON] членом КСП ім. Стрільця (якому видавався державний акт на право колективної власності на землю) та АТСП «Коритище» (членам якого видавалися сертифікати на право, на земельну частку (пай)) не являвся, а був членом колгоспів ім. К.Маркса та ім. Стрільця. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо набуття права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві та регулюються нормами Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122 та норми Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». А правовідносини, щодо набуття права на спадщину регулюються нормами ЦК УРСР в редакції чинній на момент виникнення таких правовідносин. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», починаючи із 1995 року в Україні розпочалося розпаювання земель, що перебували у колективній власності. Згідно із п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до п. 1 вказаного Указу паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно із п. 5 зазначеного Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку. Право особи на земельну частку може бути визнано в судовому порядку, рішення суду за вимогами зазначеного закону є документом, що посвідчує таке право. Як зазначалося судом вище згідно списку громадян-членів сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю [NUMBER] від 27 жовтня 1995 року, який був виданий КСП ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області на підставі рішення Коритищенської сільської ради народних депутатів від 24 лютого 1995 року №3 ХІІ скликання, та зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за [NUMBER], [PERSON] не було включено до даного додатку. Після смерті [PERSON] належне йому майно успадкувала його дружина (матір позивача) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30 вересня 1998 року, посвідченим 14 жовтня 1998 року державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори Шепітко В.В. та зареєстрованим у реєстрі за №С-698 /а.с.11/. Як вбачається із вказаного свідоцтва, майно, на яке видане це свідоцтво, складається із ? частини житлового будинку /а.с.14/. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (яка була чинна на момент виникнення у позивача права на спадщину) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Спадкуванням фактично являється перехід прав і обовязків від померлої особи до інших осіб її спадкоємців. Успадкованим можуть бути лише права, які належали спадкодавцю на час відкриття спадщини та не припинилися в наслідок його смерті. Згідно із п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122. У разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай) посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв). На підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада або райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] не зверталася до Миронівської районної державної адміністрації, інших компетентних органів з приводу вирішення питання про можливість видачі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) яка могла належати її покійному чоловікові та щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2014 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України у тому числі й у випадку коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Однак, позивачем не надано доказів та в судовому засіданні не встановлено, що [PERSON] успадкувала право на земельну ділянку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області розміром 4.76 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованого на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області у порядку спадкування після смерті [PERSON]. Більше того, позивачем не доведено, що і сам [PERSON] мав право на таку земельну ділянку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області. Згідно із п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкові права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує право. Є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифікат на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту на колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкоємців на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України 1990 року, відповідні норми Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». [INFO] року в с. Коритище Миронівського району Київської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 23 квітня 2015 року виконавчим комітетом Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області /а.с.12/. Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері є позивач [PERSON]. Той факт, що позивач є сином померлої підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER], видане 19 листопада 1964 року в матеріалах спадкової справи №154/2015 /а.с. 13/. У встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку /а.с.45/. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до частини першої ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов"язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєсстрації цього майна. Позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи № №154/2015, копія якої містяться у матеріалах справи /а.с. 52-119/. У матеріалах спадкової справи №154/2015 яка відкрилася після смерті [PERSON] відсутні докази, що вона оформила свої спадкові права після смерті [PERSON] в частині оформлення права власності на земельну частку (пай). Таким чином на момент смерті [PERSON] їй не належало право на вказану земельну ділянку частку (пай). Отже, з наведених обставин вбачається, до складу спадщини яка відкрилася після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем якої є позивач не належало право на земельну ділянку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області розміром 4.76 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованого на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, а тому таке право не може бути успадковане позивачем. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Оскільки позивачем не доведено порушення його цивільного права чи інтересу, не доведено наявність у [PERSON] права на спадкування земельної ділянки (паю) після смерті [PERSON], як і не доведено право [PERSON] на набуття права на земельну ділянку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області розміром 4.76 в умовних кадастрових гектарах суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог заявлених позивачем. З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed