Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивачі звернулися до Галицького районного суду м. Львова з позовом до відповідача, в якому просили суд визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 2764 від 24 жовтня 2013 року. Свої вимоги мотивують тим, що вони є співвласниками буд. № 10 по вул. Стуса у м. Львові. Земельна ділянка за вказаною адресою площею 2721,2 кв.м. виділена рішення Львівської міськради народних депутатів № 1932 від 15 грудня 1953 року. 05 травня 2015 року листом позивачі отримали копію оскаржуваної ухвали, якою прокуратурі Львівської області затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Стуса (біля буд. № 12). Таким чином біля ділянки № 10 з ділянки № 12 утворена земельна ділянка з кадастровим номером 4610136800:01:004:0052. [PERSON] та [PERSON] вважають ухвалу ЛМР від 24 жовтня 2013 року такою, що прийнята з порушенням чинного законодавства, оскільки при відведенні земельної ділянки з ними не були погоджені межі суміжної ділянки. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечила. Суду пояснила, що позивачі не є землекористувачами земельної ділянки № 10 по вул. Стуса у м. Львові, оскільки є власниками квартири № 1а, а не всього будинку № 10. Земельна ділянка закріплена за будинкоуправлінням № 142. Відтак, у відповідача при ухваленні рішення були відсутні підстави для застосування ст. 120 Земельного кодексу України. У задоволенні позову просила відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, прокуратури Львівської області [PERSON] проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що ухвала ЛМР від 24 жовтня 2013 року є правомірною та такою, що прийнята відповідно до закону. Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з п. «б» і «в» ч.1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у власність громадян і юридичних осіб та у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Способи захисту у прав на земельні ділянки передбачені Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 Цивільного кодексу України). Положеннями ч. 3 та ч. 5 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ланками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Ухвалою Львівської міської ради № 2523 від 27 червня 2013 року погоджено прокуратурі Львівської області місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1072 га на вул. Стуса (біля будинку № 12) (а.с.104). Ухвалою Львівської міської ради № 2764 від 24 жовтня 2013 року, яка оскаржується позивачами, прокуратурі Львівської області затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку площею 0,1072 га на вул. Стуса (біля будинку № 12) кадастровий номер 4610136800:01:004:0052 у постійне користування для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі забудови (а.с.15). Позивачі, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, є власниками квартири № 1/а в будинку № 10 по вул. Стуса у м. Львові (а.с.2). Житловий будинок № 10 по вул. Стуса знаходиться на балансі ЛКП «Житловик-С» (а.с.106). За повідомленням відділу Держземагенства у м. Львові Львівської області від 03 березня 2015 року, земельна ділянка за адресою: м. Львів, вул. Стуса, 10, відноситься до земель м. Львова, що не надані у власність або користування (а.с.105). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 1-2 ст. 120 ЗК України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України). Згідно з положеннями ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачами не представлено суду правовстановлюючих документів, визначених чинним законодавством, які б засвідчували його право власності земельною ділянкою № 10 по вул. Стуса у м. Львові. Також, не надано суду доказів наявності у [PERSON] та [PERSON] права користування земельною ділянкою. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 120 ЗК України, відсутність обовязку погодження меж земельної ділянки, що виділяється органом місцевого самоврядування з позивачами, які не є власниками або користувачами суміжної земельної ділянки. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed