Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрзалізниця», відповідно до якого просив суд визнати незаконним наказ начальника виробничого підрозділу Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» Букіна О.П. № 49/ОС від 08.02.2018 року про його звільнення, поновити на посаді провідника із супроводження локомотивів і пасажирських вагонів у неробочому стані 3 розряду у виробничому підрозділі Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця», стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу на дату ухвалення рішення суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом начальника виробничого підрозділу Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» Букіна О.П. № 49/ОС від 08.02.2018 року позивача звільнено з посади провідника із супроводження локомотивів і пасажирських вагонів у неробочому стані 3 розряду у виробничому підрозділі Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» за п. 4 ст. 40 КзпП України за прогул без поважної причини. Зазначив, що звільнення відбулось з порушенням чинного законодавства, оскільки 28.12.2017 року отримав маршрут по проводженню пасажирських вагонів у вагонне депо Харкова і маршрут був зданий в нарядну 08 січня 2018 року, тобто після 12 днів безперервної роз'їзної роботи. Після здачі маршруту в нарядну техніком з обліку робочого часу йому надано явку на роботу на 19 січня 2018 року. Надалі в телефонному режимі він отримав повідомлення нарядної з проханням вийти на роботу 13.01.2018 року. Прибувши до Сумської вагонної дільниці у визначений час, позивач повідомив, що не зможе приступити до роботи через погане самопочуття, у зв'язку з чим був госпіталізований до КЗ «Білопільська ЦРЛ» із загостренням хронічного панкреатиту, з якого був виписаний 16.01.2018. 17 та 18 січня 2018 року позивач продовжував амбулаторне лікування. Зазначив, що на роботу вийшов 19 січня згідно з наданої йому явки на роботу та відпрацював по 12 годин 19 та 20 січня 2018 року на технічній станції Сумської вагонної дільниці з 08.00-20.00. Разом з тим, позивача було звільнено з роботи за прогул без поважної причини 17 та 18 січня 2018 року. Ухвалою від 20.03.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків (а.с. 12), а саме для зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи, протягом десяти днів з моменту вручення ухвали. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою від 14.05.2018 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням (а.с. 63). 07.05.2018 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якого просив суд: - стягнути з відповідача ненараховану та несплачену заробітну плату за січень 2018 року з урахуванням обов'язкових податків і внесків у сумі 1 465 грн. 86 коп. або у сумі, визначеній в судовому рішення; - стягнути ненараховану та несплачену заробітну плату за лютий 2018 року з урахуванням обов'язкових податків та внесків у сім 149 грн. 92 коп.; - визнати незаконним наказ начальника виробничого підрозділу Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» Букіна О.П. № 49/ОС від 08.02.2018 року; - поновити позивача на посаді провідника із супроводження локомотивів і пасажирських вагонів у неробочому стані 3 розряду у виробничому підрозділі Сумська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» з 08.02.2018 року; - стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 09.02.2018 року по дату ухвалення судового рішення, а у разі незадоволення вимог позивача про його поновлення на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, просив суд стягнути середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 09.02.22018 року по дату ухвалення рішення суду. Збільшення позовних вимог обґрунтоване тим, що після подання позову, позивачем 16.03.2018 року отримано від правової інспекції праці територіального комітету Харківської територіальної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Південної залізниці правовий висновок від 14.03.2018 року № 19/07-Ю щодо його звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КзпП України та правову оцінку документам, наданим позивачеві виробничим підрозділом «Сумська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця». Відповідно до вказаного висновку вбачається, що за умов повного дотримання трудового законодавства керівництвом Сумської вагонної дільниці, у позивача за будь-яких обставин 17 та 18 січня 2018 року повинні бути вільними від роботи днями, а звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в ці дні є неправомірним. 20.06.2018 року до суду надійшов відгук (відзив) з додатками представника відповідача [PERSON] на позов, відповідно до якого останній просив суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю (а.с.77-104). Вказав, що позивачем пропущений встановлений місячний строк для звернення до суду за захистом свого права в частині вимог про поновлення на роботі. Окрім того вказав, що згідно з графіком роботи на січень 2018 року [PERSON] повинен працювати з 11.01.2018 року по 20.01.2018 року. У зв'язку з тим, що 09.01.2018 року заступником начальника філії «Пасажирська компанія» [PERSON] було видано наказ № 73 щодо відправлення поїздом 118 «Суми-Харків» у планові види ремонту вагону заводський номер 13573, 13.01.2018 року працівниками Сумської вагонної дільниці було розроблено та погоджено встановленим порядком змінений графік роботи позивача, відповідно до якого останній мав працювати з 13.01.2018 року по 20.01.2018 року. Проте, позивач 13.01.2018 року з'явився на роботу із запізненням, а саме о 17 годині, вже після відправлення вказаного поїзда, в стані алкогольного сп'яніння, про що було складено відповідний акт. В цей же день позивач повідомив керівництво, що йде на лікарняний. 18.01.2018 року [PERSON] здав на роботу лист тимчасової непрацездатності комунального закладу Білопільської районної ради «Білопілська центральна районна лікарня» серії АДО № 112042, відповідно до якого він перебував на лікарняному з 13.01.2018 року по 16.01.2018 року зі встановленою датою виходу на роботу 17.01.2018 року. У зв'язку з даними в.о. головного лікаря КЗ «Білопільська ЦРЛ» [PERSON] звертався на амбулаторний прийом 17 та 18 січня 2018 року після 14 години та кожний прийом тривав по 5 хвилин часу, 08.02.2018 року профспілковий комітет надав згоду на розірвання трудового договору із [PERSON] на підставі п. 4 ст. 40 КзпП України та як наслідок позивача правомірно було звільнено з цієї підстави. Відповідач зазначає про правильне нарахування та виплату заробітної плати за час роботи із 28.12.2017 року по 08.01.2018 року, а саме оплату 127 годин 30 хвилин. Вказав на перекручення позивачем порядку зарахування робочого часу при проїзді в якості пасажира, оскільки в такому випадку зараховується не година за годину, а 7 годин за календарну добу. Вказав на те, що оплата лікарняного проводилася з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266 та є правильною, а тому твердження позивача щодо неправильного проведеного нарахування та оплати листа тимчасової непрацездатності є необґрунтованими. 20.06.2018 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик свідків та залучення спеціаліста (а.с. 106-107), у задоволенні якого під час проведення судового засідання 28 вересня 2018 року було відмовлено ухвалою суду. 22.06.2018 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення розміру заявлених позовних вимог, відповідно до якої останній вказав на з'ясування обставини правильного нарахування допомоги з тимчасової непрацездатності. А тому просив суд розглядати вимогу щодо нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача ненараховану та невиплачену заробітну плату за січень 2018 року з урахуванням обов'язкових податків і внесків у сумі 806 грн. 52 коп. або в сумі, визначеній в судовому засіданні (а.с. 109). Вказана заява прийнята до розгляду судом у судовому засіданні 28 вересня 2018 року. 02.07.2018 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача з додатками (а.с. 117-135). Вказує, що позивачем не пропущено місячний строк для звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі, оскільки направлення позовної заяви відбулось в перший робочий день закінчення строку, що припадає на вихідний день. Змінений графік роботи на січень 2018 року складено всупереч ст. 61 КзпП України, а саме без врахування вже відпрацьованого позивачем часу перехідної роботи з 28.12.2017 по 08.01.2018, з недотриманням режиму роботи та відпочинку, з недотриманням норми робочого часу в обліковому періоді. Зазначив, що поважність відсутності позивача на роботі 17 та 18 січня 2018 року підтверджується виправленим відповідачем розрахунком заробітної плати позивача за лютий 2018 року, в якому зняті два дні прогулу за січень 2018 року та замість них виставлені два дні відсутності по лікарняному без збереження заробітної плати. Заперечив проти твердження відповідача про перебування на роботі 13.01.2018 року в стані алкогольного сп'яніння, оскільки з даної підстави він звільнений не був, та такий стан позивача не виявлявся лікарями при поміщенні до медичного закладу в цей день. 04.07.2018 року до суду надійшло пояснення з додатками третьої особи - начальника виробничого підрозділу Сумська вагонна дільниця Філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» Букіна О.П. (а.с. 137-139), відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, за його необґрунтованістю. Просив суд справу розглянути у його відсутність. Посилався на позицію відповідача, висловлену у відгуку на позов. 11.07.2018 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив представника позивача, мотивований обставинами та фактами, викладеними у своєму відзиві на позовну заяву (а.с. 141-149, 150-158). 11.07.2018 року від позивача надійшло клопотання щодо розгляду справи за його відсутності за участю представника останнього (а.с. 149). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених в позові та запереченні на відзив відповідача. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Третя особа - начальник виробничого підрозділу Сумська вагона дільниця філії «Пасажирська компанія» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» Букін О.П. до судового засідання не з'явився. Враховуючи, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглянув справу у його відсутність. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд дійшов висновку про відмову задоволені позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював у виробничому підрозділі вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» провідником із супроводження локомотивів і пасажирських вагонів у неробочому стані 3 розряду по безстроковому трудовому договору із підсумованим обліком робочого часу за графіком роботи шестиденного робочого тижня з обліковим періодом 1 місяць. Відповідно до п. 4 ст. 40 КзпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Наказом (розпорядженням) 49/ОС від 08.02.2018 року [PERSON] звільнено із займаної посади за згодою профспілкового комітету від 08.02.2018 року на підставі п. 4 ст. 40 КзпП України за прогул без поважних причин (а.с. 6). З вказаним наказом позивача ознайомлено в цей же день, про що міститься його підпис у наказі. Підставою для звільнення стала відсутність позивача на робочому місці 17 та 18 січня 2018 року без поважних причин, що стверджується рапортом старшого майстра резерву провідників [PERSON] від 18.01.2018 року про виявлений факт відсутності [PERSON] на робочому місці, в робочі дні, встановлені згідно зі зміненим графіком роботи на січень місяць 2018 року (а.с. 57). У рапорті також вказано, що [PERSON] неявку на роботу у вказані дні пояснив поганим самопочуттям, документів про звернення до медичних закладів не надав. У зв'язку з наведеними обставинами, 22 січня 2018 року за вих. № ПКВЧ-6-01-7/86 начальник виробничого підрозділу Сумської вагонної дільниці Філілї «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» на підставі наказу начальника виробничного підрозділу Сумська вагонна дільниця Філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» Букіна О.П. від 19.01.2018 року № 06 (а.с. 91) звернувся до профспілкового комітету Сумської вагонної дільниці з поданням щодо надання згоди адміністрації на розірвання трудового договору з провідником [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗПП України, тобто за прогул без поважних причин (а.с. 56, 92). Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету - Первинної профспілкової організації Сумської вагонної дільниці від 31 січня 2018 року № 03 (а.с. 54-55) за результатами розгляду подання № ПКВЧ 601-7/86 від 22.01.2018 року рішення про надання згоди на розірвання трудового договору не прийнято на підставі п. 7.13 Статуту професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України. Разом з тим, 24.01.2018 року [PERSON] надано до Сумської вагонної дільниці Філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» довідки про відвідування Білопільської центральної лікарні в дні відсутності на робочому місці, а саме 17 та 18 січня 2018 року (а.с. 10, 94) про що складено відповідний акт (а.с. 93). За даними в.о. головного лікаря КЗ «Білопілська ЦРЛ» від 01.02.2018 року за вих. № 4/208 позивач [PERSON] 17 та 18 січня 2018 року звертався на амбулаторний прийом до лікаря дерматовенеролога після 14 год. 00 хв., кожний прийом тривав по 5 хвилин (а.с. 98). У зв'язку з наведеним, 01.02.2.018 року за вих. № ПКВЧ-6-01-7/141 начальником виробничого підрозділу Сумська вагонна дільниця Філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» Букіним О.П. до профспілкового комітету Сумської вагонної дільниці направлено копію зазначеного листа, в якості додаткових матеріалів для повторного розгляду подання № ПКВЧ-6-01-7/86 від 22.01.2018 року про надання згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] за п. 4 ст. 40 КзпП України, тобто за прогул без поважних причин (а.с. 99). За результатами додаткового розгляду подання № ПКВЧ-6-01-7/86 від 22.01.2018 року з урахуванням додатково наданих матеріалів Первинною профспілковою організацією Сумської вагонної дільниці одноголосно прийнято рішення про надання згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] за п. 4 ст. 40 КзпП України, про що складено протокол № 06 від 08.02.2018 року (а.с. 100-101). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в даному випадку роботодавцем повністю дотримано положення КзПП України в частині отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення позивача. При цьому, заперечення позивача щодо недотримання встановленого законодавством 15-го строку для розгляду такого подання та відсутності у виборного органу права на повторний розгляд подання щодо надання згоди на звільнення спростовуються наступним. Положеннями ст. 43 КзпП України визначено лише обов'язок виборного органу первинної профспілкової організації в 3-й строк повідомити власника або уповноважений ним орган про прийняте ним рішення в письмовій формі, при цьому у разі пропуску такого строку, вважається, що виборний орган дав згоду на звільнення. Наслідків недійсності рішення виборного органу у разі пропуску 15-го строку чи настання інших юридичних наслідків, як і заборони на додатковий розгляд подання у разі надання додаткових матеріалів чинним законодавством не встановлено. Крім того, відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається із наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що початок перебігу зазначено строку починається з наступного дня з моменту отримання виборним органом подання власника, що в даному випадку, беручи до уваги дату направлення листа з приводу повторного розгляду подання від 22.01.2018 року - 01.02.2018 року та дату повторного розгляду подання власника - 08.02.2018 року, повністю було дотримано. Тому, у даному випадку процедура отримання згоди профспілкового комітету на звільнення позивача отримана відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства. Щодо підстав звільнення позивача з роботи за прогул суд виходить з такого. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до п. 24 цієї Постанови при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Згідно зі ст. 61 КзпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50і 51). Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Сумської вагонної дільниці, затвердженого на конференції трудового колективу Сумської вагонної дільниці 22.05.2012 року (а.с. 146-147) графіки змінності затверджуються адміністрацією підприємства і погоджуються з профспілковим комітетом із додержанням встановленої тривалості робочого часу за місяць або інший обліковий період. Графік роботи і відпочинку повинен бути оголошений працівникам не пізніше як за три дні до початку його дії. Під час розгляду справи встановлено, що 26.12.2018 року виборним органом первинної профспілкової організації було затверджено графік роботи провідників по супроводженню вагонів в ремонт на січень 2018 року, згідно з яким позивачу [PERSON] встановлено робочі дні з 11.01.2018 року по 20.01.2018 року та з 25.01.2018 року по 28.01.2018 року. Норма робочих годин - 166 (а.с. 86). 09.01.2018 року з профспілковим комітетом узгоджено змінений графік роботи на січень 2018 року, відповідно до якого позивачу встановлено робочі дні з 13.01.2018 року по 20.01.2018 року (а.с. 87). Суд не бере до уваги посилання позивача на недійсність зміненого графіку роботи, у зв'язку з відсутністю його підпису про ознайомлення з таким, оскільки як слідує з описаних положень Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Сумської вагонної дільниці обов'язковим є саме оголошення працівнику про відповідний графік роботи і відпочинку. При цьому факт обізнаності зі встановленими робочими днями позивачем не заперечується. З листа непрацездатності серії АДО № 112042, виданого 16 січня 2018 року КЗ Білопільської районної ради «Білопільська ЦРЛ» (а.с. 88) вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 13.01.2018 року по 16 січня 2018 року. Дата виходу на роботу встановлена 17.01.2018 року. Проте, у встановлений відповідно до зміненого графіка на січень 2018 року робочий день - 17.01.2018 року та наступного дня - 18.01.2018 року [PERSON] на роботу не з'явився, про що свідчить рапорт старшого майстра резерву провідників (а.с. 85) та пояснення [PERSON] (а.с.89). Як слідує з пояснення позивача [PERSON] (а.с.89) останній був відсутній на роботі 17 та 18 січня 2018 року у зв'язку з поганим самопочуттям, про що надав довідки про відвідування Білопільської центральної лікарні на роботі 17 та 18 січня 2018 року (а.с. 93, 94). При цьому, суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивач у вказані дні здійснив прогул, оскільки він був відсутній на робочому місці 17 та 18 січня 2018 року без поважних причин. Вказане, зокрема, стверджується тим, що [PERSON] 17 та 18 січня 2018 року звертався на амбулаторний прийом до лікаря дерматовенеролога після 14 год. 00 хв., кожний прийом тривав по 5 хв., що стверджується листом в.о. головного лікаря КЗ "Білопільської ЦРЛ" на адресу виробничого підрозділу Сумської вагонної дільниці (а.с. 98). Таким чином, відвідування лікаря у післяобідній період по 5 хвилин не може розцінюватись як неявка на роботу з поважних причин, оскільки така відсутність не свідчить про його відсутність на робочому місці з поважних причин або тимчасову непрацездатність позивача, викликаною його хворобою/травмою. Крім того, відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 № 455 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 р. за № 1005/6196 тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6 (п. 1.2). Довідки лікаря дерматовенеролога не є доказом поважності неявки позивача на робочому місці. Інших доказів та пояснень, на підтвердження поважності відсутності на роботі 17 та 18 січня 2018 року, позивач суду не надав. При цьому доводи позивача, що прогул спростовується розрахунком його заробітної плати за січень 2018 року, відповідно до якого оплата праці була проведена за 20 днів роботи відповідно до відпрацьованих ним годин, тобто з 01 січня 2018 року по 20 січня 2018 року включно, суд не бере до уваги, виходячи з такого. З розрахункової відомості заробітної плати позивача за січень 2018 року, долученої до позовної заяви, вбачається, що позивачу проведено оплату за 20 робочих днів, 4 дні лікарняного та встановлено 2 дні прогулу. У той же час, представником позивача разом з відповіддю на відзив відповідача надано розрахункову відомість за лютий 2018 року, згідно з якою з позивачем проведено остаточний розрахунок при звільненні, компенсовано невикористану відпустку та зараховано за попередній місяць два дні неявки за лікарняним (без їх оплати) замість двох днів прогулів. При цьому табель обліку робочого часу документує дні та години, які були відпрацьовані працівником, а також причини його неявок (відпустка, хвороба, відрядження, прогул тощо). Ведення табелю є обов'язковим для всіх підприємств, у тому числі малих (лист Мінпраці від 13.05.2010 р. № 140/13/116-10). Тобто для підтвердження відпрацьованого часу та днів неявок може використовуватися тільки табель, а не розрахункова відомість про нараховану та отриману заробітну плату, яка розраховується, в тому числі з урахуванням відомостей табелю на відповідний обліковий період. Ккрім того, неявка [PERSON] на роботу у встановлені згідно з графіком робочих днів 17 та 18 січня 2018 року підтверджується табелем обліку робочого часу за звітний період 01.01.2018 - 31.01.2018 року. (а.с. 45-46) При вирішенні питання про наявність підстав та правомірність звільнення позивача суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що 13.01.2018 року позивач при прибутті на роботу знаходився в стані алкогольного сп'яніння, про що складено відповідний акт, оскільки вказане виходить за межі предмету позову так, як позивача звільнено за іншою підставою. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно кваліфіковано відсутність позивача на роботі сумарно протягом робочого дня більше трьох годин без поважних причин, тобто прогул, як грубе порушення трудової дисципліни, і при обранні виду дисциплінарного стягнення врахував обставини, передбачені ч. 3 ст. 149 КЗпП України, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог стосовно поновлення на роботі, то в даному випадку задоволенню не підлягають. Що стосується вимог позивача про стягнення неправильно нарахованої заробітної плати за січень 2018 року та при звільненні, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 47 КзпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що з позивачем проведено остаточний розрахунок при звільненні у встановлені строки. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи викладене, суд не бере до уваги покладений позивачем в основу обгрунтування позовних вимог про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, висновок Харківської територіальної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Південної залізниці щодо надання правової позиції (а.с. 26-34), оскільки даний документ не містить всієї інформації, що стосується предмету доказування, є за своїм змістом вільним аналізом процедури складення графіку роботи позивача та нарахування заробітної плати, без відповідного документального підтвердження. Згідно зі ст. 61 КЗпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також на окремих виробництвах, у цехах, на дільницях, у відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержано встановленої для такої категорії працівників щоденної чи щотижневої тривалості робочого часу, допускається за погодженням із профспілковим комітетом підприємства, установи, організації запровадження робочого часу з тим, щоб його тривалість за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин. При підсумованому обліку робочого часу час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу за обліковий період, вважається надурочним і оплачується згідно зі ст. 106 КЗпП. Оплата за всі години надурочної роботи провадиться в кінці облікового періоду. У разі підсумованого обліку робочого часу робота у святкові та неробочі дні (ст. 73 КЗпП) за графіком включається в норму робочого часу за обліковий період, установлену на підприємстві. Години роботи, що перевищують цю норму, вважаються надурочними і оплачуються в подвійному розмірі. Тому під час підрахунку надурочних годин у випадку підсумованого обліку робочого часу робота у святкові і неробочі дні, проведена понад установлену на підприємстві норму робочого часу, за обліковий період не враховується, оскільки вона вже оплачена в подвійному розмірі. Підсумований облік робочого часу кожного працівника здійснюється за табелем виходів на роботу та затвердженим графіком роботи (змінності) за обліковий період. Облік робочого часу по кожному працівнику має провадитись наростаючим підсумком з початку встановленого облікового періоду. Загальна кількість надурочних годин за обліковий період визначається як різниця між фактично відпрацьованим часом і нормою годин за цей період. Відповідно до даних графіку робочого часу (а.с. 86-87), розрахунку заробітної плати (а.с. 121) вбачається, що оплата праці [PERSON] в період із 28 грудня 2017 року по 08 січня 2018 року, а також його лікарняного листа здійснено за відпрацьовані 127 годин та 30 хвилин із розбивкою по дням, відповдіно до даних відповідача, вказаних у відгуку (відзиву) на позов (а.с. 77-83): 28.12.17 - 8 годин 30 хвилин. Із 05-00 до 09-00 здійснював під'їзд у якості пасажира до місця прийомки вагону. Із 09-00 до 00 годин здійснював чергування на вагоні 30288 спільно із провідником [PERSON] На підставі п. 8.2 «Особливостей регулювання робочого часу і часу відпочинку окремих категорій працівників, безпосередньо пов'язаних із забезпеченням безпеки руху поїздів і обслуговуванням пасажирів на залізницях і метрополітенах України», затверджених наказом Укрзалізниці № 40-Ц від 10.03.1994 року (далі - Наказ 40-Ц) час прямування в поїзді у якості пасажира обліковується по 7 годин за календарну добу. Таким чином за 4 години під'їзду було зараховано 1 година робочого часу. А 15 годин чергування на вагоні у неробочому стані в депо у зв'язку із нормативом обслуговування 2 провідники на 1 вагон (норматив передбачений п. 8.2 Наказу 40-Ц та додатком № 2 до наказу № 369-Ц від 21.05.2010 року «Про організацію роботи поїзних бригад пасажирських поїздів) призводить до обліку 7,5 робочих годин. Із 29.12.2017 року по 06.01.2018 року позивачу зараховано та оплачено по 12 годин робочого часу за кожну добу на підставі вимог п. 8.2. Наказу 40- Ц. Таким чином за вищевказаний період зараховано та оплачено [PERSON] 108 годин робочого часу. 07.01.2018 року із 00-00 до 20-00 позивачем здійснювалося чергування на вагоні 30288 спільно із провідником [PERSON] Таким чином 20 годин чергування на вагоні у неробочому стані в депо у зв'язку із нормативом обслуговування 2 провідники на 1 вагон ( норматив передбачений п. 8.2 Наказу 40-Ц та додатком № 2 до наказу № 369-Ц від 21.05.2010 року «Про організацію роботи поїзних бригад пасажирських поїздів) призводе до обліку 10 робочих годин. Із 20-00 до 00-10 годин 08.01.2018 року [PERSON] здійснював під'їзд у якості пасажира до місця здачі зміни. Таким чином йому було зараховано 1 годину робочого часу. Тому, за час роботи із 28.12.2017 року до 08.01.2018 року позивачу зараховано та оплачено 127 годин 30 хвилин. Враховуючи ту обставину, що у грудні місяці [PERSON] наперед було запахова та оплачено 46 годин (замість відпрацьованих 44 годин 30 хвилин) для забезпечення норми робочого часу за грудень місяць 2017 року, то у січні місяці 2018 року було обліковано та оплачено 81 година 30 хвилин. Розрахунок представника позивача [PERSON] не враховує ту обставину, що час який позивач [PERSON] проїжджав у якості пасажира зараховується не як година за годину, а із врахування 7 годин за календарну добу. Відповідно всі нараховані представником позивача [PERSON] доплати до неврахованих робочих годин є необґрунтованими. Представник позивача [PERSON] оспорює також правильність оплати лікарняного листа [PERSON] та вважає, що на оплату повинно було бути зараховано 46 робочих годин замість зарахованих 44, що, відповідно призвело до недоплати позивачу 659 грн. 34 коп. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.01 № 1266 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 року № 439 сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Таким чином оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності здійснюється множенням середньоденного заробітку на кількість днів, а не робочих годин, як зазначає представник позивача [PERSON] у своєму розрахунку. Також останній не враховує графік роботи [PERSON] у січні місяці при всіх своїх розрахунках, а здійснює облік його робочого часу як 12 годин за календарну добу, що не відповідає графіку роботи позивача. Таким чином зарахування робочого часу, його оплата та оплата листа тимчасової непрацездатності [PERSON] у січні 2018 року здійснена відповідності до нормативно-правових актів. Наданий представником позивача сам по собі графік роботи на січень 2018 року та витяг з табелю обліку робочого часу на даний місяць не дають змоги встановити порядок нарахування та виплати заробітної плати позивачу у співвідношенні з видами нарахування, на порушення яких посилається представник позивача. При цьому, твердження представника позивача щодо невідповідності робочого часу, внесеного до табелю обліку використання робочого часу з 01.01.2018 по 31.01.2018 року до фактично відпрацьованого позивачем часу за обліковий період, не підтверджена належними доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні є похідними від позовних вимог про стягнення неправильно нарахованої заробітної плати та всіх сум при звільненні, то такі також задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення. Як слідує з копії наказу (розпорядження) № 49/ОС від 08.02.2018 року про припинення трудового контракту, позивач ознайомився з таким в день його звільнення 08.02.2018 року, про що свідчить підпис останнього та не оспорюється учасниками справи (а.с. 6) При цьому, позовна заява здана у відділення ДП «Укрпошта» 12.03.2018 року, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті (а.с. 11). Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Тобто, враховуючи характер спору, дату ознайомлення з наказом про звільнення - 08.02.2018 року, строк подання позовної заяви щодо скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі спливає 08.03.2018 року. При цьому ч. 5 ст. 254 ЦК України встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Ч. 2 ст. 255 ЦК України встановлено, що письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1-р від 11.01.2018 року «Про перенесення робочих днів у 2018 році» рекомендовано керівникам підприємств, установ та організацій (за винятком органів Пенсійного фонду України, Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», Державної казначейської служби та банківських установ) для працівників, яким установлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями в суботу та неділю, перенести у 2018 році в порядку та на умовах, визначених законодавством, робочі дні, зокрема, з п'ятниці 9 березня на суботу 3 березня. Враховуючи, що вказане розпорядження носить рекомендаційний характер та перенесення робочих днів не стосується УДППЗ «Укрпошта» , позовна заява була подана на пошту 11 березня 2018 року, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовними вимогами про поновлення на роботі, що є також підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed