Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

у Радивилівський районний суд звернулася [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 02.03.2007 року шлюб з відповідачем розірвано. Під час шлюбу 24.01.2000 р. у них народилася дочка [PERSON]. На даний час дочка досягла повноліття, є студенткою Національного університету «Львівська політехніка» на платній формі навчання і потребує матеріальної допомоги для забезпечення оплати навчання, харчування, купівлі одягу, підручників, оплати за житло та проїзду до місця навчання. Однак, утриманням дочки займається лише позивачка. Відповідач участі у вихованні та утриманні дочки не приймає. У зв'язку з чим, просить стягувати з відповідача аліменти. У відкритому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов уточнила та вказала, що зважаючи на понесені витрати на навчання та проживання [PERSON], її довірителька витрачає приблизно в місяць 2 000 грн., а відтак, наявні підстави для стягнення аліментів у розмірі половини від фактично витрачених коштів, тобто в розмірі 1 000 грн., не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у відкрите судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Ухвалою про відкриття провадження від 09.08.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду у спрощеному позовному порядку з викликом (повідомленням) сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося. У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання, та від якого не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлені, відзиву на позов на подано, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за наявними у справі доказами (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої ЦПК України (надалі за текстом ЦПК України) занесена до протоколу судового засідання. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, повно і всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, встановив наступні фактичні обставини, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як вбачається із паспорта громадянина України [PERSON], серія СР 054233, виданого 23.03.1996 р. Дубенським МВ УМВС України в Рівненській області (а.с.2) та рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 02.03.2007 року (а.с. 3), шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 24.01.2000 р. у позивача з відповідачем народилася дочка - [PERSON], що підтверджується паспортом громадянки України серії МЮ 422679, виданого 28.04.2016 року Радивилівським РС УДМС України в Рівненській області та свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ № 082400, виданого 04.02.2000 р. відділом РАГСу Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області (а.с.5, 6). 24.01.2018 року [PERSON] досягла повноліття. Відповідно до договору № 430-16 від 07.08.2017 р. про надання освітніх послуг, укладеного між Національним університетом «Львівська політехніка» та [PERSON], як замовник для [PERSON], загальна вартість за весь строк навчання (з 01.09.2017 р. до 30.06.2021 р.) становить 83 540, 00 грн. (а.с. 7). Згідно довідки НУ "Львівська політехніка" № 1 від 30.01.018 р. та квитанції № 00232 від 22.08.2017 р., [PERSON] дійсно проживає у гуртожитку на час навчання по 30.06.2021 р., вартість проживання у гуртожитку за період з 01.09.2017 р. по 31.01.208 р. становить 2 305,00 грн. (а.с. 8). З огляду на встановлене судом, між позивачем та відповідачем наявний приватно-правовий спір щодо права на утримання повнолітньої дочки [PERSON], яка продовжує навчання. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Як вбачається із ч. 1-2\~ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями\~198,\~199\~цього\~Кодексу, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стаття 198 СК України, передбачає, що батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання виникає за умови: якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, право на утримання припиняється у разі припинення навчання (стаття 199 СК України). Згідно з\~ст. 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст. 182 СК України. Обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець повязує обовязок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Так, із договору № 430-16 від 07.08.2017 р. про надання освітніх послуг та квитанції про сплату коштів за гуртожиток №00232 від 22.08.2017 р. сума витрат на навчання та проживання дочки за один місяць складає в середньому 2000 грн. Вказана сума при розподілу між батьками становить 1000 грн. з кожного та є спі мірною із сумою позовних вимог, яка обґрунтована наданими позивачем доказами. При цьому суд враховує, що позивач не надала суду доказів на підтвердження наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі, та інших доказів щодо доходів та витрат сторін. А відтак, суд, обґрунтовано встановивши наявність у [PERSON] потреби в матеріальній допомозі, у звязку із навчанням та зважаючи на відсутність доказів щодо неможливості відповідачем сплачувати таку суму, дійшов висновку про необхідність задоволення позову та присудження з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, спрямованих на утримання повнолітньої дочки [PERSON], яка продовжує навчання, в розмірі 1 000 грн., щомісяця, починаючи з дня предявлення позову 14.02.2018 р. і до закінчення навчання [PERSON], але не довше, ніж до досягнення нею 23 років. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, а відтак на відповідача слід покласти обовязок щодо сплати судового збору на користь держави.

Outcome: approved