Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

у лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів. Свої вимоги мотивував тим, що згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру від 3 серпня 1994 року, власниками квартири [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 11 квітня 2002 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] була укладена угода про зміну форми власності, яка посвідчена державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Горонною І.С., зареєстрована в реєстрі за № 3-704. Згідно з умовами зазначеної угоди, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визначалося по 1/4 ідеальних часток права власності на квартиру [ADDRESS]. 11 квітня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири, який був посвідчений державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Горонною І.С., зареєстрований в реєстрі за № 3-706. Згідно з умовами даного договору [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/4 частину квартири [ADDRESS]. 27 квітня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири, який був посвідчений державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 5-995. Згідно з умовами даного договору [PERSON] продала, а [PERSON] купив 1/4 частину квартири [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 21 червня 2004 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 4005. Після смерті [PERSON] його 1/4 частину у спірній квартирі успадкувала [PERSON] (дружина [PERSON]), що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину, виданого Першою львівською державною нотаріальною конторою 21 грудня 2004 року за реєстровим №1-3936. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті 1/4 частку у спірній квартирі успадкувала [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину від 31 січня 2006 року, виданого Першою львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-232. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06.05.2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Магировська О.В., орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації ЛМР про визнання права власності позовні вимоги задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 21/72 частину в квартирі [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO], визнано за [PERSON] право власності на 36/72 частин в спірній квартирі, за [PERSON] визнано право власності на 3/72 частин в спірній квартирі, за [PERSON] визнано право власності на 4/72 частин в спірній квартирі, за [PERSON] визнано право власності на 4/72 частин в спірній квартирі, за [PERSON] визнано право власності на 4/72 частин в спірній квартирі. Позивач після збільшення (а.с. 135) та уточнення (а.с. 167) просить суд: 1) виділити [PERSON] в натурі 7/24 часток в квартирі [ADDRESS] або стягнути з відповідачів грошову компенсації вартості; 2) встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши у користування [PERSON] приміщення: житлову кімнату літ. 6-5 площею 16,2 кв. м та житлову кімнату літ. 6-6 площею 14,1 кв. м; допоміжні приміщення: 6-1, 6-8, 6-9, 6-10, 6-11, 6-14 - залишити у спільному користуванні. Позивач в судове засідання 09.07.2018 року не з'явився. В письмовій заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] та представник третьої особи Галицької районної адміністрації ЛМР у письмових заявах просили справу розглянути за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Тому, суд вважає за можливе справу розглядати за відсутності відповідача. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру від 3 серпня 1994 року, власниками квартири [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 11 квітня 2002 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] була укладена угода про зміну форми власності, яка посвідчена державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Горонною І.С., зареєстрована в реєстрі за № 3-704. Згідно з умовами зазначеної угоди, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визначалося по 1/4 ідеальних часток права власності на квартиру [ADDRESS]. 11 квітня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири, який був посвідчений державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Горонною І.С., зареєстрований в реєстрі за № 3-706. Згідно з умовами даного договору [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/4 частину квартири [ADDRESS]. 27 квітня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири, який був посвідчений державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 5-995. Згідно з умовами даного договору [PERSON] продала, а [PERSON] купив 1/4 частину квартири [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 21 червня 2004 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 4005. Після смерті [PERSON] його 1/4 частину у спірній квартирі успадкувала [PERSON] (дружина [PERSON]), що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину, виданого Першою львівською державною нотаріальною конторою 21 грудня 2004 року за реєстровим №1-3936. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті 1/4 частку у спірній квартирі успадкувала [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину від 31 січня 2006 року, виданого Першою львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-232. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06.05.2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Магировська О.В., орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації ЛМР про визнання права власності позовні вимоги задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 21/72 частину в квартирі [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO], визнано за [PERSON] право власності на 36/72 частин в спірній квартирі, за [PERSON] визнано право власності на 3/72 частин в спірній квартирі, за [PERSON] визнано право власності на 4/72 частин в спірній квартирі, за [PERSON] визнано право власності на 4/72 частин в спірній квартирі, за [PERSON] визнано право власності на 4/72 частин в спірній квартирі. Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України та ст. 9 ЖК Української РСР, державою гарантовано право громадянина на власність та житло. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності (володіння, користування, розпорядження) може бути обмежено чи припинено або власника може бути зобов'язано надати право користування його майном іншим особам лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На квартиру, яка є об'єктом права власності розповсюджується такий же правовий режим. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право володіти, користуватися та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Квартири, що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, а власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством України. Якщо квартира є об'єктом права спільної часткової власності, то зазначені положення стосуються усіх співвласників. Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. У висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24.11.2016 року, проведеної Львівським НДІ судових експертиз Мін'юсту, зазначено, що виділити у натурі 21/72 частку [PERSON] в квартирі [ADDRESS] у відповідності до вимог Державних будівельних норм та часток співвласників квартири [ADDRESS], немає можливості. З урахуванням викладеного, суд вважає неможливим задоволення вимоги позивача про виділення в натурі його частки власності у квартирі, і у задоволенні цієї позовної вимоги відмовляє. Крім того, у зв'язку із збільшенням [PERSON] своїх позовних вимог та проханням про визначення порядку користування квартирою, вимога позивача про стягнення з відповідачів компенсації за частку у власності не може бути задоволена судом. За ст. 358 ЦК України та п.14 постанови Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. При цьому, кожен із них має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі недосягнення співвласниками згоди про таке, спір вирішується судом за такими ж правилами. При цьому квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 25.10.2017 року, складеному Львівським НДІ судових експертиз Мін'юсту, зазначено, що порядок користування квартирою [ADDRESS] між шістьма співвласниками технічно неможливий. На частку [PERSON], яка складає 21/72 можна виділити в користування житлову кімнату під літ, «6-5» площею 16.2 кв. м та житлову кімнату під літ. «6-6» площею 14.1 кв. м. Всі допоміжні приміщення, а саме: коридор під літ. «6-1» площею 5.7 кв. м, ванна кімната під літ. «6-8» площею 3.8 кв. м, кухня під літ. «6-9» площею 11.0 кв. м, коридор під літ. «6-10» площею 4.6 кв. м, вбиральня під літ. «6-11» площею 1.2 кв. м, балкон під літ. «6-14» площею 1.3 кв. м залишаються в спільному користуванні. При цьому, у висновку експертизи зазначено, що для виділення в користування [PERSON] кімнат під літерами 6-5 та 6-6 необхідно здійснити закладення дверних отворів між кімнатами літ. 6-5 та 6-4, а також між кімнатами літ. 6-6 та літ. 6-7. Для користування кімнатою літ. 6-7 іншими співвласниками необхідно влаштовувати дверний отвір між цією кімнатою та кімнатою літ. 6-9. Тобто, такий порядок користування буде протирічити положенням ч.3 ст. 319 ЦК України щодо забезпечення усім власникам рівних умов здійснення своїх прав. При цьому, у інший спосіб, із збереженням рівності часток співвласників у спірному майні, встановити порядок користування обумовленою квартирою неможливо, що підтверджується висновком повторної судової будівельно-технічної експертизи. В силу положень ст. 41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Таким чином, суд вважає неможливим встановлення порядку користування спірною квартирою без порушення рівності прав співвласників, їх прав на користування іншими частками квартири. З урахування вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю. Відповідно до вимог ЦПК України, судові витрати, що складаються з оплати судового збору 551,21 грн., витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи 2819,20 грн. та повторної судової будівельно-технічної експертизи 3961,60 грн., покладаються на позивача та не підлягають розподілу між учасниками справи.

Outcome: dismissed