Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади, в обґрунтування якого посилається на те, що 05.08.2017 року, він, перебуваючи на посаді старшого слідчого слідчого відділення Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області, звернувся до Новоукраїнської місцевої прокуратури з письмовою заявою про вчинення відносно нього злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України. Лише 17.08.2017 року прокуратурою в Кіровоградській області, в порушення ч.1 ст.214 КПК України відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №420171121230000040 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, по факту погроз від [PERSON] вбивством старшого слідчого Новоукраїнського ВП ГУНП [PERSON] , тобто його та насильством щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, що мало місце 05.08.2017 року на території майданчику Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області, що за адресою вул. Гагаріна, 4. м. 1 Новоукраїнка Кіровоградської області. В подальшому\~за постановою\~прокурора визначено\~підслідність вказаного\~кримінального провадження\~та його\~матеріали направлено\~для організації\~досудового розслідування\~до слідчого\~відділення Новоархангельського\~ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області. Проведення досудового розслідування доручено слідчому Кулик Д.І. Починаючи з 17.08.2017 року станом на 20.03.2019 року у вказаному кримінальному провадженні фактично не проведено жодної слідчої дії (допитано лише одного свідка). 05.12.2018 року,та повторно 20.12.2018 року ним на адресу слідчого відділення Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області, направлялись два клопотання про допит його в якості потерпілого, проведення зі мною та очевидцями вказаного кримінального правопорушення слідчих експериментів на місці події із обов`язковим проведенням відео фіксації та проханням письмово його повідомити про результати розгляду даних клопотань. Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті, клопотання від 05.12.2018 року відправлення № 2710001750300 «вручено особисто» - 14.12.2018 року, клопотання від 20.12.2018 року відправлення № 2710001755522 «вручено за довіреністю» - 22.12.2018 року. 28.01.2019 року поштовим зв`язком на його адресу надійшов лист в якому знаходилась постанова про закриття кримінального провадження від 29.12.2018 року винесена слідчим Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області Кулик Д.І. В обгрунтування прийнятого процесуального рішення слідчий Кулик Д.І. послався на неіснуючі та недоведені жодним чином обставини справи та передчасно зробив свій суб`єктивний, незаконний висновок про те, що в даній події відсутній склад кримінального правопорушення. Позивач, рішення слідчого про закриття кримінального провадження вважає необгрунтованим, винесеним передчасно, без належного дослідження викладених в заяві про кримінальне правопорушення фактів, майже без проведення жодних слідчих дій (в справі допитаний лише один свідок), включаючи і обов'язкових слідчих дій з участю потерпілого (не проведено навіть допит потерпілого), не допитано ще п`ятьох свідків, які перебували в безпосередній близькості до місця події, зокрема двох понятих/співробітника поліції котрий здійснював відео фіксацію проведення слідчої дії - огляд та вилучення транспортного засобу, на який слідчим суддею накладено арешт, та ще двох співробітників які знаходились біля транспортного засобу [PERSON] . В справі не проведено тимчасовий доступ до речей та документів; з метою вилучення, огляду та приєднання до вказаного кримінального провадження матеріалів з кримінального провадження в рамках якого я як слідчий проводив слідчу дію під чає якої було (вчинене кримінальне правопорушення [PERSON] 30.01.2019 року, після подання ним скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження до слідчого судді, 04.02.2019 року постановою начальника Новоархангельського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано. Подані ним клопотання від 05.12.2018\~року та 20.12.2018 року про проведення необхідних слідчих дій, до даного часу залишаються не вирішенні, жодної відповіді про їх розгляд він не отримував, жодної слідчої дії у вказаному кримінальному провадженні проведено так і не було, у зв`язку з чим 30.01.2019 року ним, одночасно із скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, подано скаргу не бездіяльність слідчого в частині несвоєчасного розгляду зазначених клопотань. 11.02.2019 року ухвалою слідчого судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області мою скаргу на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні № 420171121230000040 від 17.08.2017 задоволено. Визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Новоархангельського відділення поліції Голованівського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Кулика Д.І. у кримінальному провадженні №420171121230000040 в частині не розгляду клопотань потерпілого. Зобов`язано слідчого СВ Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області Кулика Д.І. розглянути клопотання потерпілого від 05.12.2018 року та 20.12.2018 року у кримінальному провадженні №420171121230000040 від 17.08.2017 року в порядку та строки, визначені ст. 220 КПК України. Внаслідок недбалого ставлення посадових осіб, зокрема слідчого СВ Новоархангельського відділення поліції Голованівського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Кулика Д.І., керівника вказаного органу досудового розслідування, а також процесуального прокурора, котрий здійснює процесуальне керівництво за вказаним кримінальним провадженням, їхнього самоусунення від виконання покладених на них функціональних обов`язків, він зазнав моральних страждань, що виражаються у незаконній бездіяльності посадових осіб, тобто протиправній поведінці, щодо бездіяльності по розгляду його заяви від 05.08.2017 року про вчинення кримінального правопорушення у розумні строки. Вказана процесуальна поведінка, порушує його права як потерпілого та має продовжуваний характер, що свідчить в умисному не бажанні виконувати свої прямі обов'язки та функції покладені на вказаних посадових осіб державою. Вказані обставини негативно вплинули, в тому числі, і на його родинні відносини, оскільки моїм рідним є відомий факт вчинення відносно мене злочину та відомий факт бездіяльності моїх колег (на протязі півтора року), які жодним чином не бажають виконувані свої прямі функціональні обов`язки. Вказані події завдали та продовжують завдавати йому моральних та душевних страждань, що ще більше посилюються тим, що я досить часто бачу особу, котра вчинила відносно мне злочин, оскільки ми проживаємо в невеликому населеному пункті і вказана особа хизується своєю безкарністю, вважаючи що може вчиняти і надалі подібні злочини і за це не нести ніякої юридичної відповідальності. Вважає, що незаконність дій органів, державної влади, зокрема працівників поліції та прокуратури, потягла за собою моральну (немайнову) шкоду, яка має бути відшкодована в порядку визначеному законом в грошовому виразі. Вказану моральну шкоду я оцінюю в 10000 грн., без цілі збагачення в рахунок справедливого відшкодування моральної (немайнової) шкоди яку я оцінюю виходячи із середньої величини компенсації моральної шкоди, що стягується Європейським судом з прав людини за порушення прав людини в категорії справ про відшкодування моральної шкоди (2\~000 Євро -21 000 Євро). Просить позов задовольнити, стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. 16.04.2019 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, вказавши, що доводи позивача викладені в позові не підтверджені жодними доказами, які б вказували в чому полягає моральна шкода, а також наявність причинного зв`язку між шкодою та діяннями заподіювача/органами досудового слідства. Всі твердження позивача грунтуються на припущеннях та домислах. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити, пояснивши, що бездіяльністю слідчого Новоархангельського ВП ГУНП йому було завдано моральних страждань, які виразились в погіршення стану здоров`я та погіршенні родинних відносин. Також, зустрічаючи [PERSON] він кожного разу відчував приниження, тому просить суд відшкодувати моральну шкоду, розмір якої він оцінив в 10000 грн. Представник відповідача ГУНП в Кіровоградській області Іванець Д.М. позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, пославшись на непідтвердження позовних вимог належними доказами. Державна казначейська служби України неодноразово належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, заяв та клопотань не надходило. За слухавши пояснення сторін, та на підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні обставини справи. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 56 Конституції України\~кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ухвал слідчого судді Новоархангельського районного суду (а.с.5-7), за скаргою позивача [PERSON] визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП у Кіровоградській області Кулика Д.І. у кримінальному провадженні №420171121230000040 від 17.08.2017 року в частині не розгляду клопотань потерпілого [PERSON] та зобов`язано слідчого розглянути в установленому порядку ці клопотання, також закрито провадження за скаргою позивача [PERSON] на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, в якому він є потерпілим, у зв`язку із самостійним скасуванням прокурором оскаржуваної постанови. Підстави відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади, врегульовані наступними нормами чинного законодавства. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 ст. 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1176 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки посадових (службових) відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Статті\~1173,\~1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся із позовом про стягнення шкоди на підставі\~статті 1173 ЦК України. Як зазначено в п.3\~Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб Відповідно до роз`яснень, викладених у п.4 Постанови ПВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до положень ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01. §62, ЄСПЛ. 12 липня 2007 року). Суд звертає увагу на закріплення дискреційних повноважень у органу досудового розслідування, що передбачає право слідчого на власний розсуд приймати ті чи інші процесуальні рішення та вчиняти процесуальні дії. Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980,\~під дискреційними повноваженнями\~слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. ЕСПЛ встановлює презумпцію заподіяння державою моральної шкоди стягувачу при надмірно тривалому невиконанні рішення суду без обов`язкового встановлення складу цивільного правопорушення (ВГСУ у справі №903/486/16 від 15 лютого 2017 р.). Отже, презумпція заподіяння моральної шкоди визнається лише при надмірно тривалому невиконанні судового рішення, а не за будь-яких інших обставин. Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження та заявлення ним скарги на бездіяльність слідчого не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням його прав. Суд вважає, що позивач навів лише нічим непідтверджені доводи про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок бездіяльності відповідача, не довівши ні самого факту такого заподіяння моральної шкоди, ні довівши причино-наслідкового зв`язку із діями відповідача та заподіянням моральної шкоди. Ухвала слідчого судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11.02.2019 року про задоволення скарги [PERSON] про визнання незаконною буздіяльність слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 641/2328/17). За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Натомість, позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками правоохоронних органів (зокрема слідчим) моральної шкоди, яка згідно з ст. 23 ЦК України полягає упорушенні його права, або ж фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Твердження [PERSON] про моральні страждання, погіршення родинних відносин, приниження честі, гідності та ділової репутації, погіршення стану його здоров`я не забезпечені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому до уваги судом братись не можуть. Права позивача, як потерпілого у кримінальному провадженні були захищені вищевкзаним судовим рішенням слідчого судді. Доказів про приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, який звільнившись із органів поліції в березні 2018 року та отримавши 12.11.2018 року свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю став адвокатом та майжке щодня приймає участь у справах Новоукраїнського районного суду, де протягом останнього року здійснювала судочинство лише одна суддя Гарбуз О.А., навпаки спростовують твердження позивача. Доказів того, що негативні відносини в родині мають причинно-наслідковий зв`язок із діями саме слідчого та прокурора, суду не надано. Тому, суд вважає, що позивач вказав в позові нічим непідтверджені обставини про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок бездіяльності відповідачів, не довівши ні самого факту заподіяння моральної шкоди, ні довівши наявність причино-наслідкового зв`язку із діями відповідачів та заподіянням моральної шкоди. Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні, що і є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, в зв`язку з їх недоведеністю, необгрунтованістю та безпідставністю, так як обставини про які зазначив позивач в позові не підтверджено належними доказами. В порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" судові витрати вінести за рахунок держави.

Outcome: dismissed