Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - банк) про захист прав споживача та стягнення грошового вкладу. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та відповідачем був укладений 16 грудня 2014 року договір банківського вкладу (депозиту), за яким банк відкрив йому депозитний рахунок, на який він вніс на зберігання 299 780 00 грн. строком до 14 червня 2015 року на умовах договору про банківський вклад. Вказував, що він після закінчення дії договору звернувся до банку з письмовою заявою про повернення йому вкладу, однак йому в усній формі відмовили в цьому з посиланням на те, що постановою Правління НБУ прийнято рішення про призначення в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації. З цим він не згодний і вважає, що порушено його право як споживача, тому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму грошового вкладу в розмірі 299 780 00 грн. При розгляді справи позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та доповнив їх тим, що 14 липня 2015 року він звертався до банку з письмовою заявою, в якій просив надати йому довідку про наявність грошових коштів на його рахунку, однак відповіді так і не отримав. В усній формі він звертався до представників банку про виплату йому грошових коштів, але відповідних доказів цього, у нього не має. Крім того, вказав, що 03 липня 2015 року йому сплачена грошова сума відсотків в розмірі 12 555,26 грн. і просив суд стягнути також несплачену на його користь суму відсотків. Представник відповідача Філіпських С.І. на розгляд справи до суду не з»явився, про час та місце її розгляду повідомлений в установленому законом порядку. Надав суду письмові заперечення, в яких заперечував проти задоволення позовної заяви, посилаючись на Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та вказав, що рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, строк дії якої продовжено до 02.09.2015 року, а в подальшому до 02 жовтня 2015 року включно, а тому відповідно до ст.36 під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами. Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Музичук Л.В. на розгляд справи до суду не з»явився, про час та місце її розгляду повідомлений в установленому законом порядку. Надав суду письмові пояснення з посиланням на ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказавши, що вимоги позивача є передчасними, тому просив відмовити в задоволенні позову. Позивач проти заочного вирішення справи не заперечував, що відповідає вимогам ч.1 ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі укладеного 16 грудня 2014 року договору №10001009578202 банківського вкладу (депозиту) між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], останнім внесено до банку вклад в сумі 299 780 грн. (а.с.5). За умовами вказаного договору на внесену суму повинні бути нараховані відсотки в розмірі 13 % річних, а згідно заяви на виплату переказу, наданої позивачем та витягу зі списків вкладників, такі відсотки в розмірі 12 555,26 грн. виплачені позивачеві 03 липня 2015 року. Сторонами не оспорюється той факт, що сума вкладу в розмірі 299 780 грн. на момент ухвалення рішення у справі позивачеві виплачена не була. Між сторонами в силу укладеного договору виникли правовідносини, врегульовані їх положенням та положеннями § 3 Глави 71 та Глави 72 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п.2.4 Постанови правління Національного банку України «Про затвердження положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» від 03.12.2003 № 516, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Відповідно до п. 3.3 Постанови правління Національного банку України «Про затвердження положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» від 03.12.2003 № 516, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). А статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до постанови № 150 Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, за рішенням № 51 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації в період з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року, рішенням цього ж органу № 71 від 08 квітня 2015 року строк тимчасової адміністрації продовжено до 02 вересня 2015 року включно, а рішенням № 147 від 03 серпня 2015 року строк тимчасової адміністрації продовжено до 02 жовтня 2015 року. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, а даний закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Ст.36 зазначеного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема її ч. 1 встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту), уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Згідно з п.п.1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників, зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України, вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку, сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Відповідно до ч.2 ст.26 цього Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. За таких обставин суд приходить до висновку про те, оскільки запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у даному випадку є підставою для звільнення відповідача від виконання умов договору банківського вкладу, питання відшкодування за вкладом, а не виплати суми вкладу, вирішується повноважним органом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тому підстав для задоволення позову не має. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed