Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Самей» в особі [PERSON] про стягнення грошових коштів за неналежне виконання зобов»язання за договором зберігання транспортного засобу. Мотивуючи свої вимоги тим, що з 01 грудня 2016 року вона перебуває у договірних відносинах з ТОВ «Самей», директором якого є [PERSON], який особисто отримував від неї щомісячно кошти в сумі 600 грн. 00 коп. за охорону транспортного засобу - автомобіля «Лексус», державний номерний знак [NUMBER], який належить їй на праві власності. В усній домовленості між нею та відповідачем, останній взяв на себе зобов»язання забезпечувати схоронність належного їй транспортного засобу на автостоянці, проте 09 травня 2017 року вона виявила відсутність переданого відповідачу на схоронність транспортного засобу. Уподальшому з»ясувалось, що автомобіль викрадено невідомими особами в ніч на 09 травня 2017 року з автомобільної стоянки за адресою: м. Київ, вул. А.Ахматової, 15 «А». Вважає, що відповідач як зберігач її транспортного засобу за умовами укладеного між нею договору зберігання транспортного засобу згідно ст. 977 ЦК України має компенсувати їй вартість втраченого майна, яке оцінюється в 1 500 000 грн. В судовому засіданні представник [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 29 липня 2017 року (а.с.17-18, 19), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив іх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], діючий на пвдстьаві довіреності від 19 лютого 2018 року (а.с.67), в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав а просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог. Вважаючи, що очолююване ним ТОВ "Самей" не перебуває у договірних відносинах з позивачкою. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить транспортний засіб - автомобіль «Лексус», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.7). Позивач вважає, що вона з 01 грудня 2016 року перебуває у договірних відносинах з ТОВ «Самей», директором якого є [PERSON], який особисто отримував від неї кошти щомісячно в сумі 600 грн. 00 коп. за охорону транспортного засобу - автомобіля «Лексус», державний номерний знак [NUMBER], проте докази перебування сторін у договірних відносинах згідно вимогп.2, 4 ч.1 ст. 208, 937 ЦК України матеріали справи не містять, прийняття речі на зберігання не посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст. 205 ЦК України). У письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. (п.2, 4 ч.1 ст. 208 ЦК України); Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування. Договір зберігання, згідно ст. 937 ЦК України, укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ч.1 ст. 936 ЦК України). Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно, за відсутності доказів перебування сторін у договірних відносинах, судом не встановлено порушення прав позивача відповідачем, а тому підстави для задоволення позову відсутні. На підставі вищевикладеного, п.2, 4 ч.1 ст. 208, ст.ст. 937, 937, 977 ЦК України,

Outcome: dismissed