Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала, надала заяву, по якій просила розглядати позовні вимоги, викладені в первинній редакції, по якому просить суд стягнути з Відділу примусового виконання рішень Головного управління виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області на користь позивача завдану матеріальну шкоду в розмірі 28,40 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000, 00 гривень через ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області, а також витрати, пов'язані з явкою до суду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області перебував виконавчий лист № 2-а-7977/10/1570, виданий Одеським окружним адміністративним судом 06.09.2011 року про стягнення з прокуратури Березівського району Одеської області на користь позивача суму завданої моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. Постановою від 29.12.2012 року державним виконавцем повернуто виконавчий лист , посилаючись на те, що єдиним майном боржника, на яке можна звернути стягнення можуть бути, кошти, які знаходяться на рахунках боржника, а також те, що на ім'я боржника не відкрито розрахункових рахунків та він не являється юридичною особою. В подальшому постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2013 року дії Відділу примусового виконання рішень ГУ ДВС ГУЮ в Одеській області по поверненню виконавчого листа визнано протиправними. Оскільки ухвалене судом рішення від 19.11.2010 року протягом тривалого часу не виконується, зазначене спричинило позивачу моральні та душевні страждання. У зв'язку з чим спричинену моральну шкоду [PERSON] оцінила у розмірі 20 000, 00 гривень, матеріальна шкода, завдана позивачу, яка складається в затратах на почтові та транспортні розходи, які понесла позивач при розгляді справи в Одеському окружному адміністративному суді становять 28, 40 грн. крім того, позивачем були здійснені судові витрати на прибуття до суду для розгляду справи. Вищенаведені факти стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити у повному обсязі. Представник Відділу примусового виконання рішень в судовому засіданні позов не визнав, заперечував з приводу його задоволення. Представник відповідача ГУЮ в Одеській області позов не визнала. Надала до суду письмові заперечення, відповідно до яких у задоволенні позовних вимог позивача просила відмовити у повному обсязі. Представник відповідача ГУ державної казначейської служби України в Одеській області до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області перебував виконавчий лист № 2-а-7977/10/1570, виданий Одеським окружним адміністративним судом 06.09.2011 року про стягнення з прокуратури Березівського району Одеської області на користь позивача суму завданої моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. Позивачем в позові зазначено, що 29.12.2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції в Одеській області винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу , посилаючись на те, що єдиним майном боржника, на яке можна звернути стягнення можуть бути, кошти, які знаходяться на рахунках боржника, а також те, що на ім'я боржника не відкрито розрахункових рахунків та він не являється юридичною особою. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2013 року, у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області, визнано протиправними дії Відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області, щодо повернення стягувачу виконавчого листа № 2а-7977/10/1570, виданого 06.09.2011 року Одеським окружним адміністративним судом. Визнано протиправною та скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувану від 29.12.2012 року ВП № 34569443 ( а.с.5-10). Вищезазначена постанова ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013 року залишена без змін. ( а.с.11-13). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Позивач посилається на те, що завдана їй матеріальна шкода виражається в затратах на почтові та транспортні затрати при розгляді справи Одеським окружним адміністративним судом, які становили 28, 40 грн. Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду., які у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню стороні, на користь якої ухвалено рішення. Суд не приймає до уваги твердження позивача про понесені нею матеріальних затрат по транспортуванню до Одеського окружного адміністративного суду , оскільки дані витрати не стосуються, справи яка на даний час розглядається та були понесені у зв'язку із розглядом справи Одеським окружним адміністративним судом і являються судовими витратими по справі № 2-а-7977/10/1570. Згідно ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Так, п.п. З, 4, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Зокрема, при вирішенні питання про відшкодування шкоди з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Судом приймаються до уваги положення ст. 11 Закону України " Про державну виконавчу службу ", відповідно до якої, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Отже, з огляду на положення ст. 1174 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач мав довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, розглядаючи спір, суд встановлює фактичні обставини на підставі наданих сторонами письмових або речових доказів, пояснень свідків чи інших передбачених законом фактичних даних. При цьому, за правилами ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог, або заперечень. Звертаючись до суду з відповідними позовними вимогами, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазнання нею моральної шкоди у розмірі 20 000, 00 гривень, доказів, які б свідчили про погіршення стану здоров'я позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану тощо. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено винність та протиправність дій відповідачів як загальних підстав для відшкодування шкоди, а також причинного зв'язку між діями відповідачів та негативними наслідками, що настали у вигляді погіршення здоров'я позивача та розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed