Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У листопаді 2016р. ТОВ «Автокредит плюс» звернулось до суду з позовом, посилаючись на те, що 24.11.2014р. між ТОВ «Автокредит плюс» і відповідачем [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу № ZR00А!0000627892. Відповідач заявою про приєднання до умов та правил фінансового лізингу погодився з тим, що вказана заява, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи складають договір фінансового лізингу. За цим договором відповідач [PERSON], отримав у платне користування автомобіль марки Volkswagen, модель: Caddy, рік випуску 2005, тип ТЗ: фургон, № кузова/шасі: WV1ZZZ2KZ5X088068, реєстраційний номер: АА0589ОК та зобовязався сплачувати щомісячні платежі у строк та у розмірі, які встановлені у Додатку 2 - графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС». Відповідач зобовязання належним чином не виконує і станом на 19.10.2016 року заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу складає 88108,65 грн., а саме: заборгованість по залишку вартості предмету лізингу 72255,01 грн., заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу 7868,80 грн., заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу 1327,57 грн., заборгованість з пені 3558,71 грн., заборгованість за страховою винагородою 3098,56 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не подав. Суд, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача в заочному порядку. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 24.11.2014р. відповідач [PERSON] підписав заяву про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № ZR00А!0000627892, яка разом з додатками до неї, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складають договір фінансового лізингу (а.с.10). Згідно з п.14.1.7 після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу, лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 20805,00 грн. на транзитний рахунок, вказаний у пункті 14.1.5 договору. А відповідно до п. 14..3 лізингоодержувач зобовязався щомісяця сплачувати щомісячний платіж у розмірі 2727,71 та відшкодовувати лізингодавцю всі витрати, повязані з виконанням договору. Відповідно до додатку №1 до договору (а.с.10 на звороті) 17.12.2014 року [PERSON] був переданий в платне користування автомобіль марки Volkswagen, модель: Caddy, рік випуску 2005, тип ТЗ: фургон, № кузова/шасі: WV1ZZZ2KZ5X088068, реєстраційний номер: АА0589ОК. та зобовязався сплачувати щомісячні платежі у строк та у розмірі, які встановлені у Додатку 2 - графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС». Згідно ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п.4 ч1, ч.2 ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Позивачем не надано суду доказів наявності у нього ліцензії з надання фінансових послуг, як це передбачено ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно з ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.\~ \~Аналізуючи зміст договору про фінансовий лізинг, який укладений 24.11.2014р. між ТОВ «Автокредит Плюс» та [PERSON], судом встановлено, що цей договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу та договору купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.\~ Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.\~ За ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, договір про фінансовий лізинг від 24.11.2014р., який містить елементи договору оренди ( найму) транспортного засобу, був укладений позивачем з фізичною особою [PERSON], а тому підлягав нотаріальному посвідченню відповідно до вимог ст. 799 ЦК України. Оскільки сторонами не додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, то цей договір є нікчемним. У цьому разі визнання договору недійсним судом не вимагається. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, від 19.10.2016р. у справі № 6-1551 цс16. Таким чином, судом встановлено, що договір про фінансовий лізинг від 24.11.2014 року є нікчемним. За ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості за недійсним (нікчемним) договором задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed