Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 12861 грн. 73 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 31 січня 2011 року між сторонами укладено договір, за яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалася, що призвело до утворення заборгованості. Невиконання відповідачем умов договору дають право позивачу стягнути з неї заборгованість за кредитом у судовому порядку. У відзиві на позов від 26 березня 2019 року відповідач просить у задоволені позову відмовити у зв`язку з попуском позовної давності. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідно до п.1.17.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором №б/н від 31 січня 2011 року збільшений за домовленістю сторін до 50 років, випущена відповідачу кредитна картка дії до жовтня 2014 року, а тому строк позовної давності позивачем дотримано, просить позов задоволити повністю. У запереченнях на відповідь по відзиву відповідач з доводами позивача не погодилася з тих підстав, що письмового договору про збільшення позовної давності вона не укладала та не підписувала з АТ КБ ПриватБанк", а перевипущеної кредитної картки банк їй не видавав і такої картки вона не отримувала. Сторони у судове засідання не з`явилися з невідомої суду причини, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданих заяв представник позивача позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач не визнає, просять справу розглянути без їх участі. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Як встановлено судом, 31 січня 2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк (яке 21 травня 2018 року змінило назву на АТ КБ ПриватБанк) та [PERSON] на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку укладено договір б/н, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% в місяць на залишок заборгованості. Банк виконав свої зобов`язання, відкривши [PERSON] рахунок та надавши кредитні кошти в межах обумовлених сум. У відповідності до п.2.1.1.5.5 погоджених сторонами Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язувалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. З представленого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 15 листопада 2018 року заборгованість відповідача за договором №б/н від 31 січня 2011 року складається із заборгованості по пені в розмірі 11773,08 грн., фіксованої частини штрафу 500 грн. та процентної частини штрафу 588,65 грн., а всього на загальну суму 12861,73 грн. Відомості про наявність заборгованості по тілу кредиту та відсотках, нарахованих на залишок заборгованості по кредиту, за цим розрахунком відсутні, останній платіж відповідачем у розмірі 500 грн. вчинено 29 серпня 2016 року, заборгованість за наданим кредитом станом на 30 серпня 2016 року становила 693,32 грн. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). З позовом про стягнення заборгованості по пені та штрафах позивач звернувся до суду 28 листопада 2018 року лише через два роки після останнього платежу відповідача, тобто після спливу річного терміну, та пеня за цей час зросла з 693,32 грн. до 11773,08 грн. Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі та підписується сторонами. Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема визначено дію договору 12 місяців з моменту підписання (п.1.1.7.11 згаданих Умов), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов, які неодноразово змінювалися, розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку 31 січня 2011 року. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про позовну давність, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такий правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. А тому суд дійшов висновку що позивачем не доведено обставин укладення з відповідачем письмового договору про збільшення позовної давності до 50 років. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed