Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

У липні 2014 року позивачі в особі державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» звернулись до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що 13 лютого 2014 року представники ТОВ «Автор мюзік» адвокатом [PERSON] та [PERSON] встановлено, що в приміщенні магазину «Сільпо» для озвучення приміщення використовується музичний твір, майнові авторські права на який знаходиться в колективному управлінні позивача. На підтвердження порушення майнових прав був складений акт про фіксацію використання об'єктів авторського та суміжних прав і здійснювалось фіксування на камеру. Визначення мелодії, що програвалась здійснювалось за допомогою спеціальної програми, завантаженої на телефон представників. Публічне виконання твору без дозволу порушує виключне право автора. Просив суд стягнути з ТОВ «Фоззі-Фуд» на користь позивачів, але на поточний рахунок Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 36 540 грн.; стягнути з відповідача штраф в дохід державного бюджету в розмірі 3654 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечували. Просили відмовити в його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Ст.1 Закону України «Про авторське право» передбачено, що організація колективного управління (організація колективного управління майновими правами) - організація, що управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і не має на меті одержання прибутку. Відповідно до ч.3 ст. 48 Закону України «Про авторське право та суміжні права» від 23 грудня 1993 року повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі. При розгляді справи судом встановлено, що згідно наказу Державної служби інтелектуальної власності України №392-н від 25 липня 2013 року припинено державне підприємство «Українське агентство з авторських та суміжних прав» шляхом реорганізації (перетворення) в Державну організацію «Українське агентство з авторських та суміжних прав» та яка є правонаступником всіх прав та обов'язків, всього майна. Встановлено, що 09 грудня 2013 року між ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» та ТОВ «МЕДІА РІТЕЙЛ» було укладено Ліцензійний договір № М-2013/25. У п. 2.1 договору ліцензіар на умовах, визначених цим Договором, надає ліцензіату (ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД») майнове право (невиключну ліцензію) на відтворення та публічне виконання об'єктів авторського права і об'єктів суміжних прав з каталогу Ліцензіара протягом строку, на території закладів Ліцензіата, погоджених сторонами у Додаткових угодах, що є невід'ємною частиною даного Договору, а Ліцензіат зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) Ліцензіару у розмірі та в порядку, визначеному даним Договором та Додатковими угодами, що є його невід'ємною частиною. На виконання умов Договору між ТОВ «МЕДІА РІТЕЙЛ» та ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД», 30 січня 2014 року було укладено Додаткову угоду № 3 до Ліцензійного договору № М-2013/25. П. 1 додаткової угоди передбачено, що сторони узгодили перелік об'єктів авторського права та суміжних прав, права інтелектуальної власності на які Ліцензіаром надаються Ліцензіатові на період з 01.02.2014 року до 31.07.2014 року включно. Відповідно до п. 3 територія використання Ліцензіатом музичних творів, визначених в п. 1 даної Додаткової угоди магазини «Сільпо» та Le Silpo за адресною програмою, викладеною у додатку до даної Додаткової угоди. Згідно із зазначеною Адресною програмою, яка є Додатком №1 до Додаткової угоди № 3 від 30.01.2014 року, приміщення магазину «Сільпо» за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 2 включено до території використання Ліцензіатом музичних творів. Серед переліку музичних творів, згідно з п. 1 Додаткової угоди № 3 від 30.01.2014 року, який відповідно складає виключний плей-лист, що відтворюється в приміщеннях магазинів «Сільпо», відсутній музичний твір «DD Dance» за виконанням Тhе Соncept (Тhе гоуаl Соncept). З поданої суду ефірної довідки встановлено, що 13 лютого 2014 року в приміщенні магазину «Сільпо» за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 2 не відбувалось відтворення музичного твору «DD Dance» за виконанням Тhе Соncept (Тhе гоуаl Соncept). У постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав передбачено, що відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. У зв'язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК, стаття 11 Закону. Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК). Також суд критично оцінює подані суду акти про фіксацію використання об'єктів авторського права і суміжних прав та відеозапис, оскільки вони складені в односторонньому порядку, без належного засвідчення часу, місця подій представником відповідача. Неподано доказів щодо правомірності встановлення, функціональне призначення програми, за допомогою якого відбувалось визначення мелодії. За ч.3 ст.14 Закону України "Про засади державної мовної політики" від 03 липня 2012 року сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. Відповідно до положень глави 9, 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р., нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови, з яких або на які перекладається документ. Якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Тексти договорів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків. При посвідченні справжності підпису на документах, вірності перекладу документів з однієї мови на іншу, на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи нотаріуса. У своїй позовній заяві позивач на підтвердження своїх повноважень щодо колективного управління майновими авторськими правами фізичних осіб - авторів, композиторів посилається і на Договір про взаємне представництво інтересів від 03 травня 2006 року, тощо. Для огляду в судовому засіданні представником позивача не подано суду належним чином засвідчений переклад всіх договорів. З огляду на наведе, суд критично оцінює подані договори та додатки до договорів. Відповідно до розділу 4 Угоди користувачів ІРІ, укладеного 23 лютого 2006 року між Державним підприємством «Українське агентство з авторських та суміжних прав» та SUISA - користувачеві надається глобальне, невиключне право, яке не може бути передане третій особі, на використання Системи ІРІ та даних, що вона містить, на час дії Угоди у чіткій послідовності з її положеннями. Користувач має право вести пошук даних, використовуючи інструментарій (інформаційно-довідкову службу тощо), доступний для цих цілей і використовувати дані одноособово відповідно до цілей, визначених статутом. Користувач не має права використовувати Систему ІРІ в цілому або у частині, або дані, що надаються для будь-яких цілей. Зокрема, але не виключно, Користувач не має права пропонувати, надавати доступ до системи третім особам, перерозподіляти, оприлюднювати або іншим чином розпоряджатися системою ІРІ в цілому або у частинах, або даних, що вона містить. Разом з тим, позивач не надав доказів, що підтверджують його право готувати та підписувати Виписки з системи ІРІ. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed