Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

22.05.2018 року до Новобузького районного суду надійшов цивільний позов АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до відповідача [PERSON] . за яким позивач просив ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 15.08.2006 року у сумі 39211,87 грн., та судових витрат по справі. 26.07.2018 року Новобузьким районним судом ухвалено заочне рішення, яким вказані вище позовні вимоги задоволенні повністю. 03.12.2019 року за ухвалою суду вищезазначене заочне рішення скасовано і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 09.01.2020 року витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відомості про строк дії кредитної картки [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду письмову заяву за якою просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що він не є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і будь яких договорів, в тому числі кредитного договору від 15.08.2006 року з позивачем не укладав, а відтак коштів на його погашення він взагалі не вносив. З приводу шахрайських дій з боку працівників АТ КБ «ПРИВАТБАНК» він звертався до Новобузького ВП ГУНП. Крім того наголосив на тому, що у зв`язку з пред`явленням вказаного позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК»до суду лише у травні 2018 року, вважає, що позивач пропустив загальний строк позовної давності, через що просив застосувати наслідки такого пропуску і відмовити у задоволенні цього позову. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, дійшов такого висновку. 15.08.2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9). Відповідно до пунктів 6.5, 6.6 Умов надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Умови) позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов`язання за Договором, на вимогу Банку відповідачка зобов`язалась достроково виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), і оплатити винагороду Банку (а.с. 10-15). При цьому, згідно положень п. 8.6 вказаних Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконував в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 30.04.2018 року, за наданим позивачем розрахунком, у нього виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 39211,87 грн., з яких: 1. заборгованість за тілом кредитом 5159,95 грн.; 2. заборгованість за відсотками за користування кредитом 31708,50 грн.; 3. штрафи: 500 грн. фіксована частина та 1843,42 грн. відсоткова складова. Відповідно частин 1, 3 ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу та пунктами 2.1.1.5.5-2.1.1.5.6. Кредитного договору передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Виходячи з вимог статей 526 і 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Між тим, відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи не довів обставин, які б свідчили, що ним не укладався договір з позивачем від 15.08.2006 року. Навпаки, в матеріалах справи наявні копії паспорту та ідентифікаційного номеру відповідача (а.с.6), мається власноручно підписана ним анкета заява про видачу кредитних коштів в якій заповненні всі необхідні для цього його особисті дані (адреса, місце роботи, розмір заробітної плати, ПІБ дружини, тощо). Належних доказів не підписання цього договору [PERSON] не надав. Відповідно до відомостей Новобузького ВП ГУНП від 17.10.2019 року (а.с.62) припинено перевірку за повідомленням [PERSON] стосовно вчинення шахрайських дій відносно нього працівниками АТ «ПРИВАТБАНК», оскільки правовідносини, які виникли між ними носять цивільно-правових характер. Відтак, суд дійшов переконання, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строки, передбачені договором № б/н від 15.08.2006 року, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.6-8) відповідачем було сплачено заборгованість за кредитом у розмірі 1300 грн. ще 24.02.2009 року, а наступний платіж в рахунок погашення боргу надійшов лише аж 16.08.2015 року. З деталізованої виписки відповідного карткового рахунку [PERSON] видно (а.с.48), що кошти у розмірі 1300 грн., які були сплачені ним 24.02.2009 року, а також й всі раніше сплачені інші суми, вносилися відповідачем в рахунок погашення боргу виключно через каси Новобузького та Баштанського відділень АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або банкоматів на території м. Миколаєва та м. Нового Бугу Миколаївської області. Водночас, останній платіж у розмірі 38,53 грн. в рахунок погашення боргу був здійснений 16.08.2015 року автоматично з карти [NUMBER]. Тобто, позивачем самостійно, без відому та дозволу відповідача було проведено зарахування зазначених коштів на рахунок останнього. Більш того, як свідчить довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідачеві видавалася лише одна банківська картка [NUMBER] , термін дії якої сплив ще у лютому 2013 року (а.с.113). За таких обставин, у суду викликають сумніви щодо можливості відповідачем в період припинення дії кредитної картки, внести кошти на власний картковий рахунок, а тому зважаючи на те, що відповідач сам заперечує проти сплати таких коштів, суд не може їх враховувати при розрахунку заборгованості. Водночас, встановлено, що відповідач з 24.02.2009 року припинив користуватися кредитною карткою отриманою 15.08.2006 року. Інших дій за платіжною карткою відповідач не здійснював. 24.01.2020 року відповідач подав до суду заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог статей 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, так як за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Зважаючи на те, що відповідач за умовами вказаного договору щодо щомісячного погашення кредитних коштів, повинен був внести черговий платіж до 25.03.2009 року, а тому у зв`язку з невиконанням вказаного зобов`язання, саме з цієї дати почав перебіг строк загальної позовної давності. Сам же позов АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» пред`явлено до суду лише в 18.05.2018 року, тобто за межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. При цьому, при дослідженні в судовому засіданні Умов та правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до позову, судом не встановлено у них положень щодо збільшення строку позовної давності. Таким чином, суд дійшов переконання, що в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором належить відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати (судовий збір) у розмірі 1762 грн., понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed