Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Комунальним підприємством „Жовтоводський водоканал Дніпропетровської обласної ради 08 червня 2015 року до Жовтоводського міського суду було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 1 653 грн. 39 коп. за надані послуги по водопостачанню та водовідведенню в квартирі [ADDRESS] за період часу з 01.07.2010 року по 01.05. 2015 року. 24 червня 2015 року Жовтоводським міським судом було видано судовий наказ, яким стягнуто з боржника борг за послуги по водопостачанню та водовідведенню у розмірі 1 653 грн. 39 коп. та судові витрати в розмірі 121 грн. 80 коп. Ухвалою Жовтоводського міського суду від 07 жовтня року виданий наказ був скасований за заявою боржника, а стягувачу було роз'яснено, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову (а.с.15). 23 листопада 2015 року КП "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із даним позовом та просить ухвалити судове рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за водопостачання та водовідведення, яка утворилася за період з 01.07.2010 року по 01.11.2015 року в сумі 3065,47 грн. та судові витрати. При цьому позивач посилався на те, що їх підприємство надає послуги по центральному водопостачанню та водовідведенню за адресою вул. Маяковського, 131/11 в м. Жовті Води де мешкають відповідачі, які не оплачують надані їм комунальні послуги, що призвело до виникнення заборгованості та змусило підприємство звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, надала пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнають та просять у їх задоволенні відмовити, взявши до уваги письмові заперечення, направлені до суду 11 травня 2016 року. При цьому, просили також застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, вважає за необхідне у задоволенні позову - відмовити, з наступних підстав. Між сторонами, на думку суду, склалися правовідносини в області надання комунальних послуг з водопостачання та водовідведення з одного боку, та споживання цих послуг з іншого. Ці правовідносини врегульовано\~ Законом України Про житлово-комунальні послуги, Правилами по наданню послуг з централізованого\~ \~ опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які було затверджено\~ Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання цих послуг, а також нормами\~ Житлового кодексу України. Так, згідно змісту позовної заяви, та долучених до неї письмових доказів, зазначена квартира є приватною власністю (а.с.43). Правовідносини між відповідачкою та ЖРЕД №6, яке обслуговує даний мікрорайон, базувалися на відкритому на ім`я [PERSON] особовому рахунку № 60011. 28 серпня 2008 року КП Жовтоводський водоканал ДОР з [PERSON] уклало договір № 7401116/18125 на водопостачання та водовідведення по зазначеній вище квартирі, за яким КП Жовтоводський водоканал ДОР взяло на себе обовязок надавати [PERSON] та членам його сім`ї послуги по водовідведенню та водопостачанню, а [PERSON] зобовязується своєчасно здійснювати оплату за надані послуги на умовах договору. Відповідно до умов договору, відповідачі користуються 100% пільгами по сплаті за водопостачання та водовідведення. Враховуючи чине законодавство України, відбулися зміни з приводу соціальної норми на житлово-комунальні послуги, в тому числі на послуги з водопостачання та водовідведення. Відповідач [PERSON] неоднарозово звертався до позивача з проханням надати пояснення з приводу зазначеного питання, та з проханням здійснювати нарахування за надані послуги у відповідності до Постанови КМУ від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», підприємство постійно надає розяснення, але не зважаючи на це відповідачі відмовляються здійснювати оплату за споживання послуг з водопостачання та водовідведення. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, статтею 68 ЖК України встановлено, що наймач повинен своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги власник приміщення це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, зареєстроване в установленому законом порядку. Згідно п.23 Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1497 від 30.12.1997 року (які діяли раніше), розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяця. У відповідності ж з п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, однак позов не підлягає задоволенню. При цьому суд вважає, що відповідачі правомірно заявляють про застосування судом позовної давності, і це повинно бути враховано судом при прийнятті рішення по справі. Заперечення ж представника позивача щодо застосування судом позовної давності на законі не ґрунтуються, і нічим ні підтверджені. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність також переривається у разі предявлення особою позову до одного або кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, посилання позивача про заборгованість за період з 01.07.2010 року втратила термін позовної давності згідно норм діючого законодавства України, оскільки останній платіж відповідачем за спірні послуги був внесений в квітні 2011 році, і з того часу ніяких платежів не здійснював. Тому, враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, яка утворилася за період з 01.07.2010 року по 01.11.2015 року, слід відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. На підставі викладеного, у відповідності із зазначеними нормами закону і

Outcome: dismissed