Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання нікчемним договору купівлі-продажу від 22.02.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], за яким були продані побутовий вагончик та два металеві контейнери, а також про визнання за ним права власності на вказані побутовий вагончик та два металеві контейнери. Свої вимоги мотивує тим, що в кінці лютого 2008 року на його прохання [PERSON] знайшов житловий вагончик, який знаходився на території садівничого кооперативу „Ромашка", розташованого поблизу с. Низи, та який можна оглянути як металобрухт. Вказаний вагончик поїхали оглядати він разом з [PERSON] та [PERSON], показував вагончик [PERSON]. Оглянувши вагончик він повідомив [PERSON], що згоден його придбати, подальша розмова про придбання вагончика між [PERSON] та [PERSON] була у його відсутність. Через 2-3 дні йому зателефонував [PERSON] та повідомив, що наступного дня він доставе житловий вагончик до кар'єру і він повинен буде заплатити йому 3 тис. грн. Після доставки вагончику на кар'єр він віддав [PERSON] гроші в сумі 3000 тис. грн. Протягом березня - квітня на ремонт вагончика він витратив ще 3000 тис. грн. Також у [PERSON] в березні 2008 року він придбав 2 металевих контейнери за 2 тис. грн., які також були встановлені на кар'єрі в с. Руднівка. В 2013 році він дізнався про існування оспорюваного ним договору, за яким право власності на спірний житловий вагончик та 2 металевих контейнери належать [PERSON] Вважає, що вказаний договір є нікчемним, оскільки в дійсності між [PERSON] та [PERSON] не укладався, та майно за ним фактично не передавалось, фактично був створений для того, щоб заволодіти його майном. В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що кошти за вказаний вагончик та два металеві контейнери він передав особисто [PERSON], письмових доказів про це в нього немає, свідків також не було, зазначене в позові майно йому так і не повернули. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, вважають, що будь-які підстави для його задоволення відсутні. [PERSON] суду пояснив, що зазначене в позові майно він придбав у [PERSON] в 2007 році, в вагончику проводив ремонтні роботи, самі ремонтні роботи проводив його товариш [PERSON], гроші на матеріали він давав [PERSON] щоб не їздити кожного дня на кар'єр, який також користувався цим вагончиком. Після придбання вагончику він перевіз його на кар'єр протягом року після придбання, коли не пам'ятає. Відповідач [PERSON] також проти позову заперечив, пояснив що дійсно продав майно [PERSON] згідно оспорюваного договору. Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши докази вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 лютого 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано договір купівлі-продажу та додаток до нього (а.с.19-20), за яким [PERSON] продав [PERSON] побутове приміщення вартістю 7000 грн. та два металеві контейнери вартістю 5000 грн. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює директором Сумської філії Укрвторсоюз з 2004 року, яка займається заготівлею металобрухту. В 2007 році він купив металевий вагончик, який продавали на металобрухт, цей вагончик стояв в с. Низи, за яку ціну не пам'ятає, по ціні металобрухту. Потім він цей вагончик продав [PERSON], а також ще два металевих контейнери, які стояли на пункті прийому металу в м. Суми по вул. Воєводіна, 27. За вказане майно він отримав гроші від [PERSON] в сумі 12 тис. грн. Підтвердив факт укладання договору. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працював на кар'єрі в с. Руднівка охоронником заводу „Центроліт" протягом 2007 - 2010 років, не пам'ятає хто привіз на територію кар'єру спірний вагончик, однак знає, що він належить [PERSON] Вказаним вагончиком користувались як [PERSON] так і [PERSON], які були в добрих відносинах. Він особисто допомагав [PERSON] класти запчастини в вагончик. Свідок [PERSON] також підтвердив, що в металевих контейнерах лежало майно як [PERSON] так і [PERSON], однак здебільшого вказаним вагончиком користувався [PERSON] Кому належить вагончик він не знає, однак впевнений, що два металевих контейнера належать [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що їздив кілька разів дивитись спірний вагончик приблизно 7-8 років тому разом з [PERSON], який останній потім придбав у [PERSON] Питаннями доставки вагончика займався [PERSON], також він платив за це. Крім того підтвердив, що [PERSON] придбав також 2 контейнери. Пояснив, що один раз дивитись вагончик їздив з ними і [PERSON], однак він не був свідком того, щоб останній його купляв. Свідок [PERSON] пояснив, що спірний вагончик на кар'єрі був встановлений в 2008 році. Ту обставину, що [PERSON] робив ремонт у вагончику, останній обґрунтовує посиланням на копії чеків та квитанцій (а.с. 13-16). В той же час суд критично відноситься до вказаних копій чеків, оскільки в них не зазначено, що будівельні матеріали придбавав саме [PERSON], на частині з них відсутня дата. Також не надано ніяких інших доказів того, що саме з зазначених будівельних матеріалів робився ремонт у вагончику. Правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані ст. 215 ЦК України. Будь-яких доказів того, що позивач набув право власності на майно, зазначене в позові, останнім не надано, в той же час відповідачами в судовому засіданні доведено, що дійсно між ними 22 лютого 2007 року був укладений договір купівлі-продажу та додаток до нього, за яким [PERSON] продав [PERSON] побутове приміщення вартістю 7000 грн. та два металеві контейнери вартістю 5000 грн., що підтверджується дослідженим в судовому засіданні договором та показами свідків. Тому суд вважає, що позивачем не доведена в судовому засіданні вказана обставина. Враховуючи викладене в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed