Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

05 лютого 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 01.11.2016 у розмірі 16052,09 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн., посилаючись на невиконання умов договору, що призвело до виникнення заборгованості. 19 березня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 01 червня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, підписаний представником відповідача - адвокатом Лєшан О.Є., в якому відповідач зазначає, що 04.09.2019 року між Банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №SAMDNWFC00030794844 від 01.11.2016 р. У зазначеному договорі сторонами було узгоджено зменшення в частині заборгованості по сплаті відсотків на 0,00 грн, по сплаті комісії на 0,00 грн, пені на 7\~368,53 грн. Вказані суми рішенням банку прощені. Встановлено, що на дату підписання зазначеної додаткової угоди заборгованість за Договором у розмірі 6100 грн, що складає заборгованість за основним боргом 2\~986,75 грн, відсотками 3\~113,25 грн, комісії 0,00 грн, пені 0,00 грн. Для виконання вказаної угоди банком відкрито рахунок [NUMBER] МФО 305299 ОКПО [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості. 05.09.2019 р. на виконання умов угоди відповідачем внесено кошти у сумі 6100 грн на рахунок [NUMBER] АТ КБ «ПриватБанк», відділення «Южноукраїнське центральне» Миколаївського РУ. Отже відповідачем виконані всі умови Договору. У квітні відповідач дізнався про існування боргу у розмірі 18\~224,00 грн і попросив надати виписку по рахунку, однак відповіді не отримав. Оскільки відповідачем проведено погашення заборгованості, банк протиправно звернувся з позовом. Враховуючи зазначене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову, стягнути на користь відповідача судові витрати витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5\~000 грн. 03 червня 2020 року ухвалою суду витребувано у позивача докази, а саме копії: кредитного договору № SAMDNWFC00030794844 від 01.11.2016 р. укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] ; додаткової угоди №1 від 04.09.2019 р. укладеної між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] »; інформацію (довідку) про отримання 05.09.2019 р. грошових коштів у сумі 6100,00 грн. на рахунок [NUMBER] АТ КБ ПриватБанк, відділення «Южноукраїнське центральне» Миколаївського РУ, квитанція RC_HYLGP5K1U2X01P1KFFS0B від 05.09.2019 р. платник [PERSON] на виконання додаткової угоди №1 від 04.09.2019 р.. 28 серпня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача зазначає, що банк надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором (розрахунок заборгованості, виписку по рахунку), відповідач в свою чергу не спростував докази надані Банком щодо цього факту. Те, що відповідач сплатив всю заборгованість за кредитним договором не відповідає дійсності, оскільки отримавши копію додаткової угоди, відповідач відмовився її підписати у відділенні Банку, а тому вона укладена не була. На копії додаткової угоди, доданої до відзиву, відсутній підпис відповідача. Грошові кошти, сплачені відповідачем у розмірі 6100 грн. знаходяться на рахунку № [NUMBER] . Оскільки договору, по якому відповідач сплачував кошти не існує, то зазначена сума коштів не могла бути орієнтована на погашення заборгованості. Банком буде здійснено перерахунок з урахуванням цих котів і у разі необхідності подано уточнену позовну заяву. Вимога відповідача про стягнення судових витрат є не актуальною до моменту ухвалення рішення. Просили задовольнити позов. 15 вересня 2020 року до суду надійшла аналогічна відповідь на відзив. До відзиву додали: виписку по рахунку, виписку по рахунку № [NUMBER] . 17 вересня 2020 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, яке підписано представником відповідача - адвокатом Лєшан О.Є., відповідно до якого позивач зазначає, що банком було зроблено пропозицію та встановлено строк на виконання, в свою чергу відповідачем було прийнято вказану пропозицію, та у встановлений строк виконано запропоновані умови, шляхом вчинення дій (сплачено обумовлену суму грошей), які засвідчили бажання укласти додаткову угоду, тому ця дія є прийняттям пропозиції. Не можна вважати неукладеним додаткову угоду №1 від 04.09.2019 року після її повного виконання сторонами, виходячи зі ст.ст. 641, 642 ЦК України. Отже, відповідач погасив заборгованість у повному обсязі, а тому банк протиправно звернувся до суду. 21 вересня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив. за змістом аналогічна попереднім. 25 вересня 2020 року, 30 вересня 2020 року до суду надійшло пояснення представника позивача, в якому представник позивача зазначає, що у Додатковій угоді чітко встановлено момент початку її дії її підписання. Відповідач відмовився підписати додаткову угоду, що свідчить про її неукладення, а грошові кошти знаходяться на рахунку і не могли бути направлені на погашення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - адвокат Лєшан О.Є., подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного: 01.11.2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ "ПриватБанк", з [PERSON] підписано Анкету-заяву, згідно з умовами якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. До кредитного договору банк додав Умови та Правила надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 09.12.2019 становить 16052,09 грн і складається з: 3026,75 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 487,35 грн заборгованість за відсотками згідно ст. 625 ЦК України; 11297,41 грн заборгованість за пенею; 500,00 грн штраф (фіксована частина); 740,58 грн штраф (процентна складова). Разом з тим, з Додаткової угоди №1 від 04 вересня 2019 року до кредитного договору №SAMDNWFC00030794844 від 01.11.2016 р. вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 01.11.2016 року уклали Додаткову угоду №1. Відповідно до п.1.1 додаткової угоди сторони узгодили про зменшення заборгованості в частині заборгованості по сплаті відсотків на 0,00 грн. по сплаті комісії на 0,00 грн., пені на 7368,53 грн. Вказані суми за рішенням банку прощені. Відповідно до п. 1.2 додаткової угоди встановлено на дату підписання цієї додаткової угоди заборгованість за договором у розмірі 6100,00 грн, що складає заборгованість за основним боргом 2986,75 грн, відсотками 3113,25 грн, комісії 0,00 грн, пені 0,00 грн. Згідно п.1.3 дата остаточного погашення заборгованості за договором, визначеної у п.1.2 даної додаткової угоди становить 05.09 2019 року. Для виконання даного Договору Банк відкриває Позичальникові рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості. З копії квитанції «Приватбанк» від 05 вересня 2019 року, а також наданої Банком виписки по рахунку № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] 05 вересня 2019 року перерахував на рахунок АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 6100 грн, як це передбачено умовами Додаткової угоди №1. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором виконав. Відповідаючи на доводи представника відповідача щодо неукладення Додаткової угоди №1, оскільки відповідач її не підписав, суд зазначає наступне. За змістом ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини перша та друга статті 640 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.06.2018 року по справі № 338/180/17. Зважаючи на встановлені обставини, а саме: погодження сторонами суми заборгованості, виконання узгоджених умов як з боку позивача (відкриття рахунку для погашення заборгованості), так і з боку відповідача (перерахування обумовлених грошових коштів на рахунок), суд вважає, що Додаткову угоду №1 сторони уклали. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилаючись на те, що відповідач не підписав Додаткову угоду №1, представник позивача не довів це належними та допустимими доказами і навіть на запит суду не надав копію Додаткової угоди №1. До посилань представника відповідача щодо відсутності підпису відповідача на копії Додаткової угоди №1 наданої відповідачем як свідчення того, що він не підписував цю угоду, суд відноситься критично, оскільки на цій угоді наявний підпис представника Банку та печатка. Відсутність підпису відповідача на цій угоді, свідчить лише про не підписання ним свого екземпляру угоди. А відкриття Банком рахунку для погашення заборгованості, зазначеного в Додатковій угоді і перерахування на нього відповідачем обумовленої Додатковою угодою суми, свідчить про її реальне виконання та визнання сторонами. Відтак суд приймає цю угоду як належний доказ виконання відповідачем зобов`язання. Підсумовуючи викладене, враховуючи, що дії сторін свідчать про те, що Додаткова угода №1 фактично була ними укладена та виконана, заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» відсутня, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд доходить висновку, що з позивача на користь держави слід стягнути недоплачений ним судовий збір у розмірі 1921 грн. (2102-181), оскільки при поданні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 181 грн., що є меншим, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір». Окрім цього, відповідно до частин 1, 3 стаття 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Відтак, враховуючи що відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами (акт та рахунок наданих послуг від 29.05.2020 р., квитанція до прибуткового касового ордеру, копія договору № 1205/20-1 про надання правової (правничої) допомоги від 12.05.2020 р., протокол узгодження ціни) понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн, у задоволенні позову відмовлено, з позивача на користь відповідача слід стягнути такі витрати у сумі 5000 грн.

Outcome: approved