Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

01.04.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 11.08.1990 року уклала із ним шлюб від якого у них народилось двоє дітей: син [PERSON],1991 року та син [PERSON],1996 року, які на даний час є повнолітніми. Через те, що відповідач допустив подружню зраду та фактично три роки проживає із іншою жінкою, вона вирішила шлюб розірвати. Також просила після розірвання шлюбу залишити їй набуте у шлюбі прізвище . У судове засідання позивачка не з"явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, оскільки повторно з"явитись у судове засідання не має змоги, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивачки [PERSON] за договором про надання правової допомоги адвокат Цюмрак М.Д. у судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав та просив їх задовольнити із підстав, вказаних у позові. Відповідач, будучи у встановленому порядку повідомлений про час та місце судового розгляду шляхом отримання судових повісток, що стверджується зворотніми повідомленя про вручення поштового відправлення, на виклики суду повторно не з"явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності не подав, у зв"язку з чим, суд, за згодою представника позивачки, ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], яке видано Жирівською сільською радою Жидачівського району Львівської області 11 серпня 1990 року, цього дня уклали шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.4). Від подружнього життя у сторін народились да сини [PERSON] та [PERSON], що є повнолітніми. Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, не проживають три роки спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивачка не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через подружню зраду відповідача, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у позивачки відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Оскільки позивачка внаслідок укладення шлюбу набула прізвище [PERSON], тому вона відповідно до ст.113 СК України і надалі вправі іменуватись цим прізвищем.

Outcome: approved