Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що 21.10.2015р., у віці 36 років, у м.Єнакієво, тобто на тимчасово окупованій території, помер її син [PERSON]. Міським протитуберкульозним диспансером м.Єнакієво їй було видано лікарське свідоцтво про смерть №28 від 23.10.2015р. форми №106/у, на підставі якого сина було поховано на кладовищі Румінцево у м.Горлівка, тобто на тимчасово окупованій території. Звернувшись із вказаним свідоцтвом про смерть до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області, де заявниця зареєстрована та проживає, вона отримала відмову у видачі свідоцтва про смерть, оскільки лікарське свідоцтво про смерть №28 від 23.10.2015р. не відповідає чинному законодавству України. У звязку із викладеними обставинами просить суд, встановити факт смерті 21.10.2015р. у м.Єнакієво її сина [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], віці 36 років, який був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. Встановлення факту смерті [PERSON]. померлого 21 жовтня 2015 року заявниці необхідно для прийняття спадщини, зняття з реєстраційного обліку та отримання пенсії. Заявниця в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Заінтересована особа - представник Відділу реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено наступне. На підтвердження факту смерті свого сина [PERSON], заявницею додано до заяви: лікарське свідоцтво про смерть №28 від 23.10.2015р. форми №106/у та довідку про причини смерті від 23.10.2015р., видані міським протитуберкульозним диспансером м.Єнакієво, а також заява про надання дозволу на поховання, засвідчене печаткою КП «Простір». Крім того, у своїй заяві [PERSON] зазначила, що факт смерті її сина можуть підтвердити свідки, яких вона може назвати у судовому засіданні. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно \~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами ст..ст.57-60 ЦПК України,\~кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Відповідно до роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7\~ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому, слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4\~ст.273 ЦПК\~і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35\~ЦПК. Однак, всупереч наведених норм чинного законодавства, заявницею не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б встановити факт смерті [PERSON] в судовому порядку. Так, відповідно до ч. ч. 2, 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Надані заявницею лікарське свідоцтво про смерть №28 від 23.10.2015р. форми №106/у та довідку про причини смерті від 23.10.2015р., видані міським протитуберкульозним диспансером м.Єнакієво, а також заява про надання дозволу на поховання, засвідчене печаткою КП «Простір», видані на тимчасово окупованій території та засвідчені печатками так званої «ДНР», а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження факту смерті [PERSON], оскільки є недійсними та не створюють правових наслідків. Прізвища та контактні дані свідків, про яких зазначала у заяві [PERSON] і які, з її слів, можуть підтвердити факт смерті [PERSON], суду повідомлені не були, з клопотанням про виклик даних свідків до суду для допиту заявниця не зверталася та й взагалі не скористалася своїм правом приймати участь у судовому засіданні та додатково обґрунтувати свою заяву. Фактично заявниця звернулася до суду із тими ж самими документами на підтвердження смерті її сина [PERSON], з якими вона вже зверталася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області і яким їй було розяснено, що дані документи є недійсними та не створюють правових наслідків. Недійсність даних документів усвідомлює і сама заявниця, зазначаючи про це у своїй заяві по встановлення факту смерті в судовому порядку, однак, звертаючись до суду із даною заявою, будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт смерті [PERSON], не надала, зокрема, не звертаючись із клопотанням про виклик свідків. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], як необґрунтованої. На підставі\~Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України "\~та

Outcome: dismissed