Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 21 травня 2008 року між ним і Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ВАТ АБ «Укргазбанк») укладений кредитний договір № 2652008/3в, згідно з яким відповідач надав йому кредит в сумі 31 000 доларів США на споживчі цілі із сплатою процентів за користування кредитом , виходячи із 13,8 % річних. У забезпечення виконання вищезгаданих зобовязань за кредитним договором №2652008/3в від 21.05.2008 року, між [PERSON] та ВАТ АБ «Укргазбанк» 21 травня 2008 року був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передав Банку в іпотеку нерухоме майно трьохкімнатну квартиру № 67, що розташована по проспекту Миру, 41, в м.Шепетівка, загальною площею 58,6 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м. В позовній заяві вказує, що згідно із ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» такі операції, як укладений з ним договір, дозволяються лише за наявності Індивідуальної ліцензії НБУ. Вважає, що у 2008 році банківською ліцензією та дозволом відповідача не могло бути передбачено його право на використання іноземної валюти як засобу платежу, а наявність індивідуальної ліцензії при цьому була обовязкова. Банк на час укладання кредитного договору не мав достатнього обсягу цивільної дієздатності на здійснення валютних операцій, не мав права надавати йому кредит в іноземній валюті, тому відповідно до ст.203,215,236 ЦК України такий правочин може бути визнаний недійсним, підставою недійсності є недодержання вимог діючого законодавства. Вважає, що на ці правовідносини поширюється дія\~ЗУ «Про захист прав споживачів». Кредитний договір містить положення, які значно погіршили його положення як споживача за споживчим кредитом по відношенню до умов, встановлених діючим законодавством України, а саме: [PERSON], надавши кредит у доларах США порушив норми\~статті 99 Конституції України,\~статті 3, 13, 524 ЦК України,\~ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», і тому вважає, що використання Банком долара США як предмету кредитування за споживчим кредитом є внесенням в кредитний договір умови яка є дискримінаційною (такою, що в супереч принципу добросовісності, має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника), що значно погіршує його становище, як споживача порівняно з відповідачем в разі настання певних подій, що дає право для нього відповідно до ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним. Посилається на те, що правочин укладений між ними є недійсним. А недійсне зобовязанння відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення. А тому, просить суд визнати недійсним кредитний договір № 2652008/3в від 21.05.2008 року, укладений між [PERSON] та Банком та договір іпотеки від 21.05.2008 року, укладений між [PERSON] та Банком, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Крім того, просить зобовязати нотаріуса [PERSON] виключити з реєстру іпотеку та заборонити відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку. Позивач [PERSON], повідомлений в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов пітримав в повному обсязі та надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Також, додатково пояснив, що позивач попереджав представників відповідача про те, що кредит потрібний йому на споживчі цілі і витрачати кошти він буде в національній валюті України \~гривні. Але при укладенні договору йому у банку пояснили, що в умовах стабільності національної валюти немає значення вид валюти договору, а процентна ставка за користування в доларах менша, тому при укладені кредитного договору він пропозицію банку укласти кредитний договір у доларах США вважав для себе вигідною. Вважає, що відповідач розраховував на те, що суттєва зміна обставин не наступить, але в Україні криза настала, що є істотною обставиною. Згідно з укладеним кредитним договором позивач взяв кредит у сумі 31 000 доларів США при курсі 5,05 грн. за 1 долар США, а станом на час подачі позову ситуація значно змінилась, курс став 23,50 грн. за 1 долар США, цим позивачу завдано значної майнової шкоди, борг значно зріс, а фінансовий стан позивача значно погіршився. Таким чином, надавши кредит в іноземній валюті, відповідач переклав ризики, повязані зі знеціненням національної валюти на позивача, тобто включив у договір положення, які завідомо є невигідними, кредитний договір захищає тільки інтереси відповідача, містить тільки відповідальність [PERSON], чим порушується принцип права\~ справедливість, дії відповідача є способом зловживання правом. Позивач має право вимагати визнання договору недійсним у звязку з грубим порушенням відповідачем діючого законодавства України. Звертав увагу на те, що у 2008 році банківською ліцензією та дозволом відповідача не могло бути передбачено право на використання іноземної валюти як засобу платежу, наявність у відповідача генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій не звільняє його від обовязку отримати індивідуальну ліцензію згідно з ч.4\~ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином,зміст кредитного договору суперечить законодавству про валютне регулювання та контроль, не додержані вимоги, передбачені ч.1\~ст.203 ЦК України,відповідач не мав на час укладення кредитного договору з позивачем достатнього обсягу цивільної дієздатності на здійснення валютних операцій. Згідно з ч.1\~ст.227 ЦК України\~правочин вчинений без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним. Вважає, що вказаний кредитний договір є недійсним з моменту його укладення. Крім того, просив визнати договір іпотеки недійсним, оскільки недійсність основного зобовязання, спричинює недійсність правочину, щодо його забезпечення. Представник відповідача\~[PERSON] у судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов. Крім того, суду пояснила, що ПАТ АБ «Укргазбанк» є правонаступником ВАТ АБ «Укргазбанк», яке 21.05.2008р. уклало кредитний договір, згідно якого позивачу [PERSON] надані кредитні кошти у сумі 31 000 доларів США на споживчі цілі строком до 20.05.2026 року зі сплатою 13,8% річних за користування кредитними коштами. Позивач зобовязався своєчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним, однак на даний час умов договору не виконує. Звертала увагу на те, що укладення кредитних договорів в іноземній валюті регулюють норми спеціального законодавства, тому немає підстав застосовувати до кредитного договору в іноземній валюті загальні норми про зобовязання. Частиною другою\~ст.192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися у випадках та порядку, встановленому законом, згідно з ч.3\~ст.533 ЦК\~використання іноземної валюти на території України за зобовязаннями допускається у випадках та на умовах, встановлених законом. Порядок та правила використання валюти на території України на сьогоднішній день встановлені\~Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (надалі Декрет),яким передбачено, що валютні операції можуть здійснюватися з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства. [PERSON] України (надалі НБУ) видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування; генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання; НБУ у сфері валютного регулювання видає обовязкові для виконання нормативні акти щодо здійснення операцій на валютному ринку України. Вимоги п.п. «в» п.4 ст.5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, застосовуються у разі, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, законодавством на даний час не визначено межі термінів і суми надання/одержання кредитів в іноземній валюті, тому операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Також, пояснила, що наданий Банку [PERSON] Банком України письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення Банком валютних операцій згідно з Декретом. За наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ [PERSON] має право здійснювати, у тому числі операції з валютними цінностями, зокрема залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. НБУ надав ВАТ АБ\~«Укргазбанк» банківську ліцензію №123 від 19.11.2001 року та дозвіл №123-1 від 19.11.2001 року, згодом дозвіл №123-2 від 03.02.2004 р., якими передбачено право на виконання банківських операцій, у тому числі і операцій щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Вказані документи були чинні на момент укладання кредитного договору в іноземній валюті. Аналогічні ліцензія і дозвіл надані правонаступнику ВАТ АБ «Укргазбанк» ПАТ АБ «Укргазбанк», які є чинними на теперішній час. Крім того, згідно з\~ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» Банком споживачу надано повну, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит та попереджено позивача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе [PERSON]. А тому, Банком не порушено\~ЗУ «Про захист прав споживачів».Таким чином, [PERSON] мав та має достатні юридичні підстави та законне право укладати кредитні договори в іноземній валюті, а також право вимагати виконання позичальником кредитного договору в іноземній валюті та приймати таке виконання в іноземній валюті, як в сумі основного боргу (кредиту), так і процентів за користування кредитом. В даний час в провадженні Шепетівського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому розцінює вказаний позов як намагання позивача затягнути судовий процес з метою уникнення погашення кредитної заборгованості, та в подальшому звернення стягнення на майно, передане в іпотеку. А тому, просила у позовних вимогах повністю відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 цього Кодексу, в тому числі шляхом визнання правочину недійсним та припинення дії, яка порушує право. Згідно з ч.1 ст. 626, ст. 627 ЦК Ураїни, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст.11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст.10,\~60 ЦПК України). Від сторін не надійшло клопотань про витребування або долучення до справи інших доказів, виклик свідків. Судом\~встановлено, що 21 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (Кредитор) та [PERSON] ([PERSON]) укладено\~кредитний договір\~№ 2652008/3в, згідно з яким Кредитор на положеннях та умовах цього договору надає [PERSON] кредит у сумі 31000 доларів США строком до 20.05.2026 року зі сплатою 13,8 % річних (п.1.1.), кредитні кошти призначені для задоволення споживчих потреб [PERSON] (п.1.3.), згідно з договором іпотеки від 21.05.2008 року в забезпечення зобовязань за дійсним договором Кредитором прийнято в іпотеку квартиру № 67, що знаходиться в м.Шепетівка, по проспекту Миру, 41, (п.2.1.), кредит забезпечується неустойкою передбаченою дійсним договором (п.2.2.) Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, статуту ПАТ АБ «Укргазбанк» прийнято рішення про зміну найменування ВАТ АБ «Укргазбанк» на ПАТ АБ «Укргазбанк», яке є правонаступником\~за всіма правами та обовязками ВАТ АБ «Укргазбанк». 21 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (майновий поручитель [PERSON] [PERSON]) укладений\~договір іпотеки, згідно з яким даний договір забезпечує всі вимоги Іпотекодержателя, які виникають з Кредитного договору № 2652008/3в від 21.05.2008 року, укладеного між Іпотекодержателем та [PERSON] [PERSON], за умовами якого [PERSON] зобовязаний Іпотекодержателю не пізніше 20 травня 2026 року повернути кредит у розмірі 31\~000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,8 % річних та штрафні санкції у розмірі та випадках, передбачених кредитним та цим договорами (п.1.1). Відповідно до\~ст.99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до ч.2 ст.192\~та ч.3 ст.533 ЦК України,\~використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 із подальшими змінами. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~кошти\~це гроші у національній або іноземній валюті. Статті\~47\~та\~49\~цього\~Закону\~визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до\~ст.5 Декрету, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій [PERSON] банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2\~ст.5 цього Декрету. Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене\~Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001\~(зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921), за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу [PERSON] банку України, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Згідно з банківською ліцензією, виданою ВАТ АБ «Укргазбанк» [PERSON] банком України 19.02.2001 року за № 123, відповідач мав право здійснювати операції, визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч.2\~ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». У додатку до дозволу №123-1 від 19.11.2001 року, дозволу №123-2 від 03.02.2004 року вказаний перелік операцій з валютними цінностями, які має право здійснювати ВАТ АБ «Укргазбанк», у тому числі залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Вказані документи були чинні на момент укладання кредитного договору в іноземній валюті, таким чином суд вважає, що відповідачем правомірно укладено кредитний договір в іноземній валюті. Крім того, ПАТ АБ «Укргазбанк» на теперішній час має також банківську ліцензію № 123 від 06.10.2011 року на право надання банківських послуг, визначених ч.3 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій від 06.10.2011 року № 123, що є свідченням того, що відповідач має право вимагати виконання позичальником кредитного договору в іноземній валюті та приймати таке виконання в іноземній валюті, як в сумі основного боргу (кредиту), так і процентів за користування кредитом. Отже, ПАТ АБ «Укргазбанк» як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст. 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення [PERSON] Банком України відповідних ліцензій на виконання вимог п.1 розділу ІІ Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, мав та має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», на який посилається позивач у позовній заяві, то він передбачає наявність індивідуальної ліцензії [PERSON] банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, тому ця норма не може бути застосована судом. Крім того, відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що [PERSON] банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44\~Закону України «Про [PERSON] банк України» \~в межах своїх повноважень прийнято\~Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління [PERSON] банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення [PERSON] банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно зі\~ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Згідно із банківськими та генеральною ліцензією відповідач мав та має право здійснювати валютні операції, має відповідні письмові дозволи,\~тому здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Крім того, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» не містить такої заборони, тому відповідач мав право укладати кредитний договір в іноземній валюті. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6\~ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін\~або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України,\~передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних дітей. Тобто дана стаття встановлює умови чинності правочинів. У разі недотримання вказаних умов правочин є недійсним. Відповідно до\~ст.204 ЦК України,\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В судовому засіданні встановлено, що 21 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2652008/3в на суму 31000 доларів США, які позивач зобовязався повернути до 20.05.2026 року зі сплатою 13,8% річних. Відповідач зі свого боку обовязки виконав, надав позивачу кредит, позивач його повернув тільки частково, належне виконання кредитного договору припинив, в установленні договором строки внески на погашення кредиту не вносив, не сплачував відсотки за користування кредитом, а тому на даний час утворилася заборгованість. Посилання позивача на несправедливість умов договору про покладання на позичальника ризику знецінення національної валюти як на підставу визнання договору недійсним також є помилковим, оскільки відповідно до\~п.3 ст.3\~та ст.627 ЦК України,\~сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього\~Кодексу,інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Більше того, п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту,затверджених\~постановою Правління [PERSON] банку України від 10 травня 2007 року №168\~та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~і також була виконана відповідачем перед укладенням оспорюваного позивачем кредитного договору. Свідченням цього є підпис позивача [PERSON] на заяві позичальника-фізичної особи на отримання кредиту від 22.04.2008 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ризик знецінення національної валюти позивач поклав на себе самостійно. Крім того, зростання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору і позивач міг передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, враховуючи тривалий строк повернення кредиту, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Перевіряючи даний договір на відповідність вимогам закону, суд звертає увагу на те, що він конкретний, детально зазначає предмет договору, умови забезпечення кредиту, права та обовязки сторін, порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку, відповідальність за неналежне виконання договору, інші особливі умови договору, отже, містить усі суттєві умови, передбачені законодавством для даного виду договору. Сторони, які вчиняли правочин мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Крім того, судом встановлено, що оспорюваний договір № 2652008/3в від 21.05.2008 року не суперечить\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За таких обставин судом не знайдено підстав для визнання кредитного договору недійсним. Аналізуючи усі зібрані у справі докази, враховуючи, крім вказаного вище, також те, що спірний кредитний договір діє, відповідачем виконаний повністю, позивачем визнавався дійсним та виконувався протягом шести років, його неправомірність прямо не випливає з закону і не встановлена судом, права позивача як споживача не порушені, підстав для визнання його недійсним судом не зясовано, позовна вимога про недійсність договору іпотеки позивачем визначалась як похідна від недійсного основного зобовязання, а тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed