Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

У травні 2012 року ПАТ «ПРОСТО-страхування» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 30.09.2009 року з вини відповідача [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який було застраховано за договором добровільного страхування транспортних засобів №АТК 189559, укладеним із ЗАТ «ПРОСТО-страхування». Відповідно до видаткового касового ордеру №8453 від 01.12.2009 року ЗАТ «ПРОСТО-страхування виплатило страхувальнику страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] у сумі 19 865 грн. 80 коп. Позивач вказує на те, що відповідно до ст. 993 та ст. 1194 ЦК України внаслідок сплати страхового відшкодування у зазначеному розмірі, він має право вимоги до відповідача, тому звернувся до суду з цим позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Ухвалою суду (яка занесена до журналу судового засідання) від 15.11.2013 року за власною ініціативою суду залучено у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції». Ухвалою суду (яка занесена до журналу судового засідання) від 04.12.2013 року процесуальний статус ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» змінено з третьої особи на співвідповідача. Крім того, ухвалою суду (яка занесена до журналу судового засідання) від 20.01.2014 року за власною ініціативою суду залучено до розгляду справи у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Моторне (транспортне) страхове бюро України. У судове засідання представник позивача з'явилась, позов підтримала та просила суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. В обґрунтування заперечень вказувала те, що на виконання умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» згідно з полісом № ВС/3193526. Представник відповідача наполягала на тому, що у зв`язку із закінченням строку дії, та укладенням нового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, попередній поліс ні у відповідача, ні у власника автомобіля не зберігся. У підтвердження наявності полісу на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди представник відповідача надала лист №7/2-28/30594 від 04.11.2013 року Моторного (транспортного) страхового бюро України, яким було повідомлено про чинність полісу. Таким чином, посилаючись на те, що обов`язок по виплаті страхового відшкодування покладено на ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції», тоді як позовні вимоги висунуто лише до [PERSON] (неналежного відповідача), представник відповідача [PERSON] просила у задоволенні позову відмовити. Співвідповідач ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» та третя особа МТСБУ представників у судове засідання не направили, хоча про місце, день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] керуючи автомобілем «Деу» д.н.з [NUMBER] 30 вересня 2008 року о 11 год. 50 хв. на перехресті вул. Амосова та вул. Протасів Яр, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, не врахував дорожньої обстановки, в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 21.10.2009 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с.11). Автомобіль «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] було застраховано у страховій компанії ЗАТ «ПРОСТО-страхування» згідно договору добровільного страхування транспортних засобів №АТК 189559, який укладено із [PERSON] (а.с.3). Відповідно до Звіту №194/12034 про оцінку майна від 14.10.2009 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] складає 23 681 грн. 42 коп. (а.с.12-15). Позивач у справі відповідно до видаткового касового ордеру №8453 від 01.12.2009 року переказав страхове відшкодування вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Мерседес» на загальну суму 19 865 грн. 80 коп. (а.с.32), оскільки відповідно до розрахунку страхового відшкодування саме ця сума підлягає виплаті. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.20 Закону України "Про страхування", страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Згідно зі ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Виходячи зі встановлених обставин справи суд приходить до висновку, що перехід права вимоги від страхувальника ([PERSON]) до страховика (ПАТ «ПРОСТО-страхування») у даному випадку є суброгацією, а не регресом. При суброгації нового зобов'язання не виникає, а відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, внаслідок чого страховик виступає замість потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити, однак стягнути з відповідача на користь позивача необхідно виплачене останнім страхове відшкодування у порядку суброгації, а не у порядку регресу. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до відомостей МТСБУ цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Деу» д.н.з [NUMBER] [PERSON] станом на день ДТП була застрахованою згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №ВС/3193526 у ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» (а.с.128-129). Згідно копії постанови Господарського суду м. Києва від 17.01.2013 року у справі № 50/446-6 ЗАТ «ФГ «Страхові традиції» визнано банкрутом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції станом на 30.09.2009 року, що діяла на момент вчинення ДТП, учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем [PERSON] та/або його представником суду не надано жодних належних та допустимих доказів про повідомлення ним ([PERSON]) страховика ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» про настання 30.09.2009 року страхового випадку (ДТП). Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved