Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі та відповідно до умов укладеного відповідачем [PERSON] із позивачем [PERSON] іпотечного договору, 21 липня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С. І. та зареєстрованого нею в реєстрі за №1816, позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Однак, порушуючи права позивача як законного власника квартири, відповідач - хоч і звільнила належну позивачу квартиру - продовжує бути зареєстрована в ній. У родинних стосунках позивач та відповідач не перебувають, права користування відповідно до положень статті 405 ЦК України та частини 1 статті 156 ЖК УРСР відповідач не має, спільного господарства з позивачем не веде, угод про порядок користування даним приміщенням не укладали. Реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі порушує її права, адже позивач зазнає незручностей та ймовірних у майбутньому втрат у зв'язку із накопиченням відповідачем боргів з оплати вартості послуг підприємств з надання комунальних послуг та можливим відключенням такими підприємствами в подальшому житлового приміщення від мережі постачання своїх послуг, оскільки розмір нарахувань вартості таких послуг здебільшого здійснюється з розрахунку на кожну зареєстровану в квартирі людину. Оскільки відповідач самостійно заяву про зняття її з реєстрації місця проживання не подає, позивач з мушена звернутися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду з вимогою про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд цивільної справи за відсутності позивача, наполягає на задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, просила суд відмовити у його задоволенні. Вона заперечує проти підписання з позивачем документів, вважає слова позивача сумнівними, з огляду на характеристику в засобах масової інформації. Також позивач посилається на відомості державного реєстру, як встановлення прав на квартиру, копії яких додає, та на сам реєстр, в якому є посилання на іпотечний договір, як правовстановлюючий документ, даний реєстр викликає сумніви. Також за статтею 230 Цивільного кодексу України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, а у договорі позики та за договором про внесення змін та доповнень №1 до договору позики, грошові кошти вказані в еквіваленті доларів США, що є порушенням Господарського КУ, а саме ст. 4 глави 1 розділу 1, в цих же договорах грубо порушується законодавство. Договір, який додає позивач, не є іпотечним, адже іпотекою є договір для придбання житла, а відповідно до «іпотечного договору» 59/100 квартири не належала третім особам, а була її з моменту народження. Договір застави вони з позивачем не укладали, згоду на іпотеку вона не надавала, як власник частини майна, будь-які операції з вказаною часткою без її згоди порушують її права. Окрім того, іпотечний договір є видом цільового кредитування, тобто сума, вказана в іпотечному договорі, як і в основному договорі, який є частиною іпотеки, не може перевищувати суму придбаного майна, крім процентів, які вказуються, або не вказуються в договорі. Зважаючи на те, що ціна в «іпотечному договорі» та в основному договорі і договорі купівлі-продажу 49/100, не співпадає, це також є підтвердженням незаконності позовних вимог, отримання коштів, вказаних в іпотечному договорі та додатках до нього заперечує. Додані копії відповідачем вона не визнає, лише вона проводила ремонт в квартирі, міняла труби, замінювала проводку, положила плитку в ванній, проводила відділочні роботи, сама красила, клеїла обої, власноруч ложила леноліум, змінювала підлогу в кухні. Наголошує на тому, що не звільняла квартиру. Заперечує проти того, що позивач є власником квартири, оскільки вони не заключали жодних письмових договорів, жодних вимог від неї за місцем її проживання не надходило, то і права власності в неї не має, а право власності, яке зазначено державним реєстратором о 19:03:50, коли вже не працює реєстратор [PERSON], яка знаходиться в кримінальному розшуку за словами осіб Міністерства юстиції України та позбавлена повноважень нотаріуса, вважає право власності нікчемним. Зазначені в договорі грошові кошти вона отримала від позикодавця ще до підписання цього договору, що є попередньою угодою, та не бачить в доданих копіях квитанції або іншого розрахункового документа. [PERSON] займається незаконною підприємницькою діяльністю, жодних підстав про надання великих сум, які вказані в договорах сторонній особі позивач не мала, а ліцензії або дозволу на підприємницьку діяльність, а саме про створення благодійного фонду відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову, визнати нікчемними право власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] та супроводжуючих документів, а саме іпотечний договір та додаток до іпотечного договору; скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України [PERSON]. Суд, дослідивши доводи учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено матеріалами справи, 21 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений 21 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С. І. та зареєстрований нею в реєстрі за №1814, відповідно до якого позикодавець ([PERSON].) передав у власність позичальника ([PERSON].), а позичальник прийняв грошові кошти у вигляді в натурі та на суму 229680 грн. 00 коп. , що на момент укладення договору позики за згодою сторін складає еквівалент 19140, 00 доларів США, при цьому позичальник зобов'язується повернути позикодавцю грошові кошти у вигляді в натурі та на суму 229680, 00 грн., що на момент укладення договору позики за згодою сторін складає еквівалент 19140, 00 доларів США не пізніше 21 липня 2015 року по існуючому комерційному курсу на час повернення грошей в порядку та строки, що передбачені нижче: не пізніше 21 серпня 2014 року - еквівалент 345 (триста сорок п'ять) доларів США; не пізніше 21 вересня 2014 року - еквівалент 345 (триста сорок п'ять) доларів США; не пізніше 21 жовтня 2014 року - еквівалент 345 (триста сорок п'ять) доларів США; не пізніше 21 листопада 2014 року - еквівалент 345 (триста сорок п'ять) доларів США; не пізніше 21 грудня 2014 року - еквівалент 345 (триста сорок п'ять) доларів США; не пізніше 21 січня 2015 року - еквівалент 345 (триста сорок п'ять) доларів США; не пізніше 21 лютого 2015 року - еквівалент 345 (триста сорок п'ять) доларів США; не пізніше 21 березня 2015 року - еквівалент 345 (триста сорок п'ять) доларів США; не пізніше 21 квітня 2015 року - еквівалент 345 (триста сорок п'ять) доларів США; не пізніше 21 травня 2015 року - еквівалент 345 (триста сорок п'ять) доларів США; не пізніше 21 червня 2015 року - еквівалент 345 (триста сорок п'ять) доларів США; не пізніше 21 липня 2015 року - еквівалент 15345 (п'ятнадцять тисяч триста сорок п'ять) доларів США. З метою забезпечення виконання [PERSON] її зобов'язань за договором позики від 21 липня 2014 року за реєстровим №1814, того ж дня між [PERSON] із [PERSON] було укладено іпотечний договір від 21 липня 2014 року, посвідчений ПН ХМНО Карташовою С. І. за реєстровим №1816, за умовами якого іпотекодавець ([PERSON].) передає іпотекодержателю ([PERSON].) наступне нерухоме майно: квартиру під номером [ADDRESS]. 21 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С. І. та зареєстрований нею за реєстровим № 1541, за умовами якого загальна сума боргу за цим договором та договором позики становить 25 350 (двадцять п'ять тисяч триста п'ятдесят) доларів США, що на момент складання договору складало за згодою сторін еквівалент 608400, 00 грн. по існуючому комерційному курсу на час повернення грошей не пізніше 21 січня 2017 року у порядку та строки, що передбачені нижче: не пізніше 21 липня 2015 року - еквівалент 4140 (чотири тисячі сто сорок) доларів США; не пізніше 21 серпня 2015 року - еквівалент 345 (триста сорок п'ять) доларів США; не пізніше 21 вересня 2015 року - еквівалент 350 (триста п'ятдесят) доларів США; не пізніше 21 жовтня 2015 року - еквівалент 340 (триста сорок) доларів США; не пізніше 21 листопада 2015 року - еквівалент 350 (триста п'ятдесят) доларів США; не пізніше 21 грудня 2015 року - еквівалент 340 (триста сорок) доларів США; не пізніше 21 січня 2016 року - еквівалент 350 (триста п'ятдесят) доларів США; не пізніше 21 лютого 2016 року - еквівалент 340 (триста сорок) доларів США; не пізніше 21 березня 2016 року - еквівалент 350 (триста п'ятдесят) доларів США; не пізніше 21 квітня 2016 року - еквівалент 350 (триста п'ятдесят) доларів США; не пізніше 21 травня 2016 року - еквівалент 340 (триста сорок) доларів США; не пізніше 21 червня 2016 року - еквівалент 340 (триста сорок) доларів США; не пізніше 21 липня 2016 року - еквівалент 350 (триста п'ятдесят) доларів США; не пізніше 21 серпня 2016 року - еквівалент 340 (триста сорок) доларів США; не пізніше 21 вересня 2016 року - еквівалент 340 (триста сорок) доларів США; не пізніше 21 жовтня 2016 року - еквівалент 350 (триста п'ятдесят) доларів США; не пізніше 21 листопада 2016 року - еквівалент 350 (триста п'ятдесят) доларів США; не пізніше 21 грудня 2016 року - еквівалент 340 (триста сорок) доларів СІЛА; не пізніше 21 січня 2017 року - еквівалент 15345 (п'ятнадцять тисяч триста сорок п'ять) доларів США. У зв'язку з укладенням договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики, 21 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений також договір про внесення змін та доповнень №1 до іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С. І. та зареєстрований нею за реєстровим №1542. Представник позивача [PERSON] визнає та не заперечує факт часткового, проте не повного виконання зобов'язань за договором позики зі сторони відповідача [PERSON], натомість [PERSON], яка не може відповісти у судовому засідання на запитання, чи укладались договори, у письмових запереченнях заперечує цей факт (а. с. 89), в той же час надає "копію розрахунків за частину квартири" та розписки про передання грошових сум. Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно пункту 13 укладеного між кредитором [PERSON] та боржником [PERSON] іпотечного договору сторони визначили декілька позасудових способів звернення стягнення на предмет іпотеки, серед яких право іпотекодержателя обернути у свою власність заставлене в іпотеку майно (в порядку 37 Закону України «Про іпотеку») в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобов'язання. Оскільки боржник [PERSON] порушила взяті на себе за договором позики зобов'язання і борг кредитору [PERSON] не повернула, з метою задоволення своїх вимог за договором позики від 21 липня 2014 року в редакції відповідно до договору про внесення змін та доповнень до договору позики від 21 липня 2015 року,

Outcome: approved