Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

До Миргородського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] культури і туризму Хорольської районної державної адміністрації та Хорольського початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу. В позовній заяві викладено прохання стягнути з [PERSON] культури і туризму Хорольської районної державної адміністрації на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17582 грн. 28 коп. за період з 21 вересня 2012 рок по день фактичного повного розрахунку 29 квітня 2013 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] з 20.04.2007 року по 21.09.2012 року працювала в Хорольському початковому спеціалізованому мистецькому навчальному закладі /дитячій музичній школі/ на посаді викладача з хореографії. При звільненні їй не було виплачено зароблену заробітну плату, що підтверджується актами перевірок контролюючих органів та висновками судів. Остаточно кошти при звільненні були перераховані на банківський рахунок 29 квітня 2013 року, що вказує про порушення положень ст. 116 КЗпП України під час її звільнення. Позивач просить стягнути з відповідача відповідно вимог ст. 117 КЗпП її середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати заборгованості із заробітної плати в сумі 17582 грн. 28 коп. Представники позивачки, [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі довіреностей, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги [PERSON] повністю та просили задовольнити її позов. До суду також подали заяву про поновлення строку звернення до суду, в звязку із пропуском його з поважних причин. Представники відповідачів [PERSON]А та [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] з підстав пропуску строку звернення до суду з даним видом позовних вимог, який визначений ст. 233 КЗпП. В своїх письмових та усних поясненнях представники відповідачів не заперечували факту порушення строку повного розрахунку при звільненні з позивачкою. Та вказують, що остаточний розрахунок з нею проведений 23 травня 2013 року. Заслухавши пояснення представників позивачки та відповідачів вивчивши матеріали справи суд встановив, що позивачка з 20.04.2007 року по 21.09.2012 року працювала в Хорольському початковому спеціалізованому мистецькому навчальному закладі /дитячій музичній школі/ на посаді викладача з хореографії. [PERSON] звільнена відповідно до поданої нею на адресу адміністрації освітнього закладу заяви про звільнення з посади за власним бажанням, що зокрема підтверджується наказом про звільнення від 21 вересня 2012 року №35. Відповідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В ході судового розгляду цивільної справи № 548/1066/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] культури і туризму Хорольської районної державної адміністрації та Хорольського початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу як судом першої інстанція так і судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на 23 травня 2013 року позивачці сплачено всі суми грошових коштів, які підлягали їй до виплати в звязку зі звільненням. Враховуючи викладене суд приходить до переконання, що при звільненні [PERSON] з Хорольського початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу відповідачем [PERSON] культури та туризму Хорольської районної державної адміністрації було порушено положення статті 116 КЗпП України. Статтею 117 КЗпП передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За правовою природою виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку не є заробітною платою, а являється санкцією за порушення прав працівника. Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 233 Кодексу законів про працю України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Згідно частини 1 даної статті працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що порушення прав позивачки розпочалось в момент її звільнення 21 вересня 2012 року та припинилось 23 травня 2013 року, коли їй сплачено всі суми грошових коштів, які підлягали до виплати у зв'язку зі звільненням. З позовною заявою позивачка звернулась до суду 27 вересня 2016 року тобто поза межами строку для звернення за захистом суб'єктивних трудових прав, що являється безумовною підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи значний термі протягом якого позивачка та її представники, які мали належно посвідчені доручення не звертались до суду з позовною заяво про захист прав позивачки, а також наявність протягом даного терміну іншої цивільної справи між тими самими сторонами з приводу виплат коштів при звільненні, розгляд якої закінчено в листопаді 2015 року, суд не вбачає поважних причин для поновлення строку [PERSON] на звернення до суду.

Outcome: dismissed