Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому, в остаточному варіанті (а.с.67) просить суд: - визнати поновленим з дня набрання рішення суду законної сили договір оренди земельної ділянки, укладений 10.09.2004р. між Дніпродзержинською міською радою та відповідачем [PERSON]; - внести зміни до п.1.4. договору оренди земельної ділянки, укладеного 10.09.2004р. між Дніпродзержинською міською радою та відповідачем [PERSON], а саме викласти його в наступній редакції: «п.1.4. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 17.04.2014р. становить 1 423 075,16 грн.»; - внести зміни до п.3.1. договору оренди земельної ділянки, укладеного 10.09.2004р. між Дніпродзержинською міською радою та відповідачем [PERSON], а саме викласти його в наступній редакції: «п.3.1. орендна плата вноситься «Орендарем» виключно у грошовій формі на рахунок місцевого бюджету у трикратному розмірі земельного податку, що становить 42 692,25 грн/рік без ПДВ, яка застосовується на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради № 842-38/VI від 12.07.2013р. «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Дніпродзержинськ». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 10.09.2004 року між Дніпродзержинською міською радою та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого відповідачу надано у користування строком до 28.07.2014р. земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], площею 0,1937 га для розміщення будівель частини цілісного майнового комплексу (0,0508 га). Однією з істотних умов даного договору є обов'язок орендаря сплачувати на користь орендодавця орендну плату за користування земельною ділянкою виключно у грошовій формі в розмірі 6085,20 грн/рік без ПДВ, що становить 507,10 грн./міс без ПДВ. Даний розрахунок орендної плати було встановлено відповідно до діючого на час укладання договору законодавства. Разом з цим, після набрання чинності Податкового кодексу України, вищевказаний договір оренди земельної ділянки в частині розміру річної орендної плати не відповідає чинному законодавству, а саме встановленому ст.288 Податкового кодексу України розміру річної орендної плати, що призводить до недоотримання власником землі - територіальною громадою міста в особі Дніпродзержинської міської ради орендної плати у повному обсязі. З метою приведення діючих договорів оренди землі у відповідність до вимог чинного законодавства, Дніпродзержинською міською радою прийнято рішення від 12.07.2013р., яким затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста, а також встановлено коефіцієнт для розрахунку річної орендної плати за земельні ділянки, розпорядником яких є Дніпродзержинська міська рада на рівні 3-кратного розміру земельного податку з 01.01.2014р. Пунктом п.3.3. вказаного договору оренди передбачено, що розмір орендної плати щорічно переглядається у випадках і з моменту: збільшення розміру ставки земельного податку та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України. Відповідно до п.3.3. вищевказаного договору, відповідачу було запропоновано внести до договору оренди земельної ділянки зміни в частині визначення орендної плати, розмір якої повинен відповідати розміру, встановленому Податковим кодексом України. Проте, відповідач, як сторона договору, відмовляється у досудовому порядку внести відповідні зміни до договору оренди земельної ділянки, що змушує позивача звернутись до суду з зазначеним позовом. Крім того, враховуючи те, що, в ході розгляду справи, а саме 28.07.2014р. вказаний договір оренди припинив свою дію, просить суд, на підставі ст.33 ЗУ «Про оренду землі», визнати вказаний договір поновленим, так як відповідач [PERSON] до теперішнього часу не направив на адресу позивача лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, і, таким чином, висловив намір у подальшому користуватись наданою йому в оренду земельною ділянкою. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просить суд визнати спірний договір оренди припиненим, посилаючись на закінчення 28.07.2014 року строку дії вказаного договору, а також на відсутність його наміру продовжувати та на відсутність можливості користуватись наданою йому в оренду земельною ділянкою через набуття 20.02.2013р. та 29.03.2013р. третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, а саме [PERSON] та [PERSON] права власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на орендованій ним земельній ділянці. В судовому засіданні представник позивача Шульга М.О. підтримала первісний позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та, надавши суду письмові заперечення, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову на підставі того, що, використання земельної ділянки громадянами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] без оформлення відповідних договорів оренди призведе до втрат місцевого бюджету. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримала позов свого довірителя, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Крім того, заперечувала проти задоволення первісного позову, посилаючись на обставини, викладені у зустрічному позові. В судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON] не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, що дозволило суду провести розгляд справи у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.13 ЗУ «Про оренду землі» N 161-XIV від 06.10.1998р., договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Як встановлено судом в ході розгляду справи, 10.09.2004р. між Дніпродзержинською міською радою та відповідачем - громадянином України [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого позивач передав відповідачу у строкове, платне користування земельну ділянку площею 0,1937 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS], для фактичного розміщення будівель частини цілісного майнового комплексу (0,0508 га). Згідно п.2.1. вищевказаного договору, договір укладено на строк до 28.07.2014р. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Під час дії зазначеного договору, посилаючись на п.3.3. договору, а також на те, що, розмір орендної плати змінено законодавчо, позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить суд внести зміни до спірного договору в частині, що визначає розмір орендної плати. Як встановлено судом, Пунктом 3.3. вищевказаного договору передбачено, що, розмір орендної плати щорічно переглядається у випадках і з моменту: збільшення розміру ставки земельного податку та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України. При цьому, на час існування договірних відносин між позивачем та відповідачем, нормами чинного законодавства законодавчо змінено граничний розмір орендної плати, а також змінено нормативну грошову оцінку отриманої відповідачем в оренду земельної ділянки, що, в свою чергу, може бути підставою для внесення змін до спірного договору в частині, що визначає розмір орендної плати. Разом з цим, згідно ч.3 ст.653 ЦК України, якщо договір змінюється у судовому порядку, зобов'язання змінюється з моменту набрання рішенням суду про зміну договору законної сили. Як встановлено судом, на час ухвалення рішення по даній цивільній справі спірний договір припинив свою дію, що, в свою чергу позбавляє суд можливості внести зміни до вказаного договору, який втратив чинність 28.07.2014р. Водночас, посилаючись на ст.33 ЗУ «Про оренду землі» N 161-XIV від 06.10.1998р., а також на те, що, відповідач [PERSON] до теперішнього часу не направив на адресу позивача лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, позивач просить суд визнати спірний договір поновленим, після чого внести зміни до договору. Дослідивши матеріали справи, а також надані суду докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення спірного договору з огляду на наступне. Статтею 33 ЗУ «Про оренду землі», на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, визначено, що, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Як вбачається з матеріалів справи, під час дії вищевказаного договору, за клопотанням відповідача [PERSON], Рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради №802 від 14.10.2005р. змінено поштову адресу 13/100 частин цілісного майнового комплексу по [ADDRESS]. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 16.07.2007р. відповідач [PERSON] зареєстрував за собою в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» право власності в цілому на цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: [ADDRESS]. 20.05.2010 року відповідач [PERSON] продав [PERSON] частину цілісного майнового комплексу, розташованого на орендованій ним земельній ділянці, що підтверджується договором купівлі-продажу частини цілісного майнового комплексу (а.с.83), а також Витягом ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно(а.с.78). Згідно ч.3 ст.7 ЗУ «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Частиною 10 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що, у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди. Згідно ст.31 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. З вищенаведеного суд вбачає, що, на час розгляду позовних вимог позивача щодо поновлення спірного договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, відповідач [PERSON] не користується орендованою земельною ділянкою у межах, визначених спірним договором. При цьому, з часу укладання відповідачем договору купівлі-продажу частини цілісного майнового комплексу зі [PERSON], остання, як власник нерухомого майна, є фактичним користувачем частки земельної ділянки, наданої відповідачу в оренду. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи факт зміни меж земельної ділянки, яка є предметом спірного договору, а також факт набуття [PERSON] права власності на частину споруди, що розташована на орендованій відповідачем земельній ділянці, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову як в частині визнання спірного договору оренди поновленим, так і у внесенні змін до нього. Щодо зустрічних позовних вимог відповідача - суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно роз'яснень, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. При цьому, згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до змісту ст.651 ЦК України та ч.3 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" розірвано може бути лише укладений договір. Як встановлено судом в ході розгляду справи, на час розгляду зустрічних позовних вимог строк дії спірного договору закінчився 28.07.2014р., і, даний факт позивачем - Дніпродзержинською міською радою, як стороною спірного договору, не оспорюється. Встановивши, таким чином, що, на час розгляду справи по суті спірний договір оренди втратив свою дію, тобто є припиненим через закінчення строку, на який його було укладено, суд, приймаючи до уваги, що, факт припинення договору позивачем за первісним позовом не оспорюється - приходить до висновку, що, зустрічні позовні вимоги відповідача є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed