Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У позові представник позивача за довіреністю [PERSON] просила поділити між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] квартиру [ADDRESS], що є спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за кожним із них право власності на 1/2 (одну другу) її частину, пославшись на те, що спірну квартиру сторони придбали у 2014 році на спільні кошти під час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя, у зв»язку з чим їх частки при поділі майна є рівними, але відповідач [PERSON] відмовляється визнавати право позивача на рівну з нею частку у зазначеній квартирі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала із зазначених у позові підстав та додатково пояснила, що між сторонами шлюбний договір не укладався, ніяких інших домовленостей щодо розміру часток на час придбання квартири не було і немає в даний час. Відповідач [PERSON] в судове засідання на повторний виклик не з»явився, хоч викликався за зареєстрованим місцем проживання. Так, судова повістка, якою він викликався в судове засідання на 15.02.2016 року, ним отримана (повідомлення пошти на а.с.18), а в подальшому судові повістки поверталися до суду неврученими з відмітками пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.22, 25, 28), що дає підстави суду вважати про його відмову від їх одержання, а тому відповідно до ч.8 ст.76 ЦПК України відповідач вважається таким, що про час розгляду справи повідомлений, тому відповідно до ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України суд визнав можливим заочний розгляд справи, проти чого представник позивача не заперечувала. Заслухавши пояснення представник позивача та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Як убачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу, шлюб між сторонами було зареєстровано 13 листопада 2010 року, а розірвано на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду від 13 жовтня 2015 року ( а.с.4,5). Договір купівлі-продажу спірної квартири, де покупцем був відповідач [PERSON], укладено 15 липня 2014 року і цього ж дня зареєстровано за відповідачем право власності на зазначену квартиру (копія договору купівлі-продажу на а.с.6-7, копія витягу з Державного реєстру речових прав на а.с. 8 та Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкту нерухомого майна № 55192894 від 15.03.2016 року (а.с.27). Згідно з роз"ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно з"ясовувати джерело його придбання. У спростування зазначеного у позові факту придбання спірної квартири на спільні кошти сторін протягом розгляду справи в суді відповідачем [PERSON] не надані, як і не надані докази у спростування зазначеного в судовому засіданні представником позивача факту відсутності як на час придбання спірного житла, так і під час користування ним домовленостей між подружжям про долю кожного з них у спільному майні та що шлюбний договір між ними не укладався, тому відповідно до ст.60 СК України спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. За встановлених обставин та відповідно до ст. 70 СК України при поділі зазначеного майна частки сторін є рівними. Таким чином, існують правові підстави для поділу квартири сторін, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, із визнанням за кожним із них права власності на 1/2 частину зазначеної квартири, тобто, позовні вимоги позивача слід задовольнити. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1318,60 грн. (квитанції на а.с. 2, 24), який відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved