Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що вона згідно з ст.1216 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] в с.Гречанівка Гадяцького району Полтавської області. До спадкового майна входить земельна ділянка, площею 2,90 га, яка розташована на території Мокиївської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Посилаючись на те, що отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно вона не може в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, просила визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві і пояснила, що її батько [PERSON] на день смерті проживав в с.Гречанівка Гадяцького району Полтавської області разом з її матір'ю - дружиною померлого [PERSON], в будинку чоловіка позивача. Відповідач надав суду письмову заяву про визнання позову, просив справу розглянути за відсутності його представника (а.с.31, 44). Ухвалою суду від 06 липня 2015 року у прийнятті визнання позову відповідачем було відмовлено. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] в с.Гречанівка Гадяцького району Полтавської області помер батько позивача [PERSON], що вбачається зі свідоцтв (а.с.6-8). На день смерті померлий проживав в с.Гречанівка Гадяцького району Полтавської області разом з дружиною [PERSON]. яка померла [INFO] (а.с.42). Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У відповідності з пунктами 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки строк прийняття спадщини після смерті батька позивача, відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, закінчився 05 серпня 1997 року, немає підстав для застосування пунктів 4,5 Прикінцевих та перехідних положень нині діючого ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Частиною першою ст.548 ЦК УРСР 1963 р. встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з ст.549 ЦК УРСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Таким чином прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить від його власного волевиявлення. Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 06.07.2015 р., після померлого [PERSON] спадкові справи не заводились (а.с.33). Позивач 07.07.2015 р. зверталась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори після смерті батька [PERSON], але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правоустановлюючого документу на земельну ділянку та з огляду на те, що після смерті останнього спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON] яка померла [INFO] (а.с.42). З огляду на положення статті 550 ЦК УРСР 1963 року якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив визначений статтею 549 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Доказів про те, що позивач вступила відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року в управління чи володіння спадковим майном її померлого батька, не надано, а з заявою про прийняття спадщини за законом у нотаріальну контору протягом шести місяців з дня відкриття спадщини [PERSON] не зверталася. Крім того, як встановлено судом, на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Мокиївської сільської ради від 06.03.2001 р. [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка загальною площею 2,9 га, що знаходиться на території Мокиївської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, про що 08.07.2003 р. було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], тобто вже після його смерті. За даними відділу Держземагенства у Чорнухинському районі державний акт на земельну ділянку загальною площею 2,9 га був виготовлений, але [PERSON] його не отримував (а.с.17, 40). Відповідно до ст. 81 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час видачі державного акту - 08.07.2003 р.) громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм частки (паю). Статтею 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, а згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-472цс15 від 24.06.2015 року, відповідно до статті 125, частини другої статті 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час видачі державного акту) право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав За встановлених обставин, коли спадкодавець державного акта на земельну ділянку за життя не отримав, отже права власності на неї не набув, вона не увійшла до складу спадщини і не може бути успадкована позивачем в справі, після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на його спадкове майно, однак спадщина відповідно до вимог чинного на той час ЦК УРСР та у строки визначені цим Кодексом в порядку спадкування позивачем прийнята не була, підстав для задоволення позову немає. Водночас необхідно зазначити, що згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed