Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати право власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON] . В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері позивач у 2017 році дізнався, що їй належали земельні ділянки, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії РВ № 066849, проте вказаний державний акт не зберігся. Вказує, що на час смерті мати проживала разом із дочкою - [PERSON] , яка нібито прийняла спадщину на підставі ст.1268 ЦК України, тобто як особа, яка проживала разом із спадкодавцем. Зазначає, що сестра не бажала приймати та не приймала майно після смерті [PERSON] . Натомість, [PERSON] сама померла [INFO] , після її смерті спадщину прийняли її діти - [PERSON] та [PERSON] . Рішенням суду від 21 вересня 2019 року позивачу визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, однак державний нотаріус відмовила у задоволенні заяви, мотивуючи це тим, що спадкове майно нібито вже все прийняте іншими спадкоємцями. Проте державний нотаріус своєю постановою від 22 червня 2018 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом саме за відсутністю свідоцтва про право власності на землю (відсутній державний акт). Вважає, що єдиним способом захистити свої законні права на спадкове майно є подання позову до суду. А тому, просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 1,04 га з кадастровим номером 5623081800:04:006:0019; на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,7 га. з кадастровим номером 5623081800:04:007:0042; на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,23 га. з кадастровим номером 5623081800:04:004:0043; на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,01 га. з кадастровим номером 5623081800:04:005:0038, що розташовані на території Головницької сільської ради Корецького району Рівненської області та призначені для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні також просив позовні вимоги задоволити. Крім того,просив звернути увагу суду на те, що відповідач [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] " у зв`язку з укладення шлюбу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином. Подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що за життя [PERSON] залишила заповіт від 16 березня 2006 року, яким все своє майно заповіла дочці - [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 18 липня 2010 року Головницькою сільською радою Корецького району Рівненської області. Після її смерті відповідно до ст.ст. 1216-1223 ЦК України, відкрилась спадщина на майно, в тому числі і на вказане нерухоме майно. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Будучи спадкоємцем за заповітом, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом від 15 січня 2011 року, що стверджується відповіддю державного нотаріуса Корецької районної нотаріальної контори № /02-14 від 17 травня 2019 року та інформаційними довідками Корецької районної ДНК № 57533193 та № 57533229 від 12 вересня 2019 року. Відповідно до інформаційних довідок Корецької районної ДНК № 57533193 та №57533229 від 12 вересня 2019 року заповіт від 16 березня 2006 року є чинним. [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримала, однак ст. 1296 ЦК України передбачає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Також не заслуговують на увагу твердження позивача [PERSON] про те, що його сестра - [PERSON] , яка проживала разом із спадкодавцем [PERSON] не бажала приймати та не приймала спадкове майно після смерті останньої. Так як саме за її заявою поданою до Корецької районної нотаріальної контори від 15 січня 2011 року заведена спадкова справа, що свідчить про її свідоме волевиявлення прийняти спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29 лютого 2012 року, виданого виконавчим комітетом Головницької сільської ради Корецького району Рівненської області [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відповідно до ст.ст. 1216-1223 ЦК України, відкрилась спадщина на належне їй майно. Відповідно до ст.1261 ЦК України спадкоємцем спадкового майна першої черги за законом є дочка спадкодавця, тобто спадкоємець першої черги [PERSON] - [PERSON] прийняла спадщину своєчасно, подавши заяву про прийняття спадщини за законом від 12 квітня 2017 року і 03 червня 2017 року [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Спадкова справа за заявою [PERSON] після смерті його матері [PERSON] не заведена, а прийняття спадщини є обов`язковою умовою для визнання права власності в порядку спадкування. Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 21 червня 2017 року [PERSON] надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак згідно повідомлення державного нотаріуса Корецької районної державної нотаріальної контори Денисюк А.М. № /02-14 від 17 травня 2019 року заяву [PERSON] не прийнято та не відкрито спадкову справу, оскільки спадкове майно після спадкодавця [PERSON] прийняте за заповітом її дочкою [PERSON] , а після смерті [PERSON] спадщина прийнята спадкоємцем першої черги її дочкою [PERSON] . Зважаючи, що вся маса спадкового майна після смерті [PERSON] прийнята її дочкою [PERSON] , а після смерті [PERSON] все майно успадковане та оформлене [PERSON] , зокрема і те, що належало [PERSON] , то підстав для визнання права власності за позивачем суд не знаходить. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК Українивідсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. У матеріалах справи відсутні докази прийняття позивачем спадщини. Тому звернення позивача [PERSON] , якому відмовлено постановою державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з прийняттям спадщини іншими спадкоємцями, до суду з позовними вимогами про визнання за ним права власності на спадкове майно є необгрунтованим та безпідставним. Виходячи з наведеного, дослідивши наявні докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, суд дійшов переконання, що у позові необхідно відмовити повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed