Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживачів та розірвання кредитного договору розірваним, посилаючись на те, що 29.04.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк»), та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 046- 2008-1108. Як вказує позивач, у відповідності до п. 1.1. кредитного договору кредитор - відповідач зобов'язався надати позивачу на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 122055 швейцарських франків, а позичальник - позивач по справі зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 9,95% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. П. 1.2. договору встановлено, що строк кредитування за цим договором становить період з дати надання Кредитором кредиту позичальнику - відповідачу по 10.04.2038 р. включно. Строки та терміни надання та погашення Кредиту визначається умовами цього Договору. Як вказує позивач, п. 5.2.5 кредитного договору, сторонами було погоджено, що відповідно до ст. 526 та 611 ЦК України у випадку настання будь-якої обставини, вказаних в даному пункті та направлення Кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим договором протягом ЗО календарних днів з дати відправлення Кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) Позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення Кредитором Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. Серед обставин для зміни терміну погашення кредиту, які сторони домовилися вважати істотним порушення умов договору є прострочення сплати чергового платежу за кредитом або процентів, за користування кредитом понад 2 місяців. При цьому у грудні 2010 р. відповідач - ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Голосіївського р/с м. Києва із позовом до позивача [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Голосіївського р/с м. Києва від 01.09.2014 р. позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково та стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 115332,64 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 1714651 грн. 72 коп., судовий збір в розмірі 2135 грн. та ІТЗ у сумі 120 грн. Вважає, що вимагаючи дострокового стягнення суми кредиту банк - відповідач по справі. фактично змінив зміст кредитного договору щодо прав та обов'язків сторін та його строку дії. Право на дострокове стягнення суми кредиту передбачено умовами договору (п.5.2.5) але воно тягне за собою таку суттєву зміну прав та обов'язків сторін, що втрачається сенс договору, а за таких умов продовження правовідносин но Кредитному договору неможливе та фактично просив суд застосувати в даному випадку наслідки розірвання договору і достроково відмовив позивачу [PERSON] у користуванні кредитними коштами до 2038 р. Тому просить суд визнати кредитний договір від 29.04.2008 р. розірваним з 01.09.0214 р. зважаючи на дії банку після винесення рішення у Голосіївському р/с м. Києва. У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі надавши суду письмові заперечення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши всі докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так судом встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачем 29.04.2008 р. було укладено кредитний договір № 046- 2008-1108. У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що у грудні 2010 р. відповідач - ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Голосіївського р/с м. Києва із позовом до позивача [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Голосіївського р/с м. Києва від 01.09.2014 р. позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково та стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 115332,64 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 1714651 грн. 72 коп., судовий збір в розмірі 2135 грн. та ІТЗ у сумі 120 грн. У відповідності до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених ч. 4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на умови заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всіх турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Згідно із п. 15, 16 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, суд має враховувати положення ч. 2 ст. 652 ЦК України і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 цієї статті, при істотній зміні обставин. Як з'ясовано судом, позивач [PERSON] після вступу рішення Голосіївського р/с м. Києва частково почав виконав свої зобов'язання перед відповідачем - ПАТ «Універсал Банк» Передбачене ст. 1050 ЦК право кредитодавця - банку вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним, і реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення ст. 651 ЦК України. . У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до вимог діючого процесуального законодавства, враховуючи положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України про те, що сторони у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним договору іпотеки та застосування наслідків недійсності правочину, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають. Таким чином суд при наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора - банку, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору вважає, що вищевикладене не звільняє позивача [PERSON] від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє відповідача - кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином позивачем [PERSON] у відповідності до вимог ст. 526, 599 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed