Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання його втратившим право проживання та користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS]. З 15 червня 1988 року по 08 грудня 2010 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. В даній квартирі зареєстрований і її колишній чоловік, який після розірвання шлюбу у 2010 році в квартирі не проживає, змінивши місце проживання. Наявність факту реєстрації відповідача в квартирі перешкоджає їй належним чином користуватись і розпоряджатись нею. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на ту обставину, що він на рівні з позивачкою являється власником квартири [ADDRESS] та він її придбав за особисті кошти в період шлюбу з позивачкою. Оскільки у нього не було часу займатись оформленням документів, правовстановлюючі документи на квартиру були оформленні на його колишню дружину. Підтвердив той факт, що дійсно в квартирі не проживає з весни 2010 року, забравши усі свої речі, але він не має можливості зареєструватись у іншому житлі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, представника позивача та відповідача, суд вважає ,що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідност.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.156 ЖК України члени сім "ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном (частини 1, 3, 7ст. 319 ЦК України).\~ Відповідно до ст.. 22 КпШС України, яка була чинною на час набуття позивачем права власності на квартиру, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В судовому засіданні встановлено, що з 15 червня 1988 року до 08 грудня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4, 5 зворотний бік). На підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 1999 року [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі (а.с. 12) Згідно пояснень [PERSON] він з весни 2010 року в квартирі не проживає, його речей у ній немає . Враховуючи, що квартира [ADDRESS] [PERSON] набута у приватну власність у період шлюбу з [PERSON], останній відповідно вимог ст. 22 КпШС України являється співвласником вказаної квартири, тому законні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житлом відсутні. Судові витрати, відповідно вимог ст. 88 ЦПК України, суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: dismissed