Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

07 серпня 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транскапітал», Товариства з обмежено відповідальністю «Трасткапітал інформ» про визнання договорів недійсними, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди (а.с.2-5). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 березня 2014 року уклав із ТОВ\~«Трасткапітал інформ» договір № 12-918, відповідно до умов якого, позивач (замовник) доручає, а відповідач (виконавець) приймає на себе зобов'язання за обумовлену плату надати інформаційні, консультативні та роз'яснювальні послуги з питань виконання умов та порядку діяльності ТОВ «Трасткапітал», а також оформити договір та додатки до нього між замовником та виконавцем з дотриманням вимог чинного законодавства України. Згідно з п.2.1 договору, вартість плати за надання послуг виконавцем погоджений сторонами складає 29\~000,00 грн. На виконання умов вищевказаного договору позивач сплатив ТОВ «Трасткапітал інформ» обумовлену суму в розмірі 29\~000,00 грн. Також, 02 березня 2014 року позивач уклав договір з ТОВ «Транскапітал» № 12-918, за умовами якого ТОВ «Транскапітал» узяв на себе зобов'язання надати послуги, спрямовані на придбання товару, зазначеного в даному договорі і на Умовах та порядку діяльності ТОВ\~«Транскапітал». Предметом даного договору, а саме товаром є автомобіль марки «Citroen C-ElyseeAzulTeles», 2013 року випуску. Також позивач вказує, що договором передбачено, що кількість замовниками, яким надається гарантія на отримання товару відповідає кількості товару, який може бути придбаний за кошти фонду чистих платежів. У разі коли на дату проведення засідання гарантійної комісії коштів у фонді чистих платежів недостатньо для придбання товарів, засідання гарантійної комісії не проводиться, а сума коштів фонду чистих платежів включається до фонду чистих платежів наступного місяця. Крім того, позивач вважає, що оспорюваний договір № 12-918 від 02.03.2014 року та умови програми ТОВ «Трасткапітал» (додаток №1 до договору № 12-918 від 02.03.2014 року), а також, послуга, яку за умовами договору передбачено надати йому за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом вказаного договору, необхідно мати ліцензію, якої відповідач не має, а тому зазначені обставини є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ст.227 ЦК України. Крім того, позивачу діями ТОВ «Трасткапітал інформ» завдано йому значну моральну шкоду, що виражається в душевних стражданнях та порушенні його звичайного способу життя. Враховуючи вищевикладене позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір № 12-918 від 02.03.2014 року укладений між ним та ТОВ «Трасткапітал інформ», а також визнати недійсним договір № 12-918 від 02.03.2014 року укладений між ним та ТОВ «Трасткапітал», стягнути на свою користь із ТОВ\~«Трасткапітал інформ» грошові кошти в сум 29\~000,00 грн. та відшкодувати моральну шкоду в сумі 10\~000,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.29). Відповідач ТОВ «Трасткапітал інформ» в особі свого представника, у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки свого представника не повідомляв. Крім того, до суду повернулися конверти з відправленням, що направлялись відповідачу із поштовими відмітками «за даною адресою фірма відсутня» (а.с.30-67,70-72). Відповідач ТОВ «Трасткапітал» в особі свого представника, у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки свого представника не повідомляв. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся відповідачу із поштовою відміткою «за даною адресою фірми не має» (а.с.68-69) Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України, інших законів України, практику Верховного суду України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 02 березня 2015 року між ТОВ\~«Трасткапітал», як виконавцем, та [PERSON], як замовником, укладений договір № 12-918, за яким предметом цього договору є надання виконавцем послуг спрямованих на придбання замовником товару зазначеного в даному договору і на умовах та порядку діяльності ТОВ «Трасткапітал» - Додаток №1, який є невід'ємною частиною даного договору. Згідно п.1.3 цього договору товаром є автомобіль марки «Citroen C-Elysee Azul Teles», 2013 року випуску (а.с.11,12-13). Відповідно до п.2.3 додатку №1 до вищевказаного договору, після підписання даного договору замовнику надається персональний номер, замовник включається до об'єднання замовників, якому також надається номер. Тобто замовники об'єднуються у групи. Порядкові номери є послідовними та починаються з 1. Згідно абзацу 3 розділу 4 Додатку №1, кількість замовників, яким надається гарантія на отримання товару відповідає кількості товару, який може бути придбаний за кошти фонду чистих платежів. У разі коли на дату проведення засідання гарантійної комісії коштів у фонді чистих платежів недостатньо для придбання товарів, засідання гарантійної комісії не проводиться, а сума коштів фонду чистих платежів включається до фонду чистих платежів наступного місяця. 02 березня 2015 року між ТОВ «Трасткапітал інформ» та [PERSON] було укладено договір №12-918, відповідно до п.1.1. якого замовник [PERSON] доручає, а виконавець ТОВ «Трасткапітал інформ», приймає на себе зобовязання за обумовлену плату надати інформаційні, консультативні та розяснювальні послуги з питань виконання умов та порядку діяльності ТОВ «Трасткапітал». Вартість даних послуг сторони обумовили в сумі 29\~000,00 грн. (п.2.1. договору), яку позивач сплатив у повному розмірі, про що свідчить квитанція № C5-1075 від 02.03.2015 року (а.с.10,14). З вищевикладеного вбачається, що оспорюваний договір № 12-918 від 02.03.2015 року, укладений між позивачем та ТОВ «Трасткапітал», а також умови та порядок діяльності «Трасткапітал» (додаток №1 до договору), що послуга, яку за умовами даного договору передбачено надати позивачу за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, передбачена п.11-1 ч.1\~ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», поняття «фінансова послуга» - це операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Такий висновок випливає з того, що послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. Отже, можна зробити висновок, що така діяльність, підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 09.10.2012 року №1676, згідно з яким адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 2 червня 2011 року № 3462-ІV (введено в дію з 9 січня 2012 року), внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах") (далі Ліцензійні умови). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Пунктом 4 ч.1\~ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. За умовами договору № 12-918 від 02.03.2015 року, укладеного між позивачем та ТОВ\~«Трасткапітал», передбачено залучення коштів фізичної особи. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом цього договору необхідно мати ліцензію. Інформація щодо ТОВ «Трасткапітал інформ» та ТОВ «Трасткапітал» до Державного реєстру фінансових установ не вносились, статусу фінансових установ вони не набували, ліцензії й інших дозволів на надання фінансових послуг не отримували (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 215 ЦК України,\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6\~ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно із ч.2 ст..203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності Відповідно до ч.1 ст..227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, згідно із нормами ч.2 ст. 203\~та ч.1 ст.227 ЦК України, є підстави для визнання недійсним договору № 12-918 від 02.03.2015 року, укладеного між ТОВ\~«Трасткапітал» та [PERSON], як такого, що вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). Крім того, ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Споживач має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), що передбачено п.4 ч.1 ст. 4 Закону України Про захист прав споживачів. Відповідно до ч.2\~ст. 627 ЦК України,\~у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зважаючи на викладене, суд вважає, що умови договору № 12-918 від 02.03.2015 року, укладеного між ТОВ «Трасткапітал інформ» та [PERSON] щодо надання інформаційних, консультаційних, роз'яснювальних та довідкових послуг з питань діяльності програми є несправедливими. Суд виходить з того, що згідно з ч.2\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Оскільки, [PERSON] як споживач, у порядку п.4 ч.1 ст. 4\~та ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», мав право на отримання таких послуг від відповідача безоплатно, тому укладання договору про надання таких послуг на платній основі суд вважає несправедливими умовами. А також враховуючи те, що всупереч принципу добросовісності, будучи зобов'язаний надати позивачу роз'яснювальні, консультаційні та довідкові послуги з питань участі у програмі безоплатно, відповідач уклав угоду з позивачем, згідно з якою такі послуги надаються платно на суму 29\~000,00 грн. Відповідно до ч.5-6\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнане змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні, або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Зважаючи на те, що споживач [PERSON] просить визнати недійсним договір у цілому, суд приходить до висновку про наявність підстав визнати договір № 12-918 від 02.03.2015 року, укладений між позивачем та ТОВ «Трасткапітал інформ» - недійсним. Згідно з вимогами ч.1\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, вбачаються всі підстави для стягнення з ТОВ «Трасткапітал інформ» на користь [PERSON] сплачених ним грошових коштів в сумі 29 000,00 грн., на виконання договору № 12-918 від 02.03.2015 року. Вирішуючи питання щодо відшкодування на користь позивача моральної шкоди у сумі 10\~000,00 грн., відповідно до частини 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд виходить із наступного. Згідно положень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст.. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Предметом доведення крім наявності самого факту моральної шкоди підлягає доказуванню її глибина, від якої залежить розмір та форма відшкодування. Натомість, в порушення статті 60 ЦПК України, яка визначає обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем взагалі не надано суду будь-яких доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, тому в частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає їх недоведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованим, доведеними, у зв'язку із чим, підлягають задоволенню у частині визнання недійсними договорів №№12-918 від 02.03.2015 року укладеними між [PERSON] та ТОВ «Транскапітал інформ», а також між [PERSON] та «Транскапітал»; стягнути із ТОВ «Транскапітал інформ» на користь позивача кошти в сумі 29\~000,00 грн. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, враховуючи ставки судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір», що дійсні із 01.09.2015 року, з відповідачів належить стягнути на користь держави судовий збір за вимоги немайнового характеру в сумі 487,20 грн. та майнового, виходячи із ставки 1% ціни позову, - 487,20 грн., що в загальній сумі становить 974,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial