Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначає, що відповідач [PERSON] , 1977 року народження, є його сином, відносно якого він належним чином виконував свої батьківські обов`язки, з січня 1981 року по вересень 1995 року сплачував аліменти на його утримання. На даний час йому майже сімдесят років, він є немічним, хворіє на ішемічну хворобу серця, дифузний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, цукровий діабет, погано чує та бачить, тому має потребу в сторонньому догляді. Він є непрацездатним, єдиним джерелом його існування є пенсія за віком, розмір якої з грудня 2018 року складає 3336,93грн. Він не може забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності, вимушений просити знайомих допомагати йому одягом, харчами, іншими речами, позичати гроші, щоб дожити до наступної пенсії. Щомісяця витрачає приблизно 1500 грн. на ліки. В період з 06.02.2019 року по 18.02.2019 року знаходився на лікуванні з порушенням мозкового кровообігу на фоні енцефалопатії, атеросклерозом сосудів головного мозку на фоні гіпертонічної хвороби, цукрового діабету, двосторонньою сенсоневральною туговухістю, глухотою справа. Йому рекомендовано продовження лікування та знаходження на обліку у невропатолога, терапевта, ендокринолога. Крім того, вказує, що 22 червня 2018 року подарував відповідачу належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 28 кв.м. Однак після укладення договору син з часом перестав з ним спілкуватися, ніякої матеріальної підтримки не надає. Відповідач офіційного заробітку не має, але фактично займається ремонтом квартир і має дохід. За цих підстав, посилаючись на положення статей 202, 205 Сімейного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та наполягали на його задоволенні, посилаючись на те, що дохід відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання батька, оскільки відповідач одержує неофіційний дохід, має автомобіль, його дочка має власну сім`ю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що постійної роботи він не має, займається ремонтом квартир, отримує середній заробіток 5000 грн. на місяць. На його утриманні знаходяться у зв`язку з навчанням дочка [PERSON] , 1998 року народження, та син [PERSON] , 2002 року народження. У зв`язку з даруванням йому частки квартири, де мешкає позивач, взяв на себе витрати по утриманню квартири. Доказів щодо придбання ліків позивачем не надано. Таким чином, вважав, що матеріальне становище позивача є кращим за його. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне: Судом встановлено, що позивач [PERSON] , 1949 року народження, є батьком відповідача [PERSON] , 1977 року народження. Позивач є непрацездатним, на час розгляду справи йому виповнилося 69 років. Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щомісячний розмір пенсії позивача з грудня 2018 року складає 3336 грн. 93 коп. Також у судом встановлено, що позивач на даний час у шлюбі не перебуває, інших дітей, окрім відповідача, не має. З матеріалів справи вбачається, що позивач страждає на ішемічну хворобу серця, гіпертонію, цукровий діабет, захворювання зору та слуху, йому рекомендовано лікування. За положеннями частини 1 та 3 статті 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Такий обов`язок дітей закріплений в статті 51 Конституції України. Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Отже, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. При цьому статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, позивач хоча і є непрацездатним, однак розмір пенсії, яку він отримує в сумі 3336,93 грн., забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, що втратили працездатність, на рівні 1497 грн. Належних доказів, що розмір пенсії, яку отримує позивач, не забезпечує його щоденних потреб, суду не надано. Крім того, позивачем не надано доказів понесення ним витрат, які викликані хворобою та лікуванням. Отже, з урахуванням матеріального стану сторін, в тому числі наявності у відповідача двох дітей, які навчаються, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними, а тому підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання непрацездатного батька відсутні. Факт дарування позивачем відповідачу належної йому частки квартири не створює обов`язку відповідача щодо надання позивачу утримання у вигляді аліментів. При цьому позивач у разі понесення витрат на лікування не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача одноразово або протягом певного строку коштів на покриття цих витрат відповідно до ст. ст. 203, 206 СК України. У зв`язку з відмовою в позові відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed