Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про відчуження земельної ділянки. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КР № 022616, їй на праві власності належить земельні ділянка [NUMBER], розміром 4,32 га, яка розташована на території Знам’янської селищної ради Кіровоградської області. До 2004 року вона мешкала в смт. Знам'янка Кіровоградської області, після чого виїхала до постійного місця проживання до Росії, де в 2007 році отримала громадянство Росії. Вважає, що в даний час, втратила право користування та володіння земельною ділянкою відповідно до ст.. 145 ЗК України, та бажає подарити земельну ділянку своїй сестрі [PERSON] Однак, не має можливості цього зробити в зв'язку з тим, що пропустила встановлений ст.145 ЗК України річний строк для відчуження земельної ділянки, в зв'язку з чим звернулася до суду. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. У матеріалах справи міститься її заява, де вона просить справу розглядати за її відсутності, при цьому вказує, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач Знам’янська міська рада Кіровоградської області в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, але у справі знаходяться письмова заява представника про визнання даних позовних вимог та прохання розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КР № 022616, [PERSON] на праві власності належить земельні ділянка [NUMBER], розміром 4,32 га, яка розташована на території Знам’янської селищної ради Кіровоградської області. (а.с.5). Після одруження позивачці присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.6,7). В 2007 році [PERSON] отримала громадянство Росії. Відповідно до ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Особа, до якої переходить право власності на земельну ділянку і яка не може набути право власності на землю, має право отримати її в оренду. Суд вважає, що норму статті 145 ЗК України слід розглядати в сукупності із ст. 140 ЗКУ, яка у п. "е" передбачає можливість припинення права власності на земельну ділянку не у всіх випадках, коли суб'єкт (іноземний громадянин або юридична особа, особа без громадянства, спільне підприємство) не може мати її у власності, а лише у випадку невиконання обов'язків, передбачених ч. 4 ст. 81, ч. 4 ст. 82 ЗКУ. Отже, диспозиція статті поширюється лише на випадки, передбачені згаданими нормами. Право власності на підставі вказаної статті не може бути припинене у випадках, коли, наприклад, громадянин України, що має у власності земельну ділянку, згодом змінить громадянство тощо. Тому суд вважає відмовити в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed