Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивачка 09.03.2016 року звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO] Позов мотивований тим, що сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON], яка після розірвання шлюбу проживає з позивачкою. Батько дитини тривалий час, з грудня 2010 року, не спілкується з донькою, не з'являється, не телефонує, аліменти, присуджені згідно рішення суду, не сплачує. Позивачка тривалий час проживає однією сім'єю з [PERSON], з яким мають спільну дитину. [PERSON] має намір удочерити доньку позивачки. На підставі викладеного просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, що вказані у позові, та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, позивач пояснив, що не спілкувався з дитиною, оскільки на цьому наполягала позивачка. Аліменти відраховувались з грудня 2015 року із його заробітної плати, але позивачка повертала всі гроші. Проти позбавлення його батьківських прав заперечує, просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи [PERSON] підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 8). В судовому засіданні встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю на території Шотівської сільської ради [ADDRESS] (а.с. 7). Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, доказів винної поведінки відповідача та свідомого його ухилення від виконання батьківських обов'язків матеріали справи не містять. Доводи позивача, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, спростовуються матеріалами справи. Згідно довідки КП «Голопристанська центральна районна лікарня» №146 від 06.04.2016 року починаючи з грудня 2015 року на підставі виконавчого листа проводилось щомісячно утримання аліментів в сумі 3051,94грн., утримані кошти перераховувались на Укрпошту за адресою с.Шотівка, вул. Горького, 9, але у зв'язку з відмовою адресата кошти повернулись на рахунок КП «Голопристанська ЦРЛ» в сумі 1335,11грн., які були перераховані на картковий рахунок ПриватБанку на ім'я [PERSON], як і всі подальші утримання (а.с. 35). Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили твердження позивачки, що відповідач протягом тривалого часу не спілкується з дитиною, не відвідує школу, де навчається донька. Посилання позивачки на те, що проживає однією сім'єю з [PERSON], який бажає удочерити її доньку [PERSON], суд вважає необґрунтованими, оскільки [PERSON] не перебуває в шлюбі з [PERSON], та намір останнього удочерити дитину не є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки. Крім того, судом встановлено, що дитина не відчуває батьківської турботи саме з вини матері, яка чинить перешкоди відповідачу на побачення з донькою. Таким чином, обмежене спілкування [PERSON] з донькою суд не може розцінити як свідоме ухилення від виконання батьківського обов'язку по вихованню дитини і як підставу для позбавлення батьківських прав. Суд критично ставиться до висновку від 22.07.2015 року за N 01-29/97 служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] оскільки при складанні висновку не були з'ясовані належним чином усі суттєві обставини. Таким чином, вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим і не містить переконливих аргументів, які б вказували на те, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відсутні докази того, що служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації моніторив питання виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків і застосовував відносно нього попереджувальні заходи. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ст.89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed