Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом в якому просив змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на корись відповідачки на утримання двох неповнолітніх дочок з 1/3 частини його заробітку (доходу) на до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позов мотивовано наступним. Він не погоджується з судовим наказом, оскільки він не ухиляється від виконання батьківського обов`язку, допомагає дітям матеріально, приймає участь у їх вихованні, відводить до школи, та забирає, робить з ними уроки, відвідує батьківські збори, купує дітям одяг, іграшки, забезпечує їх відпочинок, протягом одного місяця діти проживали разом з ним. В той же час, відповідачка неналежним чином піклується про дітей, вони носять брудний одяг, порвані ранці. В нього немає стабільного доходу, він перебивається тимчасовими заробітками, забезпечує дітей по можливості. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач вимог позивача не визнала та подала відзив, в якому зазначила, що у позивача немає інших непрацездатних осіб на утриманні, він їздить на заробітки за кордон, працює неофіційно в Україні. За останні два місяці позивач сплатив їй дві тисячі гривень на утримання дітей, що є недостатнім для їх нормального забезпечення. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та у них є спільні діти: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] та з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дочок в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлено із свідоцтв про народження, рішення Сокальського районного суду від 29.09.2017р. та судового наказу, винесеного Сокальським районним судом Львівської області 14.01.2020р. З довідок від 10.03.2020р. та від 12.03.2020р. встановлено, що позивач [PERSON] цікавиться дочками за час їх навчання в школі та відвідування дошкільного навчального закладу, відвідує батьківські збори, бере участь в проведенні ремонту, приводив та забирав їх, частково оплачував харчування. Виходячи з положень ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів ; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При стягненні аліментів з відповідача на підставі судового наказу від 14.01.2020р. судом було враховано положення ст.182 СК України в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин та обставини, на які покликається позивач в своєму позові. В свою чергу за змістом частини першої статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дані положення закону також враховані в роз`ясненнях Верховного Суду України, що викладені в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач має нормальний стан здоров`я, так як в нього відсутні хронічні захворювання, які можуть бути перешкодою для його працевлаштування, він є працездатною особою. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом. Покликання позивача на те, що він на даний час офіційно не працює не можуть бути підставою зменшення розміру аліментів, так як його звільнено з роботи хоч і не за його заявою, але з його ж вини, а саме за прогули. Також, в нього відсутні будь-які обмеження щодо працевлаштування та він, згідно наданих позивачкою відповідей, дійсно їздить за кордон. Звертаючись з позовом до суду, позивач фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану та стягувача. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду або ж зміни способу їх стягнення. На підставі викладеного та враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання дітей, в розмірі визначеному судовим наказом, підстав для зменшення розміру аліментів не має. З огляду на зазначене, вимоги позивача є необґрунтованими, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed