Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» про виплату заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати. Позовні вимоги неодноразово уточнювались позивачем. Відповідно до уточненого розрахунку позовних вимог від 23.11.2015 року позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій але невиплаченій заробітній платі згідно довідки № 04/436 від 15.09.2015 року у розмірі 16 029,85 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 54 473,73 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати у розмірі 2720,91 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду електрослюсаря підземного п'ятого розряду шахти «Голубівська» у відокремленому підрозділі «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» ДП Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація». 29 березня 2015 року позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач при звільненні не виплатив всіх сум, що належать позивачу, та не здійснив остаточний розрахунок. Відповідно до довідки № 04/436 від 15 вересня 2015 року, виданої відповідачем, борг відповідача на час звільнення позивача становить 16 029,85 грн. Крім того, відповідач, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України має сплатити позивачу середній заробіток за час затримки по день його фактичного розрахунку. За розрахунками позивача відповідач має сплатити на його користь 54 473,73 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати та кількості днів за весь період затримки виплат. Також позивач вважає, що відповідно до Закону України «Про оплату праці» відповідач має сплатити на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством України. Відповідно до розрахунків позивача компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати становить 2 720,91 грн. З огляду на положення ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, Постанови Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., Закону України «Про оплату праці» позивач просить задовольнити його позов у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Звернувся до суду з заявою, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, та просив постановити судове рішення про задоволення позову з урахуванням поданого [PERSON] уточненого розрахунку позовних вимог від 23.11.2015 року. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, надав заперечення на позов, в якому просив позовні вимоги залишити без задоволення з причин пропуску позивачем строку позовної давності. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON]перебував у трудових відносинах з відповідачем - Відокремленим підрозділом «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», займав посаду електрослюсаря підземного п'ятого розряду, та відповідно до копії трудової книжки (а.с. 5-9), та був звільнений 29 березня 2015 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ 61-к від 30.03.2015 року). Відповідно до копії довідки № 04/436 від 15 вересня 2015 року виданої ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» ДП ОК «Укрвуглереструктуризація» заборгованість по заробітній платі за період з 1 грудня 2014 року по березень 2015 року включно становить 16029,85 грн. (а.с. 39). У відповідності до положень ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій але невиплаченій заробітній платі згідно довідки № 04/436 від 15.09.2015 року у розмірі 16 029, 85 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, середній заробіток за час затримки розрахунку по день його фактичного розрахунку. За розрахунками позивача відповідач має сплатити на його користь 54 473,73 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати та кількості днів за весь період затримки виплат. За приписами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 року вбачається, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні наступає для роботодавця за умови відсутності спору про розміри належних звільненому працівникові сум. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Матеріалами справи підтверджено, що при звільненні 29 березня 2015 року позивачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі у загальному розмірі 16029,85 грн. При розрахунку суми середнього заробітку суд виходить з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі - Порядок). У відповідності п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з п.3 згаданої постанови, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Згідно роз'яснень наданих у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. У п. 21 вказаної Постанови роз'яснено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З наявних у справі доказів вбачається, що у лютому - березні 2015 позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується довідкою, наданою відповідачем 04/608 від 26.10.2015 року (а.с. 67), отже не можуть вважатися повними відпрацьованими місяцями. Таким чином, останніми повними відпрацьованими місяцями, що передували дню звільнення вважаються грудень 2014 та січень 2015 року. В грудні 2014 року позивачем було фактично відпрацьовано 23 робочих днів, за що позивачу було нараховано 6931,92 грн. заробітної плати. У січні 2015 року позивачем було фактично відпрацьовано 20 робочих днів, за що позивачу було нараховано 7094,58 грн. заробітної плати. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата позивача згідно з п.8 указаного вище порядку складає 326,19 грн. (6931,92 грн. + 7094,58 грн. : 43 днів (23 днів + 20 днів) = 326,19 грн.). Станом на час розгляду справи заробітна плата позивачу не виплачена. Час затримки розрахунку при звільненні становить з 30 березня 2015 року, тобто наступного робочого дня після останнього робочого дня позивача, по 23 листопада 2015 року, тобто 167 робочих днів. А отже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 березня 2015 року по 23 листопада 2015 року складає 54 473,73 грн. (326,19 грн. х 167 днів = 54 473,73 грн.). З огляду на наведене суд вважає, що позов позивача у цій частині також підлягає задоволенню та відповідно до ст. 117 КЗпП України позивач має право на отримання з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 березня 2015 року по 23 листопада 2015 року у розмірі 54 473,73 грн. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що позивачем порушений строк позовної давності, передбаченого ст. 233 КЗпП України, оскільки відповідно до частини 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офійного тлумачення положень статті 233 Кодексу Законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України прийшов до висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Законом України «Про оплату праці» передбачена компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати. Статтею 34 згаданого Закону передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За розрахунком наданим позивачем компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати становить у розмірі 2720,91 грн. Суд вважає, що наведений позивачем розрахунок є вірним, відповідає вимогам закону, та приймає рішення про задоволення позову у цій його частині у повному обсязі. Враховуючи вимоги ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає правильним стягнути з відповідача - ДП ОК «Укрвуглереструктуризація», судовий збір в доход держави у розмірі 732, 24 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved