Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

в серпні 2017 рокупозивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.08.2013 року [PERSON] 30.08.2013 року отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, платежі для погашення заборгованості за кредитом не здійснює, в зв`язку з чим станом на 30.06.2017 року вона має заборгованість - 13601,99 гривень, яка складається з: 4059,77 гривень - заборгованість за кредитом; 8418,32 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина); 623,90 гривень - штраф (процентна складова), яку просили стягнути з відповідача, а також судові витрати у розмірі 1600,00 гривень судового збору. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.08.2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні. 29.11.2017 року судом ухвалено заочне рішення. 19.12.2019 року відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 23.12.2019 року поновлено строк на додання заяви про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 04.02.2020 року заочне рішення від 29.11.2017 року скасовано, справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до суду не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Представник відповідача до суду не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій позовні вимоги позивача не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що предметом позовних вимог є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 30.06.2017 року у розмірі 13601,99 гривень, яка складається з: 4059,77 гривень - заборгованість за кредитом; 8418,32 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина); 623,90 гривень - штраф (процентна складова). Як зазначено позивачем, 30.08.2013 року відповідач підписала Заяву б/н з метою отримання банківських послуг. На підтвердження заявлених вимог, позивачем до суду надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил банківських послуг, в якій вказано, що [PERSON] виявила бажання отримати на своє ім`я кредитну картку. Відомості про кредитний ліміт та умови його отримання в заяві відсутні (а.с.6). Також позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» із зазначенням умов, що стосуються чотирьох карт з різними назвами та умовами користування, який не містить підпису відповідача (а.с.7). Позивачем також додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які також не містять підпису відповідача (а.с.8-31). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (далі - «Умови та правила») не відповідає вимозі належності і допустимості доказів, оскільки є звичайною роздруківкою із сайту позивача: він не відповідає як вимогам до письмового доказу, так і до електронного доказу, визначеним законом (в тому числі ст. 95, 100 ЦПК України). Крім того, самі по собі надані Умови та правила не підтверджують обставини обізнаності та згоди відповідача саме на такі Умови та правила, що долучені банком до позову в обґрунтування своїх вимог. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та правила, враховуючи факт відсутності в Анкеті-Заяві, підписаній відповідачем, чітко визначених умов про укладення будь-яких договорів, строку їх дії, сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, права банку змінювати «кредитний ліміт» в односторонньому порядку, надані банком Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, до якої приєдналася відповідач, та яка є частиною укладеного з [PERSON] договору. Аналогічні висновки щодо застосування та розуміння ст. 634 ЦК України містяться у Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, Постанові Верховного суду (Касаційного цивільного суду) від 25.07.2019 у справі № 175/4576/14-ц. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30 серпня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Банком не надано суду доказу на підтвердження факту ознайомлення та узгодження з відповідачем цих Тарифів. Надані банком Тарифи не відповідають вимогам належності та допустимості, оскільки не містять жодних відомостей про строк їх дії, документ, яким їх затверджено (введено в дію), особу, відповідальну за їх затвердження тощо. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем також надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 30.08.2013 року (а.с.4-5), який не містять даних про вид та номер платіжної картки чи номер розрахункового рахунку, не підписаний особами, повноважними на здійснення фінансового обліку та звітності, не засвідчений в установленому законом порядку. Будь-який розрахунок боргу не є первинним документом, який би відповідав вимогам до таких документів, визначених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктами 42, 51 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018. Розрахунок заборгованості, що наданий позивачем є аналітичним документом банку, складеним в односторонньому порядку, що не був погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, а відображає лише позицію (переконання) банку. Аналогічний висновок зазначений в Постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 630/366/16-ц. «наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, складеним в односторонньому порядку, що не був погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу». Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем до суду не надано. Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed