Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та з урахуванням уточнених позовних вимог від 26.06.2015 року просила суд стягнути на її користь з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень до досягненню їх дочкою двадцяти трьох років; стягнути з відповідача на її користь 3900,00 гривень, що складає 50 % вартості навчання дочки та стягнути з відповідача на користь їх дочки пеню, інфляційні витрати та 3 % річних з суми заборгованості по аліментам, що утворилася з березня 2014 року по березень 2015 року. В обґрунтування свого позову зазначила, що [PERSON], [INFO] є їх з відповідачем спільною дитиною, на даний час їх дочка навчається в Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» на платній основі, рік навчання коштує 7800,00 гривень. Також позивач зазначила, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на її користь на утримання [PERSON] за виконавчим листом № 2/8-1426/1999, в сумі 7615,35 гривень, яка утворилася з березня 2014 року по березень 2015 року і просить суд стягнути пеню, інфляційні витрати та 3 % річних виходячи з суми заборгованості на користь їх дочки [PERSON] Посилаючись на вказані обставини, на положення Сімейного Кодексу України, просила суд задовольнити позовні вимоги. В судове засідання сторона позивачів не з'явились (позивач, представник позивача), надали до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Надав до суду заяву про заперечення щодо позовних вимог [PERSON], зазначивши, що має на утриманні двох малолітніх дітей. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчанняі у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач є батьком[PERSON]., [INFO]. Відповідно до копії студентського квитка серії [NUMBER] та копії довідки від 09.02.2015 року [PERSON] є студенткою Національного технічного університету «харківській політехнічний інститут», факультету «Бізнес та фінанси» денної форми навчання. Як вбачається з копій свідоцтв про народження (Серія [NUMBER]; Серія [NUMBER]) відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2609 від 16.06.2015 року, відповідач перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років в розмірі 2629,92 гривень. Вирішуючи спір щодо стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку та 3900,00 гривень (50 % витрат оплати навчання), суд враховує роз'яснення, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, відповідно до яких обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи викладене, надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, приймаючи до уваги те, що у відповідача перебувають на утриманні двоє малолітніх дітей, останній отримує пенсію, ніде не працює (даних які б це спростовували стороною позивача суду не надано) і, як зазначено в заяві відповідача від 12.08.2015 року, погашає існуючу у нього по аліментам заборгованість, а також враховуючи те, що відповідно до копій квитанцій про оплату навчання від 12.08.2014 року № 173 та від 26.12.2014 року № 67 платником є [PERSON] (третя особа за позовом), а ні позивач, яка просить стягнути з відповідача на свою користь дану суму, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення цієї частини позовних вимог, а можливість у відповідача надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці за таких обставин відсутня. Стосовно позовних вимог заявлених позивачем щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] пені, інфляційних витрат та 3 % річних з суми існуючої заборгованості, то останні також задоволенню не підлягають, оскільки, як вбачається з копії виконавчого листа № 2/8-1426/1999,стягувачем за даним виконавчим документом за яким, як вказує позивач, є вона сама, а отже відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Тобто право вимоги стягнення пені та настанні інших наслідків невиконання грошового зобов'язання, з'явилось саме у позивача ([PERSON].) і на її користь, а не на користь третьої особи - [PERSON], як зазначено у прохальній частині позову, оскільки саме на [PERSON] був весь тягар утримання їхньої з відповідачем неповнолітньої дитини за час утворення існуючої заборгованості. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed