Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

22 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПСП «Шарівка» про стягнення коштів внаслідок втрати заробітної плати, різниці в заробітній платі та моральної шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві. В позові зазначено, що [PERSON] з 03.09.2013 року працював дояром в ПСП «Шарівка». 19.06.2014 року під час виконання робіт з підгону великої рогатої худоби на доїння з позивачем трапився нещасний випадок і він отримав травму на виробництві. Внаслідок даного нещасного випадку, [PERSON] був змушений проходити курс лікування в 4-й лікарні м. Харкова. Після чого, рішенням Харківської міжрайонної МСЕК позивачу встановлено 20 відсотків втрати професійної працездатності. 23.04.2015 року, [PERSON] була видана довідка для подання за місцем роботи про перевід його на легшу роботу терміном на три місяці. У звязку із ненаданням йому легшої роботи, керівництво ПСП «Шарівка» змусило його звільнитись за власним бажанням. Позивач був звільнений 01.06.2016 року на підставі ст. 38 КЗпП, тобто за власним бажанням. Також в позові зазначено, що згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності №9759 від 31.03.2016 року, причиною настання 19.06.2014 року нещасного випадку є невиконання вимог нормативних документів з охорони праці з боку дояра [PERSON], а 29.04.2016 року старшим слідчим Валківського відділу поліції винесено постанову про закриття кримінального правопорушення за даним фактом. Позивач вважає, що нещасний випадок трапився у звязку з діями посадових осіб ПСП «Шарівка», а не через його необережність. Як витікає зі змісту позову, посадові особи ПСП «Шарівка» не забезпечили безпечні умови праці, що і призвело до даного нещасного випадку, що заподіяло [PERSON] каліцтво, втрату працездатності, заподіяння моральної шкоди, а також втрату заробітної плати внаслідок нещасного випадку на виробництві. [PERSON] вимагає стягнути з ПСП «Шарівка» на його користь втрачену заробітну плату за період з липня 2014 року по червень 2016 року в розмірі 55\~389 грн. 29 коп. внаслідок нещасного випадку на виробництві, різницю в заробітній платі з 01 липня 2016 року по 01 травня 2018 року в розмірі 2 408 грн. 23 коп., та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. 00 коп. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та пояснив, що під час роботи дояром він та інші його колеги, щоранку, в літній період часу, виконували певні дії, заганяючи корів з літнього табору в приміщення, де повинна відбуватись дойка за допомогою спеціального устаткування. 19.06.2014 року зранку, він як завжди, виконував свої обовязки і мав розподілити корів кожну на своє місце для доїння. Для того, щоб завести молодих корів, він мусив зайти в прохід між стойлами та власноруч спрямувати корів, що заблукали на свої місця. Знаходячись в проході, де корови рухаються, він раптово відчув, що одна з них його штовхнула. Від поштовху він впав, хотів підвестись, але зрозумів що права нога застрягла в отворі між підлогою та решіткою. В цей час, інша корова, що рухалась в проході, наступила йому на ногу, від чого, як пояснив, [PERSON], він отримав перелам ноги. Позивач вважає, що нещасний випадок стався через недотримання адміністрацією ПСП «Шарівка» правил охорони праці, а саме внаслідок ряду порушень, що мали місце на підприємстві: між решіткою та підлогою не повинно бути ніяких отворів, підлога повинна бути вимита та суха, тобто не забезпечені санітарні умови, а також він не повинен був займатись іншими роботами, крім як доїння власноруч. Крім того, позивач пояснив, що незгодний з висновками експертиз та розслідуванням комісії, бо всі вони виходили з того, що він нібито працює майстром машинного доїння, але насправді він працював дояром, і між цими посадами існує принципова різниця, яка і стала причиною нещасного випадку. Згодом, як пояснив [PERSON], він був змушений звільнитись, через те, що його не перевели на легшу роботу. Вимагаючи стягнути втрачений заробіток та компенсацію за спричинену моральну шкоду, позивач пояснив, що тих десяти тисяч гривень, що він отримав від керівництва ПСП «Шарівка» на лікування, явно недостатньо. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Валківському районі Харківської області в судовому засіданні пояснила, що нещасний випадок на виробництві, що мав місце за участю працівника ПСП «Шарівка», був офіційно зареєстрований та по ньому був складений акт встановленої форми Н-1. За результатами перевірки, як пояснила [PERSON], на підставі довідки МСЕК про втрату двадцяти відсотків працездатності, [PERSON] були проведені виплати, тому представник третьої особи не вважає, що позов не може бути задоволений. Представник відповідача пояснила, що керівництво ПСП «Шарівка» не оспорює той факт, що 19.06.2014 року, при виконанні функціональних обовязків з дояром [PERSON] стався нещасний випадок. За цим фактом було зареєстроване кримінальне провадження, в рамках якого проведено судові інженерно-технічні експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності, висновки яких містять твердження про те, що нещасний випадок стався внаслідок недотримання правил безпеки на виробництві самим працівником [PERSON] Представник відповідача наголосила на тому, що адміністрація ПСП «Шарівка» не мала будь-яких даних про необхідність переведення [PERSON] на легшу роботу і з боку роботодавця не було жодного тиску чи примусу, а тому [PERSON] був звільнений виключно за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. Сам [PERSON], як стверджує представник відповідача, був застрахованою особою і підприємство регулярно сплачувало внески до фонду страхування від нещасних випадків, тому приватне сільськогосподарське підприємство «Шарівка» позов не визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Вимагаючи відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоровю, позивач посилається на загальні норми Цивільного кодексу України, а саме на статті 1195, 1197, що визначають підстави та порядок відшкодування шкоди завданої особі фізичною або юридичною особою. Дані норми не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли внаслідок нещасного випадку на виробництві, оскільки спір має бути вирішений за спеціальними нормами закону, що витікають з вимог ст. 173 Кодексу законів про працю. Згідно зі статтею 173 Кодексу законів про працю, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Диспозиція зазначеної норми набула чинності у звязку із прийняттям змін деяких законодавчих актів України щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування, а саме у зв'язку із прийняттям Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (1105-14). Нещасний випадок, що мав місце на приватному сільськогосподарському підприємстві «Шарівка», стався 19.06.2014 року, тому суд керується нормами, які діяли на момент виникнення правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків…. і є завданням страхування від нещасного випадку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», роботодавці підприємства, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору є платниками єдиного соціального внеску, який має на меті забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страховиком є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Таким чином, обовязок відшкодування шкоди застрахованої особи, в тому числі у звязку втратою заробітку, лежить на страховику. Судом встановлено, що [PERSON] працевлаштувався на посаду дояра до ПСП «Шарівка» 03.09.2013 року та був звільнений 01.06.2015 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, про що свідчать записи в трудовій книжці серії АК№367083.(а.с.10) 19.06.2016 року на приватному сільськогосподарському підприємстві «Шарівка» стався нещасний випадок пов'язаний з виробництвом за участю [PERSON] [PERSON] отримав ушкодження здоровя і дана обставина не оспорюється сторонами у справі, а крім того, підтверджується фотокопією постанови про закриття кримінального провадження від 29.04.2015 року, інформація про яке була внесена до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України порушення вимог законодавства про охорону праці службовою особою підприємства, що заподіяло шкоду здоровю потерпілого. За результатами огляду МСЕК, [PERSON] встановлений ступінь втрати професійної працездатності двадцять відсотків, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках №077977.(а.с.11) Відповідно до довідки відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Валківському районі Харківської області №371 від 06.07.2015 року, [PERSON] поставлений на облік і знаходиться в базі «Реєстр потерпілих».(а.с.32) Згідно з довідкою відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Валківському районі Харківської області №372 від 06.07.2015 року, [PERSON] у період з 23.04.2015 року по 30.04.2016 року, отримував щомісячну страхову виплату в сумі 664 грн. 32 коп.(а.с.31) Статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», передбачена щомісячна виплата грошової суми в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Фондом соціального страхування [PERSON] відшкодовано 20% від заробітної плати в сумі 664 грн. 32 коп., що не заперечує сам позивач. 01.06.2015 року [PERSON] звільнився за власним бажанням, а тому вини роботодавця, в тому, що позивач не отримує заробітну плату, яка була передбачена посадовим окладом, внаслідок застосування з боку адміністрації підприємства до нього примусу чи внаслідок настання нещасного випадку не має. Дані позивача про те, що нещасний випадок стався через недотримання роботодавцем правил техніки безпеки на виробництві надані в судовому засіданні будь-якими доказами не підтверджуються. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач наголошував на тому, що він займав посаду дояра, а не майстра машинного доїння, як це визначено матеріалами кримінального провадження. Крім того, за думкою позивача [PERSON] нещасний випадок стався через те, що він будучи дояром, виконував роботу з підгону худоби, яка є властивою твариннику, а не дояра. Проте суд, вважає, що ці обставини не мають значення для вирішення питання про стягнення виплат з відповідача, оскільки предметом судового розгляду є вимоги повязанні з порушенням прав працівника на отримання ним виплат, внаслідок ушкодження здоровя на виробництві. Встановлення вини посадових осіб роботодавця при настанні нещасного випадку відноситься до компетенції комісії з розслідування нещасного випадку, яка відповідно до п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України №1232 від 30.11.2011 року, зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення скласти акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1. Учасники судового засідання пояснили, що такий акт був складений. Судом розяснено сторонам їх право звернутись до суду із клопотанням про долучення до матеріалів справи акту про нещасний випадок форми Н-1, проте останні таким правом не скористались, а тому суд розглядає позов на підставі наявних у справі документів та пояснень учасників. Представник відповідача наголосила на тому, що нещасний випадок згідно проведених у кримінальному провадженні експертиз стався з вини самого працівника. Кримінальне провадження закрите через відсутність в діях посадових осіб ПСП «Шарівка» складу кримінального правопорушення і постанову про закриття, позивач не оскаржив. [PERSON] пояснив, що зазначені документи не варті уваги суду, через те, що експертні дослідження були проведені після прийняття рішення про закриття кримінального провадження. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходить не з того факту, що в діях посадових осіб роботодавця, правоохоронними органами не встановлено порушень, а із загальних норм відшкодування шкоди заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої виключно внаслідок порушення її прав. Оскільки з боку відповідача не було порушень прав позивача на отримання відшкодування втрати заробітку, позов в частині вимог компенсації за спричинену моральну шкоду, також задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed