Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

31 серпня 2015 року Пакульська територіальна громада Чернігівського району Чернігівської області в особі Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області звернулася до суду з позовом, в якому просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток в житловому будинку № 14 по вул. Попудренка в с.Завод Чернігівського району Чернігівської області, виданого 25.06.2014 державним нотаріусом [PERSON] [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] на ім»я [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого 19.12.2013 року, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора нотаріуса [PERSON] [PERSON] [PERSON] державної нотаріальної контори як спеціального суб»єкта на реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 14022206 від 25.06.2014 на 5/6 часток житлового будинку, об»єкту житлової нерухомості в с.Завод по вул. Попудренка,14 Чернігівського району Чернігівської області за [PERSON], а також витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь Пакульської територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області в особі Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області житловий будинок № 14 по вул. Попудренка в с.Завод Чернігівського району Чернігівської області. Свої вимоги обґрунтовували тим, що на підставі акту прийому передачі від 10 жовтня 2012 року [PERSON] передав на баланс сільської ради житловий будинок в с.Завод по вул. Попудренка,14 Чернігівського району Чернігівської області, що перебував в його приватній власності і взяв на себе зобов»язання відселитись з даного житлового будинку, а отже є таким, що втратив право власності на цей житловий будинок, який перейшов у комунальну власність територіальної громади, а отже даний житловий будинок не міг бути успадкований і перебуває у незаконному володінні відповідача [PERSON]. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що Пакульська сільська рада не набула права власності на вказане майно у встановленому законом порядку, спадкодавець за життя не відмовився від права приватної власності, не отримав компенсації, а отже відсутні взагалі правові підстави для прийняття спірного житлового будинку на баланс сільської ради. Відповідач [PERSON] державна нотаріальна контора не забезпечили явку свого представника в судове засідання, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо вирішення питання поклались на розсуд суду відповідно до законодавства. ( а.с.131) Третя особа - [PERSON] неодноразово повідомлявся про день та час розгляду справи за місцем його реєстрації, однак поштові відправлення повертались за закінченням терміну зберігання, а тому суд визнав можливим проводити розгляд справи за відсутності останнього, враховуючи те, що [PERSON] не претендує на спадщину, про що надав відповідну заяву до нотаріальної контори. Третя особа [PERSON] ( анкетні дані якої щодо прізвища були уточнені під час судового засідання), в судове засідання не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши про підтримання поданого позову. ( а.с.47) Допитана судом в якості свідка головний спеціаліст управління по обліку та розподілу жилої площі [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] перебував на квартирному обліку як переселенець з радіоактивно забрудненої зони згідно з направленням на переселення [PERSON] обласної державної адміністрації та був включений до окремого списку інвалідів Великої Вітчизняної війни 1-ої групи і отримав однокімнатну квартиру у м.Чернігові на виконання державної програми щодо забезпечення інвалідів Великої Вітчизняної війни. Ордер отримав 10.10.2012 після надання довідки з місця проживання про здачу раніше займаного житлового приміщення. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме ст.ст.4,32 гарантується право громадян, що проживають у зоні гарантованого добровільного відселення на переселення та самостійне переселення у місцевості, які не віднесені до категорій зон радіоактивно забруднених територій у відповідності до порядку, що визначається відповідно Кабінетом Міністрів України з отриманням компенсацій, передбачених законом. На виконання статті 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Постановою Кабінету Міністрів № 706 від 16 грудня 1992 року було затверджено Порядок відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (далі Порядок). У відповідності до вищезазначеного Порядку [PERSON] 18 лютого 1997 року було видано направлення серії ЧН № 1164 [PERSON] обласною державною адміністрацією на одержання, будівництво або придбання житла у м.Чернігові. ( а.с.88) Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, виходячи з пояснень сторін, свідка та досліджених копій документів справи квартирного обліку ( а.с.89-112), відповіді управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду від 22.10.2015 року ( а.с.193) [PERSON] перебував на квартирному обліку до позачергового списку переселенців із радіоактивно забрудненої зони згідно з направленням на переселення [PERSON] обласної державної адміністрації ЧН № 1164 від 18.02.1997 та одночасно був включений до окремого списку як інвалід Великої Вітчизняної війни 1-ї групи, які потребують покращення житлових умов. У відповідності до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 224 від 17 вересня 2012 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2011 року № 437 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у Державному бюджеті для забезпечення житлом інвалідів Великої Вітчизняної війни І групи, які протягом тривалого строку перебувають у черзі на отримання житла» вирішено виділити житло і видати ордер [PERSON] на однокімнатну квартиру житловою площею 19,9 кв.м у м.Чернігові, одному, зі зняттям з квартирного обліку, як такому, що перебував на черзі у списку переселенців із радіоактивно забрудненої зони інвалідів Великої Вітчизняної війни 1-ї групи з 17 червня 1997 року за №1. ( а.с.87) Дійсно, п.11 Порядку передбачено, що громадяни, які переселяються з радіоактивно забруднених територій за направленнями обласних державних адміністрацій, одержують ордери на вселення в надані їм житлові приміщення після подання районній державній адміністрації, виконкому міської (міста обласного підпорядкування) Ради народних депутатів довідки з попереднього місця проживання про здачу раніше займаного житлового приміщення, що мало місце в даному випадку та 10 жовтня 2012 року Пакульська сільська рада видала [PERSON] довідку, що будинок за актом прийому-передачі від 10 жовтня 2012 року був зданий на баланс сільської ради. ( а.с.112) Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. В поданому позові позивач сам вказує з посиланням на ст.328 ЦК України, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В даному випадку на територіальну громаду покладається дотримання процедури правомірності набуття права власності на житловий будинок, що перебував у приватній власності громадян, враховуючи дотримання тих гарантій, які передбачені відповідними нормативно-правовими актами щодо відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварій на Чорнобильській АЕС. При цьому відсутність коштів у сільській раді не може бути підставою для звільнення останніх від дотримання встановленої процедури прийняття нерухомого майна, що перебуває у приватній власності особи, до комунальної власності. Так, п.12 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 706 від 16 грудня 1992 року визначає, що житлові будинки, що належали громадянам, які переселилися на нове місце проживання, на праві приватної власності, після виплати їм компенсації зараховуються на баланс районних державних адміністрацій, виконкомів міських (міст обласного підпорядкування) Рад народних депутатів або відповідних підприємств, установ, організацій. Отже, обов»язковою умовою зарахування житлових будинків, що перебувають у приватній власності громадян, на баланс є виплата компенсації. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні договору дарування від 08 жовтня 2012 року житловий будинок, що розташований в с.Завод Чернігівського району Чернігівської області по вул. Попудренка, 14 перебував у приватній власності [PERSON], його право приватної власності було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації та державному реєстрі. ( а.с.26-29) Постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 18 листопада 2009 року був затверджений Порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, який визначає механізм виплати громадянам компенсації за втрачене майно, а не механізм передачі на баланс нерухомого майна. Спадкоємці громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право на грошову компенсацію за втрачене спадкодавцем нерухоме майно, якщо така компенсація була нарахована, але не отримана переселенцем, відповідно до норм Цивільного кодексу України. У відповідності до повідомлення управління соціального захисту населення [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] за життя не отримував компенсації за втрачене нерухоме майно та така компенсація йому не нараховувалась. ( а.с.75) В силу положень Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 18 листопада 2009 року спадкоємці не мають права на отримання компенсація, яка за життя не була нарахована спадкодавцю, а відповідальність переселенців, наступає у разі отримання ними компенсації за втрачене майно та продовження користування житловим будинком. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації та витребування майна, Пакульська сільска рада вважає себе власником житлового будинку, що був переданий у відповідності до укладеного акту приймання - передачі, посилаючись на Закон України «Про передачу об»єктів права державної та комунальної власності» від 03.03.1998 в редакції від 13.06.2012, однак враховуючи, що об»єктом передачі є нерухоме майно та спеціальні нормативно-правові акти, що регулюють порядок набуття права власності на нерухоме майно, а також порядок передачі нерухомого майна, що перебуває у власності переселенця, суд зважає на наступне. Дійсно в статті 1 Закону України «Про передачу об»єктів права державної на комунальної власності» передбачено, що передача у державну або комунальну власність об»єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад. 10.10.2012 була створена комісія, яка склала акт, де зазначено, що [PERSON] здав на баланс сільської ради житловий будинок в с.Завод по вул. Попудренка, 14, який належить власникам на підставі договору дарування від 13 вересня 2008 року, що супеерчить положенням вищезазначених Порядків, оскільки для передачі на баланс сільської ради існує інша процедура зарахування будинків, також форма та зміст акту не відповідає додатку до Порядку подання та розгляду пропозицій щодо передачі об'єктів з комунальної у державну власність та створення і роботи комісії з питань передачі об'єктів у державну власність, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1482 від 21.09.1998. Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочин це дія особи, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Таким чином, правочини мають вольовий характер, який виявляється в бажанні осіб встановити права і прийняти обов»язки з метою досягнення правового результату. У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов»язків за правочином, є виконанням правочину. Таке виконання правочину може оформлюватись окремими документами, складеними сторонами, у тому числі й актом прийому передачі, які не породжують самостійних прав чи обов»язків, а є лише технічною фіксацією виконання умов правочину, тобто документуванням особами своїх дій з реалізації набутих прав і прийнятих обов»язків. Отже, акт прийому - передачі не породжує жодних прав та обов»язків, характерних для правочину. В акті прийому передачі не зафіксовано, які права й обов»язки виникають між сторонами. Виходячи з положень ст.ст.331, 334 Цивільного кодексу України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації, а отже акт приймання передачі, на який посилається представник позивача є одним із документів, який має подаватись до відповідного органу державної реєстрації і не свідчить про автоматичне набуття права власності на нерухоме майно, щодо якого встановлений окремий порядок його набуття. При цьому мають враховуватись положення Порядку відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території. У відповідності до ч.3 ст. 347 ЦК України права власності на майно, яке підлягає державній реєстрації припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Однак, як встановлено в судовому засідання за життя [PERSON] не вчинив будь-яких дій, що свідчили б про припинення його права власності у встановленому законом порядку, а отже на момент смерті [PERSON] мав у приватній власності, що була зареєстрована у встановленому законом порядку за договором дарування від 08 жовтня 2012 року, житловий будинок в с.Завод по вул.Попудренка,14. Сам по собі факт зняття [PERSON] з реєстрації в даному будинку та здійснення реєстрації в місті, також не свідчить про автоматичне припинення права власності на житловий будинок. Як вбачається з копії спадкової справи після смерті [PERSON], що помер 19 грудня 2013 року звернулася [PERSON] - дочка спадкодавця , [PERSON] син спадкодавця. [PERSON] син спадкодавця подав заяву, в якій зазначив, що не буде претендувати на право на обов»язкову частку в спадковому майні. ( а.с.132-155) 25 червня 2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на 5/6 часток житлового будинку № 14 з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в с.Завод Чернігівського району та області по вул.Попудренка. ( а.с.22) Враховуючи те, що на момент смерті спадкодавця [PERSON], його право власності на житловий будинок по вул.Попудренка,14 в с.Завод Чернігівського району та області було зареєстровано у встановленому законом порядку, ніким не скасоване, то даний житловий будинок увійшов до складу спадщини і [PERSON] як спадкоємець правомірно отримав спадщину на 5/6 часток житлового будинку № 14 з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в с.Завод Чернігівського району та області по вул.Попудренка. Посилання позивача на положення ч.2 ст.346 ЦК України є безпідставним, оскільки в Законі України «Про передачу об»єктів права державної та комунальної власності» та в будь-якому іншому законі, як на це посилається представник позивача, не зазначено про припинення права власності на нерухоме майно за актом та рішенням Пакульської сільської ради. Порядок припинення права власності на нерухоме майно визначений в ч.3 ст.347 ЦК України та в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які передбачають певне волевиявлення особи шляхом подання заяви про припинення права власності. У зв»язку з чим є невірним трактування представником позивача положення п.5 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» щодо правомірності набуття права власності, оскільки право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. В пункті 23 вказаного Пленуму зазначено, що факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено підстав для визнання, в силу ст.ст.203,215,1301 ЦК України, на які посилається представник позивача, недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток в житловому будинку № 14 по вул.Попудренка в с.Завод Чернігівського району та області, виданого 25.06.2014 державним нотаріусом [PERSON] [PERSON] державної нотаріальної контори. [PERSON] на ім»я [PERSON] в порядку спадкування після померлого 19.12.2013 року [PERSON]. У зв»язку з чим відсутні підстави для скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора нотаріуса [PERSON]. Позовна вимога щодо витребування майна з посиланням на вимоги ст.ст.387,388 ЦК України з правовідносин, що виникли між сторонами, є безпідставною, оскільки [PERSON] успадкував житловий будинок у встановленому законом порядку, а Пакульська сільська рада не набула у власність житловий будинок № 14 по вул.Попудренка в с.Завод Чернігівського району та області. Рішення вісімнадцятої сесії шостого скликання від 25.12.2012 Пакульської сільської ради не є правовстановлюючим документом (а.с.15) Рішення № 160 від 26.12.2012 та договір оренди житлового будинку з [PERSON] укладені без зазначення правової підстави і є незрозумілим зазначення в договорі оренди найму житлового приміщення від 02 січня 2013 в п.1.3 про підтвердження права власності орендодавця рішенням виконкому № 160 від 26.12.12.. ( а.с.18-20) Укладення договорів оренди є довільним тлумаченням сільською радою норм чинного законодавства. Враховуючи вищенаведене, встановлені обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі як таких, що є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed