Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач в липні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання правочину недійсним, укладеного під впливом обману, стягнення моральної шкоди та реальних збитків, мотивуючи це тим, що 28.07.2013 року автомобіль [NUMBER] був у нього вилучений працівниками Управління ДАІ Черкаської області, як такий, що занесений у апаратно-програмний комплекс цілодобового контролю стану дорожнього руху на вулицях населених пунктів та автодорогах «Відеоконтроль-Рубіж». Згідно даних вказаної бази автомобіль знаходився з 2007 року під арештом за постановою №59/СВ-316 від 02.11.2007 року Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві по кримінальній справі №10-14020, слідчий Цирульніков А.В. 03.05.2008 року на торгівельному майдані ТОВ КПФ «Корн ЛТД» Київський міський автомобільний ринок «Центральний» між ним та відповідачами у простій письмовій формі було укладено правочин, за яким відповідачі отримали від нього 7 400 доларів США в порядку розрахунку за автомобіль. Вважає, що відповідачі ввели його в оману і замовчували про те, що автомобіль на момент укладення правочину від 03.05.2008 року перебував під арештом у кримінальній справі. Відповідач [PERSON] знав, що на вказаний вище транспортний засіб слідчим було накладено арешт і мав за мету отримати за нього кошти, тому видав нотаріально посвідчену довіреність відповідачу [PERSON] з правом продажу автомобіля, який в подальшому був розміщений на торгівельному майдані ТОВ КПФ «Корн ЛТД». За час володіння та користування автомобілем позивач вважаючи його своєю власністю здійснив його ремонт на суму 15 645.70 грн. Крім того, вважає, що збитки за укладеним внаслідок обману правочином складають 7 400 доларів США - оплата за автомобіль. Оскільки правочин було укладено під впливом обману, то відповідачі на думку позивача повинні відшкодувати йому реальні збитки у подвійному розмірі, а саме 7 400 доларів СШАх2=14 800 доларів США; 15 645.70х2=31 291.40 грн. Крім того, вважає, що діями відповідачів йому також була спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає з 28.07.2013 року в зв»язку з протиправною поведінкою щодо нього, оскільки він був позбавлений транспортного засобу внаслідок недобросовісності відповідачів, звернення за захистом свого порушеного права також не дає йому позитивних емоцій, а тільки розпач, душевні хвилювання, роздратованість від того, що відповідачі у протиправний спосіб заволоділи його коштами і витратили їх на власні потреби, тому вважає, що діями відповідачів йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 1 000 000.00 грн. Просив суд про задоволення вимог його позову, стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] спричинених йому реальних збитків у подвійному розмірі 14 800 доларів США та 31 291.40 грн., а також моральну шкоду в розмірі 1 000 000.00 грн. Позивач в судовому засіданні підтримав в повному обсязі вимоги свого позову та просив суд про їх задоволення. В останнє судове засідання не з»явився, просив проводити судове засідання без його участі, підтримавши вимоги позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, причини його неявки суду невідомі. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях просив суд відмовити в задоволенні вимог позову в повному обсязі, застосувавши до вимог позову строк позовної давності, встановлений законом. В останньому судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні вимог позову в зв»язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позову [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.05.2008 року позивач по справі на торгівельному майданчику Київського міського автомобільного ринку «Центральний» набув за 7 400 доларів США право володіти, користуватися та розпоряджатися автомобілем марки БМВ 524, 1990 року випуску, д/н [NUMBER]. Права позивачу були надані згідно нотаріальної довереності від 03.05.2008 року та на підставі розписки від 03.05.2008 року, яка була складена відповідачем по справі [PERSON] Згідно довіреності від 03.05.2008 року відповідач [PERSON], що діяв на підставі довіреності виданої з правом передовіри від імені відповідача [PERSON] уповноважив позивача по справі [PERSON] бути його представником в органах державної автоінспекції з питань експлуатації транспортного засобу, в тому числі, здавати в оренду, міняти, зняти з обліку в органах державтоінспекції та продати належний відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 10.04.2007 року легковий автомобіль марки БМВ 524, 1990 року випуску, д/н [NUMBER]. (а.с. 6). В цей же день відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 7 400 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, в якій зазначено «за автомобіль [NUMBER]». Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачі по справі ввели його в оману і замовчували про те, що даний автомобіль на момент укладення правочину від 03.05.2008 року перебував під арештом у кримінальній справі відносно [PERSON], таким чином 28.07.2013 року даний автомобіль був вилучений у нього працівниками УДАІ Черкаської області. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених ч.ч. 3,5 ЦК України, а саме, вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі та реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.04.2015 року позивачу по справі [PERSON] було відмовлено в позовних вимогах, які ним були пред»явлені до Державної автомобільної інспекції УМВС України в Черкаській області, ДП МВС «Черкаси Інформ-Ресурси», треті особи: відділ ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві, Державна автомобільна інспекція ГУ ВС у м. Києві про визнання добросовісним набувачем та власником майна, а саме спірного транспортного засобу БМВ 524, 1990 року випуску, д/н [NUMBER] (а.с. 80-86). Вказаним рішенням суду було встановлено, що позивач, звернувшись до Відділу ДАІ ГУВСУ у м. Києві для реєстрації вказаного вище транспортного засобу дізнався про те, що це не можливо, через наявність арешту на зазначений вище транспортний засіб, хоча арешт або інше публічне, приватне обтяження фактично не знаходило свого підтвердження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна МЮУ. При цьому, вказаним рішенням також було встановлено, що позивач стверджував в судовому засіданні, що на день проведення розрахунку за автомобіль були відсутні будь-які обмеження щодо вказаного рухомого майна. Крім того, вказаним судовим рішенням встановлено те, що 07.06.2013 року позивач отримав від власника автомобіля довіреність представляти його з питань, пов»язаних із вчиненням правочинів, а також вчиняти правочини щодо користування, експлуатації, обміну та продажу належного йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ААС [NUMBER] виданого УГАІ ГУ МВС України в м. Києві 10.04.2007 року автомобіль марки БМВ 524, 1990 року випуску, д/н [NUMBER]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином вказаним рішенням суду було встановлено, що позивач не підтвердив наявність у нього права власності на спірний автомобіль, тому у суду не було підстав вважати порушеним його право власності на спірний транспортний засіб та відповідно для захисту цього права в судовому порядку. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року встановлено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене вище, зважаючи на те, що позивачем по справі в судовому засіданні не було наведено суду належні докази того, що оспорюваний правочин містить ознаки правочину укладеного під впливом обману, не доведено факт обману або наявність умислу в діях відповідачів, тому вимоги позову про визнання правочину недійсним є безпідставними та не обґрунтованими і не підлягають задоволенню. Відповідно вимоги позову про стягнення моральної шкоди та реальних збитків також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог позову про визнання недійсним правочину. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed