Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів, які присуджені до стягнення з нього рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.02.2015 року в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, при тому, щоб мінімальний розмір аліментів на дитину не був меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць (на даний час 50 %)починаючи з 26.01.2015 року і до повноліття дитини, за період з 01.08.2019 року по 01.02.2021 року. Свої вимоги обґрунтовує наступним. В період з 28.07.2012 року по 02.03.2021 року він перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народився син: [PERSON] , [INFO] . У 2015 році між сторонами виник конфлікт і відповідач звернулася до суду про стягнення із нього аліментів. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.02.2015 року було присуджено до стягнення з позивачка в користь відповідачки аліментів на утримання сина в розмірі ј частини від усіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26.01.2015 року. 23.02.2015 року відповідачці було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання. В подальшому вони продовжили спілкування та спільне проживання та за їх спільною домовленістю [PERSON] 17.07.2019 року відкликала виконавчі листи. Восени 2020 року відносини між ними зіпсувалися і 01.02.2021 року [PERSON] повторно звернулася із виконавчим листом про примусове стягнення з нього аліментів. В період з 2015 року по 2019 рік позивач постійно дбав про дитину, щомісячно надавав кошти на її утримання, оплачував витрати на виховання дитини. Через місяць після відкриття провадження виконавець надав йому розрахунок заборгованості по аліментах за попередні роки починаючи з серпня 2019 року, який склав 92\~246,98 грн. Позивач оскаржив дані дії державного виконавця, однак згідно відповіді на його скаргу від 22.03.2021 року,слідує згода з діями державного виконавця, оскільки позивачем не надано доказів сплати аліментів в період з 01.08.2019 року по час відкриття провадження. Вважає, що його вини у виникненні заборгованості не має. Тому, вважає, що нарахування заборгованості за період з 01.08.2019 року по час відкриття провадження є неправомірним. 22.06.2021 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в яких просив, крім вищевказаних вимог звільнити його від сплати нарахованої заборгованості за аліментами, яка виникла в період з 01.08.2019 року по 01.02.2021 року у зв`язку із наявністю обставин, що мають істотне значення. В обґрунтування поданої заяви, зазначив, що позов обґрунтований незгодою із заборгованістю зі сплати аліментів, оскільки його вини у виникнення заборгованості не має, а відповідачка добровільно відкликала виконавчий лист. При розрахунку заборгованості не враховано кошти, які він сплачував відповідачці в якості аліментів добровільно, тому вважає, що розмір заборгованості обчислений державним виконавцем невірно. Крім цього, вважає істотною ту обставину, що відповідач відкликала виконавчі листи, тому вважає, що у відповідності до ч.2 ст. 197 СК України має право на звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Ухвалою від 13.05.2021 р. судом відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.06.2021 р. на 12:00 год. в залі судового засідання Червоноградського міського суду Львівської області, з викликом сторін. 31.05.2021 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вимоги позивача вважає безпідставними. На підтвердження цього зазначила, що згідно положення ч.3 ст. 71 СК України обчислення розміру заборгованості по аліментах є обов`язком державного виконавця. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст. 194 СК України законодавець допускає стягнення аліментів за минулий період. Розрахунок заборгованості по аліментах від 19.02.2021 року обчислений державним виконавцем в межах строків визначених ст. 194 СК України. Також, відповідач заперечила, що позивач щомісяця надавав кошти на утримання сина та оплачував витрати пов`язані з його вихованням. Вважає, що нарахована державним виконавцем заборгованість є правильною та відповідає вимогам закону. Тому, просила в задоволенні позовних вимог відмовити. 09.06.2021 року позивачем було подано відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що відповідач в своєму відзиві визнає факт, що виконання рішення було припинено добровільно самою позивачкою на підставі її заяви від 17.07.2019 року, після чого виконавчий лист їй було повернуто. Тому вважає, що в даній ситуації виник спір щодо розміру заборгованості по аліментах, який має вирішуватися судом, оскільки виконавець не врахував коштів, які були сплачені ним добровільно. Позивач вважає, що у ст. 194 СК України законодавець передбачає можливість стягнення аліментів за минулий час, а не обов`язок. Тому вважає, що відповідачкою не спростовано доводів викладених у позовній заяві. 22.06.2021 року позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог. 23.06.2021 року у справі було оголошено перерву до 21.07.2021р. для надання можливості відповідачу подати відзив на заяву про збільшення позовних вимог. 05.07.2021 року відповідачкою було подано відзив з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в якому вона зазначила, що позивачем оскаржується обчислена державним виконавцем заборгованість. Нею не було порушено жодних прав позивача. Також вона заперечила звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, оскільки аліменти, одержані на дитину є власністю дитини. Відповідачка стверджує, шо позивач знав про свій обов`язок сплачувати аліменти, однак в період коли вона відкликала виконавчий лист коштів на утримання дитини практично не надавав. Виконавчий лист був нею відкликаний у зв`язку із обіцянкою позивача добровільно сплачувати аліменти та за його проханням. Однак цього ним зроблено не було. Тому вона була змушена повторно звернутися у виконавчу службу для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Дане звернення позивача до суду із вищевказаними позовними вимогами має на меті уникнення виконання позивачем обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дитини. Відтак, в задоволенні позовних вимог просила відмовити. 21.07.2021 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду на 31.08.2021 року, де було оголошено перерву до 15.09.2021 року. 15.09.2021 року та 12.10.2021 року по справі продовжено перерву до 27.10.2021 року. 27.10.2021р. позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали покликаючись на обґрунтування, ідентичні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник позивача додатково зазначив, що в 2015 році між сторонами виникли приязні стосунки, тому відповідач відкликала виконавчий лист, а позивач добровільно надавав кошти відповідачці. Вважає, що вини позивача у виникненні заборгованості не має. Просив позов задовольнити. Позивач позов також підтримав. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що він сплачує поточні аліменти. Коли гуляє із дитиною, то оплачує її покупки, купує одяг, а також дає гроші дитині на інші витрати. Аліменти сплачував ще з 2015р. В подальшому вони продовжили спілкування та спільне проживання та за їх спільною домовленістю [PERSON] у 2019 року відкликала виконавчі листи. Проте, у жовтні 2020 року відносини між ними зіпсувалися і в лютому 2021 року [PERSON] повторно звернулася із виконавчим листом про примусове стягнення з нього аліментів. Стверджував, що в період коли аліменти не стягувалися надавав сім`ї кошти гротівкою орієнтовно від 1000 до 5000 грн 2-3 рази на місяць. Щодо того, чи просив він, щоб відповідачка забрала виконавчі листи з виконавчої служби стверджував, що не пам`ятає такого. Також зауважив, що у нього були затримки у виплаті заробітної плати, втрати працездатності у нього немає, проте зазначив, що перебував на лікарняному на стаціонарному лікуванні більше 100 днів. Окрім цього, повідомив, що докази готівкової участі в утриманні дитини виконавцю не надавав, оскільки чеки та квитанції не зберігав та інших доказів такого не має. Відповідач та його представник позовні вимоги заперечили, покликаючись на обґрунтування викладені в відзиві та в запереченні на відповідь на відзив. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача додатково зазначив, що аліменти можуть стягуватися і за минулий період. Позивач є боржником в даних правовідносинах,а тому має обов`язок щодо сплати аліментів. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вони із позивачем проживали разом періодами. Постійного проживання у них не було. Виконавчий лист вона відкликала у зв`язку із тим, що її попросив позивач це зробити, щоб його не обмежили у праві виїзду за кордон, так як хотів їхати на роботу в Польщу, та обіцяючи про добровільну сплату аліментів. Однак позивач давав невелику суму орієнтовно 1 тисячу грн. на місяць і така його участь була нерегулярною. Регулярної участі в утриманні дитини він не брав. На даний час аліменти сплачуються вчасно. Коли вони із позивачем проживали разом вона самостійно сплачувала комунальні послуги. Коли ж, обіцянку позивач не виконав, вона повторно звернулася із виконавчим листом про стягнення аліментів, оскільки їй не вистачало коштів на утримання дитини. Представник третьої особи державний виконавець Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дегтярова Р. О. у судовому засіданні пояснила, що частина заборгованості на даний час сплачена. Станом на 03.06.2021 року розмір заборгованості по сплаті аліментів позивача складає 70\~881 грн. Тобто, позивачем було сплачено 23\~365,91 грн. Також повідомила, що відповідачка написала заяву від 01.02.2021р. про нарахування їй заборгованості по аліментах з 01.08.2019р., тобто за минулий період, оскільки вона мала таке право. Відтак, державним виконавцем було нараховано заборгованість по сплаті аліментів з серпня 2019р. та свої дії вважає правомірними. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи та допитаних в якості свідків позивача та відповідача, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов на наступного переконання. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2012 року, котрий було розірвано 02.03.2021 року, що підтверджується рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02.03.2021 року (а.с.15-16). Від шлюбу у сторін є спільний син [PERSON] , [INFO] , підтверджено сторонами у судовому засіданні. Відповідно до рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23.02.2015 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 26.01.2015 року і до повноліття дитини (а. с. 10-11). На підставі даного рішення, 23.02.2015 року Червоноградським міським судом Львівської області було видано виконавчий лист (а. с.12), який, як вбачається із матеріалів позовної заяви, було відповідачкою звернено до виконання. 17.07.2019 року відповідачка звернулася із заявою до державного виконавця про повернення виконавчого листа без виконання, але з правом повторного пред`явлення (а. с.13). На підставі даної заяви 19.07.2019 року державним виконавцем Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану (а. с. 14). 01.02.2021 року [PERSON] повторно звернулася із заявою до начальника Червоноградського міського ВДВС Західного МРУ МЮ (м. Львів) про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №459/332/15-ц від 23.11.2015 року (а. с.17). На підставі даної заяви 02.02.2021р. державним виконавцем Червоноградського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дегтярьовою Р.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64335713 (а.с.18). 19.02.2021 року державним виконавцем Червоноградського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дегтярьовою Р.О. було проведено розрахунок заборгованості по аліментах за період з серпня 2019 року по січень 2021 року, яка склала 94\~246,98 грн. (а. с.19). Даний розрахунок було оскаржено позивачем, що підтверджується скаргою, адресованою департаменту ДВС МЮУ від 13.03.2021р (а с.21-22). Із відповіді начальника Червоноградського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вбачається, що боржником не було надано доказів сплати аліментів за період з 01.08.2019 року, тому державним виконавцем була нарахована заборгованість зі сплати аліментів з 01.08.2019 року, як було вказано у заяві стягувача [PERSON] . Без наявності квитанцій боржника про сплату аліментів чи відповідної заяви стягувача державним виконавцем не може бути виключено заборгованість (а.с.24). Аналогічна відповідь надійшла позивачу і від Управління забезпеченням примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.61-63) та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.64-65). При прийнятті рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснено\~в абз.\~3,\~4\~п.17\~постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15.05.2006\~р.\~№3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів», вирішуючи питання\~щодо розміру\~аліментів,\~суд повинен\~ураховувати:\~стан здоров`я,\~матеріальне становище\~дитини і\~платника аліментів;\~наявність в\~останнього інших\~неповнолітніх дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~повнолітніх дочки,\~сина;\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Згідно ч.3\~ст.\~71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України. У відповідності\~до ч.4\~ст.\~71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Таким чином, дії державного виконавця щодо нарахування розміру заборгованості за період з 01 серпня 2019 року по 01 лютого 2021 року є правомірними та не суперечать вимогам СК України та Закону України «Про виконавче провадження», оскільки законодавець встановив таке право для отримувача аліментів. Твердження позивача, про те, що для нарахування заборгованості за минулий час, має бути наявність вини особи у їх несплаті не відповідають дійсності, оскільки згідно ч. 2 ст. 194 СК України якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Тлумачення даної норми позивачем як виключні випадки стягнення аліментів за минулий час не відповідають дійсності, оскільки положення ч.1 ст. 194 СК України передбачають можливість стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, не конкретизуючи, що дана норма може бути застосована лише у вищевказаних двох випадках, а є загальною. Позивач оспорює нараховану заборгованість, однак не наводить доказів сплати аліментів за спірний період, що дасть змогу звільнити його від сплати заборгованості чи змінити розмір нарахованої заборгованості. Позивачем не долучено до матеріалів справи квитанцій чи будь-яких інших доказів, які б свідчили про отримання коштів відповідачкою. Періодична, незначна грошова участь позивача в утриманні дитини не може бути підставою для звільнення його від сплати аліментів на утримання дитини за минулий період. Згідно з ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. В даному випадку, позивач не наводить жодних обставин, які б мали істотне значення для вирішення питання щодо звільнення його від сплати аліментів. Крім цього, сам позивач в свої позовній заяві зазначає, що відповідач відкликала виконавчий лист на підставі їх спільної домовленості. Даний факт підтвердила під присягою, при допиті в якості свідка, і відповідач та додатково вказала, що дана домовленість була зумовлена обіцянкою позивача добровільно сплачувати щомісячно аліменти на утримання сина та з метою уникнення застосування щодо нього тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. Позивач був обізнаний про свій обов`язок щодо сплати аліментів, тому на підставі спільної домовленості із відповідачкою, повинен був щомісячно сплачувати кошти на утримання дитини. Необґрунтоване звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах суперечить інтересам дитини, оскільки згідно ч.1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Тому вимога позивача щодо звільнення його від сплати заборгованості по аліментах є необґрунтованою та не підлягає до задоволення. Згідно ч.4 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених\~частиною четвертою\~статті 71\~Закону,\~повідомляти про\~розрахунок заборгованості\~стягувача і\~боржника. Розрахунок\~заборгованості обчислюється\~в автоматизованій\~системі виконавчого\~провадження на\~підставі відомостей,\~отриманих із: звіту\~про здійснені\~відрахування та\~виплати; квитанцій\~(або\~їх копій)\~про перерахування\~аліментів,\~наданих стягувачем\~чи боржником; заяв\~та (або)\~розписок стягувача; інформації\~про середню\~заробітну плату\~працівника для\~цієї місцевості; інших\~документів,\~що відображають\~отримання боржником\~доходу або\~сплату ним\~аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~статтею 195\~Сімейного кодексу\~України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. Як вбачається\~із розрахунку\~заборгованості,\~проведеноого державним\~виконавцем Червоноградського\~МВ ДВС\~Західного міжрегіонального\~управління юстиції\~(м.\~Львів)\~у виконавчому\~провадженні від\~19.02.2021\~року в\~період часу\~з 01 серпня 2019 року по 01.02.2021 року сума заборгованості позивача склала 94\~246, 98 грн. Даний розрахунок проведений державним виконавцем у відповідності до вимог СК України, Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року, а тому суд вважає його таким, що не потребує корегування. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed