Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

В березні місяці 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог служби у справах дітей Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого вказала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем розірвано за рішенням Хмельницького міського суду від 27.01.2015 року. Неповнолітня донька проживає разом з матір'ю та повністю перебуває на її утриманні. Відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28.04.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки. Проте відповідач рішення суду не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів. Весь період вагітності вона проживала із своїми батьками, відповідач не цікавився ні її життям, ні здоров»м, ні перебігом вагітності навіть у телефонному режимі. Про народження дитини вона повідомила відповідача телефоном. Проте, відповідач не прийшов провідати їх у пологовому будинку та не поцікавився їх станом здоров»я та забрати з донькою додому. Коштів на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається. Відповідач не одноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, що негативно може вплинути на життя дитини. Зважаючи на те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини, не піклується про стан її здоров»я, фізичний та духовний розвиток та не бере участі в її вихованні та матеріальному забезпеченні з метою забезпечення прав та законних інтересів неповнолітньої дитини позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просять його задоволити. Позивач суду пояснила що відповідач не вживав заходів щодо виховання та утримання дитини, не цікавився її життям та здоров»ям, ухилявся від виховання дитини та її утримання. Не заперечувала і тих обставин, що з часу вагітності проживала однією сім»єю із [PERSON], котрий підтримував матеріально її та дитину, котра хворіла, що підтверджується відповідним висновком. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заявленого позову не визнали. Відповідач суду пояснив, що він намагався брати участь у вихованні дитини, однак йому чинилися перешкоди, він неодноразово провідував дитину, однак дверей квартири та будинку, де мешкала позивач з дитиною йому ніхто не відчиняв. Позивач перешкоджала йому приймати участь у вихованні дитини, однак він звернувся до опікунської ради лише у червні місяці 2015 року з приводу усунення перешкод в участі у вихованні дитини, до суду з цього приводу не звертався. Представник служби у справах дітей в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення батьківських прав [PERSON] є недоцільним, оскільки дитини є ще дуже маленькою. Суд заслухавши доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи доказами, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26.12.2013 року. Неповнолітня донька проживає разом із матір'ю. Відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.04.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в сумі 500 грн. щомісяця на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 27.04.2015 року за № 01-34-648/15 позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON], [INFO] є недоцільним та не відповідає інтересам дитини. Позивач обґрунтовує поданий позов тим, що відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не бере з-за винної поведінки, свідомо нехтує своїми батьківськими обов»язками. Однак судом достовірно установлено, що сторони припинили сімейні відносини у зв»язку із виникненням між ними сварок та позивач фактично проживала однією сім»єю із [PERSON] з часу вагітності по даний час. Позивач в ході судового розгляду посилається на те, що виникло питання про усиновлення ним дитини, оскільки фактично дитина знає його як батька, весь цей час він підтримував позивача матеріально, та приймав участь у вихованні дитини та її лікуванні, забирав її з пологового будинку. Цих обставин не заперечувала позивач та в судовому засіданні підтвердила її матір, свідок [PERSON] та свідок [PERSON] Відповідно до довідки Хмельницького ОПНД від 22.04.2015 № 482 [PERSON] на обліку в Хмельницькому ОПНД та наркологічному диспансері не перебуває (довідка за № 8288 від 23.04.2015 року). Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду у з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Непередбачуваність позитивного результату у конкретній ситуації позбавляє змісту застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, про те що відповідач, завідомо, навмисно ухилився від виконання батьківських обов'язків у відношенні своєї неповнолітньої дитини, тому суд вважає необхідним попередити батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанні [PERSON] батьківських обов'язків. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повідомили суд про те, що відповідач з часу народження дитини не виявляв уваги і турботи щодо доньки, не займався її вихованням та нехтував проханням позивача про необхідність забрати її з дитиною з пологового будинку, котра повідомила батька про народження доньки телефоном. Суд критично оцінює і не бере до уваги пояснення позивача та її матері стосовно того, що позивач не перешкоджала відповідачеві бачити дитину та виховувати її, адже при цьому не заперечували тих обставин, що навіть спілкуванні телефоном не здійснювалось. Однак до таких показів слід віднестись критично, оскільки свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду про те, що відповідач неодноразово приїздив у квартиру та будинок до позивача та привозив подарунки, де вона мешкала з дитиною, однак дверей ніхто не відчиняв. Відповідач заперечував такі обставини та посилається на те, що шукав дружину у трьох пологових будинках, однак у Хмельницькій обласній лікарні йому повідомили про виписку матері з дитиною. Суд установив, що між батьками сторін склалися вкрай напружені стосунки, і відвідування відповідача доньки у будинку батьків позивачки з врахуванням її віку та фактичних шлюбних відносин із [PERSON] практично було неможливим. З приводу встановлення місця і часу зустрічей із дитиною відповідач не звертався до суду, однак хотів і бажає зараз бачити свою доньку та приймати участь у її вихованні. Суд критично оцінює і не бере уваги вирок Хмельницького міськрайонного суду від 01.04.2015 року про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за ознаками статті 125 частини 1 КК України та постанову цього ж суду від 06 травня 2015 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ознаками частини 1 статті 184 КУпАП, оскільки вирок стосується відповідача щодо вчинення ним злочину за завдання тілесних ушкоджень позивачці, і ніяким чином він не відноситься до винної його поведінки відносно виховання дитини, а постанова суду не містить відмітки про те, що вона набрала законної сили. Слід відмітити, що лише рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.04.2015 року присуджені аліменти з відповідача на користь позивача, а вказана постанова мотивована тим, що відповідач не надає коштів на її утримання. При цьому, відповідач та його представник посилаються на те, що вони не брали участь у судовому розгляді, та постанову суду не отримували та про її існування не знають. Таким чином, не можна вважати, що відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов'язками щодо своєї доньки. У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Тому, виходячи із наведеного підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON], [INFO] суд не вбачає, вважає такі вимоги їх передчасними та позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та застосованим у даному випадку бути не може. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed