Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У травні 2015 року позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача , яким після уточнення заявлених вимог ( а.с. 127,150) просили : - надати дозвіл на виготовлення проїзних документів та відкриття візи, в тому числі Шенгенської для короткострокових поїздок з метою відпочинку , туризму, тощо для малолітнього [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в період літніх, весняних та осінніх канікул протягом 2015-2016 року без згоди батька [PERSON] ; - надати дозвіл малолітнім дітям [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] , на тимчасові поїздки в [PERSON] в супроводі матері [PERSON] [PERSON] та бабусі [PERSON] в термін з 24 грудня 2015 року по 26 січня 2016 року та з 25 травня по 31 серпня 2016 року з ціллю відпочинку та оздоровлення . Вимоги мотивують тим, що з 07.03.2006 року по 15.03.2010 рік позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованом у шлюбі із відповідачем. Від шлюбу 14.09.2007 року народився син [PERSON]. Разом з тим, 27.11.2006 року , відповідач по рішенню Луцького міськрайонного суду усиновив також і сина від першого шлюбу [PERSON], [INFO], прізвище дитини змінено на [PERSON]. Після розлучення , діти проживають з позивачем [PERSON] та перебувають на її утриманні. З метою забезпечення дітям достатнього рівня життя, фізичного , інтелектуального, морального та соціального розвитку , позивачі, мають намір на канікулах поїхати за кордон до [PERSON], де проживають їх родичі. Проте, батько дітей, згоди на виїзд за кордон не надає, що свідчить лише про умисне створення перешкод у відвідуванні дітьми родичів та у забезпеченні дітям достатнього рівня життя. В судовому засіданні позивачі , їх представник вимоги підтримали, просили задовольнити , пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві, та уточненнях до неї . Відповідач, зокрема його представник, в суді позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити . Вказав, що відповідач не заперечує щодо поїздки дітей за кордон , однак він не отримував ніяких листів від нотаріуса . Крім того, позивач чинить йому перешкоди у зустрічах з дітьми , що підтверджується рішеннями судів. До того ж, у відповідача є побоювання, що позивач вивезе дітей за кордон, та він взагалі їх не побачить. Третя особа -Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, її представник в судове засідання не з»явився, повідомлявся, згідно поданої заяви просив проводити розгляд справи у їх відсутності ( а.с.149 ). \~ Заслухавши пояснення позивачів, їх представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає , що у задоволенні позову слід відмовити, з наступного. Встановлено, що [PERSON]Є.В. та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.03.2006 року по 12 .05.2010 року . Позивач [PERSON]Є.В. та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження ( а.с. 3-4). Після розірвання шлюбу діти проживають разом із матір»ю [PERSON]Є.В. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. \~ У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов»язків батьків відносно дитини. За положеннями ч. 2\~ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За правилами\~ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності,батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачка повинна була довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме те, що відповідач не надає згоди на виїзд дітей за кордон, що є перешкодою для їх виїзду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч.ч.1,3,4\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (пункт 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року №2). Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах знаходиться на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця мешкання, право вільно покинути територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 11-12 цього ж закону кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів дитини. Згідно п. 7 статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Крім цього, відповідно до п. 8 статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Згідно зі\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~та\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57\~«Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»\~виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 1 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого\~Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57\~«Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»\~встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Таким чином, діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, проте встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Позивачі вказують на те, що відповідач , отримавши нотаріально посвідчену заяву [PERSON]Є.В. про необхідність повідомлення оформлення нотаріально засвідченої згоди від 07.11.2014 року та 10.09.2015 року , відмовляється у наданні згоди для оформлення відкриття віз та для тимчасових поїздок за кордон їх дітей. При цьому, суд зазначає, що вказані заяви, на які посилаються позивачі відповідач не отримував , матеріали справи не містять доказів належного їх отримання та відмови відповідача у наданні дозволу на виїзд дітей за межі України . Про вказане в суді зазначив і представник відповідача. Крім того, заява від 07.11.2014 року за вих.87/01-16 ( а.с. 24) , від отримання якої ніби-то відмовився відповідач, не містить країни, до якої дозволяється виїзд дітей, та заявленого у позові проміжку часу .\~\~\~\~\~\~\~ Посилання позивачів на запрошення фундації в рамках реалізації статутних завдань по співпраці з Полонією на Україні на навчально-відпочинкові візити під час канікул неповнолітніх у 2015 році ( а.с.28), суд також вважає на дату прийняття рішення безпідставними, так як надане позивачами запрошення закінчує свій термін, на який може надаватися згода на поїздки дітей за кордон по рішенню суду. Сторона позивачів не надала суду належних доказів на необхідність виїзду дітей в республіку [PERSON] для їх достатнього рівня життя, фізичного, інтелектуального та соціального розвитку. Позивачем не надано також відомостей щодо деталей (конкретних характеризуючих даних) подорожі, зокрема: не вказано місце розташування оздоровчого/відпочинкового закладу (регіон, адрес); адресу родичів , конкретні дані перебування у оздоровчому/відпочинковому закладі (дати заїзду/виїзду, лист-підтвердження на бронювання); відомості про маршрут та його часові дані (місце та планові дати вильоту/прильоту), тощо, як це вимагається Правилам перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Разом з тим, відмова у наданні дозволу на виїзд дітей за кордон не є порушенням їх прав, передбачених Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, Законом України «Про охорону дитинства», оскільки оздоровлення дітей, розширення їх кругозору , фізичного, інтелектуального , морального та соціального розвитку не передбачає необхідність такого виїзду саме за межі України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того,\~\~позивач [PERSON]Є.В. не довела в суді, що її прагнення виїхати за межі України з дітьми тимчасово обґрунтовані саме інтересами дітей,\~\~а з врахуванням того, які стосунки склалися між сторонами після розірвання шлюбу, відсутні гарантії того, що у випадку транскордонного переміщення вона разом з дітьми повернуться до України. Заявлене в суді позивачем [PERSON] ( баба дітей) те, що відповідач\~\~ухиляється від виконання своїх обов»язків щодо виплати аліментів, стягнення яких присуджено за рішенням суду і в даний час має місце заборгованість, не турбується про своїх дітей, не мають значення при вирішення даного позову. Таким чином, суд приходить до висновку , що заявлені позивачами вимоги не узгоджуються із\~ нормами ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», вони є необґрунтованими та безпідставними, а відтак у їх задоволенні слід відмовити. На підставі ст.ст. 141, 150, 155 СК України, Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, та

Outcome: dismissed