Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

07 грудня 2012 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 08.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DNN0G100000062, відповідно до якого Банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 32.000,00 доларів США на строк по 04.06.2027 року, а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1,0 % на місяць, інші встановлені договором платежі. В порушення умов кредитного договору, відповідач не сплачував своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, в зв'язку з чим станом на 29.11.2012 року, сума заборгованості становить 49.669,60 доларів США, що за курсом НБУ від 29.11.2012 року (7,97 грн. за 1 долар США) складає відповідно 396.000,76 грн., що складається з: заборгованість за кредитом - 30.842,07 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 8.773,98 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1.666,03 долари США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 5.992,43 доларів США; штраф (фіксована частина) - 31,36 доларів США; штраф (процентна складова - 2.363,73 долара США. Позивач просив суд стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 49.669,60 доларів США, що за курсом НБУ від 29.11.2012 року (7,97 грн. за 1 долар США) складає відповідно 396.000,76 грн. та судові витрати (т.1 а.с.2-3). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 46.499,67 доларів США, що за курсом НБУ від 29.11.2012 року (7,97 грн. за 1 долар США) становить 370.602,37 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 30.842,07 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 8.773,98 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1.666,03 долари США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором - 4.992,43 доларів США; штраф (фіксована частина) - 31,36 доларів США; штраф (процентна складова - 2.363,73 долара США, та судові витрати, в іншій частині (т.1 а.с.77-80). В апеляційній скарзі (а.с.83-87) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалите нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки: - з тексту рішення не зрозуміло на підставі яких доказів та норм матеріального права суд прийшов до правового висновку в спірних правовідносинах; - відповідача проінформовано листом від 03.04.2013 року про продаж предмету договору іпотеки, в якому наводилась інформація про рух виручених коштів без зазначення гривневого еквівалента вартості проданої квартири; - в порушення положення ст.38 Закону України «Про іпотеку» відповідач не отримував від позивача звіту про продаж предмету іпотеки, у зв'язку з чим з 30.11.2010 року по 03.04.2013 року йому не було відомо про наявність заборгованості перед банком, оскільки вважав про припинення кредитно-зобов?язальних відносин з часу реалізації іпотечного майна; - позивач звернувся до суду з позовною заявою через два роки після продажу предмету іпотеки з метою штучного збільшення розмір заборгованості за рахунок пені та інших штрафних санкцій, що суперечить ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку»; - до спірних правовідносин суд мав застосувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає частково задоволенню з наступних підстав. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору, забезпеченого договором іпотеки, виникла заборгованість, яка підлягає задоволенню з урахуванням застосування спливу строку позовної давності до розміру пені. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 08.06.2007 року між сторонами укладений кредитний договір № DNN0G100000062, за яким банк надав відповідачу кредит строком до 04.06.2027 року в сумі 32.000,00 доларів США на придбання нерухомості та в сумі 7.200,00 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1,0 % на місяць, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20 % від суми кредиту щомісячно (т.1 а.с.7-9). Згідно з розрахунком банку заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 29.11.2012 року становить становить 49.6690,60 доларів США, що за курсом НБУ від 29.11.2012 року (7,97 грн. за 1 долар США) складає відповідно 396.000,76 грн., що складається з: заборгованість за кредитом - 30.842,07 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 8.773,98 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1.666,03 долари США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором - 5.992,43 доларів США; штраф (фіксована частина) - 31,36 доларів США; штраф (процентна складова - 2.363,73 долара США (т.1 а.с.4-5). В суді першої інстанції відповідач в письмових поясненнях від 20.02.2014 року просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності (т.1 а.с.45-49). Задовольняючи позовні вимоги банку про стягнення фіксованої частини штрафу в розмірі 31,36 доларів США та процентної складової штрафу в розмірі 2.363,73 долара США, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно п.5.4. кредитного договору передбачено інший розмір штрафу, а саме: 250,00 грн. + 5 % від суми позову (т.1 а.с.9). Зазначений штраф згідно п.5.4. кредитного договору передбачений при порушенні позичальником строків платежів більш ніж на 30 днів. За своєю природою штраф є одноразовим платежем за порушення зобов'язання позичальника з погашення кредиту та сплати процентів. Як вбачається з наданого банком розрахунку про заборгованість відповідача [PERSON] станом на 29.11.2012 року, останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем здійснено 21.12.2010 року (т.2 а.с.2-5). З цього часу у позивача виникло право вимогати від відповідача сплати штрафу за порушення ним строків платежів більш ніж на 30 днів. З позовом до відповідача про стягнення штрафу банк звернувся до суду 07 грудня 2012 року (т.1 а.с.2-3). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь банку штрафу підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у позові банку в цій частині за спливом строку позовної давності. За умовами кредитного договору передбачено оплату позичальником відсотків за користування кредитними коштами та винагороди за надання фінансового інструменту, сплата комісії за користування кредитом в умовах договору не передбачена (т.1 а.с.7-9). Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь банку комісії за користування кредитом в розмірі 1.666,03 доларів США підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у позові банку в цій частині за недоведеністю позовних вимог. Доводи апеляційної скарги щодо погашення кредиту за рахунок продажу іпотечного майна не можуть бути прийняті до уваги, оскільки кошти від продажу враховані банком при наданні розрахунку заборгованості позичальника за кредитним договором. Доводи апеляційної скарги про звернення банку з позовною заявою до суду через два роки після продажу предмету іпотеки не є підставою для скасування судового рішення, оскільки банк звернувся до суду з позовом до відповідача в межах строку позовної давності. Ен можуть бути враховані доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки наявний в суді спір не стосується звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування своїх вимог банком надані розрахунки заборгованості позичальника за кредитним договором та роздруківка з рахунку відповідача (т.1 а.с.4-5, т.2 а.с.2-5,6-303). Надані банком докази щодо розміру заборгованості відповідачем не спростовані. З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції в зазначеній частині є безпідставними. Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і по становив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову в зазначеній частині. Тому в іншій частині, що оскаржується, підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed