Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-07 00:00:00

07 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою [ADDRESS] на користь [PERSON] [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], матеріальну шкоду у розмірі 98 404, 27 гривень та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень, судові витрати у розмірі 1 635 гривень, а всього стягнути 108 404, 27 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що 10 червня 2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої йому було спричинено матеріальний збиток та нанесена моральна шкода. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився про час дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, клопотань та заяв про відкладання розгляду справи суду не надав. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10 червня 2014 року, о 20 годині 30 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем «Мітсубіши», державний номер [NUMBER], по перехрестю вул. Краснова/Адміральський проспект, в м. Одесі, виїхав на заборонений сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номер [NUMBER], який від удару допустив зіткнення з автомобілем «Вольцваген», державний номер [NUMBER]. В результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, своїми діями водій [PERSON] порушив п. 8.7.3 - е «Правил дорожнього руху України» Вказана обставина встановлена постановою судді Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/8991/14-п, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України та накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу у сумі 340 гривень. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленим судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особо. Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем [PERSON] було порушено вимоги п.п. 8.7.3 - е «Правил дорожнього руху України» В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Хюндай» д/н [NUMBER], що належить позивачу на праві приватної власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, завдано технічних пошкоджень, як вбачається з довідки ДАЇ м. Одеси. З вищезазначеного вбачається, що ДТП, внаслідок якого завдано механічних пошкоджень автомобілю позивача, сталося з вини відповідача - [PERSON]. Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Статтею 1188 названого Кодексу встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до пункту 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Також, в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, з урахуванням викладених обставин та положень діючого в Україні законодавства, позивач має право вимагати від відповідача, з вини якого сталося ДТП, відшкодування шкоди, завдану його автомобілю, у повному обсязі. Загальна сума матеріальних збитків, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача, становить 94 130, 08 гривень, що підтверджується висновком № 2293 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки вартості матеріальних збитків, завданого власнику транспортного засобу від 25 липня 2014 року, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Суд приймає зазначені документи у якості належного та допустимого доказу по справі, так як відповідач у судове засідання не з'явився, вищевказану суму не спростував, з клопотанням про призначення по справі будь-яких експертиз, в тому числі судово-товарознавчої, до суду не звертався. Позивач зазначає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав черепно-мозкову травму, численні ушкодження м'яких тканин голови, ушкодження хребта, що підтверджується випискою з медичної картки. На лікування в цілому позивач витратив 2 026, 67 гривень. Окрім витрат на лікування йому довелося за свої кошти евакуювати автомобіль за 1000 гривень та сплачувати зберігання транспортного засобу у розмірі 1248, проте суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині так як доказів сплати даних коштів суду надано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Крім матеріальних збитків, позивач вважає, що відповідач [PERSON] . своїми неправомірними діями спричинив йому моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 10 000 гривень. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав. Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У зв'язку з наведеним, суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача суми завданої йому моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень, оскільки позивач одинадцять днів вимушений був проходити лікування в стаціонарі, отримавши тілесні ушкодження. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial