Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Київміськбуд» про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що між сторонами 10.09.2012 року укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 1483/РН-КД, згідно якого компанія продала, а позивач придбав майнові права на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до умов договору відповідач виступає як продавець, приймає на себе зобов'язання перед покупцем, вчинити дії направлені на спорудження об'єкта будівництва та передати позивачу права на квартиру. Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Київміськбуд» про стягнення пені з підстав невиконання стороною зобов'язань за договором купівлі - продажу щодо завершення будівництва та введення його в експлуатацію. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з викладених в ньому обставин. Представник відповідача Войнаровська М.Б. позов не визнала , щодо нарахування пені просила застосувати строк позовної давності . Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.09.2012 року між сторонами укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 1483/РН-КД, згідно якого компанія продала, а позивач придбав майнові права на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до умов договору відповідач виступає як продавець, приймає на себе зобов'язання перед покупцем, вчинити дії направлені на спорудження об'єкта будівництва та передати позивачу права на квартиру. Виходячи з умов договору, останнім днем введення будинку в експлуатацію, сторони встановили 31.12.2013 року. ПАТ «Київміськбуд» отримав сертифікат відповідності на будинок 28.10.2014 року , який був виданий на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації від 13.10.2014 року, Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (ч. 2 ст. 656 ЦК України). Пунктом 1.4 договору передбачено, що відповідач зобов'язаний передати покупцеві майнової права на квартиру, а покупець прийняти їх. Передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за актом приймання-передачі майнових прав після отримання сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виготовлених Київським міським БТІ. Покупець набуває права власності на майнові права після оформлення акту приймання-передачі майнових прав. Відповідно до пункту 5.1 договору строк дії договору визначений до повного виконання зобов'язань обома сторонами, передбаченими умовами цього договору. Отже, строк дії договору визначений настанням певної події - до повного виконання зобов'язань обома сторонами, передбаченими умовами цього договору, що пов'язане з вчиненням низки дій з будівництва жилого будинку, де має бути розташована квартира позивача, отримання сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта, проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виготовлених Київським міським БТІ, підписання акту приймання-передачі майнових прав. Тому, доводи позивача про те, що строк дії договору обумовлений запланованим терміном введення в експлуатацію будинку - IV квартал 2013 року є помилковим. Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Холдинговакомпанія «Київміськбуд» в особі віце-президента Бондарева А.В. підписано акт прийому-передачі майнових прав на квартиру до договору купівлі-продажу майнових прав №1483/РН-КД від 10 вересня 2012 року, відповідно до умов якого покупець прийняв майнові права на квартиру [ADDRESS]. З огляду на викладене, факт прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за укладеним договором судом не встановлено. Даних, яких спростовували вказану обставину суду не надано. Іншого судом не встановлено. Щодо вимог позивача про стягнення пені суд зазначає, що донарахування пені застосовується позовна давність у один рік, відповідно до статті 258 ЦК України. Позивач у своїй позовній заяві вказує початкову дату розрахунку пені 01 січня 2014 року, тобто визначає даною датою той момент з якого йому стало відомо про порушення його прав, однак в супереч вказаного позов подано 01 липня 2016 року, тобто з порушенням строку на звернення до суду. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Оскільки представником відповідача заявлено про сплив позовної давності про стягнення пені, то в цій частині вимог позивача слід відмовити. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 2) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до абзацу 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Доказів на підтвердження того, що відповідач спричинив моральну шкоду особисто позивачу, в судовому засіданні не надано. Позивачем не надано доказів підтвердження факту заподіяння моральних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані , ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань зазнав , в якій грошовій сумі та з чого при цьому виходить. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 18 000, 00 грн., задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed