Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

06.06.2018 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, яким просить надати їй додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її батька [PERSON], що помер [INFO] обґрунтовуючи свою вимогу тим, що після звернення до нотаріуса отримала від нього відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що пропустила строк у шість місяців, встановлений законом для звернення з заявою про прийняття спадщини, їй було роз'яснено, що можна звернутися до суду з заявою про встановлення додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги заяви, просила задовольнити, та надати заявниці - її матері - додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її, заявниці, батька - [PERSON], що помер [INFO] стверджуючи, що заявниця є спадкоємцем майна свого батька, не відмовлялася від спадщини, проте була тривалий час за кордоном - у Стамбулі, Турція, де працювала по догляду за хворою людиною похилого віку, тому не змогла своєчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, і, оскільки вона була зареєстрована за іншою адресою, ніж її батько, вважає себе спадкоємцем його майна, яке бажає отримати у спадщину, щоб мати згадку від батька. Щодо існування 6-ти - місячного строку звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, - вона не знала, оскільки не могла проконсультуватися з юристами з питання оформлення спадщини з-за того, що виїжджала за кордон за працевлаштування, вважає це поважною причиною пропуску нею строку, встановленого Законом. У судовому засідання представник відповідача [PERSON] [PERSON], що діє в її інтересах за довіреністю, та треті особи - [PERSON], [PERSON] і [PERSON], стверджуючи, що визнанням вимог заяви будуть порушені їхні права - на оформлення у спадщину майна вітчима і дідуся, який, хоча й не був їм рідний, але вони з ним виросли, своєчасно звернулися до нотаріуса і вже почали оформлювати спадщину без врахування бажання заявниці, яка його не виявляла; вона є його дочкою від першого шлюбу, знала, що спадкодавець - її батько - помер, але не виявляла бажання бути спадкоємцем його майна, бо не спілкувалася з ним з часу розірвання шлюбу між спадкоємцем і його першою дружиною. Таким чином, треті особи і представник відповідача [PERSON] заперечували проти того щоб заявнику надати додатковий строк для прийняття спадщини, та наполягали, що в неї відсутні поважні причини пропуску цього строку. Навіть якщо вона була за кордоном, вона мала змогу звернутися з заявою про прийняття спадщини до конульство України у Стамбулі, де вона працювала, а також надіслати листа нотаріусу в Україну чи передати його через дочку, яка має довіреність та бере участь у судовому засіданні в якості представника. Відповідач - Каракуртська сільська рада Болградського району Одеської області - надіслала суду заяву про розгляд справи за відсутністю її представника, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог заяви. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] не надав суду відомостей, що могли бути поважною обставиною для надання заявнику додаткового строку про прийняття спадщини, підтвердив, що заявниця знала про смерть батька, але не навала будь-кому з родичів доручення для звернення від її імені до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини, очікувала свого повернення до Одеської області додому і лише тепер звернулася до нотаріуса і до суду - щоб захистити своє право на успадкування майна її рідного батька. Вислухавши у судовому засіданні думки сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилаються учасники судового засідання як на підставу своїх вимог і заперечень, вивчивши надані суду докази, що були досліджені у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, докази, суд дійшов висновку, що вимоги позову задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, що подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1ст.81 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 10 ст.83 ЦПК України передбачено, що докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, або з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, або у судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. Відповідно до ст.ст.1268-1272 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину у встановлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України; вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обставини, на які посилається позивач, такими не є. Поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини позивач не навів. Так, його посилання на те, що він не працював тривалий час та не мав грошових коштів на подачу заяви про прийняття спадщини, не є поважною причиною пропуску такого строку, а медична довідка, надана суду позивачем на підтвердження свого незадовільного стану здоров'я не містить відомостей про те, що позивач потребував стороннього догляду, або перебував у такому стані, що позбавляло його можливості звернутися до нотаріуса з заявою у будь-який спосіб, в тому числі, шляхом направлення заяви заказним (рекомендованим) листом. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою для заведення спадкової справи щодо майна [PERSON], який помер [INFO]., під час вивчення поданих документів нотаріусом було з'ясовано, що згідно з довідки, виданої Каракуртською сільською радою Болградського району Одеської області від 18.04.2018р. року за №227, за місцем останньої реєстрації [PERSON], що помер [INFO] позивач - спадкоємець не була зареєстрована разом з померлим за однією адресою.( а.с. 14). Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини 19.04.2018 року, тобто після сплину 6-ті місячного строку, встановленого законодавством України. Тому їй нотаріус обґрунтовано відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с.9). Крім того, згідно роз'яснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р., № 24-753/0/4-13, "судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як: юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови". З матеріалів спадкової справи, отриманої судом за запитом, вбачається, що позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але лише 19.04.2018 року, поважних причин такого тривалого не звернення позивачем до нотаріуса з відповідною заявою з наданих суду доказів не вбачається. Відповідно до ч.1ст.263 ЦПК України судове рішення має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового засідання. Таким чином, враховуючи, що належних доказів на підтвердження існування поважних причин, - пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій із прийняття спадщини, позивачем не надано, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення позову.

Outcome: dismissed