Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач уклали кредитний договір № б/н від 01.07.2008р., за умовами якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 29 000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач неналежно виконує свої зобов'язання за договором та допустив виникнення заборгованості, яка станом на 28.02.2017р. становить 10 861 грн.49 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також судові витрати по справі. Позивач не направив в судове засідання свого представника, подали суду заяву де просять справу розглядати без участі їхнього представника, позов підтримали. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача, згідно доручення у справі, позов не визнала. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 01.07.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач по справі [PERSON] уклали кредитний договір за № б/н. Відповідно до умов договору, відповідач отримав кредит у розмірі 29 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку складає між відповідачем і позивачем договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем, відповідно до п.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Позивач нараховував відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою». Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан карткового рахунку та про здійснені операції по картрахункам. ПАТ КБ "ПриватБвнк»" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Позивач зазначає, що в зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором за відповідачем станом на 28.02.2017 року рахується заборгованість - 10 861 грн.49 коп., яка складається з наступного: 632,36 грн.- заборгованість за кредитом; 6063,82 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 3410,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських пслуг: 250 грн. - штраф (Фіксована частина; 505,31 грн. - щтраф (процентна складова). Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Представник відповідача суду пояснила, що між відповідачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» дійсно було укладено договір на отримання кредиту шляхом відкриття платіжної картки та перерахунок на неї коштів, що мало місце 01.07.2008 року. З даної картки відповідачем то знімались, то повертались кошти. Однак, починаючи з травня 2010 року відповідач не користувався карткою, коштів не знімав, про існування будь-якої заборгованості перед банком не знав. За період часу з 2010 року і по даний час, тобто протягом 7 років банк жодним чином не повідомляв його про існування заборгованості. Тому відповідач заявляє про застосування положення про строки позовної давності, даний позов не визнає і вважаю його таким, що не підлягає до задоволення. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з наступного. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеній в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), «відповідно до правил користування карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту. Перебіг позовної давності ст. 257 ЦК України щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору» Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 1,5ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Беручи до уваги, що остання проплата відповідачем була здійснена 07.05.2010 року в сумі 27,85 грн, і станом на 31.05.2010 року залишається заборгованість, тому з червня 2010 року у позивача почався перебіг позовної давності щодо стягнення заборгованості. Позивач строк позовної давності пропустив, оскільки звернувся до суду лише в травні 2017 року. Що ж стосовно строку дії карти, то відповідно до п.п 3.1 п. 3 Умов і правил надання банківських послуг, що додані позивачем до позовної заяви, «для надання послуг Банк відкриває клієнту карткові рахунки, видає клієнту картки, їх вид і строк дії визначається в заяві і пам'ятці клієнта.» Однак ні в Заяві, ні в яких інших документах строк дії картки не вказано. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи вищезазначене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в зв'язку зі спливом строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed