Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивач 18 лютого 2019 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-3). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в період з 20.11.2004 року по 22.11.2013 року. В період з 2008 року по 2009 рік вони фактично припинили шлюбні відносини, та в цей період позивач почала зустрічатись з [PERSON] [INFO] вона народила дитину - [PERSON] . В листопаді 2012 року разом із дочкою почала проживати окремо від [PERSON] . З травня 2013 року позивач разом із дочкою почала проживати разом із [PERSON] , а у січні 2018 року він дізнався, що [PERSON] є його дочкою, у зв`язку із чим, у вересні 2018 року він звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання батьківства. 25 січня 2019 року рішенням виконкому Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, яким встановлено дні побачень [PERSON] з малолітньою [PERSON] , [INFO] , кожного тижня місяця вівторок з 14-30 до 18-00, субота з 10-00 до 18-00. Позивач вважає вказане рішення незаконним, у зв`язку із чим, звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Новокдацької районної у м.Дніпрі ради від 25.01.2019 року №20 «Про встановлення днів побачень [PERSON] з малолітньою [PERSON] , [INFO] ». Ухвалою суду від 04 червня 2019 року прийнято позов та відкрито провадження у справі (а.с.24). Учасники справи про розгляд справи повідомлялись належним чином, у відповідності до вимог ст.ст.128-129 ЦПК України. Позивач до суду надала письмову заяву, в якій просить розгляд справи відкласти на іншу дату. Відповідач в особі свого представника - [PERSON] до суду надав письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без своєї участі. У задоволенні позовних вимог просить відмовити. Третя особа - [PERSON] , в судове засідання не з`явився. Письмових заяв та пояснень не надавав. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин. Суд зауважує, що розгляд даної справи неодноразово відкладався. Обов`язковою явка сторін у судове засідання не визнавалась. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Постанова Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року не зупинила роботу судів і не містить заборони участі сторін у судових засіданнях. Наразі карантинні заходи є послабленими, з 12 травня 2020 року дозволена робота адвокатських офісів, а з 01 червня 2020 року Україна перейшла на 3 етап карантинних послаблень. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі належним чином сповіщених учасників справи. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , починаючи з 20.11.2004 року, який на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2013 року розірвано (а.с.17). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). 05 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до управління-служби у справах дітей із заявою про визначення днів побачень із дитиною - [PERSON] , [INFO] (а.с.57). Рішенням Виконавчого комітету Новокодацької районної у м. Дніпрі ради №20 від 25.01.2019 року встановлено дні побачень [PERSON] , з малолітньою [PERSON] , [INFO] , кожного тижня місяця вівторок з 14-30 до 18-00, субота з 10-00 до 18-00; зобов`язано матір - [PERSON] не чинити перешкоди батькові у спілкуванні з дитиною; зобов`язано батька [PERSON] вчасно повертати дитину після часі спілкування за місцем мешкання (а.с.6). Крім того, [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилась дитина - [PERSON] (а.с.16). Висновком експерта №712 від 18.09.2019 року встановлено, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.89-92). Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно із ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою (ч. 9 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування») Відповідно до п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування, провадження діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджений постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року, участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. Рішення Виконавчого комітету Новокодацької районної у м. Дніпрі ради №20 від 25.01.2019 року прийняте на підставі звернення управління-служби у справах дітей, отже з урахуванням вищевикладеного можна зробити висновок, що вказане рішення є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні [PERSON] з малолітньою [PERSON] , [INFO] , воно не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Слід зазначити, що опікунська рада не є органом опіки і піклування, повноваження опікунської ради визначені дорадчою функцією, а рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і рішень виконавчого органу районної у місті ради, а в даному випадку Виконавчого комітету Новокодацької районної у м. Дніпрі ради №20 від 25.01.2019 року, яке не має наперед встановленої сили для суду. Разом з тим, ст.ст. 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною 2 статті 16 ЦК України (в редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваного рішення), встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Матеріали справи свідчать про те, що рішення Виконавчого комітету Новокодацької районної у м. Дніпрі ради №20 від 25.01.2019 року «Про встановлення днів побачень [PERSON] з малолітньою [PERSON] , [INFO] » є лише доказом у цивільній справі про визначення способів участі у вихованні дитини, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Таким чином, з урахуванням викладеного, вимога про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Новокодацької районної у м. Дніпрі ради №20 від 25.01.2019 року «Про встановлення днів побачень [PERSON] з малолітньою [PERSON] , [INFO] », не може бути самостійним способом захисту, оцінюється судом як один із доказів, так як воно не є актом індивідуальної дії, яке може бути визнане неправомірним або скасоване судом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що сплачений позивачкою судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed