Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк», Банк), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON], про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 12 вересня 2007 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» укладено договір не відновлювальної кредитної лінії № 06-10/306 (далі - кредитний договір) відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит окремими частинами зі сплатою 15 % річних, в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом, в сумі 400 000,00 грн. протягом шести місяців, з кінцевим терміном погашення за кредитом не пізніше 12 вересня 2022 року в сумі 2 446 грн. Відповідно до п.1.3.кредитного договору, вищезазначений кредит надавався позичальнику на поповнення оборотних коштів. У якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено іпотечний договір № 04/I-693 від 12.09.2007, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Черняк О.В., реєстровий № 895 (далі - договір іпотеки). Відповідно до п.1.1. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, в саме: чотирьохкімнатна квартира загальною площею 79,8 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як стало відомо позивачу, 01 лютого 2019 року відносно неї приватним виконавцем Говоровим П.В. відкрито виконавче провадження № 58095308 за вчиненим приватним 23.07.2018 нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. виконавчим написом № 11051 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; за рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного майна запропоновано задовольнити частину вимог стягувача АТ «Укрсоцбанк» у розмірі 999 707,35 грн., що виникла внаслідок невиконання боржником [PERSON] умов кредитного договору. Позивач зазначила, що вищезазначений виконавчий напис № 11051 від 23.07.2018 вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки нотаріус не мав документів, достатніх для підтвердження безспірності заборгованості. Більш того, позивач не отримувала, передбачене законодавством повідомлення про усунення порушень умов кредитного та іпотечних договорів. Відповідно до оскаржуваного виконавчого напису, за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна було задоволено частину вимог стягувача АТ «Укрсоцбанк» у розмірі 999 707,35 грн., що виникла внаслідок невиконання боржником [PERSON] умов кредитного договору за період з 10 серпня 2015 року по 20 червня 2018 року, а саме: прострочена заборгованість - 397 695,02 грн., строкова заборгованість по нарахованим відсоткам - 12 593,67 грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 589 416,66 грн. На думку позивача, вказана у виконавчому написі сума заборгованості не відповідає дійсності, оскільки у вересні 2018 році відповідачем було надіслано на адресу позичальника та майнових поручителів вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором № 06-10/306 від 12 вересня 2007 року, в якій останній вимагає здійснити дострокове погашення загальної суми заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 418 455,98 грн., що складається з: простроченої заборгованості по кредиту - 397 695,02 грн., простроченої заборгованості по процентах - 16 452,60 грн., строкової заборгованості по ренті - 4 308,36 грн. [PERSON] зазначила, що після направлення позичальнику та поручителям письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а Банк втратив можливість нарахування та стягнення з позичальника відсотків за кредитним договором. Вказані висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у цивільній справі № 564/2199/15-ц. У зв`язку із чим, нарахуванням відповідачем строкової заборгованості по нарахованим відсоткам у розмірі 12 593,67 грн. та простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам у розмірі 589 416,66 грн. є неправомірним. Як зазначено в позовній заяві, АТ «Укрсоцбанк» скористалось своїм правом на дострокове стягнення кредитної заборгованості у відповідності до ст. 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пред`явивши вимогу до позичальника та майнових поручителів у вересні 2008 року та визначивши новий строк виконання зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та пені негайно. Відповідно до п.п. 3.2.2.2. та 3.3.15 кредитного договору, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх своїх зобов`язань за цим договором протягом 30 календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу). Таким чином, АТ «Укрсоцбанк» був встановлений новий строк виконання зобов`язання - 24.10.2008. Тобто, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, оскільки виконавчий напис вчинено 23.07.2018, а трирічний строк сплинув 24.10.2011, тому у нотаріуса були відсутні законні підстави вчиняти виконавчий напис. Поданий нотаріусу розрахунок заборгованості не може бути беззаперечним, безспірним доказом існування заборгованості за кредитом, оскільки є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку. Крім того, вчиняючи виконавчий напис не повинен був позбавляти житла позивача, який придбав нерухомість не за кредитні кошти, за відсутності рішення суду та без надання іншого постійного житла. [PERSON] просила суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 23.07.2018, зареєстрований в реєстрі за номером 11051, таким, що не підлягає виконанню та стягнути витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.02.2019 було відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.02.2019 було зупинено стягнення на підставі вищезазначеного виконавчого документу та заборонено державному реєстратору здійснювати будь-які дії щодо відчуження квартири [ADDRESS] на користь АТ «Укрсоцбанк». 15.03.2019 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за вх. № 9712, зазначивши при цьому, що суд не може приймати до уваги письмову вимогу про повернення кредиту, про яку зазначено в позовній заяві, враховуючи, що [PERSON] не надала доказів того, що вона отримала останню саме у вересні 2008 році. Просив відмовити у задоволенні позову. 27.03.2019 позивач подала відповідь на відзив за вх. № 11362 від 27.03.2019 із відповідним аргументуванням, заперечуючи проти доводів представника відповідача. 03.05.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. належним чином завірену копію нотаріальної справи за виконавчим написом від 23.07.2018 зареєстрованим в реєстрі за номером 11051, витребувати у АТ «Укрсоцбанк» інформацію про рух коштів (виписку) по рахунку обліку заборгованості за договором не відновлювальної кредитної лінії № 06-10/306 від 12 вересня 2007 року за весь період дії кредитного договору. 11.09.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що АТ «Укрсоцбанк» припинило своє існування з 03.12.2019, номер запису: 10681120104002827, а його правонаступником є Акціонерне товариства «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714, місцезнаходження: 03150, м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Велика Васильківська, буд. 100) (далі - АТ «Альфа-Банк»). Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.02.2020 було замінено відповідача у праві з АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк». 22.07.20 позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб. Направили до суду заяву, в якій просили позов задовільнити та розглядати без їх участі. 22.07.20 відповідач та її представник судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб. Треті особи процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, 12 вересня 2007 року між [PERSON] , [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» укладено договір не відновлювальної кредитної лінії № 06-10/306, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит окремими частинами зі сплатою 15 % річних, в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом, в сумі 400 000,00 грн. протягом шести місяців, з кінцевим терміном погашення за кредитом не пізніше 12 вересня 2022 року в сумі 2 446 грн. Відповідно до п.1.3.кредитного договору, вищезазначений кредит надавався позичальнику на поповнення оборотних коштів. У якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] (остання змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено іпотечний договір № 04/I-693 від 12.09.2007, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Черняк О.В., реєстровий № 895. Відповідно до п.1.1. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, в саме: чотирьохкімнатна квартира загальною площею 79,8 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів цивільної справи, 23 липня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чудовський Володимир Анатолійович вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11051, відповідно до якого запропонував звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] , власниками якої є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до оскаржуваного виконавчого напису, за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна було запропоновано задоволити частину вимог стягувача АТ «Укрсоцбанк» у розмірі 999 707,35 грн., що виникла внаслідок невиконання боржником [PERSON] умов кредитного договору за період з 10 серпня 2015 року по 20 червня 2018 року, що складається із: простроченої заборгованості - 397 695,02 грн., строкової заборгованості по нарахованим відсоткам - 12 593,67 грн., простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам - 589 416,66 грн. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. За приписами п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Враховуючи вищевикладене, суд не може безальтернативно стверджувати про направлення Банком позивачу та іншим майновим поручителям вищезазначеного письмового повідомлення, враховуючи, що хоча матеріали цивільної справи і містять копію списка рекомендованої кореспонденції № 555 з прізвищами позивача та третіх осіб, які направлялись 22.06.2018, проте відсутні описи вкладення до таких листів, що тягне за собою неможливість встановлення того факту, що саме відповідні повідомлення їм направлялись. Копія списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів поданих в МБПЗ Чернігів № 7197 взагалі не містить дати відправлень таких листів та жодних відміток поштових відділень. Також, відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. По суті, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. З матеріалів справи вбачається, що строк, за який проводилось стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса - з 10 серпня 2015 року по 20 червня 2018 року. Проте, з наданої нотаріусу довідки-розрахунку заборгованості від 20.06.2018 не можливо встановити з якою дати розпочалось нарахування основної заборгованості, заборгованості по відсотках, який розмір відсотку застосовувався при нарахуванні заборгованості. Взагалі така довідка-розрахунок являє собою перелік сум, які Банк вважав за необхідне стягнути з [PERSON] , без жодного обґрунтовування вказаних в ній сум. Доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від Банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), відповідачем не надано, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми процентів, зазначені у написі, є безспірними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірний виконавчий напис від 23.07.2018 вчинений з порушенням норм законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», суд приходить до висновку про стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) Щодо інших тверджень сторін, письмових доказів, суд зазначає, що вони, були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15,18 Цивільного кодексу України, ст. ст. 34, 87, 89 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5 ,

Outcome: approved