Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

07 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], який помер [INFO] у м. Донецьк. В обґрунтування заяви заявниця зазначила, що вона постійно, понад п'ять років проживала однією сім'єю разом із [PERSON] в м. Донецьк. Після початку збройної агресії Російської Федерації проти України і тимчасової окупації окремих районів вони змушені були переїхати на тимчасове проживання до смт. Козелець Чернігівської області, де мешкали з 23 квітня 2015 року за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідками про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України. У травні 2016 року [PERSON] перебував у м. Донецьк, куди поїхав для догляду та перевірки стану залишеного нерухомого майна. Перебуваючи в Донецьку, [INFO] [PERSON] помер і там був похований. Для здійснення поховання вона змушена була звернутися за оформленням необхідних документів до органів влади на тимчасово окупованій території в м. Донецьк. Ці обставини підтверджуються дублікатом лікарського свідоцтва про смерть № 174 від 11 липня 2016 року, довідкою про причину смерті № 141 від [INFO], договором-замовленням на організацію та проведення поховання № 320 від [INFO], фотографіями з місця поховання. В той же час оформити належним чином факт смерті та отримати свідоцтво про смерть [PERSON] на території України вона не може, оскільки наявні у неї підтверджувальні документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому ці документи є недійсними і не створюють правових наслідків відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". У судовому засіданні представником заявника вимоги підтримані. Представник зацікавленої особи у судовому засіданні проти задоволення заяви [PERSON] не заперечила. Заслухавши представника заявника, представника зацікавленої особи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], 13 вересня 2015 року та 23 квітня 2015 року відповідно, перемістилися з тимчасово окупованої території, де проживали в м. Донецьк в [ADDRESS], що підтверджується довідками про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Відповідно до лікарського свідоцтва, виданого комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6 м. Донецьк», що розташована на тимчасово окупованій території України, [PERSON] помер [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 49 Цивільного кодексу України, смерть фізичної особи є актом цивільного стану та підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. Як зазначила заявниця у заяві, отримати свідоцтво про смерть [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану на території України вона не може, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичні документи, оскільки на даній території органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Заявник [PERSON] на час смерті [PERSON] не перебували у шлюбі з останнім, але при цьому спільно з ним проживала та вела спільне господарство. Підтвердженням цього є довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Крім цього, від спільного проживання у них мається спільна дитина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Згідно ч. 1 ст. 257-1 Цивільного процесуального кодексу України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до статті 1 Закону України "Про запобігання корупції", - близькі особи - особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки із суб'єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких із суб'єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб'єкта; члени сім'ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» м. Донецьк є тимчасово окупованою територією України. Згідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. У зв'язку з тим, що смерть [PERSON] настала в м. Донецьк, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд погоджується з тим, що отримати лікарське свідоцтво про смерть, видане компетентним органом державної влади України - є неможливим, а тому єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе заяву задовольнити та встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця Донецької області, м. Краматорськ, та визначити дату його смерті - [INFO], місце смерті - Україна, м. Донецьк. На підставі викладеного,

Outcome: approved