Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання незаконними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта-банк» в частині нарахування відсотків та штрафних санкцій за кредитним договором. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 26.03.2012 року рішенням Апеляційного суду Полтавської області стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого з 26.03.2013р. є ПАТ «Дельта-банк», до якого перейшло право вимоги за рішенням суду на грошові кошти: за кредитним договором №20/14/07-Склв від 25.09.2007 року в сумі 381718,69 грн., за кредитним договором №20/22/08-Склн від 26.02.2008 року в сумі 198953,10 грн. На підставі вказаного вище рішення суду 13.08.2012 року Ленінським районним судом м. Полтави було видано виконавчий лист №2-1220/11 про стягнення з [PERSON] грошових коштів. 09.06.2017 року державним виконавцем Подільського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській обл. Гуріною Т.В. відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] суму боргу в розмірі 580671,79 грн. У зв`язку із укладенням договору про відступлення прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а саме договору купівлі -продажу прав вимоги за кредитним договором від 26.06.2013 року та зміною кредитора у зобов`язанні, що є підставою для процесуального правонаступництва в цьому спорі, замінено кредитора з ПАТ «Кредитпромбанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк». 17.04.2019 року, [PERSON] було отримано листа від ПАТ «Дельта-банк», в якому банк вказує, що право вимоги за кредитним договором №20/14/07-Склв від 25.09.2007р. виставлено для продажу на відкритих торгах 16.05.2019 року, при цьому банком вказана сума заборгованості за даним кредитним договором в розмірі 2387196,64 грн., тоді як рішенням суду за даним кредитним договором було стягнуто на користь банку 381718,69 грн., будь-яких інших рішень суду за даним кредитним договором не існує. У зв`язку з цим, позивач звернулась до суду за захистом порушених прав та просила визнати незаконними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта-банк" в частині нарахування відсотків та штрафних санкцій за кредитним договором №20/14/07-Склв від 25.09.2007 р. після 11.04.2011 року, тобто після дати звернення відповідача до суду, щодо стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором 20/14/07-Склв від 25.09.2007 р. Ухвалою судді від 17 травня 2019 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11 липня 2019 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до якої, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта-банк» у судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Подільського відділу державної виконавчої служби міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлий судом належним чином. Причини неявки суду невідомі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлий судом належним чином. Причини неявки суду невідомі. Оскільки позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Частиною 2 статті 37 цього Закону визначено, що уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (частина четверта статті 37 цього Закону). Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважена особа Фонду у частині реалізації своїх повноважень щодо управління банком, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, є по суті керівником банківської установи, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження, а в правовідносинах банку, які випливають з договорів, ним укладених, уповноважена особа Фонду діє як представник сторони договірних відносин. Разом з тим, Фонд як самостійна юридична особа є особою публічного права. (частини перша і друга статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Отже, юрисдикція спорів, однією зі сторін яких є Фонд, визначається виходячи зі змісту правовідносин та функцій Фонду або його уповноваженої особи. Згідно з ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26.03.2012 року стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого з 26.03.2013р. є ПАТ «Дельта-банк», до якого перейшло право вимоги за рішенням суду, грошові кошти: за кредитним договором №20/14/07-Склв від 25.09.2007 року в сумі 381718,69 грн., за кредитним договором №20/22/08-Склн від 26.02.2008 року в сумі 198953,10 грн. На підставі вказаного вище рішення суду 13.08.2012 року Ленінським районним судом м. Полтави було видано виконавчий лист №2-1220/11 про стягнення з [PERSON] грошових коштів. 09.06.2017 року державним виконавцем Подільського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській обл. Гуріною Т.В. відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] суму боргу у розмірі 580671,79 грн. Наявність судового рішення, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. Суд погоджується з доводами позивача про те, що нарахування процентів та штрафних санкцій за кредитним договором №20/14/07-Склв від 25.09.2007р. після ухвалення судового рішення 26.03.2012 року Апеляційним судом Полтавської області є незаконним. Згідно листа відповідача №1478/15 від 25.03.2019 року ціна лоту, тобто кредитна заборгованість за договором №20/14/07-Склв від 25.09.2007р. вказана в сумі 2387196,64 грн. В абзаці 4 даного листа сам відповідач зазначає, що вказана заборгованість розрахована станом на 01.02.2019 року. Однак, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін. За вказаних обставин, суд погоджується з доводами позивача, що своїми діями відповідач умисно та незаконно збільшив розмір кредитної заборгованості, що може призвести до збільшення обов`язків покладених на позивача і грубо порушує його права та не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню 768,40 коп., у відшкодування витрат з оплати судового збору.

Outcome: approved