Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

02 серпня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк» або позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 18 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] (далі - відповідач) було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит в сумі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, посилається на те, що цим договором було передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, а відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), з якими відповідач ознайомлена, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього терміну жодна із сторін не поінформує іншу про припинення дії договору, то він автоматично пролонгується на такий же строк. Оскільки станом на 31.05.2016 у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 22657 грн. 96 коп., з яких: заборгованість за кредитом 1560,00 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 16105,54 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3437,28 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 1055,14 грн., то позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та 1378,00 грн. витрат по оплаті судового збору. У судове засідання представник позивача не зявився при цьому подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує повністю, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином шляхом вручення повістки про її виклик, причини своєї неявки суду не повідомила. 15.11.2016 нею була подана заява про те, що позов не визнає, та просить застосувати по справі положення про позовну давність та подальший розгляд справи проводити без її участі. За таких обставин, враховуючи позицію представника позивача та відповідача, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі представника позивача та відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Так, з кредитного договору без номера від 18 грудня 2012 року вбачається, що в цей день між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, за яким остання отримує в кредит грошові кошти в сумі 2000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. У подальшому розмір кредитного ліміту позивачем неодноразово збільшувався. Згідно довідки про умови кредитування, строк внесення щомісячних платежів\~до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 6). За змістом частини першої статті\~626, статті\~627 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 1055 ЦК України). За змістом\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами кредитний договір. Відповідно до пункту 1.1.7.1.2. Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суду не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року. З цих же підстав суд не може вважати й доведеним факт узгодження сторонами Тарифів банку. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Згідно з пунктом 1 частини другої статті\~11\~та частини другої статті\~509 ЦК України\~зазначений договір є підставою виникнення зобовязань. Згідно зі\~статтею 599 ЦК України\~зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті267 ЦК України). Відповідно до положень статей 10, 60 кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами частини третьої статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно до цієї норми зобовязання\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті\~530,\~631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення\~невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно матеріалів справи вбачається, що Відповідач 25.02.2013 зняла з картки грошові кошти в сумі 1500 грн. та жодних платежів на погашення вказаної заборгованості самостійно не вносила (а.с. 110-115). В свою чергу Позивач звернувся до суду з позовом 27 липня 2016 року та не обґрунтував свою позицію щодо дотримання ним строку позовної давності, не зазначив обставин, які заважали йому звернутися до суду з відповідним позовом, з моменту настання строку погашення чергового платежу, який не сплатив відповідач. Отже, позивач мав право звернутися до суду з відповідним позовом до 25.03.2016 року. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Така правова позиція і викладена в постановах Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, № 6-14цс14 від 18.06.2014 року, №6-154цс15 від 30.09.2015 року. В постанові зазначено, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Верховним судом зроблений правовий висновок про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви в якості письмового доказу представником позивача, вбачається, що [PERSON] передбачені умовами договору платежі не вносила. Жодних дій, які б свідчили про переривання перебігу позовної давності після цієї дати, відповідачем не було вчинено. При цьому суд зазначає, що перекази коштів з картки на картку 01.10.2014 в сумі 3 грн. 52 коп. та 28.04.2015 в сумі 9 грн. 20 коп. не можуть вважатись добровільної сплатою відповідачам заборгованості, оскільки позивачем не додано обґрунтованих підтверджень (квитанцій, касових ордерів та інших документів), що засвідчують здійснення платежу від 01 жовтня 2014 та 28 квітня 2015 року особисто [PERSON] та визнання нею боргу, оскільки відповідач заперечував вчинення будь-яких дій спрямованих на погашення заборгованості в своїй заяві. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16. Враховую викладене вище, суд дійшов висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з даним позовом, пропустив без поважних причин позовну давність, установлену\~статтею 257 ЦК України, що виключає можливість судового захисту порушеного права позивача у відповідності до положень\~статті 267 ЦК України, а відтак, це є підставою для відмови у задоволені позову у звязку із пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed