Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

У листопаді 2016 року до суду надійшла позовна заява заявою Київського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення коштів. Позивач вказує, що відповідач звернувся 04.06.2014 року до Дарницького районного центру зайнятості м. Києва за сприянням у працевлаштуванні. Для отримання статусу безробітного Відповідач 04.06.2014 року подав до Дарницького районного центру зайнятості відповідну заяву, в якій зазначив інформацію про те, що Він не являється суб'єктом підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію за віковом та на пільгових умовах не отримує, та не має інших, передбачених законодавством доходів. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», та на підставі заяви Відповідача, наказом № НТ140605 від 05.06.2014 року йому було надано статус безробітного та наказом №НТ140611 від 11.06.2014 року призначено допомогу по безробіттю згідно ст.ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2 березня 2000 р. № 1533-ІІІ (далі - Закон 1533-ІІІ) та п. п. 2.7, 2.9 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. № 307. Як зазначає позивач, Відповідачем було приховано інформацію про те, що він являється керівником підприємства, що призвело до безпідставної виплати йому допомоги по безробіттю та безпідставного надання статусу безробітного. Враховуючи викладені обставини, наказом Дарницького районного центру зайнятості від 15.12.2014 р. № 73 прийнято рішення щодо повернення гр. [PERSON] суму отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 16448 грн. 31 коп. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути позивачу безпідставно отриману ним суму допомоги по безробіттю в розмірі 16448 грн. 31 коп., позивач просить позов задовольнити та стягнути дану суму, з врахуванням судових витрат з Відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений позов, з викладених в ньому підставах. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав, викладених в письмових запереченнях. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач вобґрунтування заявлених вимог вказує, що Відповідач незаконно отримав матеріальну допомогу по безробіттю в розмірі 16 448, 31 грн., оскільки під час перебування на обліку в Дарницькому районному центрі зайнятості як безробітний перебував на посаді керівника Комунального підприємства «Дніпробудтехсервіс», був Головою ліквідаційної комісії та отримував дохід. При чому, будь яких достатніх доказів того, що Відповідач на час виплати матеріальної допомоги продовжував займати посаду директора Комунального підприємства «Дніпробудтехсервіс» та отримував дохід як директор та Голова ліквідаційної комісії суду не надав. Суду було надано лише витяг з ЄДР від 24.10.2014 року та від 29.09.2016 років, в яких було зазначено, що Відповідач є керівником, підписантом та головою комісії з припинення підприємства. Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» чинної на дату звернення Відповідача до центру зайнятості , в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо юридичної особи: «відомості про перебування юридичної особи у процесі припинення, зокрема про дату реєстрації рішення засновників (учасників) або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи; дату публікації у виданні спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи; персональний склад комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), її голову, дату обрання (призначення) або дату обрання (призначення) ліквідатора; реєстраційні номери облікових карток платників податків всіх членів такої комісії (або відомості про серію та помер паспорта громадянина України або паспортного документа іноземця - для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган доходів і зборів і мають запис в електронному безконтактному носії паспорта громадянина України). Ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вказує представник відповідача, Позивач не надав суду наявні у нього документи, які в подальшому надані представником відповідача. А саме: Звіт Форма №4-ПН(план) про заплановане вивільнення працівників станом на 26.12.2012 року, в якому зазначено, що [PERSON] відповідно до наказу №04 від 20.01.2012 р. попереджений про заплановане звільнення з 26.03.2012 р., а також Звіт Форма №4-ПН(факт) станом на 26 березня 2012 року, відповідно до якого, [PERSON] був звільнений з посади директора 26.03.2012 року. Копію Наказу № 167 к від 12.05.2014 року Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про звільнення [PERSON] з посади заступника директора з ремонту та реконструкції за скороченням згідно п.1 ст.40 КЗпП України з 14.05.2014 р.. Також Відповідач зазначає, що відповідно до Акту перевірки по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 23.03.2012 року, зазначено «на дату проведення перевірки середньооблікова кількість працівників складає 0». Таким чином, з 14.05.2014 р.. Відповідач став безробітним, після чого, 4 червня 2014 року він звернувся до Дарницького районного центру зайнятості в м. Києві із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до законів України "Про зайнятість населення", «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідач в зазначеній заяві зазначив, що він не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує, не має права на пенсію за віком, в тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років і надав відповідні документи про звільнення. Наказом Дарницького районного центру зайнятості в м. Києві № НТ140605 від 5 червня 2014 року Відповідачу надано статус безробітного та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 11 червня 2014 року. При чому, незаконно на думку Відповідача, Наказом Дарницького районного центру зайнятості в м. Києві № 73 від 15 грудня 2014 року йому було припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з тим, що Позивачем начебто встановлено факт подання особою(Відповідачем) недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття відповідно абзацу 19 пп. 1 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних. Доказів того, що Відповідач подав не достовірні данні та документи, Позивач суду не надав. Що стосується трудової діяльності Відповідача в КП «Дніпробудтехсервіс» та КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» . Відповідно до наказу № 06 від 26.03.2012 Відповідач був звільнений з посади директора КП «Дніпробудтехсервіс» з 26.03.2012 року, про що було повідомлено центр зайнятості. При чому, Відповідач не несе відповідальність за не подання відповідних даних в ЄДР стосовно зміни директора, оскільки він після звільнення з посади директора, такі дані до ЄДР подавати не може, оскільки не є представником підприємства. Після цього, 26.06.2012 року Відпвідача було прийнято на роботу в КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» на посаду заступника директора. Головою комісії з припинення КП «Дніпробудтехсервіс», Відповідач, призначений 20.08.2012 року Розпорядженням № 361 Дніпровської районної в м. Києві Державної адміністрації, при чому, на той час він займав посаду заступника директора комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» і призначення Головою комісії з припинення КП «Дніпробудтехсервіс» відбувалося без укладання контракту з КП «Дніпробудтехсервіс» і зарахування його в штат підприємства та без нарахування заробітної плати. Головою комісії Відповідач працював на добровільних засадах, суміщаючи посаду заступника директора КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» з обов'язками Голови ліквідаційної комісії КП «Дніпробудтехсервіс», зарплату як Голова ліквідаційної комісії не отримував, податки на зарплату не нараховувались, будь яких цивільно-правових відносин з власником підприємства на час ліквідаційної процедури не мав, в штаті підприємства не перебував. Згідно до ст. 4 закону України « Про зайнятість населення»: «до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою». Відповідач на дату отримання допомоги по безробіттю до зайнятого населення не відносився, оскільки не працював на умовах трудового договору і доходу не мав. Посилання Позивача на п.4. ст. 105 ЦК України є безпідставними. Позивач трактує дану статтю Кодексу на свій лад і таким чином вирішив, що Голова ліквідаційної комісії є працівником підприємства і отримує за це зарплатню, з чим погодитися не можна. Відповідно до статті 105 Цивільного кодексу України (ЦК) ліквідатора призначають учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи. При цьому ЦК встановлює, що виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії, ліквідатора) може бути покладено на орган управління юридичної особи. Це свідчить про те, що ліквідатор не є органом управління юридичної особи. До нього з моменту призначення переходять повноваження цього органу щодо управління справами юридичної особи (ч. 4 ст. 105 ЦК). Ліквідатор юридичної особи представляє її у відносинах з третіми особами та виступає у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Статтею 111 ЦК на ліквідатора покладено такі обов'язки: з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи вживає всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомляє кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені строки. При цьому ЦК уповноважує ліквідатора заявляти вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи; повідомляє учасників юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, про її участь в інших юридичних особах та/або надає відомості про створені нею господарські товариства, дочірні підприємства; під час проведення заходів щодо ліквідації юридичної особи до завершення строку пред'явлення вимог кредиторів закриває рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунку, який використовується для розрахунків з кредиторами під час ліквідації юридичної особи; вживає заходи щодо інвентаризації майна юридичної особи, що припиняється, а також майна її філій та представництв, дочірніх підприємств, господарських товариств, а також майна, що підтверджує її корпоративні права в інших юридичних особах, виявляє та вживає заходи щодо повернення майна, яке перебуває у третіх осіб. При цьому у випадках, установлених законом, ліквідатор забезпечує проведення незалежної оцінки майна юридичної особи, що припиняється; інші обов'язки, зазначені в статті 111 ЦК. Із наведеного вище видно, що ліквідатор перебуває саме в цивільно-правових відносинах з юридичною особою, що ліквідується, а не в трудових. Кодекс законів про працю України про ліквідатора і його повноваження чи його трудові обов'язки не згадує. Отже, діючим законодавством не передбачено, що Голова ліквідаційної комісії отримує зарплату і є штатним працівником підприємства. Ці функції Голова ліквідаційної комісії може виконувати і безкоштовно. Що ж стосується посилання позивача на ст.115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», то положення даного Закону не можуть бути застосовані до Відповідача з наступних причин. Згідно ст. 1 вказаного Закону, арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру арбітражних керуючих(копія додається), [PERSON] в даному реєстрі не зареєстрований. Отже він не є арбітражним керуючим, відповідно до Закону. Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури. Комунальне підприємство «Дніпробудтехсервіс» Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не знаходиться в стані банкрутства, проти нього не порушено справи господарським судом. Рішення про ліквідацію комунального підприємства «Дніпробудтехсервіс» прийнято саме власником, рішення Київської міської ради від 01.12.2011 року № 758/6994. Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.08.2012 року №361 утворено комісію з припинення шляхом ліквідації, головою якої було призначено [PERSON] Що стосується інформації, яка міститься в Єдиному державного реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, на яку як на єдиний доказ посилається Позивач, то Відповідач не несе відповідальності за дані ЄДР, які веде орган статистики. При чому, інформація про припинення Комунального підприємства «Дніпробудтехсервіс» була подана в ЄДР ще 03.02.2012 року. Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» чинної на дату звернення Відповідача, до центру: «Якщо зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, пов'язані із зміною керівника або осіб, що обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, крім документів, передбачених частиною першою цієї статті, особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи (виконавчого органу), додатково подає примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріально засвідчену копію) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміну зазначених осіб та/або примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріально засвідчену копію) розпорядчого документа про їх призначення». Оскільки Відповідача було звільнено з посади заступника директора Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» з 14.05.2014 року і ним була подана заява про звільнення його від обов'язків Голови ліквідаційної комісії КП «Дніпробудтехсервіс» з 26.03.2014 року, то відповідні зміні в ЄДР повинна була внести уповноважена особа підприємства, оскільки Відповідач після звільнення не був уповноваженою особою він особисто не міг вносити відповідні дані. На підставі лише витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, Дарницький районний центр зайнятості в м. Києві 15.12.2014 року видав наказ № 73, яким визнано виплачене Відповідачу матеріальне забезпечення в сумі 16 448, 31 грн. безпідставним та таким, що підлягає стягненню. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Київського міського центру зайнятості про стягнення коштів. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed