Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

05 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ООП Свалявської РДА, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що з серпня 2010 року по квітень 2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який на підставі рішення Свалявського районного суду від 02 квітня 2014 року було розірвано. Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. Малолітня дочка на даний час проживає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, не відвідує її та вихованням не займається. Рішенням Свалявського районного суду від 06.06.2014 року стягнуто аліменти з відповідача [PERSON]на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], які відповідач не сплачує, а тому станом на 05.02.2018 року утворилась заборгованість по аліментах, яка становить 18 061,29 гривень. Оскільки відповідач офіційно не працює, є працездатним, має змогу утримувати дитину, то просить змінити (збільшити) розмір аліментів, визначених рішенням Свалявського районного суду від 06.06.2014 року та стягувати з останнього в її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того позивач, просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON], [INFO], відносно дитини [PERSON], [INFO], в зв'язку із ухиленням останнього від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивач та представник позивача, кожен зокрема, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити та позбавити батьківських прав колишнього чоловіка [PERSON] щодо їх дитини. Зазначили, що відповідач участі у житті дитини не бере, її не відвідує ні за місцем проживання, ні в дошкільному закладі. Крім того, просять змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача, у зв'язку з тим, що присудженого раніше розміру не достатньо для задоволення мінімальних потреб дитини, матеріальний стан сторін на даний час змінився, а потреби на утримання дитини зростають. Представник ООП Свалявської РДА вважає, що позов підставний, та просить його задовольнити, зазначає, що наявні підстави для позбавлення [PERSON], батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON]. Представник ООП Мукачівського МВК в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим судом про день час та місце судового розгляду справи. В канцелярію суду подала заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника ООП Мукачівського МВК, та, одночасно, надано висновок ООП Мукачівського МВК про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим судом про день час та місце судового розгляду справи. В канцелярію суду подав заяву, в якій вказав, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та збільшення розміру аліментів, та зазначив, що не має можливості виховувати та утримувати їх спільну дочку [PERSON]. Заслухавши пояснення позивача її представника, представника позивача ООП Свалявської РДА, зважаючи на підстави визнання відповідачем позову, та доводи поданої заяви, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини підставний та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч.3 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 09 серпня 2011 року, виданого виконавчим комітетом Березниківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис № 25, [PERSON], народилася [INFO], її батьками зазначені: батько- [PERSON], мати - [PERSON]. Відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 квітня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, та доньку [PERSON], [INFO], залишено проживати разом з матір'ю [PERSON]. З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім'ї встановлено, що [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживає у будинку батьків позивача, за адресою [ADDRESS] де створено задовільні матеріально - побутові умови, крім того зазначено, що зі слів матері [PERSON], батько дитини [PERSON] останній раз бачив доньку [PERSON] ще 31 грудня 2013 року, з того часу, участі у вихованні доньки не приймає, не цікавиться її життям. Згідно із довідкою №6 від 25.03.2016 року, виданою Березниківським дошкільним навчальним закладом Свалявської РДА, встановлено, що [PERSON] сама веде догляд за своєю донькою [PERSON], приводить і забирає її з ДНЗ, оплачує харчування та різні потреби дитини для перебування в закладі, відвідує батьківські збори, веде за дочкою належний нагляд. Батько [PERSON], за весь час, жодного разу не з'являвся, не цікавився життям дитини в ДНЗ. Та обставина, що відповідач [PERSON], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно їхньої доньки [PERSON], не відвідує її та матеріально не допомагає, підтверджується крім цього і письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 05.03.2018 року, в яких зазначено, що [PERSON] вихованням дитини не замається, ніхто із них його не бачив в останні роки, до дитини не навідувався. Відповідно до висновку Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області №01-18/165 від 18.05.2018 року та висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 371/10-36 від 24.05.2018 року, про доцільність позбавлення батьківських [PERSON], [INFO], відносно дитини [PERSON], [INFO], вирішено вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З письмової заяви відповідача [PERSON] слідує, що позов він визнає повністю: і в частині позбавлення його батьківських прав щодо дочки [PERSON], і в частині збільшення розміру аліментів. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та підтверджених заявою самого відповідача. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Такі обставини, що свідчать про ухилення відповідача [PERSON], який є батьком неповнолітньої доньки [PERSON], від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає доведеними. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини суд доходить наступного висновку. На підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2014 року видано виконавчий лист, яким з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку( доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07 травня 2014 року. З наданого розрахунку заборгованості щодо аліментів № 5266 від 05.02.2018 року вбачається, що станом на 31.01.2018 року заборгованість по аліментах [PERSON] становить 18061,29 гривень. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням обсягу доказів, досліджених в судовому засіданні, та доводів сторін, суд вважає доведеною підставу для зміни розміру раніше визначених аліментів (матеріальне становище сторін). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми, якими врегульовано обов'язок батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.04.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому вимога позивача про стягнення аліментів в новому розмірі з 07 травня 2014 року є некоректною, а у новому розмірі аліменти слід стягувати з дня набрання рішенням суду законної сили. Аналізуючи зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, позицію відповідача та визнання ним позову, суд доходить висновку, що слід збільшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача. При цьому визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати на утримання дитини, суд виходить з принципу добросовісності, справедливості та розумності, крім того, враховує обов'язок щодо участі в утриманні дітей обох батьків, матеріальне становище відповідача та, враховуючи законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, доходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, а саме, слід позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] та змінити розмір присуджених до стягнення аліментів, що визначенні у розмірі - 1/3 частини від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначивши розмір аліментів у розмірі - 1/3 частини від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, з'ясовані по справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред'явленого позову, як в частині позбавлення батьківських прав так і в частині збільшення розміру аліментів, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог суд доходить висновку, що такі позовні вимоги заявлені в якнайкращих інтересах дитини та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України, та враховуючи що позов задоволено повністю, доходить висновку, що з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 704, 80 грн., та стягнути на користь позивача [PERSON] суму сплаченого нею судового збору в розмірі 704, 80 грн. Крім того, суд роз'яснює сторонам положення статті 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного,

Outcome: approved