Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

01 вересня 2008 року між [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» було укладено кредитний договір №1099-014/08Р про надання кредиту зі сплатою за користування кредитом відсотків в порядку, встановленому кредитним договором. 01 вересня 2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки відповідно за №1099-014/08Р та №1099-014/08Р, згідно до умов яких поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання [PERSON] в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом відповідно до п. 1.1. договору поруки. [PERSON] кошти отримав. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання не виконав. Станом на 17.06.2015 року заборгованість відповідачів за кредитом становить 9085,65 доларів США та 0 грн. - за пенею. На підставі вищевикладеного позивач просить суд постановити рішення про стягнення солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», заборгованість по кредитному договору №1099-014/08Р від 01.09.2008 року на загальну суму 9085,67 дол. США. Стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, але ним подано заяву в якій вказує, що він просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному об'ємі та проти розгляду справи у відсутності відповідача не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з'явився, однак надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному об'ємі та просить справу слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася в встановленому законом порядку і від них не надійшло повідомлення про причини неявки, а тому суд у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України приходить до висновку, що справу слід розглядати в порядку заочного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Із кредитного договору №1099-014/08Р від 01 вересня 2008 року вбачається, що Кредитор - АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» надав Позичальнику - [PERSON] у кредит кошти в сумі 10303 доларів США із кінцевим терміном повернення кредиту 01.09.2015 року. Згідно п.1.2. кредитного договору відсотки за користування кредитом становлять 13,99 % річних. Згідно розрахунку заборгованості клієнта [PERSON] за договором №1099-014/8Р від 01.08.2008 року станом на 17.06.2015 року становить 9085,67 доларів США та 0 грн. за пенею в тому числі: - кредит у розмірі 7040,57 доларів США; -проценти у розмірі 2045,10 доларів США; - пеня за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 0 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту у розмірі 0 грн. Відповідно до ст.ст.1049, 1054 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Постановою Верховного Суду України від 10.02.2016 року №6-1680 цс 15 встановлено: Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не виконують в строки взяті на себе зобов'язання, щодо умов кредитного договору, то суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує солідарно з відповідачів на його користь понесені судові витрати в сумі 3535,23 грн . На підставі вище викладеного та

Outcome: approved