Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

03 жовтня 2017 року Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер Миколаївської обласної ради звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з заявою про примусову госпіталізацію хворого на заразну (відкриту) форму туберкульозу легень [PERSON]. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з 08.08.2017 по теперішній час з діагнозом: розширенорезистентний туберкульоз легень (дисемінований) з бактеріовиділенням. Під час стаціонарного лікування у диспансері хворий [PERSON] не дотримується та порушує умови перебування у диспансері, зловживає алкогольними напоями та ухиляється від лікування. [PERSON] являє собою епідемічну загрозу для оточуючих під час відсутності у відділенні. [PERSON] відноситься до категорії хворих на заразну (відкриту) форму туберкульозу, який злісно ухиляється від обов'язкового лікування. [PERSON] за медичними показниками становить епідемічну загрозу для оточуючих та потребує інтенсивної фази лікування, у зв'язку з цим рішенням ЛКК від 21 вересня 2017 року за № 1123 було вирішено направити заяву до Миколаївського районного суду Миколаївської області про примусову госпіталізацію [PERSON] до протитуберкульозного закладу строком на три місяці. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав. Представник особи, стосовно якої вирішується питання про госпіталізацію, не заперечував проти задоволення заяви. [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби і згідно з положеннями ч. 1 ст. 285 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судове засідання проводиться без його особистої присутності. Заслухавши представників, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов такого. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" особи, хворі на інфекційні хвороби, контактні особи та бактеріоносії, які створюють підвищену небезпеку зараження оточуючих, підлягають своєчасному та якісному лікуванню, медичному нагляду та обстеженням. Особи, які хворіють на особливо небезпечні та небезпечні інфекційні хвороби, є носіями збудників цих хвороб або перебували в контакті з такими хворими чи бактеріоносіями, а також хворі на інші інфекційні хвороби у разі, якщо вони створюють реальну небезпеку зараження оточуючих, підлягають лікуванню, медичному нагляду та обстеженням у стаціонарах відповідних закладів охорони здоров'я чи наукових установ. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" (далі - Закон) у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Частиною 3 статті 11 Закону передбачено, що примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи Національної поліції за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 08.08.2017 по теперішній час перебуває на стаціонарному лікуванні в 4 відділенні Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру з діагнозом: розширенорезистентний туберкульоз легень (дисемінований) з бактеріовиділенням. Під час стаціонарного лікування у диспансері хворий [PERSON] не дотримується та порушує умови перебування у диспансері, неодноразово самовільно залишав відділення, зловживає алкогольними напоями, не дотримується інфекційного контролю. [PERSON] являє собою епідемічну загрозу для оточуючих під час відсутності у відділенні. [PERSON] відноситься до категорії хворих на заразну (відкриту) форму туберкульозу, який злісно ухиляється від обов'язкового лікування. Враховуючи стан хворого, рішення ЛКК від 21 вересня 2017 року за № 1123, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а тому [PERSON] слід госпіталізувати до протитуберкульозного закладу строком на три місяці. Частиною 2 статті 286 ЦПК України встановлено, що рішення про задоволення заяви, зазначеної у частині першій цієї статті, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації або продовження строку примусової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк.

Outcome: approved