Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до Підприємства об'єднання громадян "Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя", третя особа: Виконавча дирекція Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності із врахуванням заяви про зміну предмета позову, збільшення позовних вимог просить поновити її на попередній роботі на посаді продавця; стягнути на користь [PERSON] не виплачену заробітну плату за фактично відпрацьовані дні, що становить 6 458 грн. 20 коп. з урахуванням індексу інфляції з 01.05.2014 по 10.09.2014; стягнути на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 2 590 грн. 27 коп. з урахуванням індексу інфляції, за весь час прострочення по день винесення рішення у справі; стягнути на користь [PERSON] середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, у зв'язку із звільненням без законної підстави та поновленням її на роботі у сумі 2 590 грн. 27 коп., з урахуванням індексу інфляції, за весь час прострочення з 10.09.2014 по день винесення рішення у справі; стягнути на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 12 000 грн. 00 коп. та сплаченого судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 09.01.2013 р. вона влаштувалася до Підприємства об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» (далі - ПОГ «ІФСПЦ») на посаду продавця, на яку її було призначено наказом по підприємству від 09.01.2013 р. №4-К, про що було зроблено відповідний запис до трудової книжки позивача. Заявою від 22.05.2014 р. [PERSON] звернулася до ПОГ «ІФСПЦ» про звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 36, ч. 3 ст. 38 КЗпП України, в зв'язку з порушенням ПОГ «ІФСПЦ» її трудових прав. Дану заяву однакового тексту ПОГ «ІФСПЦ» отримав 29.05.2014р. та 30.05.2014р. цінними поштовими відправленнями з описом. 29-30 травня 2014 року роботодавцем - ПОГ «ІФСПЦ» наказ про звільнення [PERSON] з займаної посади з 22.05.2014 року не видано, трудову книжку [PERSON] не повернено та не проведено розрахунок у строки передбачені ст. 116 КЗпП України, а також не виплачено вихідну допомогу, тому позивачка змушена звернутись до суду за захистом своїх права та інтересів. В судовому засіданні представник позивача підтримав після уточнення позовні вимоги в повній мірі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Залучена до участі у розгляду позовних вимог третя особа, в судові засідання не з'явилась та не забезпечила належну явку уповноважених представників, письмові пояснення щодо предмету позову не надала. Суд заслухавши пояснення сторін, досліджуючи надані докази, аналізуючи наведені обставини, оцінюючи їх в сукупності та співставленні, бере до уваги наступне. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до наказу ПОГ «ІФСПЦ» від 09.01.2013р. №4-К [PERSON] призначено на посаду продавця, про що було зроблено відповідний запис №14 до трудової книжки [PERSON] ([NUMBER]). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частинами 3, 4 ст. 60 ЦПК України визначено, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено відсутність належних доказів про те, що [PERSON] до, в або з моменту перебігу першого дня прогулу повідомляла керівника ПОГ «ІФСПЦ» про поважність причин свого прогулу та бажання подати заяву на звільнення за власним бажанням, тому суд усні пояснення представника позивача не вважає за належний доказ, враховуючи надані докази сторонами даної справи, які доводять протилежне та не підтверджують факту належності даного доказу (телефонних дзвінків позивача керівникові ПОГ «ІФСПЦ»). Підтвердженням цього свідчить те, що наказом ПОГ «ІФСПЦ» від 15.05.2014р. №2-К було створено комісію з перевірки факту порушення трудової дисципліни [PERSON] Частиною 1 ст. 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. 16.05.2014 комісією, склад якої визначено згідно наказу по підприємства від 15.05.2014 №2-К, було проведено перевірку факту порушення трудової дисципліни [PERSON] та складено відповідний акт від 16.05.2014, яким було зафіксовано факт прогулу [PERSON], шляхом не виходу на роботу без поважних на те причин, та рекомендовано керівникові підприємства застосувати до [PERSON] заходи дисциплінарного впливу шляхом оголошення їй догани, в порядку визначеному п. 1 ч. 1 ст. 147 КЗпП України. Наказом ПОГ «ІФСПЦ» від 22.05.2014р. №3/2-К до [PERSON] за дисциплінарне порушення було застосовано стягнення у вигляді оголошення їй догани. Листом від 22.05.2014 №34/1 ПОГ «ІФСПЦ» (на підтвердження його існування та направлення відповідач надав належно завірену копію сторінки журналу реєстрації вихідної документації ПОГ «ІФСПЦ») повідомило [PERSON] про те, що відповідно до наказу від 22.05.2014р. №3/2-К до неї застосовано стягнення у вигляді оголошення догани, та запрошено її з'явитися до ПОГ «ІФСПЦ» для ознайомлення з наказом та надати пояснення про поважність підстав прогулу на робочому місці. 29.05.2014р. і 30.05.2014р. ПОГ «ІФСПЦ» отримало цінними листами з описами №0317003149661 і №0317003149653 відповідно однакового змісту заяву [PERSON] про її звільнення за власним бажанням в порядку п. 4 ч. 1 ст. 36, ст. 38 КЗпП України, в якій вона не надала відповідачу жодних пояснень та/або доказів про причини відсутності на робочому місці з 12.05.2014р. по 22.05.2014р. включно. Виходячи з отриманих доводів та доказів сторін справи, суд прийшов до висновку, що ПОГ «ІФСПЦ» не було можливим задовольнити заяву [PERSON], оскільки необхідно було вияснити причини прогулів, докази та пояснення про які відсутні в заяві [PERSON] від 22.05.2014р. про її звільнення, для належності подальших розрахунків та вірного застосування законодавства про працю. Відповідно до Акту №2 комісії з перевірки факту порушення трудової дисципліни продавцем [PERSON] в період з 12.05.2014р. по 30.05.2014р., складеного 30.05.2014р., перевіркою було зафіксовано отримання зазначеної заяви [PERSON] від 22.05.2014р., відсутність жодних пояснень та/або доказів про поважність причин прогулу в період з 12.05.2014р. по 22.05.2014р., а також подальші дні прогулу - з 23.05.2014 по 30.05.2014р., та рекомендовано керівникові ПОГ «ІФСПЦ» надіслати запит до [PERSON] з проханням надати належні пояснення та/або докази поважності підстав прогулу у зазначені терміни, та рекомендовано - у разі не надання запитуваних пояснень та/або доказів звільнити [PERSON] із займаної посади за прогул. ПОГ «ІФСПЦ» листом від 02.06.2014р. №35 (надісланий на адреси реєстрації і проживання цінними листами з описом №0302205000085 і №0302205000093) звернулося до [PERSON] з проханням повідомити про причини прогулів, надати належні докази не виходу на роботу та/або перебування на лікарняному або стаціонарному лікуванні в період з 12.05.2014р. по 22.05.2014р. включно, та надати належні підтвердження того, що підприємство вчиняло дії по не допуску [PERSON] на робоче місце та відмовлялося прийняти від неї заяву про звільнення. [PERSON] у своїй повторній заяві про звільнення за власним бажанням від 06.06.2014р. (надіслану цінними листами з описом №0317003893697 і №0317003893684) не надала належних пояснень, на поставлені запитання у листі ПОГ «ІФСПЦ» від 02.06.2014р. №35, однак вперше надає роботодавцю копію лікарняного листка (серії АГІ №842182) - який вона не надала в додатках до своєї першої заяви про звільнення від 22.05.2014р. Після отримання копії листка непрацездатності, ПОГ «ІФСПЦ» в додатках до своїх листів від 17.06.2014р. №39 (відмітка Центральної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про отримання вхідної кореспонденції від 18.06.2014р.) надало на перевірку листок непрацездатності (серії АГІ №842182) до Центральної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Поруч з цим, враховуючи вимоги ведення бухгалтерської документації копія листка непрацездатності не може бути належним доказом втрати працездатності та підставою для оплати лікарняного, ПОГ «ІФСПЦ» листом від 17.06.2014р. №41 (надісланий цінними листами з описом №05000913 і №05000905) звернулося до [PERSON] з проханням надати оригінал листка непрацездатності (серії АГІ №842182), оскільки його копію роботодавець не може прийняти до виконання. [PERSON] в додатку до свого листа від 25.06.2014р. (надісланого цінним листом з описом) надала оригінал листка непрацездатності (серії АГІ №842182) та звернулася з вимогою видати її трудову книжку та наказ про звільнення. Тобто, листок непрацездатності (серії АГІ №842182) [PERSON] надала ПОГ «ІФСПЦ» лише через 1 (однин) місяць. Таким чином, винести рішення щодо звільнення [PERSON] за власним бажанням, або ж відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було неможливо, також з огляду на те, що на той момент вже проводилася перевірка даного листка непрацездатності (серії АГІ №842182) Центральною міжрайонною виконавчою дирекцією Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, на підставі переданої ПОГ «ІФСПЦ» копії цього лікарняного листка. З даного приводу ПОГ «ІФСПЦ» своїми листами однакового змісту від 03.07.2014р. №42 і від 03.07.2014р. №43 (направлених цінними листами з описами №0302204654049 і №0302204654073) звернулося на адреси проживання і реєстрації [PERSON], в яких повідомило останню про те, що підприємством проводиться перевірка легітимності листка непрацездатності (серії АГІ №842182) в установленому порядку, зобов'язалося після закінчення перевірки звільнити [PERSON] в установленому законодавством порядку та проінформувало, що готове у разі необхідності надати всі відповідні документи (характеристику з місця роботи, довідки про причини тимчасової не видачі трудової книжки та інші) і допомогу, для подальшого працевлаштування [PERSON] на нове місце роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення не може бути накладена пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. ПОГ «ІФСПЦ» листом від 31.07.2014 №48 звернулося на адреси реєстрації і проживання [PERSON] та повторно повідомило про застосування до останньої стягнення у формі оголошення догани та повторно запрошено [PERSON] з'явитися до роботодавця для ознайомлення з наказом ПОГ «ІФСПЦ» від 22.05.2014 №3/2-К та з'ясування обставин її відсутності без поважних причин на робочому місці. 07.08.2014р., під час виїзду членів трудового колективу ПОГ «ІФСПЦ» за адресами проживання та реєстрації [PERSON], на підставі: - акту складеного о 16:37 за адресою реєстрації [PERSON] не стало можливим ознайомити з наказом ПОГ «ІФСПЦ» від 22.05.2014р. №3/2-К про застосування заходів дисциплінарного стягнення, шляхом оголошення [PERSON] догани. Як зазначено в даному Акті: зі слів сусідки (квартира №19), яка відмовилася представлятися, в квартирі [ADDRESS], позивач не проживає, а проживає її син [PERSON], який вже близько одного місяця не з'являється на даній квартирі. Вже близько одного місяця про його місце перебування і позивача - не відомо (зі слів сусідки). Особами, що склали даний акт було залишено копію листа Підприємства від 31.07.2014 №48 у поштовій скриньці [ADDRESS]; - акту складеного о 17:45 за адресою проживання [PERSON], не стало можливим ознайомити її з наказом ПОГ «ІФСПЦ» від 22.05.2014р. №3/2-К про застосування заходів дисциплінарного стягнення, шляхом оголошення [PERSON] догани, однак ознайомити останню з даним наказом не стало можливим, в зв'язку з відсутністю позивача за вказаною адресою, однак, присутньому сину позивача - [PERSON], як він представився, за його згодою було передано копію листа Підприємства від 31.07.2014 №48 з проханням вручити його позивачеві. Станом на 20.08.2014р. [PERSON] не з'явилася на Підприємстві (ПОГ «ІФСПЦ») та на контакт не вийшла. З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, що ПОГ «ІФСПЦ» здійснено всі можливі заходи щодо врегулювання спору з [PERSON], враховуючи численні звернення та виїзди на адресу реєстрації і проживання останньої членів трудового колективі та представників ПОГ «ІФСПЦ» для вирішення цього питання. Своїм листом від 21.08.2014р. [PERSON] повідомила ПОГ «ІФСПЦ» про відсутність можливості з'явитися до підприємства для ознайомлення з наказом ПОГ «ІФСПЦ» від 22.05.2014 №3/2-К та наголосила про його незаконність, а також в вперше за весь період листування надала письмові пояснення про причини її прогулу на робочому місці. Згодом, згідно листа Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05.08.2014р. №5.1-31-2026 (отриманий ПОГ «ІФСПЦ» 05.09.2014 звичайним листом) надано висновок, що листок непрацездатності (серії АГІ №842182) на ім'я [PERSON] видано з порушенням чинного законодавства щодо порядку його видачі, тому він не може бути підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності. 05.09.2014р. відповідно до протокольного рішення Уповноваженого по підприємству із загальнообов'язкового соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності від 05.09.2014р. було відмовлено [PERSON] в призначенні допомоги по тимчасовій втраті працездатності в період з 12.05.2014р. по 22.05.2014р. На підставі Акту №3 від 05.09.2014р. комісією з перевірки факту порушення трудової дисципліни [PERSON] за період з 12.05.2014р. по 05.09.2014р., в зв'язку з ново виявленими обставинами, а саме: видачею листка непрацездатності (серії АГІ №842182) на ім'я [PERSON] з порушенням чинного законодавства щодо порядку його видачі та відсутності підстав для призначення допомоги по тимчасовій втраті працездатності на підставі висновку Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05.08.2014 №5.1-31-2026, було рекомендовано директорові ПОГ «ІФСПЦ»: скасувати наказ підприємства від 22.05.2014р. №3/2-К, звільнити [PERSON] з посади продавця в зв'язку з прогулом без поважних причин, в порядку п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом ПОГ «ІФСПЦ» від 05.09.2014р. №7-К було: 1) скасовано наказ підприємства від 22.05.2014р. №3/2-К; 2) звільнено [PERSON] з посади продавця в зв'язку з прогулом без поважних причин, в порядку п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до листа від 05.09.2014р. №54 надісланого ПОГ «ІФСПЦ», останні звернулися до [PERSON] з проханням з'явитися для ознайомлення її з наказом від 05.09.2014р. №7-К та повідомлено про отриманий офіційний висновок Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05.08.2014 №5.1-31-2026. Слід зауважити, що статтею 184 КЗпП України встановлено обмеження на звільнення деяких категорій працівників незалежно від причин. [PERSON] не підпадає під жодну з перерахованих груп, а отже для роботодавця не виникало правових обмежень щодо її звільнення в порядку п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 10.09.2014р. [PERSON] була ознайомлена під розпис з наказом про її звільнення від 05.09.2014р. №7-К, на екземплярі ПОГ «ІФСПЦ» якого, [PERSON] зробила власноруч запис про незгоду з даним наказом, отримала трудову книжку та розрахункові кошти в повному розмірі. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ч. 2 ст. 47 КЗпП України). При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ч. 1 ст. 116 КЗпП України). Як зазначає позивач в межах позовних вимог, згідно абзацу п'ятого пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мін'юсту України, Мінсоцзахисту населення України від 29.07.1993р. №58, зареєстрованої в Мін'юсті України 17.08.1993р. за №110, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Однак, враховуючи відсутність позивача на робочому місці з 12.05.2014р. по 29.05.2014р., по дату надсилання першої заяви про звільнення за власним бажанням, підписаної і датованої позивачем 22.05.2014р., яка була отримана ПОГ «ІФСПЦ» вперше 29.05.2014 без надання до даної дати жодних пояснень про причини прогулу та інформації про перебування позивача на лікарняному в період з 12.05.2014р. по 21.05.2014р.; проведення перевірки легітимності виданого [PERSON] (Позивач) листка непрацездатності (серія АГІ №842182), про який стало відомо з додатків в копіях до повторно отриманої заяви позивача, датованої 06.06.2014р.; та отриманий 05.09.2014 висновок Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05.08.2014р. №5.1-31-2026 про відсутність підстав у Підприємства призначати позивачеві допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 12.05.2014 по 21.05.2014, - ПОГ «ІФСПЦ» до 05.09.2014 не мало належних доказів про законність перебування позивача на лікарняному в період з 12.05.2014р. по 20.05.2014р. включно, а тому і законних підстав для звільнення позивача за власним бажанням. Відповідно до абзацу першого пункту 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мін'юсту України, Мінсоцзахисту населення України від 29.07.93 №58, зареєстрованої в Мін'юсті України 17.08.93 за №110, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Враховуючи відсутність 05.09.2014 [PERSON] на робочому місці, їй було надіслано 05.09.2014 лист Підприємства №54 з повідомленням про причини звільнення та проханням з'явитися для ознайомлення з наказом, отримання трудової книжки та розрахункових. Також, в розумінні вимог положень ч. 1 ст. 116 КЗпП України Підприємство не отримувало після 05.09.2014р. від [PERSON] жодних вимог про розрахунки, враховуючи її відсутність у день її звільнення (05.09.2014р.), а натомість, ПОГ «ІФСПЦ» належно провело розрахунок позивача в день ознайомлення з наказом про звільнення (10.09.2014р.) перед тим, як їй було видано трудову книжку під розпис. Разом з тим, не підлягає задоволенню і позов в частині відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 2371 КЗпП(набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначав, що внаслідок незаконних дій відповідача їй було завдано моральну шкоду. Оскільки суду не надано доказів того, що діями відповідача були порушені законні права позивача, що призвело до її моральних страждань, то підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача 12000 грн. на відшкодування моральної шкоди немає.

Outcome: dismissed