Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 липня 1999 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. В 2011 році рішенням Лубенського міськрайонного суду шлюб між ними було розірвано. Під час проживання в шлюбі ними, за спільні кошти було придбано житловий будинок А-1 площею 44,1 кв. м. та паркан, за адресою м. Лубни вул. Гайдая, 13 та приватизована земельна ділянка площею 0,0577 га. на ім'я [PERSON] за даною адресою. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.09.2013 р. було визнано спільним сумісним майном його та [PERSON] домоволодіння за адресою м. Лубни вул. Гайдая, 13, яке складається із житлового будинку А-1, площею 44,1 кв. м. та паркану, а також визнано право власності на 1/2 частину будинковолодіння за кожним. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05.02.2014 р. земельна ділянка, що знаходиться під домоволодінням по вул. Гайдая, 13 в м. Лубнах була визнана сумісним майном [PERSON] та [PERSON] та визнано право власності по 1/2 частині кожному. Дані рішення є чинними на час подання даного позову до суду. На підставі рішення виконавчого комітету № 112 від 24.05.2006 р. ними, за спільні кошти було побудовано сарай-гараж з погребом та проведено добудову до будинку, але вони не були здані в експлуатацію. На даний час, зважаючи на їх напружені стосунки, здати в експлуатацію новостворене майно немає можливості. Відповідно до п.15 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 року "Про судову практику справах про захист права власності та інших речових прав" до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Таким чином, в судовому порядку можливе лише визнання права власності на будівельні матеріали. Відповідно до довідки, виданої РОК «Полтаваексперт», ринкова вартість сараю - гаражу погребом складає 32 000 грн., а вартість добудови до будинку складає (70 кв.м. - 44,1 кв.м. = 25.9 кв.м. х 2000 грн./м.) = 51 800 грн. На підставі викладеного, позивач [PERSON] прохав суд визнати , що йому та [PERSON] належить на правах власності по ? частині будівельних матеріалів , використаних для будівництва сараю-гаражу з погребом та добудови до будинку (а.с. 2). В подальшому під час розгляду справи позивач [PERSON] надав до суду заяву про уточнення своїх позовних вимог , у якій зазначав, що на побудову літньої кухні гаражу «Б», погребу під «Б», добудови до будинку «а1», за адресою м. Лубни Полтавської області вулиця, Гайдая, 13, було використано згідно звіту про інструментальне технічне обстеження будівельних конструкцій добудови до житлового будинку садибного типу та господарські будівлі по вул.. Гайдая, 13 в м. Лубни Полтавської області, наступні будівельні матеріали а саме : по прибудові «а1» : азбестоцементні хвилясті листи 22 шт.; цегла керамічна М100 16,45 м. куб; спецнапил (дерево) 1,9м. куб.; бетон В7,5 4,56 м. куб.; цементний розчин М75 5,8 м. куб.; по літній кухні гаражу «Б» : азбестоцементні хвилясті листи 61 шт.; цегла керамічна М100 28,3 м. куб.; спецнапил (дерево) 4,6 м. куб.; цементний розчин М75 6,8 м. куб.; по погребу під «Б» : залізобетонні ребристі плити 2 шт.; цегла керамічна М100 11,57 м. куб.; цементний розчин М75 2,77 м. куб.; бетон В7,5 2,11 м. куб. На підставі викладеного [PERSON] прохав суд : визнати , що йому та [PERSON] належить на правах власності по ? частині будівельних матеріалів , використаних для будівництва літньої кухні гаражу «Б», погребу під «Б», добудови до будинку «а1», за адресою м. Лубни Полтавської області вулиця, Гайдая, 13 , а саме : по прибудові «а1» : азбестоцементні хвилясті листи 22 шт.; цегла керамічна М100 16,45 м. куб; спецнапил (дерево) 1,9м. куб.; бетон В7,5 4,56 м. куб.; цементний розчин М75 5,8 м. куб.; по літній кухні гаражу «Б» : азбестоцементні хвилясті листи 61 шт.; цегла керамічна М100 28,3 м. куб.; спецнапил (дерево) 4,6 м. куб.; цементний розчин М75 6,8 м. куб.; по погребу під «Б» : залізобетонні ребристі плити 2 шт.; цегла керамічна М100 11,57 м. куб.; цементний розчин М75 2,77 м. куб.; бетон В7,5 2,11 м. куб. (а.с. 63). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. Також пояснив, що визнання права власності на будівельні матеріали необхідно йому для проведення реєстрації об»єктів нерухомості, які з них виготовлені, та подальшого розподілу домоволодіння по вул. Гайдая, 13 в м. Лубни Полтавської області, оскільки рішенням Лубенського міськрайонного суду від 08.07.2015 року йому було відмовлено в позові до [PERSON] про поділ майна, а саме домоволодіння за адресою вул. Гайдая, 13 в м. Лубни Полтавської області, що складається з : житлового будинку А-1, прибудови «а1», погребу під «Б», літньої кухні гаражу «Б» та паркану з підстав не вирішення питання щодо права власності на літню кухню гараж «Б», погреб під «Б», добудову до будинку «а1». Під час розгляду даної справи , він дійсно 16.09.2015 року отримав у Реєстраційній службі Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень, згідно якого за ним 15.09.2015 року було проведено державну реєстрацію права власності на ? частину житлового будинку за адресою Полтавська область м. Лубни вул. Гайдая, будинок 13 загальною площею 70,2 к.в м., житловою площею 37,3 к.в м. та складових частин об»єкта нерухомого майна , а саме : погребу під Б, прибудови а1, літньої кухні гаражу Б, огорожі №1, огорожі №2, хвіртки, ями вигрібної, однак вважав , що навіть за викладених обставин у нього не має можливості поділити вказане нерухоме майно. Відповідач [PERSON] заперечувала щодо задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні позову прохав відмовити. Пояснив, що під час розгляду справи позивачем було зареєстровано право власності на господарські споруди, як на нерухоме майно , а тому не має ніяких правових підстав визнавати ще і право власності на будівельні матеріали, із яких воно виготовлено. Зясувавши обставини справи на підставі доказів, поданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, з 17.07.1999 року по 2011 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час проживання в шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано житловий будинок А-1, площею 44,1 кв.м та паркан за адресою: м. Лубни вул.. Гайдая, 13, а також приватизована земельна ділянка, площею 0,0577. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.09.2013 року спірна садиба визнана спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] , за кожним визнано право власності на ? частину спірної садиби. (а.с. 4-5). Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05.02.2014 року земельна ділянка, на якій розташована спірна садиба визнана спільним сумісним майном сторін [PERSON] та [PERSON], за кожним визнано право власності на 1/2 частину. (а.с. 6-7). Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 березня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про поділ в натурі спірної садиби і земельної ділянки, на якій вона розташована. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. (а.с. 31-34). На підставі рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради №112 від 24 травня 2006 року у садибі за адресою м. Лубни вул. Гайдая, 13, як вбачається із технічного паспорту виготовленого 30.07.2014 року, споруджено прибудову а1, літню кухню гараж «Б», погріб під «Б». Відповідно до звіту про інструментальне технічне обстеження будівельних конструкцій добудови до житлового будинку садибного типу та господарські будівлі по вул.. Гайдая, 13 в м. Лубни Полтавської області, на побудову літньої кухні гаражу «Б», погребу піж «Б», добудови до будинку «а1», за адресою м. Лубни Полтавської області вулиця, Гайдая, 13, було використано наступні будівельні матеріали а саме : по прибудові «а1» : азбестоцементні хвилясті листи 22 шт.; цегла керамічна М100 16,45 м. куб; спецнапил (дерево) 1,9м. куб.; бетон В7,5 4,56 м. куб.; цементний розчин М75 5,8 м. куб.; по літній кухні гаражу «Б» : азбестоцементні хвилясті листи 61 шт.; цегла керамічна М100 28,3 м. куб.; спецнапил (дерево) 4,6 м. куб.; цементний розчин М75 6,8 м. куб.; по погребу під «Б» : залізобетонні ребристі плити 2 шт.; цегла керамічна М100 11,57 м. куб.; цементний розчин М75 2,77 м. куб.; бетон В7,5 2,11 м. куб. Як вбачається із вищезазначеного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 липня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року підставою для відмови в позові [PERSON] стало те, що у спірній садибі в м. Лубни по вул.. Гайдая , 13 розташовані новостворені споруди (прибудови), які не введені в експлуатацію, право власності на них, а саме на літню кухню гараж «Б», погреб під «Б», добудову до будинку «а1» сторони у встановленому порядку не набули. Відповідно до ст.364, ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками або ж один із співвласників має право на виділ його частки в натурі. За змістом наведених норм закону поділу в натурі підлягає лише майно, набуте особами у встановленому законом порядку. Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), після введення його в експлуатацію. Судовими рішеннями зроблений висновок, що оскільки вказані об'єкти є приналежністю головної речі - будинку, то без вирішення питання про введення їх в експлуатацію (набуття права власності на них) є неможливим вирішити питання щодо реального поділу садиби і земельної ділянки. У позові [PERSON] не ставилося питання щодо визначення правового статусу та приналежності зазначених об'єктів, що позбавляє можливості вирішити спір про поділ в натурі усієї садиби. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. . Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно п. 15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Разом із тим, судом встановлено, що під час розгляду даної справи, позивачем [PERSON] 16.09.2015 року отримано у Реєстраційній службі Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень згідно якого за ним 15.09.2015 року було проведено державну реєстрацію права власності на ? частину житлового будинку за адресою Полтавська область м. Лубни вул. Гайдая, будинок 13 загальною площею 70,2 кв. м., житловою площею 37,3 кв. м. та складових частин об»єкта нерухомого майна , а саме : погребу під Б, прибудови а1, літньої кухні гаражу Б, огорожі №1, огорожі №2, хвіртки, ями вигрібної. Таким чином, станом на час вирішення даного спору позивач є співвласником літньої кухні гаражу «Б», погребу під «Б», добудови до будинку «а1», саме як нерухомого майна, тобто того об»єкту про визнання права власності на будівельні матеріали з якого він виготовлений, заявлено позовні вимоги. У постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі №6-94ц13 зазначено, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Суд вважає, що у зв»язку з реєстрацією [PERSON] свого права власності на літню кухню гараж «Б», погреб під «Б», добудову до будинку «а1», на даний час усунуті перешкоди, які стали підставою для відмови йому в задоволенні позову до [PERSON] про поділ спірної садиби в м. Лубни по вул. Гайдая, 13 та позивач не позбавлений права на звернення до суду із відповідним позовом. Суд знаходить безпідставними посилання позивача на те , що визнання права власності на будівельні матеріали необхідне йому для поділу споруд, як нерухомого майна, із яких вони виготовлені, оскільки станом на час розгляду справи позивач вже є власником даних споруд, як об»єктів права власності на нерухоме майно, які він має намір поділити. Будівельні матеріали, як рухоме майно, про визнання права власності на які заявлено вимоги, були використані в процесі створення нового об»єкту права власності, а саме нерухомого майна. На підставі викладеного суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні, а тому в позові необхідно відмовити.

Outcome: dismissed