Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивач у серпні 2014 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити його - позивача - на посаді заступника начальника депо (з кадрів)- начальника відділу кадрів Пасажирського вагонного депо Одеса-Головна, стягнути з підприємства «Одеська залізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.07.2014 року по день поновлення на роботі, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі. Представник ДП «Одеська залізниця» позов не визнала. Представник профспілкової організації залізничників після перерви до суду не з»явився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності. Суд вислухав сторони, вивчив матеріали по справі і встановив наступне: [PERSON] працював на посаді заступника начальника депо (з кадрів) - начальника відділу кадрів пасажирського вагонного депо Одеса-Головна з 2005 року ( у вагонному депо «Одеса-Головна» позивач працював з 1988 року). Наказом начальника пасажирського вагонного депо Одеса-Головна від 08.07.2014 року №ЛВЧДК-3-05/981-ОС [PERSON] звільнений з 08.07.2014 року з роботи з підстав, визначених у ч. 6 ст. 36 КЗпП України, (відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці). Позивач стверджує, що звільнення його з роботи проведено з порушенням Закону, що рішення про його звільнення Одеська залізниця приймала упереджено та без урахування рішення профспілкового комітету. Позивач також посилається на порушення відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України, тому як його не попередили про наступне вивільнення працівників за два місяці. До того ж, в порушення ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» підприємство не повідомило державну службу зайнятості не пізніше ніж за два місяці до вивільненні. [PERSON] наполягає, що фактично мало місце скорочення посади і його повинні були звільнити за пунктом п. 1 ст. 40 КЗпП України, а не з підстав, визначених п. 6 ст. 36 КЗпП України. Позивач стверджує, що неправомірні дії адміністрації підприємства при його звільненні спричинили моральну шкоду, розмір якої [PERSON]. визначив у 5000 грн. Моральна шкода для позивача це перебування у стресовому стані, що викликаний незаконним звільненням, залишення без засобів для існування, що викликало в нього суттєве погіршення стану здоров'я. Представник відповідача, не визнаючи позов, стверджував: звільнення [PERSON] відбулось відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з ч.3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці. [PERSON] відмовився від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, тому його було звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Представник третьої особи Профспілкової організації залізничників та транспортних будівельників пасажирського вагонного депо Одеса-Головна в судових засіданнях давав пояснення, позов не визнавав, вважає його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. При вищенаведених обставинах суд дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді заступника начальника депо (з кадрів) - начальника відділу кадрів пасажирського вагонного депо Одеса-Головна. Наказом Укрзалізниці від 12.11.2012 №403-Ц «Про затвердження змін до рекомендованих типових штатів структурних підрозділів залізниць» керівництво ДП «Одеська залізниця» зобов?язано переглянути штатні розписи та привести їх у відповідність рекомендованим типовим штатам з дотриманням вимог чинного законодавства. Наказом начальника Одеської залізниці від 14.12.2012 № 609/Н «Про внесення змін до штатних розписів структурних підрозділів пасажирського господарства залізниці» зобов»язано начальника пасажирського вагонного депо Одеса-Головна внести зміни до штатних розписів підпорядкованих підрозділів, а саме увести одну штатну одиницю начальника відділу кадрів, вивільнити та вилучити одну штатну одиницю заступника начальника депо (з кадрів) - начальника відділу кадрів. Відповідно до переліку № 28 змін до штатного розпису пасажирського вагонного депо Одеса-Головна на 2013 рік, затвердженого 01.10.2012 у кількості 2716 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 5803861 грн. введено з 01.03.2013 штатну одиницю начальника відділу кадрів у цех № 17 з посадовим окладом 3535 грн. Починаючи з 22.12.2012 року по 31.12.2013 року [PERSON] був відсутній на роботі (знаходився у відпустці за власний рахунок, у черговій відпустці, на лікарняному), що підтверджується довідкою про відпрацьовані години заступника начальника депо [PERSON] і визнається самим [PERSON] Позивач приступив до роботи 31.12.2013 року, листом від 30.12.2013 року №ЛВЧД-3-14/3461 його було повідомлено про зміну істотних умов праці та запропоновано залишитись на посаді начальника відділу кадрів з посадовим окладом 3 897 грн. Лист-повідомлення від 30.12.2013 року №ЛВЧД-3-14/3461 з попередженням про зміну істотних умов праці та пропозиціями стосовно посад, на яких він може працювати [PERSON] отримав 31.12.2013 року. Ці обставини позивач визнав. З 02.01.2014 року по 02.07.2014 року Позивач знову був відсутній на роботі (знаходився у відпустці за власний рахунок, у черговій відпустці, на лікарняному). 03.07.2014 року [PERSON] приступив до роботи, йому було надано ще один лист-повідомлення №ЛВЧД-3-14/1865, в якому повторно повідомлявся про зміну істотних умов праці та пропонувалось залишитись на посаді начальника відділу кадрів або заступника начальника депо. 04.07.2014 року Позивач письмово відмовився від запропонованих йому посад. Враховуючи відмову залишитись на посаді після зміни істотних умов праці, наказом керівника підприємства від 08.07.2014 року [PERSON] було звільнено з посади на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України з дотриманням встановленого законодавством порядку. З наказом про звільнення від 08.07.2014 № ЛВЧДК-3-05/981-ОС Позивач ознайомлений 08.07.2014, трудову книжку отримав 08.07.2014, про що свідчить його особистий підпис в книзі обліку руху трудових книжок та особовій картці П-2. На виконання вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України, керівництво пасажирського вагонного депо Одеса-Головна зобов'язано було попередити позивача за два місяці про зміну істотних умов праці з 01.03.2013 року, а саме про зміну найменування посади (з заступника начальника депо (з кадрів) на начальника відділу кадрів) та розміру оплати праці. Мінімальний двомісячний термін попередження встановлено законодавством для того, щоб працівник, якщо він не згоден працювати в нових умовах, мав змогу знайти собі іншу роботу. З моменту першого попередження Позивача про зміну істотних умов праці з пропозицією залишитись на запропонованих посадах, тобто з 31.12.2013 року до дати звільнення 08.07.2014 року пройшло більше ніж два місяця. При зміні істотних умов праці змінюються лише умови праці, а не робота, тобто посада. У працівника зберігається можливість працювати за тією ж професією, спеціальністю, кваліфікацією, посадою. При скороченні посади скорочується певна трудова функція на підприємстві. Тобто, така сукупність трудових функцій, яку передбачала посада, взагалі відсутня на підприємстві після скорочення посади. При зміні найменування посади - трудові функції залишаються ідентичними. У даному випадку позивача письмово попередили про майбутні зміни в організації виробництва і праці - зміну істотних умов праці, одночасно запропонували залишитись на посаді начальника відділу кадрів з посадовим окладом 3 897 грн. Посадові обов'язки позивача на посаді начальника відділу кадрів (за умови погодження залишитися на посаді) не змінились. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] відбулося відповідно до вимог чинного законодавства на підставі ст. п. 6 ст. 36 КЗпП України (відмова працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці), а тому відсутні підстави для поновлення його на роботі, а відтак - відсутні підстави і для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та судових витрат. Відповідно до п.5 ст.20 Закону України "Про зайнятість населення" та наказу Мінпраці та соціальної політики України від 19.12.2005 р. № 420 при вивільненні працівників підприємства, установи, організації незалежно від форм власності повідомляють про це у письмовій формі державну службу зайнятості не пізніше як за два місяці, надаючи адміністративну звітність про заплановане вивільнення - звіт за формою 4-ПН (план). Ця процедура стосується виключно вивільнення працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, а саме: розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників. В даному випадку при звільненні згідно з п.6 ст.36 КЗпП України вивільнення працівників не передбачається, звіт про заплановане вивільнення за формою 4-ПН (план) до центру зайнятості не надається.

Outcome: dismissed