Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

У серпні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Заявник вказала, що внаслідок різних поглядів на подружні обов'язки сумісне життя сторін не склалося, сім'я розпалася остаточно, миритися і відновлювати подружні стосунки сторони не бажають. Окрім цього, відповідач без поважних причин не надає утримання неповнолітній дитині. Посилаючись на ст. ст. 18, 104-105, 110, 113, 180-183 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмових заяв від 01.09.2016 р.: позивача [PERSON], вона підтримує позов повністю, примиритися не бажає, просить суд розглянути справу в її відсутність; відповідача [PERSON], він визнає позов про розірвання шлюбу і стягення аліментів повністю, примиритися не бажає, просить суд розглянути справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 29.12.2006 р. між сторонами було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого [INFO] народилася дитина. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з початку 2016 р. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Позивач також просить стягнути з відповідача аліменти на користь дитини, так як вказаних коштів він у добровільному порядку не надає. Як вбачається зі наданих сторонами доказів, вони із 29.12.2006 р. перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] Згідно довідки Новомиргородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області з [PERSON] не проводяться стягнення аліментів у передбаченому законом порядку. За довідкою міської ради неповнолітня перебуває на утриманні позивача. Із довідки КЗ «Новомиргородський центр первинної медико-санітарної допомоги» витікає, що дитина має задовільний стан здоров'я. Згідно вимогам Сімейного кодексу України: ст. 180 - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ч. 1 ст. 192 - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач, не дивлячись на свій батьківський обов'язок, участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв'язку з чим з нього необхідно стягнути аліменти в примусовому порядку у зазначеному позивачем розмірі. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)відсутність у платника аліментів інших дітей, а також непрацездатних батьків, дружини; 3)інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Окрім цього, оскільки відповідач визнає позов повністю, вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 551,20 грн., від сплати якого позивач була звільнена у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 180-183, 191-192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved