Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Заявник 04.12.2017 року звернулася до суду із вказаною заявою посилаючись на те, що [INFO] року помер [PERSON] в м. Донецьк Донецької області, який являється тимчасово окупованою територією. Факт смерті підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть 20/5 видане Амбулаторною лікарнею №5 м. Донецьк 23.11.2017 року, яке відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» є недійсним. Просить встановити факт, що [PERSON], помер [INFO] року в м. Донецьк Донецької області. В судове засідання заявник заяву підтримала та просила її задовольнити, пояснила що вона дійсно доглядала померлого, здійснила його поховання. Наявність у померлого родичів їй не відомо. Представник заінтересованої особи до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, не заперечує проти її задоволення. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] в м. Донецьк Донецької області, який являється тимчасово окупованою територією. Факт смерті підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть 20/5 видане Амбулаторною лікарнею №5 м. Донецьк 23.11.2017 року. Заявник [PERSON] проживає в м. Донецьк Донецької області, є громадянкою України. Вона являлася доглядальницею померлого [PERSON], яка провела його поховання. Вказані обставини підтверджуються паспортом серії [NUMBER] виданого Куйбишевським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області від 08.04.2010 року, лікарським свідоцтвом про смерть 20/5 видане Амбулаторною лікарнею №5 м. Донецьк 23.11.2017 року та показами свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні показали, що [PERSON] дійсно була доглядальницею померлого [PERSON] та здійснила його поховання . Встановлення факту смерті заявниці необхідно для пред'явлення офіційного документи незаконно створеним органам ДНР, з метою уникнення з їх боку переслідування. Відповідно до п.1 ч.1, ч.4, ч.6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою або рішенням суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Заявник зверталася до органів РАЦСу для оформлення відповідних документів, але їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю визначених документів. Пунктом 5 розділі ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року (далі - Правил) передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є свідоцтво про смерть . З лікарського свідоцтва про смерть 20/5 видане Амбулаторною лікарнею №5 м. Донецьк 23.11.2017 року, вбачається, що [PERSON], помер [INFO] року в м. Донецьк Донецької області. Вказані документи мають реквізити та посилання щодо його видачі незаконним органом Донецької народної Республіки. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року №254-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. Зі змісту ч. 2, 3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право. Тобто, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. За змістом частини першої статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 52 Сімейного кодексу України до близьких родичів належать: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, над якою встановлено опіку чи піклування. Як вбачається з матеріалів справи, заяву подано доглядальницею померлого, яка не є родичем померлого, і зі смертю [PERSON] у заявника не виникає жодних особистих чи майнових прав, які підлягали б захисту. Тим більше, що майно померлого [PERSON] за нотаріальним договором вже подаровано заявниці, і зі слів допитаних свідків іншого майна не має. З матеріалів справи, допитаних в судовому засіданні показів свідків та лікарського свідоцтва про смерть 20/5 видане Амбулаторною лікарнею №5 м. Донецьк 23.11.2017 року, встановлено факт смерті [PERSON], [INFO] року, однак заявник [PERSON] не є родичем померлого, і не має права на звернення до суду з вказаною заявою, тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви щодо встановлення факту смерті.

Outcome: dismissed