Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 23.05.2019. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті. Відповідно до виявленого бажання, Відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку, яка додається до позову) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 17.10.2019, отримав картку типу: Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200000 грн). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.5 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Пунктом 1.1.5.1 Договору для АТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з порушенням своїх зобов`язань, відповідач станом на 20.01.2021 має заборгованість - 133569 грн 86 коп., з яких: 109707 грн 65 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 12949 грн 95 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6744 грн 06 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4168 грн 20 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також судові витрати. Ухвалою від 19.04.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав особисто 21.04.2021, відзив до суду не направив. Жодних заяв чи клопотань від нього не надходило (а.с. 174). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23.05.2019 року відповідач [PERSON] підписав анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Підписавши заяви, відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами (а.с. 113-114). Крім того, 17.10.2019 відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту у якому відображені умови його кредитування (а.с. 115-118). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, із наданих позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 84-85), виписки по рахунку (а.с. 86-110), довідки про зміну умов кредитування (а.с. 111), довідки про видані кредитні картки (а.с. 112) вбачається, що позивач у заборгованість за кредитним договором від 23.05.2019 включив витрати здійснені відповідачем кредитною карткою № [NUMBER] зі строком дії до 11/20 виданою 27.11.2017. Ухвалою від 19.04.2021 судом на виконання положень п.п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснювалося позивачу право подати докази, які підтверджують, що заборгованість за кредитом, яку він просив стягнути з відповідача та яка виникла у зв`язку з використанням останнім кредитної картки, що була видана 27.11.2017, має відношення до анкети-заяви, яка була підписана відповідачем 23.05.2019. Однак, АТ КБ «ПриватБанк» зазначеним правом не скористалося, будь-яких доказів боргу відповідача, який утворився саме згідно кредитного договору укладеного 23.05.2019, а не на підставі інших домовленостей згідно яких [PERSON] у 2017 році було видано кредитну картку, суду не надало. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно відсутністю заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Оскільки позивач, користуючись своїми процесуальними правами, визначив предметом спору у цій справу заборгованість за конкретним кредитним договором, укладеним між сторонами 23.05.2019, то суд вважає за необхідне виключити з розрахунків заборгованості та виписки по рахунку витрати здійснені відповідачем за кредитною карткою № [NUMBER] виданою 27.11.2017. При цьому, оскільки усі зазначені вище розрахунок заборгованості та виписка по рахунку містять відомості лише за вказаною кредитною карткою, то суд вважає, що позивачем не доведено як розміру заборгованості, так і самого факту її виникнення за кредитним договором від 23.05.2019. Отже, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність повністю відмовити у позовних вимогах позивача у зв`язку з їх недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed