Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому посилається на те, що [INFO] року в неї народилася дочки [PERSON], батьком якої є [PERSON], але запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень був здійснений на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. До народження дитини вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з вересня 2009 року. В кінці липня 2010 року дізналася про те, що вагітна. Після цього відповідач змінив своє ставлення до неї та запропонував зробити штучні пологи, а коли вона категорично відмовилася, порвав з нею всі стосунки та перестав спілкуватися. Дитина знаходиться на її утриманні, а її визнано одинокою матір'ю, хоча відповідач постійно дзвонив їй та цікавився дитиною, у розмовах з нею визнавав своє батьківство, але надавати матеріальну допомогу на придбання всього необхідного для утримання дитини відмовляється. Останнім часом відповідач перестав спілкуватися з нею та дитиною, своє батьківство відносно дочки не визнає, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду. Просить визнати [PERSON], [INFO], батьком [PERSON], [INFO]; виключити з актового запису № 14 виконавчого комітету Пантелеймонівської селищної ради міста Горлівки про народження [PERSON] запис про батька [PERSON]; батьком дитини записати [PERSON]; змінити прізвище дитини на [PERSON]; зобов'язати виконавчий комітет Пантелеймонівської селищної ради міста Горлівки внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON]; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 жовтня 2012 року і до досягнення повноліття; згідно ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суму платежу за один місяць. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала, пояснивши, що з вересня 2009 року по липень 2010 року працювала адміністратором нічного клубу в м. Ялті Автономної Республіки Крим, який належить сестрі відповідача та її чоловіку, де познайомилася з відповідачем [PERSON] Приблизно з березня 2010 року почали зустрічатися з відповідачем як чоловік та жінка. Вона наймала з іншою дівчиною квартиру в м. Ялті. Відповідач разом з нею не мешкав, хоча майже кожен день приїздив до неї. У травні 2010 року вона завагітніла, дізнавшись про що, відповідач у липні 2010 року припинив з нею відносини. Представник позивача [PERSON] позов також підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, у своїх письмових поясненнях позов не визнав, зазначив, що ніяких відносин, ніж робочих, з [PERSON] не мав, у фактичних шлюбних відносинах з нею не перебував, тому не може бути батьком її дитини. З 2007 року перебуває у цивільному шлюбі з іншою жінкою. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [INFO] року народила дочку [PERSON], в свідоцтві про народження якої, виданому 22 лютого 2011 року виконавчим комітетом Пантелеймонівської селищної ради міста Горлівки, запис про батька у книзі реєстрації народжень проведено відповідно до ст. 135 СК України, тобто за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Згідно ч. ч. 1, 2 статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Пунктом 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим позивач не надала суду доказів на підтвердження походження народженої нею дитини від відповідача [PERSON] В якості доказів походження дитини від відповідача позивач надала суду фотознімки матері відповідача [PERSON] з її дочкою [PERSON], рідної сестри відповідача [PERSON] з її дочкою [PERSON], сина рідної сестри відповідача [PERSON] з її дочкою [PERSON] Суд вважає, що дані фотознімки самі по собі не містять фактичних даних щодо спорідненості відповідача з дитиною позивача та за відсутності інших доказів носять характер припущення щодо визначення походження дитини саме від відповідача. Як зазначила позивач у судовому засіданні, вказані фотознімки були зроблені в липні 2011 року в м. Ялті, куди вона приїздила до своїх друзів, щоб похрестити свою дитину, там же зустрічалася з матір'ю та сестрою відповідача. Але після її звернення до суду з даним позовом, останні стали ухилятися від спілкування з нею. Крім того, [PERSON] та [PERSON] ухилилися від явки до суду для їх допиту як свідків щодо обставин, на які посилається позивач у своєму позові щодо визнання батьківства відповідача. Позивачу у судовому засіданні неодноразово роз'яснювалися положення цивільного процесуального законодавства в частині її обов'язку надати суду докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, але позивачем не надано інших доказів на підтвердження походження народженої нею дитини від відповідача [PERSON] Згідно роз'яснень, які містяться в п. 9 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід. Судом за клопотанням позивача призначалася по справі судово-генетична експертиза, від проведення якої відповідач свідомо ухилився, незважаючи на застосування судом його примусового приводу для проведення такої експертизи. Проте, на думку суду, в основу рішення про задоволення позову за відсутності інших доказів не може бути покладено лише факт ухилення відповідача від проведення судово-генетичної експертизи. Враховуючи, що позивач не надала суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження походження її дитини від відповідача [PERSON], а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання батьківства відповідача відносно дитини [PERSON], [INFO]. Крім того, оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], є похідними від встановлення батьківства відповідача, дані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed