Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про відповідача і просила стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим що він уклав кредитний договір з відповідачем, за умовами якого щомісяця повинен сплачувати черговий платіж. 20 вересня 2013 року він перерахував 420 грн. на картковий рахунок поштовим перекладом, однак, з вини працівника банку вказана сума була зарахована на інший рахунок, у зв,язку з чим виникла прострочка виконання зобов,язання і від банку почали приходити нагадування та повідомлення про необхідність погасити заборгованність. Крім того, йому дзвонили на телефон мобільний та домашній з проханням сплатити гроші. Він звернувся до банку із заявою і просив розібратися з помилкою, надав квитанцію про сплату суми, однак до нього і після цього надходили дзвінки та повідомлення про необхідність оплатити черговий внесок навіть до 22 год. Оскільки він є інвалідом 2 групи, вказана ситуація підірвала його здоров'я, та нервову систему, у нього з,явилися постійні головні болі та безсоння, підвищився тиск, що призвело до моральних страждань, які він оцінює в 5000 грн. В судовому засіданні представник позивача на підставі належним чином оформленої довіреності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позові, додавши, що гроші в банку перерахували на належний рахунок, штраф та пеню їм повернули, однак ця ситуація призвела до погіршення здоров'я позивача, нервового напруження та стресу, а тому моральну шкоду просила стягнути на користь позивача в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з,явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, надіслав суду листа, в якому просив в задоволенні позову відмовити, оскільки грошові кошти перераховані на належний рахунок, штраф та пеня не стосуються вказаної позивачем суми. Просили в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає що позов не заснований на законі, необгрунтований та такий, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 квітня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа -Банк» укладено кредитний договір, у відповідності до якого позивач отримав 10000 грн. зі сплатою 42% річних на операції зняття коштів. Розмір обов.язкового мінімального платежу складає 7% від суми загальної заборгованості. Дата сплати щомісячного платежу - до 23 числа кожного місяця. 20 вересня 2013 року позивачем сплачено черговий платіж в сумі 420 грн., що підтверджується квитанцією № 743 від 20.09.2013 року. Згідно виписки з рахунку [PERSON], вказана сума надійшла на рахунок 10 жовтня 2013 року, після перерахування з іншого рахунку. 10 жовтня і 18 жовтня 2013 року позивачу нарахована пеня в загальній сумі 7,20 грн. 11 грудня 2013 року позивачу нарахований штраф в сумі 200 грн. Вказані платежі були списані з рахунку позивача, а 26 грудня 2023 року повернуті позивачу на рахунок. Позивач є інвалідом 2 групи безтерміново, що підтверджується даними довідки МСЕК від 05 вересня 2013 року серії КР-12 № 014990. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За приписами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст. 24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". У відповідності до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На думку суду, позивачем та його представником не надано жодних доказів наявності моральної шкоди та погіршення стану здоров'я позивача. Крім того, позивач в своїй позовній заяві посилається на вимоги ст.. 1166,1167 ЦК України, які регулюють відносини при заподіянні шкоди, а не витікають з договірних відносин, тоді як між сторонами у справі укладений кредитний договір, а отже виникли договірні відносини. Умовами вище вказаного договору не передбачено таку відповідальність як сплата моральної шкоди. На підставі викладеного

Outcome: dismissed