Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до суд із даним позовом, уточнив його вимоги в останній редакції від 20.05.2008 р. (а.с. 96-97), в його обґрунтування посилаючись на те, що 15.03.2006 р. о 09.00 год. [PERSON], керуючи належним йому на праві власності а/м «Сузуки» р/н 382 31 АЕ, рухаючись по вул. Белградська у м. Дніпропетровську, грубо порушив вимоги п. 16.11 ПДР, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинний звільнити дорогу транспортним засобам, що наближаються до даного перетинання проїзних частин по головній дорозі незалежно від напрямку їхнього подальшого руху, та при виїзді з другорядної дороги на головну не пропустив автомобіль позивача, допустив зіткнення з ним. Автомобіль під керуванням позивача отримав механічні пошкодження. 12.04.2006 р. постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було винесено постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідачів на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у втраті товарної вартості автомобіля 2\~332,67 грн., про стягнення оплати послуг автотоварознавця в розмірі 200,00 грн., послуг евакуатора в сумі 600,00 грн., про стягнення моральної шкоди в сумі 20\~000,00 грн., та судових витрат. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач -1 в окремо наданих суду запереченнях проти позову просила суд відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що вона не завдавала позивачу ані матеріальної, ані моральної шкоди, дорожньо-транспортна пригода була вчинена її чоловіком - [PERSON], та позивач отримала страхове відшкодування в розмірі 6\~797,89 грн. 25.05.2007 р. [PERSON] помер, спадщина була прийнята відповідачами: відповідач -2 отримала 1\\4 частину квартири [ADDRESS], відповідач 1 отримала розбитий автомобіль та грошові внески у банку (2\~793,00 грн.). Відповідач - 1 просила суд в запереченнях врахувати, що якщо позивач вважала себе кредитором [PERSON], то вона повинна була протягом 6 місяців від дня, коли вона дізналася або могла дізнатися про відкриття спадщини, предявити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідач -2 у вересні 2007 р. написала в суд заяву та повідомила про смерть [PERSON], то, на переконання відповідача 1, з вересня 2007 р. позивачу було відомо про смерть [PERSON], утім, впродовж шести місяців вона не предявила своїх вимог до спадкоємців. Оскільки даний строк продовженню не підлягає, позивач втратила право вимоги про стягнення матеріальної шкоди. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідач 1 просила відмовити в задоволенні даної вимоги, оскільки відповідно до ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обовязок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яка була присуджена судом зі спадкодавця за його життя. Оскільки, таке рішення ухвалено не було, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Відповідач -1 не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. Відповідач 2 просила суд відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом, позивач є власником транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 21150- 120-20 р/н [NUMBER]. 15.03.2006 р. о 09.00 год. [PERSON], керуючи належним йому на праві власності а/м «Сузуки» р/н 382 31 АЕ, рухаючись по вул. Белградська у м. Дніпропетровську, грубо порушив вимоги п. 16.11 ПДР, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинний звільнити дорогу транспортним засобам, що наближаються до даного перетинання проїзних частин по головній дорозі незалежно від напрямку їхнього подальшого руху, та при виїзді з другорядної дороги на головну не пропустив автомобіль [NUMBER] під керуванням позивача та допустив зіткнення з ним. Автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2006 р. [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. 6\~797,89 грн., оскільки відповідальність [PERSON] була застрахована, було виплачено на користь позивача страховою компанією (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Відповідно до висновку автотоварознавця (за даний висновок позивач сплатила 200,00 грн.) втрата товарної вартості пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля ВАЗ 21150- 120-20 р/н [NUMBER] становить 2\~332,67 грн. [PERSON] помер 25.05.2007 р., що підтверджується відповідним свідоцтвом. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли [PERSON] (дружина померлого) та [PERSON] (мати померлого). Згідно із ч.ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. У пункті 32.7 статті 32 Закону встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 статті 32 Закону також виключав виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Таким чином, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу, як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимоги про відшкодування збитків, суд керується ч.ч. 1, 3, 4 ст. 1281 ЦК України, згідно з якими спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як встанвлено судом на підставі протоколу судовго засідання (а.с. 102), позивач лише 16.10.2008 р. предявив вимогу до спадкоємця [PERSON], інший спадкоємець (відповідач - 2 ) був залучений до участі у справі у судовому засіданні 30.03.2011 р. Відтак, вочевидь пропущення з боку позивача визначеного строку, тому дана вимога не підлягає задоволенню. Відмовляючи в задоволенні вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, суд погоджується із слушністю доводів відповідача 1 щодо відсутності підстав для відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. Як встановлено судом, за життя [PERSON] судом не було присуджено відшкодування моральної шкоди, у звязку з чим до його спадкоємців не переходить обовязок відшкодування такої шкоди. Судові витрати віднести на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Outcome: dismissed