Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

В лютому 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та переведення прав та обов`язків покупця. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.03.2010 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.03.2012 року вище вказане рішення скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.03.2012 року та рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.03.2010 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 03.12.2018 року до суду подано позовну заяву [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на квартиру, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14.01.2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] прийнята до провадження цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та переведення прав та обов`язків покупця. [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . 29.07.2019 р. [PERSON] було подано до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої остання просить суд, визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] ; усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] ; усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] відновити становище квартири [ADDRESS] , яке існувало до порушення права [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , тобто до 11.06.2013 р. шляхом купівлі: кухонного гарнітуру вартість не менше 35500,00 грн. посудомийної машини вартістю не менше 6290,00 грн. пральної автомат-машини вартість не менше 14900,00 грн., газової плити вартістю не менше 4200,00 грн.; стягнути з [PERSON] компенсацію моральної шкоди за нанесену психологічну травму та шкоду здоров`ю дитини та психіці [PERSON] у сумі 35000,00 грн., стягнути з [PERSON] витрати понесені позивачем по сплаті боргів [PERSON] у сумі 1602,00 грн., витрати сплачені за послуги юридичного супроводження у розмірі 28000,00 грн., та сплачений судовий збір на загальну суму 1455,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 25.02.2011 р. між [PERSON] та нею був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , відповідно до якого власником квартири стала малолітня [PERSON] , [INFO] . Однак після придбання спірної квартири, виливалось що відносно спірного майна є спір який перебуває на розгляді у Святошинському районному суді м. Києві. Вказала, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2013 р. визнано квартиру [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] власності на частину квартири [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] ; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 17.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 976; витребувано частину квартири [ADDRESS] від добросовісного набувача за договором купівлі - продажу від 25.02.2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1331 [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах своєї малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] ; вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS] , та зобов`язано [PERSON] , не чинити йому перешкод у здійсненні мною права користування, володіння та розпорядження вказаною вище квартирою. Крім того, зазначила, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.08.2018 року у справі № 759/8522/17, усунено [PERSON] , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] перешкоди у здійсненні права володіння, користування квартирою [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] демонтувати броньовані двері у приміщенні кухні; демонтуванні металевого ящика на лічильник води та газу; ліквідуванні захаращення місць загального користування( передпокою, вбиральні та ванної кімнати); відновленні доступу до балкону, яке на даний час відповідачем не виконано. У березні 2014 р. було виконано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2013 р. та вселено [PERSON] в спірну квартиру. Вважає що своїми діями відповідач порушує її права як законного власника спірної квартири, а тому звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2019 р. основний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Гулевич Д.С., Головне управління юстиції у м. Києві, [PERSON] , КП Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" про визнання недійсним договору купівлі продажу та переведення прав та обов`язків покупця та позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] , діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справа дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку було залишено без розгляду; заяву третьої особа із самостійними вимогами [PERSON] про перегляд рішення суду у зв`язку із нововиявленими обставинами по справі №2608/18181/12-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , Треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус КМНО Перепелиця Н.Д., Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухоме майно, КП УЖГ Святошинського району м. Києва Філія 807, ООП Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частку майна та вселення було повернуто заявнику, у поверненні судового збору, згідно заяв третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] від 28.02.2019 року було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 11.08.2020 р. ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2019 р. в частині залишення позову [PERSON] без розгляду та в частині відмови у задоволенні заяви [PERSON] про повернення судового збору скасовано та направлено справу для продовження розгляду в цій частині до суду першої інстанції. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Сенько М.Ф. від 13.11.2020 року було прийнято до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] , діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справа дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку та заяву [PERSON] про повернення сплаченого судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] на вимогах позову наполягали та просили задовольнити у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позові. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість. Треті особи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, вважає за можливе постановити рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено таке. 25.02.2011 року між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах своєї малолітньої доньки [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 211 по [ADDRESS] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2013 р. визнано квартиру [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] ; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 17.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 976; витребувано частину квартири [ADDRESS] від добросовісного набувача за договором купівлі - продажу від 25.02.2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1331 [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах своєї малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] ; вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS] , та зобов`язано [PERSON] , не чинити йому перешкод у здійсненні мною права користування, володіння та розпорядження вказаною вище квартирою. Дане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З вищевказаного вбачається, що на даний час співвласниками спірної квартири по 1/2 частині є: [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи, що рішенням суду від 11.06.2013 р. яке набрало законної сили, за відповідачем [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири, підстав для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру [ADDRESS] відсутні, у зв`язку з чим позов в цій частині не підлягає задоволенню. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] . Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до матеріалів справи, відповідач вселився до спірної квартири на законних підставах, а саме на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2013 р., а тому підстав для задоволенні позову в частині усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку та виселення не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем ставиться питання про зобов`язання [PERSON] відновити становище спірної квартири, яке існувало до порушення прав [PERSON] , яка діє в інтересах доньки [PERSON] до 11.06. 2913 р., шляхом купівлі майна: кухонного гарнітуру вартість не менше 35500,00 грн. посудомийної машини вартістю не менше 6290,00 грн. пральної автомат-машини вартість не менше 14900,00 грн., газової плити вартістю не менше 4200,00 грн. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Однак, позивачем на підтвердження обставин зазначених у позовній заяві, суду не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то для обґрунтування таких вимог у позові зазначено, що внаслідок конфліктів відповідача з донькою [PERSON] , остання потерпала психологічно, не хоті йти до дому, чим було нанесено значну шкоду здоров`ю як фізичному такі психологічному. Внаслідок чого позивачу було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 35000,00 грн. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При цьому на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди, нею не надано суду жодного доказу. В зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, за безпідставністю. За такого рішення судові витрати розподілу не підлягають. Заходи забезпечення позову судом не вживались. На підставі вказаних в рішенні норм закону,

Outcome: dismissed