Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивачка через свого представника звернулася до суду з позовною заявою про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації свідоцтва про оправо власності на нерухоме майно на обґрунтування якої зазначила що, у 1984 році позивачці та членам її родини чоловіку [PERSON], сину [PERSON] на підставі ордеру №9436 від 31 жовтня 1984 року було видано двох кімнатну квартиру №[ADDRESS]. У 1998 році згідно розпорядження керівника органу приватизації «Кліничного санаторію «Жовтень» №39 від 30.10.1997 року, вказана квартира була приватизована і належала на праві приватної власності громадянам: [PERSON], [PERSON] [PERSON]. 12 січня 2018 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] Під час приватизації квартири була допущена помилка приватизаційними органами і якимось чином не приватизована в указаній квартирі одна кімната площею 11,5 кв.м.. В дійсності загальна площа кватири становить 49,3 кв.м., а не 29,47 кв.м. як зазначено в свідоцтві на право власності на житло. Враховуючи те, що приватизація квартири [ADDRESS] , проведена з допущенням помилки, саме проведена приватизація 29,47 кв.м., а не 49,3 кв.м., тобто з порушенням права на приватизацію житла, просить в судовому порядку визнати недійсним з дати видання та скасувати розпорядження органу приватизації №39 від 30.10.1997 року та визнати недійсним з дати видання та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане «Клінічним санаторієм «жовтень» від 06 січня 1998 року на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві та пояснив, що приватизація квартири проведена з порушенням права на житло. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився надавши суду клопотання в якій просить слухати справу в відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує та не заперечують проти задоволення позову. Третя особа позовні вимоги підтримав та не заперечив проти їх задоволення. Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що у 1984 році позивачці та членам її родини чоловіку [PERSON], сину [PERSON] на підставі ордеру №9436 від 31 жовтня 1984 року було видано двох кімнатну квартиру №[ADDRESS](а.с.9). У 1998 році згідно розпорядження керівника органу приватизації «Кліничного санаторію «Жовтень» №39 від 30.10.1997 року, вказана квартира була приватизована і належала на праві приватної власності громадянам: [PERSON], [PERSON].(а.с.8). 12 січня 2018 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування від 12.01.2018 року і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.01.2018 року (а.с.11-13). Під час приватизації квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] була допущена помилка приватизаційними органами і якимось чином не приватизована в указаній квартирі одна кімната площею 11,5 кв.м.. В дійсності загальна площа кватири становить 49,3 кв.м., а не 29,47 кв.м. як зазначено в свідоцтві на право власності на житло. 07 лютого 2018 року [PERSON] звернулась з заявою до Козинської селищної ради - як органу приватизації, приватизувати кімнату площею 11,5 кв.м. яка знаходиться за адресою: с.м.т. [ADDRESS]. Козинська селищна рада 07.02.2018 року вих..№129, офіційним листом надала відповідь [PERSON], що повторна приватизація не передбачена діючим законодавством і їй рекомендовано звернутись до судових органів з приводу скасування/ внесення змін до відповідного свідоцтва(а.с.14). Відповідно до абз.1 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч.2 ст.8 того ж Закону, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Відповідно до ст. 345 ЦКУ фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed