Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

07 серпня 2013 року Виконавчого комітету Луганської міської ради до відповідача, який неодноразово уточнювали. За редакцією уточнених від 14.02.2014 року позивач просив визнати [PERSON],[INFO], неповнолітню [PERSON], [INFO], неповнолітнього [PERSON], [INFO], такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]; зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що житлове приміщення, за адресою: [ADDRESS], є гуртожитком, що перебуває у комунальній власності на балансі Міського комунального підприємства «Центржилком». За наслідками обстеження, комісія в складі мешканців гуртожитку, встановила, що відповідач та його діти не мешкають у гуртожитку з 2008 року, що є підставою відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України, тому позивач просив задовольнити вказані позовні вимоги /а.с. 3-6,14-16/. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача, відповідач у судовому засіданні заперечували проти уточнених позовних вимог, надали суду письмові заперечення, просили відмовити у задоволенні позову /а.с. 62-65/. В судовому засіданні представник третьої особи Департаменту Луганської міської ради у справах дітей пояснив, що в Ленінському районі діти на обліку не відбувають. Третя особа представник Ленінського РВ у місті Луганську Управління Державної міграційної служби в Луганській області, до суду не з'явився, надав заяви про слухання справи без участі їх представника /а.с. 58/ Третя особа [PERSON] пояснила, що позов не визнає, проживає за даною адресою, та, оскільки чоловік часто виїжджає по роботі, вона мешкає цей час у батьків. Третя особа Міське комунальне підприємство «Центржилком» проти позову Заслухавши сторони, враховуючи пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою МКП «Центржилком» від 19 липня 2013 року №23 /а.с. 8/. Актом про не проживання від 27 липня 2013 року, складеного мешканцями гуртожитку встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають /а.с. 7/. Відповідно до ордеру № 2531 на житлову площу в гуртожитку [NUMBER] [PERSON] надано кімнату в відокремлене користування з родиною, зареєстровані за адресою: [ADDRESS], площею 18 кв.м. /а.с. 66/ Актами від 30 жовтня 2013 року, 18 листопада 2013 року, складеного мешканцями гуртожитку встановлено, що [PERSON], мешкає за адресою: [ADDRESS] не проживають /а.с.67, 68/. В судових засіданнях біли допитані свідки : - свідок [PERSON] пояснила вказала, що відповідач за місцем реєстрації не мешкав, в даній кімнаті мешкали інші особи, які їй не відомі. На час складання акту про не проживання в кімнаті [PERSON] йшов ремонт. - свідок [PERSON] пояснила, підтвердила факт проживання відповідача за вказаною адресою постійно; - свідок [PERSON] пояснила, що за даною адресою відповідач мешкав в кімнаті, робили ремонт. - свідок [PERSON] пояснив, що його син - відповідач, проживає за місцем реєстрації разом із второю дружиною, але періодично вони мешкають за місцем проживання батьків. Літом деякий час мешкали у нього, оскільки в кімнаті проводився ремонт. Ремонт робив [PERSON] з братом. - свідок [PERSON] пояснила, що відповідач з дружиною, дітьми проживав за адресою реєстрації, робив ремонт влітку, клеїли шпалери, ставили вхідні двері, після ремонту також проживають в кімнаті. Ремонт робив [PERSON] разом з іншим чоловіком. Пояснила, що ніякі інші чоловік тв. Жінка в кімнаті [PERSON] не проживали. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] із матір'ю неповнолітньої [PERSON], - [PERSON] шлюб розірвав, в зареєстрованих шлюбних відносинах перебуває з [PERSON], яка є матір'ю монолітнього [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] /а.с. 128-132/. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що дозвіл на реєстрацію на час розгляду справи надано відповідним органом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Згідно положень ст.6 та ч.1 ст. 127 Житлового кодексу України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання, а також для використання у встановленому порядку як службових приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватися для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Переобладнання жилих будинків під гуртожитки проводиться з дозволу виконавчих комітетів обласних та міських рад. Відповідно до Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. №208 передбачено, що гуртожитки підрозділяються на два види, для проживання одиноких громадян (жилі приміщення знаходяться у спільному користуванні декількох осіб, які не знаходяться у сімейних відносинах), та для проживання сімей (жилі приміщення, які складаються з однієї або декількох кімнат, находяться у відокремленому користуванні сім'ї). При необхідності в гуртожитку, призначеному для проживання одиноких осіб, з дозволу виконавчого комітету районної, міської ради можуть бути виділені приміщення для проживання сімей. Жилі будинки, як гуртожитки, повинні обов'язково реєструватися у виконавчому комітеті районної або міської ради. Відповідно до ст.ст.128,129 ЖК України, ст.ст.9-11 Примірного положення про гуртожитки, житлова площа у гуртожитку надається за спеціальним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання житлової площі у гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянину спеціальний ордер, в якому повинно бути зазначено: дата видачі ордеру, найменування населеного пункту, підприємство, установа, організація, які є власниками гуртожитку, фамілія, ім'я, по-батькові робітника, який отримує житлову площу у гуртожитку, місце його роботи, адреса гуртожитку, на підставі якого рішення видано ордер, склад сім'ї. Ордер підписується керівником підприємства та є дійсним протягом 309 днів. Ордер може бути виданий тільки на вільну житлову площу у гуртожитку. Ордер є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно ст. 12 Примірного положення про гуртожитки, в гуртожитки заселяються громадяни із розрахунку 6 кв.м. жилої площі на особу. Відповідно до ст.17 цього Положення, громадяни, що проживають у відособленому приміщенні, вправі вселяти в займані приміщення тільки неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім'ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним. Відповідно до Примірного положення питання поселення і виселення громадян проводиться за спільним рішення адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до Типового положення про соціальний гуртожиток для осіб, які потребують соціального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2007 року № 783 особи, які проживають у житлових приміщеннях, що перебувають у їх відокремленому користуванні, мають право вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Наймодавець має право вимагати розірвання договору, якщо наймач або інші особи, за дії яких він відповідає, використовують житлове приміщення не за призначенням або порушують правила користування такими приміщеннями. За порушення наймачем умов договору до нього застосовуються такі заходи впливу як подання наймодавцем до суду позову про виселення з наданням іншого житлового приміщення; подання наймодавцем до суду позову про виселення без надання іншого житлового приміщення. Підставами для розірвання договору та виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення є систематичне порушення правил користування житловим приміщенням. Згідно вимог п. 44 Примірного положення про гуртожитки громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Відповідно до Закону України від 4 вересня 2008 р. № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах реєстровані за місцем проживання у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, та фактично проживають у них, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Для забезпечення цього вказані гуртожитки підлягають передачі у власність територіальних громад у строки, передбачені державною програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад і відповідно до порядку, передбаченого Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності». Відповідно до пп. 1 п. „а" ст. 30 Закону України „Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад. Таким чином, питання зміни статусу гуртожитків, перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, належить саме до їх компетенції. Вказані обставини підтверджені матеріалами справи, а саме порядок передавання вказаного об'єкту нерухомого майна до комунальної власності. Оскільки гуртожиток є у комунальній власності територіальної громади, то відповідно до ч. 8 ст.8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування житловою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами статей Житлового кодексу України. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами ч. 2 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Позиція позивача ґрунтується на одному акті про не проживання від 27 липня 2013 року та показанням одного свідка, що є не достатньою доказовою базою для задоволення позову, з огляду на свідчення інших свідків, відповідачем здійснюється оплата за користуванням вказаним приміщенням, наявна заборгованість погашена, відповідач та його неповнолітні діти не мають іншого житлового приміщення придатного для житла, отже, підстав, які ґрунтувалися б на нормі закону судом за матеріалами справи, поясненнями сторін, письмовими доказами не встановлено. Виходячи з наведеного, законних підстав для уточнених позовних вимог Виконавчого комітету Луганської міської ради до [PERSON], [PERSON], що дії як законний представник неповнолітньої [PERSON], неповнолітнього [PERSON], за участю третіх осіб: Департаменту Луганської міської ради у справах дітей та сім'ї, Ленінського РВ у місті Луганську Управління Державної міграційної служби в Луганській області, [PERSON], Міського комунального підприємства «Центржилком» про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття вказаних осіб з реєстраційного обліку - не вбачається, тому суд відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed