Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

У січні 2018 року позивач Служба у справах дітей та сім»ї Фастівської районної державної адміністрації звернулася до Фастівського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Оленівської сільської ради Фастівського району, [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що [PERSON] є біологічною матір»ю неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батько неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] помер [INFO], а відомості про батьків малолітніх [PERSON] та [PERSON] записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач зазначає, що відповідачка [PERSON] передбачених законом обов'язків щодо виховання та розвитку дітей не виконує, та самоусунулася від них, ніде не працює, вживає алкогольні напої. Окрім того, відповідачка з дітьми не проживає, не піклується про них, не проявляє заінтересованості в їхній подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує їм необхідного харчування, медичного догляду, лікування. На даний час обов'язки по утриманню та вихованню дітей взяла на себе [PERSON], яка забезпечує належний догляд за дітьми, турбується про їхній розвиток, здоров'я та забезпечує їх всім необхідним. Тому, служба звернувся до суду з даним позовом і просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітніх - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], та стягнути з неї аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги із зазначених підстав підтримала та надала пояснення аналогічні тим, що вказані в позовній заяві, просила позов задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, суду пояснила, що вона своїх дітей любить, на даний час покинула вживати алкогольні напої, стала на шлях виправлення. Зазначила, що оскільки перебувала у центрі реабілітації для алко-нарко залежних, діти [PERSON] та [PERSON] з червня 2017 року за її заявою стали проживати у громадянки [PERSON], де на даний час і проживають. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Оленівської сільської ради Фастівського району в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Суду пояснив, що [PERSON] своїх материнських обов'язків по відношенню до синів не виконувала, ніде не працювала та зловживала спиртними напоями. У зав'язку із тим, що за дітьми ніхто не доглядав, малолітні [PERSON] та [PERSON] були передані [PERSON], яка доглядає за ними, а неповнолітній [PERSON] залишився проживати разом із матір'ю. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. Суду пояснила, що з червня 2017 року діти [PERSON] та [PERSON] проживають у неї, вона про них турбується та забезпечує належні умови для їх розвитку. Відповідачка жодного разу дітей не відвідувала, не цікавилася про них, допомоги на їх утримання не надавала. В судовому засіданні було заслухано думку малолітнього [PERSON], який зазначив, що він із своїм молодшим братом [PERSON], з літа минулого року проживає у «тьоті [PERSON]», ходить там до школи. Тітка [PERSON] про них з братом турбується, купляє їм все необхідне. Коли він жив з мамою, вона про них з братом не турбувалася, вживала спиртні напої, дома було брудно та не було, що їсти. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши думку малолітнього [PERSON], вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.05.2001 року, [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Між тим, з Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 26.12.2008 року, [PERSON] помер [INFO]. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 15.07.2009 року, [PERSON] народився [INFO], його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.03.2009 року, [PERSON] народився [INFO], його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося відповідачкою, малолітні діти [PERSON] та [PERSON] з червня 2017 року проживають з [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Частина 1 ст. 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Як вбачається з Повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 03.11.2017 року, відомості про батьків малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Так, звертаючись до суду з даним позовом сторона позивача посилається на те, що відповідачка [PERSON] передбачених законом обов'язків щодо виховання та розвитку дітей не виконує, з дітьми не проживає, не піклується про них, не цікавиться станом їхнього здоров'я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечує їм необхідного харчування, одягу, медичного догляду. Окрім того, ніде не працює та зловживає алкогольними напоями. Як вбачається з наявних в матеріалах справи Актів обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання неповнолітніх дітей та матері [PERSON], [INFO] від 10.09.2017 року та 28.09.2017 року, вбачається, що комісією в складі сільського голови, депутата Оленівської сільської ради та члена виконавчого комітету Оленівської сільської ради було проведено обстеження житлово-побутових умов сім»ї проживаючої по [ADDRESS] [PERSON]. При обстежені комісією було виявлено, що [PERSON] є матір'ю 3-х дітей, які проживають разом з нею. Окрім того, з ними за вказаною адресою проживають: [PERSON], який працює в ДП ДГ «Оленівське», [PERSON] який звільнився з місць позбавлення волі та ніде не працює, співмешканець матері [PERSON], який працює на тимчасових заробітках, [PERSON] - пенсіонер та [PERSON], який працює на тимчасових заробітках. Під час обстеження житла 10.09.2017 року мати була в алкогольному сп'янінні. Разом з тим, комісією встановлено, що у будинку, в якому проживають діти є три житлові кімнати, кухня та коридор. Санітарний стан будинку незадовільний, повсюди розкиданий брудний одяг, стоїть брудний посуд, підлога дуже брудна (не видно фарби). Одна із кімнат повністю завалена сміттям. У будинку також проживають коти та собаки, тому в ньому завжди стоїть їдкий запах. Меблі знаходяться в розваленому вигляді, постіль та білизна взагалі відсутні, відсутній холодильник. Сім'я малозабезпечена, підсобного господарства не ведуть. Мати [PERSON] ніде не працює, жителі сила постійно бачать її у нетверезому стані. На стан перевірки 28.09.2017 року матері дома не було. Так, з Клопотання за № 155 від 18.10.2017 року Оленівського сільського голови [PERSON], вбачається, що у зв'язку із вищенаведеними фактами, останній звернувся до Начальника служби у справах дітей, сім»ї та молоді Фастівської РДА Степенко О.Р., із проханням допомогти у вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON]. Окрім того, відповідно до Довідки-характеристики від 18.10.2017 року, виданої Оленівською сільською радою Фастівського району Київської області, громадянка [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Вдова, має трьох дітей, ніде не працює. Схильна до вживання спиртних напоїв, веде аморальний спосіб життя. Вихованням дітей не займається, умови проживання у дітей антисанітарні. Діти дуже часто голодні та хворіють. За час проживання в с. Оленівка [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони. Згідно висновку Органу опіки та піклування Фастівської райдержадміністрації Київської області № 06-21/3543 від 26.10.2017 р. Орган опіки та піклування Фастівської РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітніх [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Більш того, з матеріалів справи вбачається та не заперечувалося відповідачкою, що остання притягалася до адміністративної відповідальності за невиконання нею батьківських обов'язків. Із змісту статті 150 СК України слідує, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі „Савіни проти України„ зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні достовірно встановлено та не спростовано стороною відповідача, що остання ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно свох синів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], жодним чином участі у їх виконанні та утриманні не приймає, ніякого інтересу до дітей не проявляє, не проявляє до них належної батьківської уваги та турботи, не піклується про стан здоров'я, духовний та моральний розвиток, не цікавиться їхніми проблемами. Суд вважає, що стороною позивача доведено, що поведінка [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов'язками. Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач повинна бути позбавлена батьківських прав відносно своїх синів. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;а також інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно роз'яснень наданих в а. 7 п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання синів не надає, хоча повинна та має таку можливість, так як є особою працездатного віку, а тому суд вважає за можливе та за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання синів, у розмірі 1/2 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, а саме 16.01.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу ст. 169 СК України, яка передбачає, що відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо перестануть існувати обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved