Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

08.09.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів та просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 5/18 частин житлового будинку [ADDRESS] та вселити у житловий будинок [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що померлий [INFO] р. чоловік позивачки [PERSON] був інвалідом ІІ групи, а згодом був визнаний інвалідом І групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 10.07.2009 р., а тому він успадкував на підставі ст. 535 ЦК Української РСР після смерті свого батька [PERSON] незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки спадкового майна, яка належала б йому у разі спадкування за законом. В зв'язку з вищевикладеним, позивачка вважає, що вона, як дружина померлого [PERSON], має право на визнання за нею права власності на 5/18 частин житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] та на вселення до житлового будинку [ADDRESS] В зв'язку з вищевикладеним, позивач просила в порядку ст.ст. 529, 535, 548, 549 ЦК Української РСР, ст. 1261 ЦК України позов задовольнити у повному обсязі. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], їхні представники в судовому засіданні проти позову заперечували, вважаючи його безпідставним та надуманим. Зазначили, що батько відповідачки [PERSON]- [PERSON] 17.02.1994 р. склав заповіт, яким належний йому житловий будинок [ADDRESS] з прилеглими до нього будівлями заповів їй. Зазначили, що даний заповіт ніким, в т.ч. померлим чоловіком позивачки [PERSON], як сином померлого спадкодавця [PERSON], так і самою позивачкою [PERSON], не оскаржувався. Також відповідачі [PERSON] та [PERSON] зазначили, що померлий [PERSON] на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] не був непрацездатним, а тому не міг успадкувати, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка б належала йому при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] посилалися на те, що сторони зареєстровані в [ADDRESS] без зазначення будь-яких літер. Разом з цим, позивачка проживає у окремому будинку [ADDRESS] разом зі своєю сім'єю та жодного відношення до будинку [ADDRESS], в якому проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], позивачка не має. Також відповідачі [PERSON], [PERSON] вважають, що позивачка звернулася з пред'явленим позовом з пропущенням строку позовної давності , а тому подали заяву про застосування строку позовної давності в порядку ст. 267 ЦК України. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхні представники просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач -Київська міська рада свого представника в судове засідання не направив, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Треті особи -[PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пред'явлений позов підтримали з тих же підстав, що і позивач. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено та визнано сторонами по справі, що [PERSON] та її чоловіком [PERSON], які були батьками померлого чоловіка позивача- [PERSON] та відповідачки [PERSON], на відведеній для цього земельній ділянці та за наявності відповідних дозволів, у відповідності до виданого проекту, в 1970 році було побудовано житловий будинок площею 82,7 м2, який згодом був зареєстрований БТІ під літ. «А». Також з матеріалів справи вбачається, що на цій же земельній ділянці до 1987 року було побудовано ще один житловий будинок площею 38,5 м2, на який БТІ м.Києва було виготовлено технічний паспорт та згідно якого даний будинок рахується під літ. «Б». Будівництво житлового будинку під літ. «Б» було здійснено без відповідних на те дозволів. Судом встановлено та визнано сторонами по справі, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS]. З довідки форми № 3 ВСП "Приватний" вбачається, що сторони зареєстровані в [ADDRESS] без зазначення будь-яких літер. Разом з тим, з поданих матеріалів вбачається, що позивачка разом із своєю сім'єю проживає у житловому будинку по [ADDRESS], який згідно технічного паспорту зазначений під літ. «Б». В той же час вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають у житловому будинку по [ADDRESS], який згідно технічного паспорту зазначений під літ. «А». На вказане вище домоволодіння у сторін відсутні правовстановлюючі документи, відповідне право власності на них не зареєстровано. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] р., її чоловік [PERSON] 17.02.1994 р. склав заповіт, яким належний йому житловий будинок з прилеглими до нього надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS], тобто все домоволодіння, заповів своїй доньці, тобто відповідачу [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, на час складання заповіту [PERSON] було достеменно відомо, що домоволодіння складається із 2 окремих будинків, як такі, що рахуються під літ. «А» та літ. «Б». [PERSON] помер [INFO] р. В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечувалося, що заповіт від 17.02.1994 року є чинним та ніким не оспорювався. Відповідно до ст. 535 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини після померлого [PERSON], неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка б належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Ступінь обмеження життєдіяльності, причини, час настання, група інвалідності встановлюються медико-соціальною експертизою, яка встановлює інвалідність осіб. Відповідно до наданої позивачем довідки до акта огляду МСЕК від 10.07.2009 р., на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, встановлено, що померлий [PERSON] мав І групу інвалідності з 30.06.2009 р. по опорно-рухливому апарату. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів того, що померлий [PERSON] мав будь-яку групу інвалідності на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], а саме станом на [INFO] р., був непрацездатним чи перебував на утриманні у померлого, позивачем не надано та в ході розгляду справи, судом не встановлено. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується показами допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], будь-яких претензій майнового або немайнового характеру до моменту смерті їхнього батька [PERSON], в родині [PERSON] до родини [PERSON] жодного разу не виникало. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що ініціатором таких претензій та позовів виступає їхня мати, тобто позивачка. Встановлено, що за час свого життя померлий [PERSON] також не мав будь-яких претензій до родини [PERSON], заповіт свого батька [PERSON] не оскаржував, своє право на спадкування в судовому порядку не заявляв. З огляду на викладене, суд вважає, що в розумінні вимог ст. 535 ЦК Української РСР , [PERSON] не мав права на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], а тому не міг її успадкувати. За таких обставин, доводи позивача про те, що її чоловік [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] частку у спадщині, що регламентована ст. 535 ЦК Української РСР, суд вважає недоведеними. Усі фізичні особи здатні мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), яка виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що померлий чоловік позивачки [PERSON] не набув право обов'язкової частки у спадщині після смерті свого батька [PERSON], а тому таке право не може перейти і до спадкоємців [PERSON] Враховуючи наведене вище, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на 5/18 частин житлового будинку [ADDRESS] є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Крім визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності на 5/18 частин житлового будинку [ADDRESS], позивачка просить вселити її до житлового будинку [ADDRESS]. Позивачка посилається на те, що остання в порядку спадкування за законом має право власності на частину спірного домоволодіння, [PERSON] проживала в даному будинку як член сім'ї власника, набула право користування на вищевказаний житловий будинок, а тому її повинно бути вселено до нього. Показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки та відповідачів [PERSON] та [PERSON], встановлено, що родина [PERSON] проживали та продовжують проживати в житловому будинку [ADDRESS], а родина [PERSON] проживали та продовжують проживати в житловому будинку [ADDRESS]. В житловому будинку [ADDRESS] також до моменту смерті проживав померлий [PERSON] Вселення [PERSON] до житлового будинку [ADDRESS] вже було предметом розгляду Солом'янським районним судом м. Києва. Дані обставини встановлені рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.05.2014 р. по справі № 760/5210/14-ц, яке набрало чинності відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2014 р. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті само особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Даним рішенням встановлено відсутність правових підстав для вселення позивача до даного домоволодіння, як власника члена сім»ї [PERSON] Також встановлено, що [PERSON] проживає саме в будинку [ADDRESS]. Разом з цим, як доказ того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] самі проживають в житловому будинку [ADDRESS], останні долучили до матеріалів справи копії документів, а саме квитанції починаючи з 1998 р. по сплаті відповідачкою [PERSON] послуг з надання електричної енергії по власному особовому рахунку, відповідно до яких обсяги спожитої електричної енергії не перевищують 100 кВт/місяць, що свідчить про те, що в житловому будинку[ADDRESS] не можуть одночасно проживати та споживати електричну енергію 6 осіб; квитанції починаючи з 1998 року по сплаті відповідачкою [PERSON] послуг з газопостачання по власному особовому рахунку, відповідно до яких вказано, що в газифікованому будинку проживає 2 осіб; квитанції починаючи з 1998 року по сплаті відповідачкою [PERSON] земельного податку за земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок [ADDRESS], що підтверджує той факт, що померлий [PERSON] не брав участі у сплаті земельного податку; договір та квитанції по сплаті послуг за вивіз сміття, відповідно до яких значиться, що послугами користуються 2 осіб, тощо. Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, тощо. Доказів того, що позивачка набула право користування житловим будинком [ADDRESS], як спадкоємиця [PERSON] , є його власником та відповідно має право на усунення перешкод у його користуванні, в тому числі на вселення, позивачкою не надано. З огляду на викладене, приймаючи до уваги вимоги те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про визнання права власності на частину спірного домоволодіння в порядку спадкування, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог і частині її вселення до будинку [ADDRESS], За таких обставин, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову по суті заявлених вимог, підстав для застосування строку позовної давності, суд не знаходить.

Outcome: dismissed