Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності, в якому просив, визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, який розміщений по [ADDRESS] разом із двома земельними ділянками з яких одна площею 0,25 га., кадастровий номер 0523086100:02:002:0071 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також земельної ділянки площею 0,1237 га кадастровий номер 0523086100:02:002:0072, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства - дійсним та визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розміщений по [ADDRESS] разом із двома земельними ділянками з яких одна площею 0,25 га., кадастровий номер 0523086100:02:002:0071 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також земельну ділянку площею 0,1237 га кадастровий номер 0523086100:02:002:0072, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства за ним - [PERSON] , мотивуючи позов тим, що 15.04.2013 між ним та відповідачем [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, який розміщений по [ADDRESS] разом із двома земельними ділянками з яких одна площею 0,25 га., кадастровий номер 0523086100:02:002:0071 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також земельної ділянки площею 0,1237 га кадастровий номер 0523086100:02:002:0072, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Згідно вказаного правочину продавець [PERSON] , зобов`язався передати [PERSON] належну йому на праві власності житловий будинок та земельні ділянки, а позивач у свою чергу зобов`язувався сплатити вартість за житловий будинок та земельні ділянки, про що була складена відповідна розписка. Державна реєстрація права власності на вказаний житловий будинок за відповідачем [PERSON] підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.01.2019, номер запису про право власності 30094168. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку під житловим будинком площею 0,25 га., кадастровий номер 0523086100:02:002:0071 за відповідачем [PERSON] підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.01.2019, номер запису про право власності 30093210. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку площею 0,1237 га кадастровий номер 0523086100:02:002:0072 за відповідачем [PERSON] підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.01.2019, номер запису про право власності 30093739. Земельна ділянка площею 0,25 га є у власності відповідача на підставі рішення Новоселівської сільської ради № 186 від 20.12.2018, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ), кадастровий номер 0523086100:02:002:0071. Земельна ділянка площею 0,1237 га є у власності відповідача на підставі рішення Новоселівської сільської ради № 186 від 20.12.2018, яка розташована за адресою: яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0523086100:02:002:0072. Згідно наданої розписки, відповідач [PERSON] , складеної 15.04.2013 отримав від позивача грошові кошти у сумі 500 доларів США за житловий будинок та вищевказані земельні ділянки. Передання коштів засвідчено двома свідками, що зазначено у розписці. При цьому, станом на час передання коштів у відповідача були відсутні усі оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок і земельні ділянки, що відповідач пояснював тим, що йому їх необхідно дооформити. Так, згідно довідки із БТІ, станом на 01.01.2013 право власності на вищевказане майно не зареєстровано. Окрім того, існувала усна домовленість зібрати та подати усі необхідні документи для укладання договору купівлі-продажу будинку та земельних ділянок в нотаріальному порядку. Після цього, позивач звернувся до відповідача з пропозицією зареєструвати даний договір нотаріально, однак як виявилося відповідач не бажає збирати документи та з`являтися до нотаріуса. Позивач в позовній заяві, вказує на те, що на даний час, йому відомо, що вищевказане майно належить [PERSON] , про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Договір купівлі-продажу між сторонами був виконаний повністю [PERSON] сплатив відповідачу кошти в сумі 500 доларів США, а відповідач передав нерухоме майно, що відповідає вимогам 220 ЦК України. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі з мотивів наведених в позовній заяві. Відповідач до зали судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Суд заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] належить земельна ділянка, кадастровий номер 0523086100:02:002:0071, площею 0,25 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельна ділянка, кадастровий номер 0523086100:02:002:0072, площею 0,1237 га, розташована за адресою: [ADDRESS] цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с. 20-21). Також [PERSON] , на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 49 кв.м, житловою площею 35,2 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 22). Відповідно до розписки наданою, [PERSON] , [INFO] , останній отримав кошти в сумі 500 доларів за будинок в [ADDRESS] , за свою частку будинку, претензій до [PERSON] щодо будинку немає (а.с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у ст. 203 ЦК України. Відповідно до коментованої норми, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1. ст. 181 ЦПК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦПК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно із ч. 3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Частинами 3 і 4 ст.334 ЦК України регламентовано момент набуття права власності за договором, якими визначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За приписами ч. 1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до правової позиції, яка була викладена у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року № 6-162цс12, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6листопада 2009року №9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Також суд звертає увагу, що відповідно до ст.657ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже, договір купівлі-продажу нерухомого майна, житлового будинку в силу ст. 657 ЦК України підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі укладеної між сторонами письмової розписки. Судом встановлено, що зі змісту письмової розписки слідує, що [PERSON] отримала 500 доларів за житловий будинок (а.с. 19). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що між сторонами не було укладено договору купівлі продажу жилого будинку та земельних ділянок. Крім того, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в судовому засіданні щодо безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Натомість, позивач, самостійно з`являвся в підготовче судове засідання в якому зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. За таких обставин є всі підстави вважати, що насправді відповідач не ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а сторони по справі намагаються за допомогою судового рішення уникнути нотаріального посвідчення договору та, відповідно, сплати податків та обов`язкових платежів до бюджету. Таким чином, враховуючи те, що укладання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, відповідно у суду відсутні підстави для визнання права власності на спірний житловий будинок та земельні ділянки за [PERSON] . Таким чином, договір купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельних ділянок, був укладений з порушення вимог діючого цивільного законодавства, а саме: не дотримано вимог щодо нотаріального посвідчення даного договору, крім того, позивачем не надано до суду переконливих доказів щодо ухилення власника від нотаріального посвідчення договору, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову. З врахуванням викладеного договір купівлі-продажу між позивачем та відповідачкою вважається неукладеним та не створює прав та обов`язків для сторін, тому відсутні правові підстави для визнання права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину. За наведених обставин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що заява відповідача [PERSON] про визнання позову суперечить закону, а тому суд не приймає це визнання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed