Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

У червні 2016 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, третя особа: Третя Маріупольська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, встановлення факту мешкання однією родиною та продовження строку прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з [PERSON] з 1996 року мешкали однією родиною без реєстрації шлюбу за адресою: м. Маріуполь, вул. Сєченова, буд. 73-а в кв.№1. 02.10.2014 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] позивачка фактично прийняла спадщину вигляді квартири. В березні 2014 року вона звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], проте через відсутність реєстрації шлюбу між померлим та позивачкою було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Зазначила, що інших спадкоємців у [PERSON] не має. На підставі викладеного, просила встановити факт проживання однією родиною з [PERSON], визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру №1 по вул. Сєченова в будинку №73-а. 12.07.2016 року ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області за клопотанням позивачки позов в частині вимог щодо визнання права власності було залишено без розгляду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги уточнила та просила встановити факт мешкання однією родиною з [PERSON] та продовжити строк прийняття спадщини після його смерті. Пояснила, що вона дійсно проживала з [PERSON] з 1999 року у цивільному шлюбі, вела з ним сумісне господарство. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав у повному обсязі і просив його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання позивачки з [PERSON] однією родиною. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, свідків, проаналізувавши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, третя особа: Третя Маріупольська державна нотаріальна контора про встановлення факту мешкання однією родиною, підлягають задоволенню. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.10.2012 року, видане згідно з наказом від 12.10.2012 року №48262/н, квартира [ADDRESS] належить на підставі приватної власності [PERSON] Згідно копії свідоцтва про смерть серія І-НО №801023 виданого Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області виданого 03.10.2014 року, [PERSON], помер 02.10.2014 року. (а.с.5). Згідно копії паспорту позивачки, вона зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.8). З відповіді нотаріуса приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалася, коло спадкоємців невідоме.(а.с. 36-37). З акту обстеження від 11.06.2016 року, довідки з ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя від 18.06.2016 року №109 та довідки №484 від 11.07.2016 року виданої КСН «ЦЕНТРАЛЬНИЙ -І» встановлено, що в квартирі [ADDRESS] без реєстрації мешкає [PERSON], яка з [PERSON] вела спільне господарство та мешкала однією родиною в цивільному шлюбі по день смерті останнього. В зазначеній квартирі знаходяться особисті речі позивачки. Встановлено, що позивачка також здійснює сплату за користування комунальними послугами в зазначеній квартирі (а.с.21-22). Крім того, з копій квитанцій видно, що [PERSON] здійснювала оплату комунальних послуг за адресою: м. Маріуполь, вул. Сєченова, б.73-а, кв.№1. (40-45). Згідно копії технічного паспорту, [PERSON] є власником квартири за адресою: м. Маріуполь, вул. Сєченова, б.№73-а, кв.№1. (а.с.11-13). Наведені обставини, суд розцінює, як докази того, що [PERSON] та [PERSON] дійсно мешкали однією сімєю з 1999 року по день смерті [PERSON] 02.10.2014 року Згідно п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Як роз'яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування » при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК Українипро те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.1264 ЦК України, в четверту чергу право на спадкування по закону мають особи, які проживали з спадкодавцем однією сімєю не мене як пять років до моменту відкриття спадка. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування ", суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У судовому засіданні встановлено, що у звязку з тим, що позивачка з [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі, вона не мала змоги прийняти спадщину до встановлення факту мешкання з [PERSON] однією родиною та ведення спільного господарства. Враховуючи досліджені судом докази та обставини які були достовірно встановлені в судовому засіданні, та які знайшли своє підтвердження і повністю узгоджуються із показаннями свідків, показаннями позивачки, суд приймає до уваги ступінь поважності пропуску позивачкою строку для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки він дійсно був пропущений у зв'язку із об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, що унеможливило своєчасне звернення позивачки до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно вказаного пункту Постанови, додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. З огляду на те, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого, враховуючи, суд визнає поважними вказані позивачкою причини пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини, та відповідно ст. 1272 ЦК України визначає їй додатковий строк для звернення із такою заявою до нотаріальної контори терміном в один місяць з дня набрання рішенням законної сили. В звязку з вищевикладеним вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання з спадкодавцем однією сімю більше пяти років та продовження строку прийняття спадщини підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивачка дійсно проживала однією сім'єю більше пяти років, тим самим підтвердила факт прийняття спадщини, суд визнає поважними вказані позивачкою причини пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини, та відповідно ст. 1272 ЦК України визначає їй додатковий строк для звернення із такою заявою до нотаріальної контори терміном в один місяць з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved