Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

У січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи в заяві, що 07.11.2006р. з відповідачем був укладений кредитний договір №ZPVCRX01380337, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 4295,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 527, 530, 1054 ЦК України зобов'язання за вказаним договором не виконав, не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, станом на 09.01.2015р. утворилася заборгованість у сумі 49196,30 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 4295,50 грн., заборгованості по процентам у сумі 16600,07 грн., заборгованості по комісії у сумі 2268,00 грн., пені у сумі 26032,73 грн. 09.04.2012р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 39860,16 грн., яка складалась із заборгованості по кредиту у сумі 4295,50 грн., заборгованості по процентам у сумі 15226,45 грн., комісії у сумі 2268,00 грн., пені у сумі 15695,92 грн., а також штрафів у сумі 500,00 грн. фіксована частина і 1874,29 грн. процентна складова. У зв'язку з цим банк просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 11710,43 грн., яка складається з заборгованості за процентами у сумі 1373,62 грн., пені у сумі 10336,81 грн., а також просить стягнути з відповідача судові витрати по оплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, просив задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Відповідач проти позову заперечував, звернувся із заявою про застосування позовної давності і просив відмовити у задоволенні позову з цих підстав. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 07.11.2006р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») і [PERSON] був укладений кредитний договір №ZPVCRX01380337, на підставі якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 4295,50 грн. Кредит надано на 24 місяці, з 07.11.2006р. по 07.11.2008р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 94,50 грн. та одноразової винагороди у сумі 390,50 грн. Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). У Заяві передбачено здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати, за який приймається період з 07 по 13 число кожного місяця, шляхом надання Банку грошових коштів (щомісячний платіж) у сумі 297,04 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Укладений між сторонами договір складається із заяви [PERSON] від 07.11.2006р., Умов надання споживного кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) та тарифів банку. В заяві позичальника визначено, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 10,1% річних в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Згідно п.5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), затверджених наказом від 24.05.2005р. №С-89, при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних умов (погашати кредит та сплачувати відсотки у порядку та строки відповідно до заяви, п.п. 4.1, 4.2 Умов та Тарифів), позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Пунктом 5.3 наданих до позову Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по кредитному договору банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2012р. позов задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 39860,16 грн., яка складалась із заборгованості по кредиту у сумі 4295,50 грн., заборгованості по процентам у сумі 15226,45 грн., комісії у сумі 2268,00 грн., пені у сумі 15695,92 грн., а також штрафів у сумі 500,00 грн. фіксована частина і 1874,29 грн. процентна складова. З моменту отримання кредиту відповідачем не було здійснено жодних платежів на погашення заборгованості за кредитним договором. Після ухвалення рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 23.09.2010р., боржником також не було здійснено жодних платежів на погашення заборгованості. У даній справі банк просить стягнути проценти у сумі 1373,62 грн. і пеню у сумі 10336,81 грн., які нараховувалися після 23.09.2010р. і по 09.01.2015р. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, з 27.12.2010р. проценти за користування кредитом не нараховувалися, отже, проценти у сумі 1373,62 грн. були нараховані за період з 24.09.2010р. по 27.12.2010р. З позовом про їх стягнення банк звернувся 22.01.2015р. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до вимог ст.ст. 549 - 552 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, яка за домовленістю сторін може бути збільшена згідно ст. 259 ЦК України. Терміни позовної давності, відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») встановлені тривалістю 5 років. У заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, Умови не містять підпису позичальника. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались, суду не надано. За таких обставин, виходячи з правового аналізу ст.ст. 259, 207 ЦК України, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Виходячи з встановлених обставин справи і з правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі №6-16цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, є підстави для висновку про відсутність між сторонами договору про збільшення строку позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування передбаченого п.5.5 Умов надання споживчого кредиту строку позовної давності. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Кредитний договір був укладений на строк до 07.11.2008р., відповідачем не було вчинено дій, які б свідчили про визнання ним свого боргу, а тому перебіг позовної давності не переривався. З позовом про стягнення заборгованості по процентам, яка утворилася станом на 27.12.2010р., банк звернувся 22.01.2015р., тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Вищевикладені обставини свідчать про наявність підстав для застосування позовної давності, у зв'язку з чим у задоволенні позову про стягнення процентів та пені слід відмовити.

Outcome: dismissed