Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]., третя особа - Пересічанська селищна рада про визнання за нею права особистої приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову вказує, що її дід [PERSON] та баба [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, про що було видано свідоцтво серія [NUMBER] від 01.06.1948, актовий запис №30. В зареєстрованому шлюбі у них були народжені діти - донька [PERSON] 1958 року народження, та донька [PERSON] [INFO], - матір позивачки. Дід позивачки, [PERSON], помер [INFO]. Баба, [PERSON], померла [INFO]. 20 травня 1969 її тітка, [PERSON], уклала шлюб з [PERSON], про що було видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER], шлюб був зареєстрований у Пересічанськїй селищній раді Дергачівського району Харківської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис від 20 травня 1969 за актовим записом № 29, в зазначеному свідоцтві про одруження її дошлюбне прізвище зазначено «[PERSON]». В зареєстрованому шлюбі у них народилися діти: [PERSON], 1972 року народження, та [PERSON], 1981 року народження. ЇЇ мати [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з її батьком [PERSON], їхній шлюб був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 19.10.1983. Позивач - [PERSON], народилась [INFO], в с. Пересічне Дергачівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], яке видане Пересічанським РАГС Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 84. Матір [PERSON], померла [INFO]. У баби позивачки, [PERSON], була рідна сестра - [PERSON], [INFO]. Сестра її баби, [PERSON], зареєструвала шлюб 30.10.1950 з [PERSON], про що було видано свідоцтво про одруження, серія [NUMBER] від 23 квітня 1953 року. В зареєстрованому шлюбі у них були народжені діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] [PERSON], чоловік двоюрідної баби позивачки, помер [INFO]. Рідна сестра померлої баби позивачки, [PERSON], померла [INFO]. [PERSON] помер [INFO]. [PERSON] помер [INFO]. Позивач вказує, що саме вона допомагала своїм двоюрідним дядькам [PERSON] та [PERSON] після смерті їх батьків вести домашнє господарство, готувати їжу. Також допомагала своєму двоюрідному дядьку [PERSON] в похованні його рідного брата [PERSON], коли той помер. В подальшому саме вона допомагала [PERSON] в веденні домашнього господарства, коли він залишився один, та доглядала його, коли він хворів, а також поховала його за власні кошти. Позивач зазначає, що вона є спадкоємицею після смерті свого двоюрідного дядьки [PERSON], померлого [INFO], який на час відкриття спадщини був зареєстрований за адресою - [ADDRESS], який є спадкоємцем після померлого [INFO] брата - [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, який є спадкоємцем після померлої [INFO] матері - [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, яка є спадкоємцем після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON]. Після смерті двоюрідного дядьки позивачки [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (колишній [ADDRESS]). Вказаний житловий будинок належав [PERSON], чоловіку її двоюрідної баби, [PERSON] та батькові її двоюрідного дядька, [PERSON], на підставі Договору на право забудови і безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого державним нотаріусом 3-ї міської Харківської державної нотаріальної контори 08.03.1954 року за реєстровим № 1-3398. Відповідно до Довідки № 25 від 20.01.2020 року, виданої Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради», право власності на вищезазначений житловий будинок не зареєстровано, що стало підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі позивачці свідоцтва на спадщину за законом на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS]. Тому вона змушена для визнання свого права власності на спадщину за законом звернутись до суду з цим позовом. Позивач просить визнати за нею право приватної власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями, літ. «А-1», який знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 56,30 кв.м., житловою - 40,90 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, вказаних у ньому. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши письмові матеріали справи, встановив такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням № 820 виконавчого комітету Дергачівської ради депутатів трудящих Харківської області від 24 вересня 1953 року «Про відвід земельної ділянки під індивідуальне будівництво [PERSON] в [ADDRESS] предоставлено право індивідуального будівництва на земельну ділянку в селищі [ADDRESS] площею 1008 кв.м. (а.с. 24). Відповідно до копії договору на право забудови і безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого державним нотаріусом 3-ї міської Харківської державної нотаріальної контори 08.03.1954 року за реєстровим № 1-3398 [PERSON] було відведено земельну ділянку для будівництва житлового одноповерхового дерев'яного будинку житловою площею 29,2 кв.м., з кількістю кімнат - дві. Забудовник зобов'язується розпочати будівництво не пізніше 01.04.1954 та закінчити його не пізніше - 01.04.1957. По закінченню будівництва на протязі 5-ти днів забудовник зобов'язаний повідомити комунгосп, який перевіряє і складає акт про виконання будівництва (а.с.24-25). [PERSON]. ставить питання про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.08.2012 Серія [NUMBER], виданим Виконкомом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області. (а.с. 12). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.04.2014 Серія [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області. (а.с. 12). Їх батько [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.01.1988 Серія [NUMBER], виданим Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області. (а.с. 13). Мати - [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.05.1997 Серія [NUMBER], виданим Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області. (а.с. 14). Згідно постанови державного нотаріуса від 05.08.2020 №1135/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON]. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спіринй будинок. Розглянувши документи, подані [PERSON]., державний нотаріус встановила, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо з наступних підстав. Спадкоємцем було надано договір на право забудови і безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого державним нотаріусом 3-ї міської Харківської державної нотаріальної контори 08.03.1954 року за реєстровим № 1-3398. Відповідно до довідки №25 від 20.10.2020, виданої Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради», право власності на вищезазначений будинок не зареєстровано. Також наявні суперечності в адресі та нумерації будинку. У вищевказаному договорі нумерація значиться як «1-В»; згідно довідки, виданої Пересічанською селищною радою - номер будинку значиться як «1»; згідно технічного паспорту - «1/64». Також по різному зазначається назва вулиці: [ADDRESS]. Державний нотаріус вказала, що за наданими документами немає можливості стверджувати, що житловий будинок [ADDRESS], належить [PERSON], який помер [INFO] (а.с.9-10). Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як зазначає позивачка, [PERSON] є рідною сестрою її баби [PERSON], померлої [INFO], а [PERSON], на ім'я якого виділено земельну ділянку, є її чоловіком. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до положення ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених Законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Позивачкою не надано жодного документу щодо реєстрації права власності на спірний будинок та взагалі його побудови, здачі до експлуатації; акту побудови та збереження. Наявні на а.с. 26, 27 ксерокопії довідок щодо реєстрації у будинку спадкодавців не свідчить про побудову будинку, здачу його експлуатації та придатності до проживання. Крім того, ці довідки не містять посилання на підставі яких документів вони видані. Відповідно до довідки № 25 від 20 січня 2020 року, виданої КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради», на яку посилається державний нотаріус, право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано. Також позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Однак, [PERSON] земельна ділянка виділена за адресою - [ADDRESS] (а.с. 24) Будь-яких підстав зміни адреси позивачкою не зазначено та доказів цьому не надано. Також з наданих документів неможливо встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON]. В матеріалах справи є ксерокопія свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 16); свідоцтва про народження [PERSON] відсутнє. Вимога про встановлення відповідних фактів не ставиться. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed