Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

19 лютого 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом, в якому просив стягнути зі [PERSON] (далі - відповідач) шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 30 вересня 2020 року з вини відповідача при керуванні ним транспортним засобом «Mercedes-Benz Axor 1840 LS» державний номер [NUMBER] , який належить позивачеві, що підтверджено постановою Херсонського міського суду Херсонської області по справі № 766/16254/20. Відповідно до звіту, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 444 448,37 грн., яку він і просить стягнути з огляду на ст. 1166, 1187, 1188 ЦПК України, вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2021 року відкрите провадження по справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 04 червня 2021 року від представника відповідача адвоката Литвиненка О.О. надійшов відзив на позов. Стороною відповідача позов не визнається, оскільки ст. 1187, 1188 ЦК України не підлягають застосуванню у даних правовідносинах. Також не згодний з розміром шкоди, в якому не врахована вартість самого транспортного засобу. Додані докази не відповідають вимогам ст. 95,175 ЦПК України та не можуть бути прийняті до уваги. Просив відмовити у задоволенні позову. 30.06.2021 року від представника відповідача адвоката Литвиненко О.О. надійшло клопотання про долучення до справи доказів, залучення до участі в справі третьої особи - ФОП [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.06.2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи ФОП [PERSON] , підготовче засідання відкладене. Від ФОП [PERSON] 06.07.2021 року надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність. Вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки роботодавець має можливість відшкодування працівником, завданої ним шкоди, а позивач не позбавлений можливості вимагати відшкодування шкоди від особи, винної у її заподіянні. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 липня 2021 року закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 18.10.2021 року представник позивача адвокат Нікітін Р.В. підтримав вимоги в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, пояснив, що був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхування транспортного засобу від збитку (КАСКО) не укладався. За ч.1 ст. 82 ЦПК України представник позивача визнав, що ДТП сталося при виконанні відповідачем трудових обов`язків, роботодавець третя особа по справі. Представник відповідача Литвиненко О.О. в судовому засіданні 18.10.2021 р. позов не визнав з підстав викладених у відзиві, а також з урахуванням того, що шкоду за працівника відшкодовує роботодавець. В судовому засіданні оголошено перерву до 05.11.2021 р. 05.11.2021 р. від представника позивача адвоката Нікітіна Р.В. надійшли письмові пояснення, в яких зазначає про належність відповідача та просить розглянути справу у його відсутність. 05.11.2021 р. від представника відповідача адвоката Литвинова О.О. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та додаткові пояснення, відповідно до яких відповідальність за працівника несе роботодавець, а працівник вже перед роботодавцем за нормами КЗпП України. При цьому ФОП [PERSON] в разі відшкодування збитків [PERSON] має право звернутися до [PERSON] з вимогами в порядку регресу. В судове засідання третя особа не прибула - про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, раніше подавала заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд дійшов висновку про можливість завершення розгляду справи у відсутність належно повідомлених сторін. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 05 листопада 2021 року на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи. Судом на підставі досліджених доказів та відповідно до ст. 82 ЦПК України встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Стороною позивача в порядку ч.1 ст. 82 ЦПК України визнано, що 30 вересня 2020 року о 20-40 год. відповідач [PERSON] виконував трудові обов`язки, при цьому його роботодавцем була ФОП [PERSON] , що додатково підтверджується відомостями з трудової книжки відповідача (арк. справи 66, 65) - з 04.06.2020 р. прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів ФОП [PERSON] (наказ № 03-06-01 від 03.06.2020 р., звільнений за власним бажанням 09.11.2020 р.; трудовим договором від 04.06.2020 року (арк. справи 63-64). Під час виконання трудових обов`язків, [PERSON] 30.09.2020 р. о 20:40 годині на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 173 км. + 430 м., керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , буксируючи напівпричіп «Lamberet LVFS-3F1R», реєстраційний номер [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував погодних умов (дощ), внаслідок чого не впорався з керуванням та допустив перевертання в кювет. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, внаслідок порушення [PERSON] вимог п. п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, що встановлено постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.11.2020 року по справі 766/16254/20, яка набула чинності 17.11.2020 року, та є за приписами ч.6 ст. 82 ЦПК України лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони відповідачем. [PERSON] є власником транспортного засобу Mercedes-Benz Axor 1840 LS державний номер [NUMBER] , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (арк. справи 24), засвідчена адвокатом Нікітіним Р.В. За висновком № 202 від 10.12.2020 р. щодо оцінки автомобіля Mercedes-Benz Axor 1840 LS державний номер [NUMBER] , станом на 30.09.2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного вище транспортного засобу через економічну недоцільність відновлення КТЗ дорівнює ринковій вартості автомобіля у непошкодженому (доаварійному) стані та складає 444 448,37 грн. (арк. справи 7-26). Правовідносини, які склались між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України. Підстави відшкодування шкоди передбачені ст. 1166, 1168, 1172 ЦК України. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено,що майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно із статтею 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Статтею 1172 Цивільного кодексу України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 757/20309/15-ц передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за статтею 1172 ЦК України вони повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених статтею 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З аналізу змісту глави 82 ЦК України слід зробити висновок, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Аналогічну правову позицію викладено в Постанові Верховного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 640/14435/17. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Виходячи з того, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] знаходився у трудових відносинах з ФОП [PERSON] та виконував трудові функції, а тому особою, яка має відшкодувати шкоду за дії (бездіяльність) свого працівника є ФОП [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином водій завдавача шкоди може бути притягнений до відповідальності лише володільцем джерела підвищеної небезпеки у регресному порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 19345св19). Слід зазначити, що позивач не посилався та відповідні обставини та протягом розгляду справи не спростовував законність володіння ФОП [PERSON] транспортним засобом, яким керував на час ДТП відповідач [PERSON] . Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Надання обґрунтування іншим доводам сторін є недоцільним, виходячи зі змісту спірних правовідносин. Судові витрати за ч.1 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. Стороною відповідача про наявність судових витрат не заявлено. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 15 листопада 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed