Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення останього батьківських прав відносно їхніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, щоз 20 жовтня 2012 року сторони перебували в шлюбу, який було розірвано 3 червня 2015 року. Від шлюбу мають двох дітей, а саме [PERSON] , [INFO] та [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2014 року, вони з відповідачем проживають окремо, а дітизалишились проживати з нею. Весь цей час відповідач життям дітей не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дітьми та приймати участь у їх вихованні, тобто батько участі в житті дітей не приймає. У зв'язку з цим просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їхніх дітей. Позивачк [PERSON], яка брала участь в судовому засідання в режимі відео конференції, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини, просила позов задоволити. Не заперечує проти заочного розгляду справи та пояснила, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Вона сама займається вихованням та утриманням дітей, відповідач не дзвонить, не навідує дятей, матеріально їм не допомагає, станом здоровя дітей не цікавиться. Крім того повідомила, що їй не відомо, чи відповідач офіційно повідомлений про зміну своєї поведінки відносно їхніх дітей. Вiдповiдач в судові засідання повторно не з'явився, з невідомих суду причин. хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Стецівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області в судове засідання не зявився, проте звернулись в суд з заявою про розгляд справи без представника сільської ради, позовні вимоги визнають повністю та просять їх задовольнити. (а.с.52) Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення позивача, прийшов до висновку, що у задоволення позову слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлубі, який розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 червня 2015 року. (а.с.6) Від даного шлюбу у них народились двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. (а.с.7-8) Позивачка [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON], зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідками про виконавчого комітету Стецівської сілької ради. (а.с.9, 13) Відповдно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 05 вересня 2017 року сім'я [PERSON] складається з заявника [PERSON], її доньки [PERSON] та сина [PERSON], які проживають в будинку, який належить батьку заявниці [PERSON] Батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] допомагають у забезпеченні дітей всім необхідним та догляді за дітьми. Батько дітей [PERSON] не допомагає у забезпеченні, догляді та вихованні дітей. Аліментів на дітей не сплачує, матеріально не допомагає, дітей не відвідує, про стан здоровя дітей не цікавиться. Сімя знаходиться на повному забезпечення [PERSON] та її батьків. (а.с.10-11) Позивач [PERSON] отримує допомогу при народженні дитини та перебуває на обліку в Звенигородському управлінні соціального захисту населення, що підтверджується довідкою про отримання допомоги від 06 вересня 2017 року. (а.с.12) Згідно довідки про неотримання аліментів від 22 серпня 2017 року №21426 Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні відсутні відомості про сплату аліментів в період з 01 лютого 2017 року по 31 липня 2017 року згідно з виконавчим листом №694/175/15-ц від 11 березня 2015 року, виданого Звенигородським районним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання дитини [PERSON], 2013 р.н. у розмірі 1/4 частини щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.14) Згідно довідки про неотримання аліментів від 22 серпня 2017 року №21425 Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні відсутні відомості про сплату аліментів в період з 01 лютого 2017 року по 31 липня 2017 року згідно з виконавчим листом №694/1651/15-ц від 05 січня 2017 року, виданого Звенигородським районним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.15) Заборгованість [PERSON] згідно виконавчого листа №694/1651/15-ц від 05 січня 2017 року, виданого Звенигородським районним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання дитини [PERSON], 2016 р.н. у розмірі 1/4 частини щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, станом на 20 вересня 2017 року становить 13598,15 грн. (а.с.22) Заборгованість [PERSON] згідно виконавчого листа №694/175/15-ц від 11 березня 2015 року, виданого Звенигородським районним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання дитини [PERSON], 2013 р.н. у розмірі 1/4 частини щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, станом на 19 травня 2017 року становить 37 289,61 грн., станом на 20 вересня 2017 року складає 43 103,66 грн. (а.с.16-17, 20-21) Як вбачається з рішеннь Стецівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]» № 46 від 22 грудня 2016 року та №29 від 20 липня 2017 року, Стецівська сільська рада просить суд про позбавлення батьківських прав [PERSON], 1991 р.н. В обґрунтування даного рішення посилаються на те, що [PERSON] злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню доньки [PERSON] та сина [PERSON] (а.с.18, 19) Звертаючись до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, позивач посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов'язків; не бере участі у вихованні дітей. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Проаналізувавши всі обставини спрви, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову, у зв'язку тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами винної поведінки відповідача в ухиленні його від виконання своїх батьківських обов'язків, свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками стосовно дітей, а саме дочки [PERSON] та сина [PERSON], в розумінні п.2 ч.1 ст.164 СК України, та з того, що позбавлення особи батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Крім того, судом враховується, що до [PERSON] раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Разом з тим, як зазначає Пленум Верховного суду України в свій Постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, суд вважає, що відповідача слід попередити про необхідність зміни його ставлення до виховання дітей, відмовивши в задоволенні позову.

Outcome: dismissed