Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 02.08.2019 року між ним, як позичальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» (далі Кредитодавець) було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 00-388712, згідно умов якого (п.1.1. Договору) Кредитодавець надає Позичальнику кредиту національній валюті на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язку, передбачені договором. Згідно п.1.2 Кредитного договору сума кредиту становить 3000,00 грн., тип кредиту - кредит. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору кредит надається строком на 30 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 01 вересня 2019 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку передбаченому пп.. 1.3.1-1.3.3 цього Договору. Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного кредитного договору було порушено його права як споживача, а саме норм встановлених ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст..9 Закону України «Про споживче кредитування» (при укладанні даного договору його належним чином не ознайомлювали з умовами кредитного договору); ч.2 п.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» (встановлена п.1.4 Кредитного договору річна процентна ставка за кредитом на рівні 4% є невірною та вводить позичальника в оману, адже вона насправді становить (0,01х365) = 3,65%). Також позивач вважає, що п. 3.1. Кредитного договору суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а саме порушує принцип справедливості. Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення судового засідання не надавав, в самій позовній заяві просить суд: «3.Позовну заяву розглядати за відсутності Позивача» /а.с. 4/. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд в позові [PERSON] відмовити повністю та розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інформація про рух справи в суді першої інстанції: Ухвалою від 19 червня 2020 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті справи /а.с. 17/. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. За змістом частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист права споживача» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В судовому засіданні встановлено, що 02.08.2019 року між позивачем по справі [PERSON] (далі Позичальник), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» (далі Позикодавець) було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числы на умовах фінансового кредиту №00-388712 /а.с. 10-12/, згідно умов якого (п.1.1. Договору) Кредитодавець надає Позичальнику кредит у національній валюті на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно п.1.2 Кредитного договору сума кредиту становить 3000,00 грн. Тип кредиту - кредит. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору строк дії кредиту: 30 днів. Позичальник зобов`язанний повернути кредит кредитодавцю 01.09.2019 або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строків дії кредиту у порядку передбаченому пп.. 1.3.1-1.3.3 Договору. Згідно п.1.4. Кредитного договору процента ставка за користування коштами кредиту: 0,01 % в день (4% річних). Тип процентної ставки - фіксована. Згідно п.1.5. Цільове призначення кредиту - на споживчі цілі. Згідно п. 1.7. Загальна вартість кредиту складає: 3009,00 грн. Згідно п.п.3.2 Кредитного Договору у разі несвоєчасного виконання зобов`язань щодо погашення кредиту та/або процентів за цим договором Договором, з моменту виникнення такої прострочки, позичальник сплачує Кредитодавцю розмір процентної ставки в день, встановлений п.1.4 Договору, автоматично збільшеним до 3,00% в день. Підписуючи цей Договір Позичальник надає згоду Кредитодавцю щодо застосування умов цього п.п. Договору і така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов Договору та не потребує укладення будь-якої Додаткової угоди до цього Договору. Незалежно від суми заборгованості по кредиту, проценти нараховуються на початкову суму кредиту, визначену в п.1.2 Договору, протягом строку визначеного Договором. З наведеного вбачається, що кредитний договір містить інформацію, щодо процентної ставки за кредитом, її тип, порядок її обчислення та порядок її зміни, та відповідає вимогам ст. 1056-1 ЦК України. Окрім того, пунктом 7.2 Позичальник підтверджує, що йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст..9 ЗУ «Про споживче кредитування» та ознайомлений з Правиласи надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Качай Гроші», повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, повний текст яких розміщений на сайті Товариства. Спірний Кредитний договір було підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатку до кредитного договору «Графік платежів», які підписані позивачем. Суд відхиляє доводи Позивача стосовно того, що перед укладенням кредитного договору його не було належним чином проінформовано з умовами кредитування, так як в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), передбачений положеннями ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», в якому визначені основні умови кредитування по спірному кредитному договору, підписаний позивачем, який своїм підписом підтвердив отримання вказаної інформації та знайомлення з нею щодо умов кредитування та про орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи з обраних ним умов кредитування. Як передбачено вимогами ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У положеннях ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України йдеться про те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Виходячи з вимог статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Підставою недійсності правочину, як про це зазначено в ч.1 ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що він помилково послався на частину 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в обґрунтуваннях свого позову, оскільки на момент укладення кредитного договору вказана стаття була викладена у новій редакції згідно Закону № 1734-VIIIвід 15листопада 2016року, а Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування", положеннями статті 9 якого, в свою чергу, визначено поняття інформації, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, що відповідає тій інформації, яка викладена в паспорті споживчого кредиту. У ч.ч.1, 2, 5, 6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» йдеться про те, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Аналіз наведених норм права та встановлених у справі обставин дає підстави стверджувати, що при укладенні вказаного правочину сторони в добровільній формі досягли згоди стосовно всіх умов договору, в тому числі і тих, що викладені в п.п. 3.1. Розділу 3 «Порядок розрахунку процентів» Кредитного договору, що мають істотне значення. Крім того, не є підставою для задоволення позову і посилання позивача на недійсність п.3.1. кредитного договору в частині завищеного розміру компенсації за прострочення виконання ним грошових зобов`язань за цим договором, оскільки посилання позивача на те, що розмір відсотків у разі застосування положень п. 3.1 кредитного договору буде становити більше 50% річних (тобто перевищувати 50% вартості продукції - залишку непогашеної заборгованості за кредитом) доказом на підтвердження його позовних вимог не може бути, так як в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження. Вказане положення договору не суперечить вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з урахуванням вище зазначеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з підстав їх необґрунтованості. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed