Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з указаним позовом. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 25 червня 2008 року між ним та відповідачкою 1 було укладено кредитний договір № 895/03-021-109, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 10000 доларів США строком на 23 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21 % річних та комісій в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, в строки відповідно до графіку, передбаченого договором, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 24 травня 2010 року. З метою забезпечення належного виконання договору 25 червня 2008 року між позивачем та відповідачкою 2 укладений договір поруки № ДП 895/03-021-109. Однак, відповідачка 1 своєчасно платежі не вносила, внаслідок чого станом на 22 березня 2018 року утворився борг у розмірі 11280,60 доларів США, що еквівалентно 296465 грн. 16 коп. За таких обставин позивач пред'являє позовні вимоги про солідарну відповідальність по договору кредиту разом з відповідачкою 1 і до її поручителя - відповідачки 2. Судове засідання було проведено в режимі відеоконференції, однак у судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву, що не заперечує проти розгляду справи без його участі за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримує. Відповідачка 1 у судове засідання не з'явилася, але від її представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя. Також від неї надійшли відзив на позовну заяву та заява про застосування строку позовної давності, в яких вона зазначила, що повністю виконала свої зобов'язання по договору кредиту № 895/03-021- 09 від 25 червня 2008 року, а саме сплатила суму кредиту і необхідні платежі по договору кредиту в 2010 році. Заставне майно, вказане в договорі поруки № ДП 895/03-021-109 від 25 червня 2008 року, було застраховане згідно п. 3.3.3. договору в 2008 року. Після виконання нею обов'язків по договору, майно не страхували, у зв'язку з чим воно було звільнене від обтяжень і продане в 2010 році з оформленням договору продажу в нотаріальній конторі. Згідно додатку 2 до договору кредиту графік погашення кредиту встановлений у період з 20 липня 2008 року по 24 травня 2010 року, а тому, на її думку, строк позовної давності починає відлік з 25 травня 2010 року по 26 травня 2013 року. Зазначає, що позивач з даним позовом звернувся до суду лише в липні 2018 року. Підкреслює, що у договорі кредиту № 895/03-021-109 від 25 червня 2008 року не встановлені особливі строки позовної давності, а тому, вважає, що при розгляді справи застосуванню підлягає положення статті 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю в три роки. Наголошує, що позивачем не надано доказів про зміну умов кредитування та обслуговування по договору кредиту № 895/03-021-109 від 25 червня 2008 року, також не надано доказів пролонгації договору в односторонньому або двосторонньому порядку. Звертає увагу суду на те, що позивач стверджує про здійснення нею платіжу 27 грудня 2017 року на виконання зобов'язань за кредитним договором, на підтвердження чого ним надано суду наступні документи: роздруківку виписки по особовому рахунку № [NUMBER] за 29 березня 2012 року, роздруківку виписки по особовому рахунку № [NUMBER] за 27 грудня 2017 року та роздруківку Меморіального валютного ордеру № 90-271 від 27 грудня 2017 року. З виписки по особовому рахунку № [NUMBER] від 29 березня 2012 року вбачається, що позивач списав її заборгованість у розмірі 5640,81 доларів США, як безнадійну заборгованість згідно рішення правління банку. Щодо наданого позивачем меморіального валютного ордера № 90-271 від 27 грудня 2017 року, як доказу сплати нею боргу в розмірі 1,07 доларів США, звертає увагу суду на його текст, в якому у розділі «Платник» зазначено «Контррахунки для рахунків розділів 96-98»; Одержувач: [PERSON], на підставі чого приходить до висновку, що позивач самостійно здійснив списання грошових коштів у розмірі 1,07 доларів США. Крім того, запевняє суд, що вона 27 грудня 2017 року не сплачувала ніяких коштів позивачу, оскільки з 01 грудня 2017 року по 15 січня 2018 року взагалі не перебувала на території України. А тому, оскільки з дати договору кредиту пройшло значно більше, ніж три роки, а вона виконала свої зобов'язання по даному договору, просить застосувати строки позовної давності до вимог позивача щодо стягнення з неї заборгованості та відмовити у задоволенні позову повністю. Відповідачка 2 у судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, не повідомивши суд про причину неявки. Представником позивача було надане заперечення проти заяви відповідачки 1 щодо застосування строків позовної давності, яке обґрунтоване тим, що останній платіж на виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачка 1 здійснила 27 грудня 2017 року. А тому, на його думку, оскільки станом на сьогодні відповідачка 1 має заборгованість за тілом кредиту, вважає, що позивач правомірно нараховує проценти відповідно до кредитного договору та положень статей 1048 та 1054 ЦК України, а у відповідачки 1 існує обов'язок їх сплачувати. Просить задовольнити позов у повному обсязі. Суд, враховуючи заяви представника позивача, представника відповідачки 1, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25 червня 2008 року між позивачем та відповідачкою 1 було укладено кредитний договір № 895/03-021-109, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 10000 доларів США строком на 23 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21 % річних та комісій в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, в строки відповідно до графіку, передбаченого договором, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 24 травня 2010 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідачки 1 станом на 22 березня 2018 року складається із заборгованості за кредитом - 5639,74 доларів США, що еквівалентно 148217 грн. 86 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 3202,42 доларів США, що еквівалентно 84162 грн. 72 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1555,37 доларів США, що еквівалентно 40876 грн. 64 коп., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 883,07 доларів США, що еквівалентно 23207 грн. 94 коп., а всього 11280,60 доларів США, що еквівалентно 296465 грн. 16 коп. Як вбачається з долученого позивачем до матеріалів позову розрахунку заборгованості за договором № 895/03-021-109 від 25 червня 2008 року, укладеного між позивачем та відповідачкою 1, станом на 22 березня 2018 року, відповідачка 1 за період з 30 червня 2009 року по 27 грудня 2017 року не здійснила жодної проплати на погашення боргу. Платіж від 27 грудня 2017 року був здійснений поза межами загального строку позовної давності. Крім того, як вбачається із доданих відповідачкою 1 копій її закордонного паспорту серії [NUMBER] вона була відсутня на території України у період часу з 01 грудня 2017 року по 15 січня 2018 року, що підтверджується відповідними відмітками прикордонної служби України у закордонному паспорті. Верховний Суд України у постанові від 29 березня 2017 року по справі № 6-1996 цс 16, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норм матеріального права у подібних правовідносинах, виходить з такого: Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України ). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таким чином, умовами кредитних договорів установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За положеннями статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. Платіж від 27 грудня 2017 року у розмірі 1,07 доларів США відповідно до виписки по особовому рахунку відповідачки 1 № [NUMBER] від 27 грудня 2017 року був здійснений поза межами загального строку позовної давності, а тому переривання позовної давності не відбулося. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Крім того, як вбачається з виписки по особовому рахунку № [NUMBER] від 29 березня 2012 року позивач списав заборгованість відповідачки 1 у розмірі 5 640,81 доларів США, як безнадійну заборгованість згідно рішення правління банку. Згідно абз. 2 ч. 4 «Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 1999 року за № 725/4018. безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 605 ЦК України, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Таким чином, позивач самостійно, на підставі рішення правління банку, списав із дебіторської заборгованості борг відповідачки 1, визнавши її безнадійною. На підставі викладеного, враховуючи те, що позов було пред'явлено після спливу строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідачки 1. Щодо стягнення заборгованості з відповідачки 2, як поручителя забезпечення виконання зобов'язань відповідачки 1, суд приходить до наступного. Як вбачається із договору поруки № ДП 895/03-021-109 від 25 червня 2008 року з метою забезпечення належного виконання вищевказаного договору відповідачка 2 зобов'язалася перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачкою 1 зобов'язання за кредитним договором. Граничний строк виконання зобов'язання відповідачки 1, установлений позивачем - 24 травня 2010 року. 06 червня 2018 року банк пред'явив до боржниці (відповідачки 1) й поручителя (відповідачки 2) позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року, ухваливши постанову у справі № 6-53цс14 прийшов до висновку, що закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, суд констатує, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. А тому суд приходить до висновку про відмову у позові в частині стягнення заборгованості з відповідачки 2. На підставі наведеного та ст.ст. 256, 257, 261, 267, 559 ЦК України,

Outcome: dismissed