Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, про визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] від 23.11.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Куценко І.В., зареєстрований у реєстрі за № 984. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між сторонами укладено договір дарування нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. При цьому, позивачем сплачено відповідачу за вищевказану нерухомість грошові кошти, а тому позивач вважає, що між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, а не договір дарування. Укладення договору дарування не відповідало його внутрішній волі, адже позивач мав намір укласти договір купівлі-продажу, сплатив за приміщення відповідні кошти, а тому договір дарування є удаваним. В судовому засіданні представник позивача 22.01.2015 року позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В судове засідання, призначене на 15.04.2015 року, позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 116). Причини неявки суду не повідомив. Представником позивача подано заяви (вх. № 3987 від 05.02.2015 року; вх. № 7482 від 04.03.2015 року) про розгляд справи без його участі (а.с. 82, 92). Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з доданими до неї копіями документів, а також судова повістка у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 56, 65, 79, 89, 105, 108, 117). Вказана кореспонденція направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та за якою відповідача зареєстровано за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 30). Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Подав до суду заяву (вх. № 3908 від 05.02.2015 року) про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі (а.с. 80). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.04.2015 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову. Прокурор м. Кіровограда в судовому засіданні 30.03.2015 року проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що позовні вимоги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не підлягають задоволенню, оскільки факт вчинення удаваного правочину, а саме: договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, а не договору дарування має підтверджуватися належними та допустимими доказами, що свідчать про отримання коштів за вищевказане приміщення, а позивачем таких доказів не надано (а.с. 118). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.03.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (а.с. 98). Представники третьої особи в судовому засіданні 30.03.2015 року заперечили проти задоволення позовних вимог та просили відмовити в їх задоволення, оскільки вони є незаконними та необґрунтованими. В судове засідання 15.04.2015 року представник третьої особи не з'явився, подав до суду заяву (вх. № 12968 від 15.04.2015 року) про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову заперечили та зазначили, що позивач пред'явленням даного позову чинити перешкоди щодо повернення позики за Договором № 2 про надання цільової позики на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів (а.с. 119). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, думку прокурора, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Між Кіровоградським обласним відділенням фонду соціального захисту інвалідів, в особі директора відділення Чорного Геннадія Юрійовича, що діє на підставі Положення про Кіровоградське відділення Фонду соціального захисту інвалідів та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинг ЛТД», в особі Каретного Анатолія Дмитровича, який діє на підставі Статуту, 01.11.2011 року укладено договір № 2 про надання цільової позики на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів (а.с. 9-13). За пунктом 1.1. вищевказаного договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, відділення Фонду надає позичальнику грошові кошти на безпроцентній основі (надалі іменується «позика») у розмірі 621870,00 грн. зі строком повернення до трьох років, а позичальник зобов'язується використати їх за цільовим призначенням та повернути позику в порядку та на умовах, визначених цим договором. Строк повернення позики становить 3 календарних роки з моменту надання суми позики. Згідно пункту 3.1. договору, гарантією повернення позики виступає застава приміщення позичальника, орієнтовна вартість якого 715437,00 грн. Між Кіровоградським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, від імені якого діє директор Чорний Геннадій Юрійович, Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинг ЛТД», в особі директора Каретного Анатолія Дмитровича та [PERSON] 28.11.2011 року укладено договір поруки (а.с. 20-21), за умовами пункту 1.1. якого, поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником, зобов'язань у повному обсязі за договором № 2 про надання цільової позики на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів від 01 листопада 2011 року, який було укладено між кредитором та боржником та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, згідно з яким боржнику надано суму позики в розмірі 621870,00 грн. зі строком повернення до трьох років. За п'ять днів перед укладення вищевказаного договору поруки, 23.11.2011 року сторони, [PERSON] та [PERSON] (поручитель по договору поруки) укладають договір дарування, у відповідності до умов якого дарувальник ([PERSON]) передає безоплатно у власність обдаровуваного ([PERSON]), а останній приймає у власність нежиле приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Куценко І.В. за реєстровим № 984 (а.с. 67-68). Відповідно до пункту 3 вищевказаного договору, відчужуване нежиле приміщення належить дарувальнику на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого 27.10.2008 року Кіровоградською міською радою за № 2741 та зареєстрованого 19.04.2011 року Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» в книзі 4, номер запису 682, реєстраційний номер 23936440. Дарувальником повідомлено, що вказане у договорі нежиле приміщення, дарується за згодою дружини [PERSON], що викладена у заяві, оскільки нежиле приміщення є їх спільною сумісною власністю та набуте ними разом в період зареєстрованого шлюбу. Крім того, 28.11.2011 року між Кіровоградським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, від імені якого діє директор Чорний Геннадій Юрійович та [PERSON], майновим поручителем Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтинг ЛТД» укладено договір іпотеки (а.с. 22-25). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Куценко І.В. за реєстровим № 1012, про що свідчить Витяг з Державного реєстру правочинів № 10708866 від 28.11.2011 року (а.с. 26). Пунктом 1.1. вищевказаного договору визначено, що цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з договору № 2 про надання цільової позики на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів від 01.11.2011 року та договору поруки від 28.11.2011 року, укладеними між іпотекодержателем та позичальником, за умовами якого позичальник зобов'язаний іпотекодержателю не пізніше 01.11.2014 року повернути грошові кошти на безпроцентній основі у розмірі 621870,00 грн. Відповідно до пункту 2.1. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно - нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: місто Кіровоград, вул. Г. Сталінграда, 16, корпус 1. Згідно пункту 2.1.1. договору іпотеки, за даними Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 32213369, виданого 28.11.2011 року Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» нежиле приміщення загальною площею 95,1 кв.м. Опис об'єкта: підсобне 11,0 кв.м., санвузол 7,9 кв.м., нежитлові приміщення 46,9 кв.м., 29,3 кв.м. Право власності іпотекодавця на нежиле приміщення підтверджується договором дарування нежилого приміщення, посвідченим Куценко І.В., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 23 листопада 2011 року за реєстровим № 984 (пункт 2.1.3 договору іпотеки). Згідно зі статтею 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За приписом частини 2 статті 719 Цивільного кодексу України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положеннями частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За частиною 1 статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до вимог статті 60 Цивільного процесуального кодексу України позивач, посилаючись на удаваність правочину має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. В пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року роз'яснено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК (435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК (435-15 )), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Разом з тим, у пункті 9 договору дарування нежитлового приміщення, дарувальник та обдаровуваний підтвердили, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не приховує інший правочин, відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки. Крім того, за поясненнями приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Куценко І.В. (вх. № 1288 від 19.01.2015 року, а.с. 69-71) нею, як нотаріусом, перед посвідченням договору дарування було встановлено дійсні наміри кожного з учасників правочину, шляхом спілкування, роз'яснення умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Сторони нотаріусу підтвердили однакове розуміння ними умов договору дарування, його правових наслідків, юридичної природи, прав та обов'язків як дарувальника так і обдарованого. Також, дарувальник жодним чином не зазначив вартість нерухомого майна, які мав би сплатити обдаровуваний, що могло б свідчити про намір укласти договір купівлі-продажу. Жодним чином сторони правочину не зазначили порядок проведення розрахунків за придбане майно та строки їх проведення. Ознайомившись з текстом договору ані дарувальник, ані обдаровуваний не звернули увагу на відсутність в договорі ціни об'єкта нерухомості, порядку та строків проведення розрахунку, а якщо розрахунок проведено раніше, то підтвердження факту проведення такого розрахунку. І дарувальник і обдаровуваний є дієздатними особами, про що вони особисто зазначили в договорі, самостійно звернулись до приватного нотаріуса Куценко І.В. з бажанням укласти саме договір дарування, володіють українською мовою, а тому здатні розуміти значення двох елементарних слів «купівля-продажу» та «дарування» і відмінності між цими договорами. Також розмір сплаченої суми за придбаний об'єкт нерухомості згідно договору дарування позивачем в позовній заяві не вказана, а також не повідомлена представником позивача в судовому засіданні та відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Між тим, в судовому засіданні встановлено, що волевиявлення сторін було направлено саме на укладання договору дарування нежитлового приміщення, позивачем не надано доказів того, що сторони уклали договір дарування нежитлового приміщення з метою приховати інший правочин, та не доведено чи дійшли згоди вони щодо усіх умов договору купівлі-продажу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір дарування нежитлового приміщення від 23.11.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Куценко І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 984 відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, а тому суд вважає безпідставним посилання позивача на статті 203, 215 Цивільного кодексу України. За змістом положень статей 3, 4 та 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законам України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Всупереч зазначеним нормам позивачем не доведено правомірності твердження щодо невідповідності вимогам чинного законодавства оспорюваного договору дарування та намірів сторін при його укладенні. Таким чином, судом при розгляді справи не встановлено наявність підстав, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним, а відтак в задоволені позову слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed