Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

06.07.2015 року до суду із даною позовною заявою звернулася [PERSON]. Посилається на те, що їй та [PERSON], [PERSON], [PERSON] (прізвище "[PERSON]" змінено після розірвання шлюбу), [PERSON] (прізвище "[PERSON]" змінено після укладення шлюбу), [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/7 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак [PERSON] з 11.08.1998 р. в даній квартирі не проживає та знятий з реєстрації на проживання у вказаній квартирі, про що свідчить відмітка в його паспорті [NUMBER] на cтopінці 11. [PERSON], дійсно, після одруження з її дочкою, [PERSON], був зареєстрований з 24.10.1989р. по 11.08.1998р. у спірній квартирі, однак внаслідок його асоціальної поведінки, постійних сварок та скандалів, які відбувалися на ґрунті зловживання спиртним, вона вимушена була придбати іншу квартиру в [ADDRESS] і задля збереження сім'ї дочки запропонувала [PERSON] з дочкою та дітьми жити в цій квартирі. Однак внаслідок того, що [PERSON] продовжував зловживати спиртними напоями, постійно знущатися над її дочкою, [PERSON], та їх дітьми, [PERSON], [PERSON], їх сім'я розпалася. Рішенням місцевого суду Турківського району Львівської області 23.05.2002р. у справі № 2-231 за 2002р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В подальшому квартиру [ADDRESS] нею було продано. А [PERSON] з неї за рішенням суду виселено та знято з реєстрації. Після цього за адресою: [ADDRESS] [PERSON] ніхто на проживання не реєстрував. Ні в період проживання в спірній квартирі, ні після зняття реєстрації на проживання в ній, [PERSON] жодних витрат по утриманню квартири не ніс, не допомагав робити ремонт квартири, не сплачував комунальні послуги, вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, часто вчиняв скандали та бійки в сім'ї. Такий аморальний спосіб життя [PERSON] веде по сьогоднішній день. Неодноразово, перебуваючи в нетверезому стані, останній вчиняв скандали з нею, її дочкою, [PERSON], та її чоловіком, [PERSON]. Так, вироком Турківського районного суду Львівської області від 26.11.2014 р. у справі № 458/1412/14-к № 1-кп/458/107/2014 [PERSON] було засуджено за скоєння відносно [PERSON] злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, на 100 годин громадських робіт. Також [PERSON] неодноразово звертався в Турківський РВ ГУ МВС України у Львівській обл. з письмовими заявами про погрозу йому [PERSON] вбивством, зокрема таке звернення мало місце 27.11.2014р. та 28.10.2014р. Також [PERSON] неодноразово погрожував фізичною розправою їй та її дочці, [PERSON]. Така аморальна та асоціальна поведінка [PERSON] унеможливлює спільне проживання з ним в одній квартирі, оскільки це може призвести до непоправних наслідків, вони бояться за свої життя та здоров'я, реально сприймають погрози фізичною розправою з боку [PERSON] Після подання [PERSON] позову про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним вона та її онуки, [PERSON] та [PERSON], запропонували відповідачу виплатити грошима вартість його частки в квартирі. При цьому вони виходили з того, що спірна квартира знаходиться в комунальному багатоквартирному будинку і не може бути поділеною, а частка [PERSON] в ній є незначною і не може бути виділена в натурі. Також і тому, що в трьох кімнатах житловою площею 37,9 кв. м. зареєстровано на проживання шість осіб, які на даний час також мають свої сім'ї, тобто фактично в квартирі проживає чотири сім'ї, а саме: вони з чоловіком, [PERSON], [PERSON] з дочкою, [PERSON], син [PERSON] з дружиною та неповнолітньою дитиною, та внучка, [PERSON] з чоловіком. Відповідно до положень ст. 47 ЖК України - норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. На даний час, враховуючи лише зареєстрованих у спірній квартирі осіб, житлова площа складає 6,3 кв. м. на одну особу, а в разі заселення в квартиру ще і відповідача вона становитиме 2,7 кв. м. на одну особу, що значно погіршить умови проживання, і унеможливлює спільне проживання з відповідачем. Також відповідно до положень ч. 2 ст. 50 ЖК України при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. Треті особи за зустрічним позовом, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким на праві спільної часткової власності належить по 1/7 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не заперечують у визнанні за рішенням суду за нею права власності на 1/7 частку квартири [ADDRESS], яка належить відповідачу [PERSON].Окрім цього, відповідач не проживає у спірній квартирі з 1998р., ніколи не ніс та не несе жодних витрат по утриманню квартири, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та погрожує їм фізичною розправою. Також їй відомо, що [PERSON] на даний час забезпечений житлом і проживає у будинку своєї рідної сестри за адресою: [ADDRESS]. Сукупність зазначених обставин відповідно до ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України є підставою для припинення права [PERSON] на частку у спільній квартирі за рішенням суду. Грошову суму, необхідну для виплати відповідачу вартості його частки у спірній квартирі, вона внесла на депозитний рахунок суду. Просить суд: припинити право гр. [PERSON], [INFO], на 1/7 частку кв. [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1/7 частку квартири [ADDRESS], яка належить відповідачу [PERSON]; виплатити [PERSON] 24 005 грн., внесені нею на депозитний рахунок суду; стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник, [PERSON]. позов підтримали та надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов не визнав і пояснив, що він поселився в спірну квартиру як чоловік доньки позивачки, [PERSON], в 1989 році. Позивачка його прописала в даній квартирі. В спірній квартирі він проживав до 2002 року, однак зареєстрований в ній і по даний час. На даний час він є власником 1/7 частки квартири [ADDRESS]. Оскільки він не має місця проживання, то бажає проживати в квартирі разом із позивачкою та її сім'єю. Вважає, що це можливо, оскільки він в добрих стосунках із позивачкою та іншими співвласниками. Також на запитання учасників судового розгляду відповів, що за квартиру він не оплачував, участі у проведенні до квартири тепла та води не приймав, проживав увесь цей час за кордоном, де працював, однак на даний час не має де жити, а тому хоче вселится в квартиру і проживати в ній. Вважає, що якщо позивачка та її сім'я не хочуть, щоби він жив із ними у одній квартирі, нехай куплять йому прийнятне житло, щоби він міг у ньому жити. В судовому засіданні третя особа, [PERSON], позов підтримав і пояснив, що позивач є його колишнім зятем, із яким він перебуває у вкрай неприязних стосунках, оскільки протягом спільного проживання у одній квартирі відповідач пиячив, скандалив із донькою та не давав їм спокійно жити, а тому його дружина купила окрему однокімнатну квартиру, де позивач із дружиною, його дочкою, проживав до часу розлучення їх у 2002 році. Із цього часу позивач у них не живе, однак ворогує із ними, наслідком чого було вчинення позивачем щодо нього злочину, за що останній був засуджений. Спільне проживання із відповідачем у одній квартирі неможливе, оскільки він побоюється за своє життя і здоров'я та життя і здоров'я своєї дружини. В судове засідання треті особи: [PERSON], [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, про час розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. [PERSON] та [PERSON] підтримали позов письмово. Вислухавши сторони, третю особу [PERSON], дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Судом встановлено, що сторони є колишніми зятем і тещею. В 1989 році відповідач одружився із дочкою позивачки, [PERSON], та був зареєстрований позивачкою в квартирі [ADDRESS]. В подальшому ця квартира була приватизована і на даний час її власниками є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Кожний є власником 1/7 частки квартири. Відповідач проживав у спірній квартирі до 1998 року, коли він із дружиною, [PERSON] та дітьми перейшли проживати в іншу квартиру, яку придбала позивачка. Із цього часу відповідач в спірній квартирі не проживає, за квартиру не оплачує, участі в ремонтах квартири, підведенні тепла, води до квартири, не брав. Із колишніми тещею і тестем, позивачкою, [PERSON] та третьою особою, [PERSON], перебуває у вкрай неприязних стосунках, а тому спільне проживання сторін є неможливим, оскільки позивачка та її сім'я побоюються за своє життя і здоров'я внаслідок протиправної поведінки відповідача щодо них. Частка відповідача у спільному майні є незначною, її реальне виділення є неможливим. Наведені вище обставини підтверджуються: копією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 03.07.2002 року; свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 11.10.2014 року; технічним паспортом на квартиру [ADDRESS], інв. справа № 1573 від 24.06.2014 року; копією довідки про технічну характеристику квартири № 408 від 24.06.2015 року, видану начальником Самбірського МБТІ; копією талону-корінця № 393 від 27.11.2014 року; копією відповіді ст. слідчого Турківського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 26.12.2014 року № 6266; копією вироку Турківського районного суду Львівської області від 26.11.2014 року; копією свідоцтва про право власності від 16.10.2003 року; копією витягу про реєстрацію № 1805824 від 23.10.2003 року витягом з рішення про розірвання шлюбу від 23.05.2002 року; матеріалами кримінального провадження № 12014140340000472 за ч. 1 ст. 129 КК України щодо [PERSON]; матеріалами цивільної справи за позовом [PERSON]. до [PERSON] та за зустрічним позовом № 2-74 за 2006 рік; кримінальною справою № 12014140340000418 про обвинувачення [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України, згідно із якими відповідач засуджений за спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] на сто годин громадських робіт. Не довіряти даним доказам у суду підстав немає. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В силу ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні сможе бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Враховуючи наведені вище обставини справи та вимоги закону, суд вважає можливим позов задовольнити, оскільки спільне проживання сторін вважає неможливим, а також враховуючи те, що частка відповідача у спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди відповідачу та членам його сім'ї. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved