Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив зобов'язати відповідача відкрити позивачу поточний рахунок у відділенні № 4 м. Харкова за адресою: вул. Полтавський шлях, 7, м. Харків, 61052; зобов'язати відповідача перевести на нього належні позивачу кошти, які знаходились на будь-яких рахунках в національній валюті, відкритих на ім'я позивача в ПАТ КБ «Фінансова ініціатива»; стягнути з відповідача 770 грн. як неустойку за невиконання зобов'язань; стягнути з відповідача 1 555 грн. в якості відшкодування не отриманих доходів; стягнути з відповідача 17 242 грн. в якості відшкодування завданих збитків; стягнути з відповідача 10 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог позову зазначав, що [PERSON] (далі - позивач) був клієнтом Макіївського відділення №2 ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива», де мав 7700 грн. на поточному рахунку з використанням ЕПЗ. У зв'язку зі зміною програмного забезпечення з 25 липня 2014р. ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» заблокував операції по рахункам з використанням раніш діючих карток. Станом на 03.08.2014р. нові картки до Макіївського відділення №2 не надійшли, відділення не працює, обміняти стару картку неможливо. Працівники банку не можуть відповісти, коли та куди доставлять нові картки. Задля обміну картки та отримання готівки позивач звернувся у київське відділення №1 при головному офісі банку. Посилаючись на те, що вони не працюють з клієнтами із регіонів, в головному офісі позивачу відмовили і спрямували до відділення №30. Порушуючи п. 1ст. 1068 ЦК України, у відділенні № 30 позивачу також відмовили у отриманні готівки як з банкомату, з причин блокування старої картки, так і з каси відділення. Хоча всі документи, необхідні для ідентифікування позивача як особи і клієнта банку - паспорт, ідентифікаційний код, договір про відкриття рахунку, картка старого зразка - були надані. Керівник відділення Засідка О.В., не надавши підтверджуючих документів про заборону виконання операцій з видачі готівки, усно послався на нібито неможливість перевірити залишок по рахунку, який відкрито не в його відділенні. В якості вирішення питання було запропоновано перевести рахунок позивача на обслуговування до київського відділення №30, після чого стають можливими отримання нової картки та отримання готівки. 10 серпня 2014 р. в київському відділенні №30, яке знаходиться за адресою: вул. Кутузова 4, м. Київ, позивачем була написана заява про переведення рахунків, відкритих у національній валюті, на обслуговування в це відділення. ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» на протязі місяця не вчинили ніяких дій з виконання заяви клієнта, що згідно ст.610 ЦК України є порушенням зобов'язання. Рахунок до Київського відділення №30 не переведено, нова картка не надана, готівка не отримана. Така бездіяльність є порушенням ст.8 ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», п.п.1,3 ст.1066, п.3 ст.1068 ЦК України. На протязі наступних двох місяців київське відділення №30 надавало суперечливу інформацію про місцезнаходження рахунку, платіжної картки та залишок коштів на рахунку. Після чого, зв'язок був повністю перерваний, що є порушенням ст.56 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» про надання інформації. На письмові заяви від 20.11.2014 р. та 30.01.2015 р. керівництво ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» надало відписки, обидва рази з порушенням строків, передбачених ст.20 ЗУ «Про звернення громадян». Відписки, в яких замість відповіді на запитання знущально запропонована плідна співпраця, свідчать про небажання банку брати участь у розв'язанні проблем, що виникли з вини самого відповідача. На час подання позову заяву до суду вимоги заяви не виконанні. Враховуючи, що дією виконання заяви є переказ коштів, то в разі невиконання зобов'язань, п.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачена сплата неустойки, а п.2 ст. 32. ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» визначено розмір - 10% від суми переказу. Тобто 770 грн., передбачена сплата неустойки. Згідно ст.651 ЦК України бездіяльність відповідача - істотне порушення, що є підставою для зміни умов договору. Отримуючи прибутки за рахунок використання належних позивачу коштів як депозиту, банк в той же час сплачує відсотки як по вкладу на вимогу, що становить 0,08 грн. за місяць. Згідно ч.2 ст.22 ЦК України відповідач повинен відшкодувати доходи, які позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, розмістивши кошти на депозитному рахунку. Тобто, сплатити відсотки перераховані за ставкою для депозитних вкладів строком на 9 місяців в ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» в розмірі 24,25% річних, що становить 1381,53 грн. Порушивши вимоги ст.1074 ЦК України шляхом обмеження права на розпоряджання рахунком, відповідач завдав позивачу суттєвої шкоди. Не маючи доступу до готівки, не маючи іншої можливості забезпечити перебування у м. Києві, позивач був змушений укласти договір позики на суму, тотожну залишкам коштів на рахунку. З вини відповідача позивач не зміг виконати умови позики, внаслідок чого зазнав збитків у розмірі 17 242 грн. Згідно п.3.4 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст.623 ЦК України, збитки повинні бути відшкодовані ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива». Злочинна бездіяльність відповідача обумовила істотні негативні наслідки, що ст.23 ЦК України визначає як моральну шкоду. Спілкування з кредитором, законні вимоги якого позивач не мав змоги виконати, призводило до переживань, хвилювання, змін у самопочутті, важкого душевного стану. Погрози судовим позовом та іншими особистими неприємностями, до яких зазвичай вдаються в подібних випадках, сприяли поглибленню занепокоєності, відчуттів тривоги, небезпеки та моральних страждань. В підсумку, задля виконання умов договору, позивач вимушено втратив деякі особисті речі, що призвело до суттєвого погіршення якості і способу життя, тяжких моральних страждань, тому в якості відшкодування моральної шкоди відповідач повинен сплатити позивачу 10 000 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі (а.с.13), представник відповідача подав до суду заяву про розгляду справи без його участі разом зі письмовими заперечення по справі. (а.с.47) Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач був клієнтом Макіївського відділення №2 ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива», де мав 7700 грн. на поточному рахунку з використанням ЕПЗ. У зв'язку зі зміною програмного забезпечення з 25 липня 2014 р. ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» заблокував операції по рахункам з використанням раніш діючих карток. Станом на 03.08.2014 р. нові картки до Макіївського відділення №2 не надійшли, відділення не працює, обміняти стару картку неможливо. 10.08.2014 р. в київському відділенні банку №30, яке знаходиться за адресою: вул. Кутузова 4, м. Київ, позивачем була написана заява про переведення рахунків, відкритих у національній валюті, на обслуговування в це відділення, проте зазначене питання не було вирішено. На підставі постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2015 р. № 408 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Комерційний банк «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» до категорії неплатоспроможних і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.06.2015 р. прийнято рішення № 121 про запровадження з 24.06.2015 р. тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА». Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fc.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua-). Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з 4.2 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою даного Закону України є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Пунктом 6 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом. Нормами статті 36 Закону передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації, а саме: відповідно до пунктів 1,2,3,5 частини 5 статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку; накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через банки агенти 22.04.2016 р. повністю виплачено позивачу залишки коштів на його рахунках в сумі 7787,66 грн., що підтверджується виписками по рахункам позивача. (а.с. 51-53). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Стаття 526 ЦК України, передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону, суд не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на те, що зобов'язання по виплаті коштів з рахунку позивача відповідачем виконанні. Суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача суми неустойки за невиконання зобов'язань, відшкодування не отриманих доходів та відшкодування завданих збитків, оскільки відповідно до пунктів 1,2,3,5 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку; накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Також суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування завданої їй з боку відповідача моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Як вбачається зі змісту ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України в обґрунтування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. позивачем не надано. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed