Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Національного заповідника «Софія Київська» (далі - відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що позивач з 2008 року працює на посаді завідувача відділу «Музей «Кирилівська церква». На підставі подання заступника генерального директора з наукової роботи [PERSON] від 27.02.2017 року, протоколу засідання комісії від 24.02.2017 року, акту від 31.01.2017 року «Про підтвердження та посвідчення факту невиконання Розпорядження генерального директора від 13.01.2017 № 1» та письмових пояснень завідувача відділу «Музей «Кирилівська церква» [PERSON] від 31.01.2017 та від 28.02.2017 року, генеральним директором Національного заповідника «Софія Київська» 28.02.2017 року було видано наказ № 30-к «Про оголошення догани» яким оголошено догану завідувачу відділу «Музей «Кирилівська церква» Національного заповідника «Софія Київська» [PERSON] за порушення трудової дисципліни (невиконання пункту 1 та 2 розпорядження генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» від 13.01.2017 № 1 «Про призупинення проведення богослужінь у пам'ятці архітектури - Кирилівській церкві, XII ст.»). Позивач вважає, що накладене дисциплінарне стягнення незаконне, оскільки, вона свої посадові обов'язки завжди виконувала сумлінно, а зупинення богослужінь не входило до її функціональних обов'язків, а оголошення догани є наслідком неприязного відношення керівництва. Тому позивач просила суд визнати незаконним Наказ №30 від 28.02.2017 року «Про оголошення догани» [PERSON] та скасувати цей наказ. Позивач, представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. До матеріалів справи додано письмові заперечення проти позову. В судовому засіданні свідок [PERSON] - Перший заступник генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» зазначив, що до відома позивача було доведено, що з 01.01.2017 року не допускати на території богослужінь, якщо не укладено договір, акт від 21.12.2016 року підписував свідок і акт був складений і підписаний 21.12.2016 року, позивач перебувала 21.12.2016 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] - заступник генерального директора Національного заповідника «Софія Київська», розповіла, що позивача було повідомлено, про те, що в 2017 році не будуть проводитися богослужіння, так як не підписано договір, в грудні 2016 року позивач запитувала, чи підписано графік богослужінь на 2017 рік і свідок відповіла, що ні і порадила звернутися до юридичного відділу, оскільки відсутній договір, позивачу було надано доручення керівництва не допускати осіб на богослужіння, 31.01.2017 року свідок була присутньою, членом комісії, позивачу було двічі запропоновано дати пояснення щодо невиконання розпорядження керівництва, тиску на позивача не було, всі факти, викладені в акті від 31.01.2017 року підтверджує, 31.07.2017 року проводились богослужіння, позивач не вжила ніяких заходів щодо припинення богослужінь або їх недопущення. В судовому засіданні свідок [PERSON] - заступник генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» з культурно-просвітницької діяльності, пояснила, що в грудні 2016 року була присутня під час розмови позивача з [PERSON] і [PERSON], позивачу було повідомлено, що оскільки, дія договору спливає в 2016 році, тому на 2017 рік графіки не підписані, доки немає договору на 2017 рік. В судовому засіданні свідок [PERSON] - завідувач сектору роботи з персоналом Національного заповідника «Софія Київська» пояснила, що 31.01.2017 року була в складі комісії, в храмі проводилося богослужіння, там була позивачка, тиску на неї не було, 21.12.2016 року складала та підписувала акт, 28.02.2017 року свідок приїхала до позивача, щоб витребувати пояснення у позивача щодо проведення богослужінь, позивачем були подані пояснення, але не по суті, в другій половині дня позивачу було вручено наказ про догану. В судовому засіданні свідок [PERSON] - головний інженер Національного заповідника «Софія Київська», пояснив, що 21.12.2016 року до відома позивача було доведено, що станом на 01.01.2017 року договору не існувало, а тому не існує підстав для проведення богослужінь, а якщо будуть спроби їх проведення, то потрібно їх припинити, або викликати охорону чи поліцію, 31.01.2017 року був у складі комісії, бачив, що проводиться релігійна служба, на якій була присутня позивач, яка не намагалася це припинити, на позивачку тиск членами комісії не чинився, комісією було відібрано журнал богослужінь. В судовому засіданні свідок [PERSON] - провідний професіонал з розвитку персоналу сектору роботи з персоналом Національного заповідника «Софія Київська», повідомила, що 21.12.2016 року в другій половині дня було складено акт про те, що [PERSON] усно ознайомив позивача, що закінчився договір і з 2017 року богослужіння припиняються, акт складався в довільній формі, не пам'ятає, чи прочитала позивач копію або сфотографувала розпорядження №13. В судовому засіданні свідок [PERSON] - заступник генерального директора з наукової роботи Національного заповідника «Софія Київська», пояснив, що 30.01.2017 року було видано наказ про створення комісії, 31.01.2017 року було складено акт, бачив, що проводилось богослужіння в присутності позивачки, згідно запису в журналі реєстрації, сигналізацію зняла позивачка, пояснення позивачки були тільки щодо того, що у позивачки відсутня копія розпорядження, тиску на позивачку не було. В судовому засіданні свідок [PERSON] - провідний інженер сектору технічного нагляду та організації реабілітаційних робіт на пам'ятках Національного заповідника «Софія Київська», пояснив, що 28.02.2017 року о 17 год. було вручено позивачу Наказ про догану. В судовому засіданні свідок [PERSON] - працівник науково-дослідного відділу Національного заповідника «Софія Київська» пояснила, що 28.02.2017 року о 17 год. була присутньою під час ознайомлення позивача з Наказом про догану. В судовому засіданні свідок [PERSON] - організатор екскурсій сектору «Музей «Кирилівська церква» пояснила, що 13.01.2017 року о 17 год. всі документи, що отримав в Національному заповіднику «Софія Київська» передав до «Музей «Кирилівська церква», в той день позивача не було, документи завжди передавалися, ніколи не зникали. Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України). Судом встановлено, що позивач працює в Національному заповіднику «Софія Київська» з 1989 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10-12). Діяльність Національного заповідника «Софія Київська» регулюється Статутом, затвердженим Наказом Міністерства культури України від 30.12.2016 року №1290 (а.с. 59-79). Відповідно до п. 1.1., 1.4 Статуту, Заповідник є науково-дослідним та культурно-освітнім закладом, об'єктом державної власності, перебуває у сфері управління Міністерства культури України. Відповідно до п. 9.1. Статуту, керівництво заповідником здійснює генеральний директор. Відповідно п. 9.2 передбачено, що генеральний директор здійснює керівництво діяльністю заповідника, несе повну відповідальність за фінансовий стан, господарську та виробничу діяльність, здійснює контроль за додержанням режиму Заповідника і порядку використання пам'яток, розподіляє обов'язки між працівниками, в тому числі своїми заступниками та керівниками структурних підрозділів, визначає їх функції та ступінь відповідальності, видає в межах своєї компетенції локальні акти розпорядчого характеру, які є обов'язковими до виконання усіма працівниками. Відповідно акту про посвідчення факту доведення до відому [PERSON] про необхідність вжиття заходів упередження незаконного проникнення сторонніх осіб до Кирилівської церкви та недопущення проведення богослужінь від 21.12.2016 року, 21.12.2016 року [PERSON], який станом на 21.12.2016 року виконував обов'язки генерального директора за наказом, повідомив [PERSON], що з 2016 року договір, який був укладений у березні 2010 року за №79 між Київською Митрополією Української Православної Церкви та заповідником не діє, договір, укладений на 2016 рік із зазначеною Митрополією, припиняється 31.12.2016 року. Надав усне доручення не допускати проведення богослужінь у пам'ятці з 01.01.2017 року, довів до відома [PERSON], що у разі спроби незаконного проникнення, необхідно користуватись тривожною кнопкою, розташованою на території пам'ятки; повідомляти охорону про необхідність виклику наряду патрульних за тривожною кнопкою: особисто викликати поліцію, повідомив про заборону з 01.01.2017 року допускати для користування Кирилівською церквою для богослужінь будь-які релігійні установи, організації, громади без письмового погодження із генеральним директором Куковальською Н.М., а у разі її відсутності, письмового погодження, наданого виконуючим обов'язки генерального директора. Окрім того, [PERSON] повідомив про заборону з 01.01.2017 року знімати з сигналізації Кирилівську церкву раніше ніж об 09 год. 45 хв. щоденно та ставити на сигналізацію пізніше, ніж об 18 год. 00 хв. щоденно (а.с. 83). 13.01.2017 року Генеральним директором Національного заповідника «Софія Київська» Куковальською Н.М. було видано розпорядження № 1 «Про призупинення проведення богослужінь у пам'ятці архітектури - Кирилівській церкві, XII ст.», відповідно п. 2 якого зобов'язано завідувача відділу «Музей «Кирилівська церква» [PERSON] забезпечити виконання зазначеного розпорядження (а.с. 85). 17.01.2017 завідувача відділу «Музей «Кирилівська церква» [PERSON] було ознайомлено зі змістом розпорядження, про що свідчать підпис та примітка «Підстави не надано для ознайомлення», внесені її рукою, які містяться на звороті розпорядження (а.с. 85). Відповідно до пункту 2.3.21 посадової інструкції завідувача відділу «Кирилівська церква» на завідувача відділу покладені завдання, зокрема, і щодо виконання доручень генерального директора Заповідника (а.с. 15-19). 26.01.2017 року позивачем було надано письмові пояснення з приводу виконання розпорядження від 13.01.2017 року (а.с. 86). 30.01.2017 року Генеральним директором Національного заповідника «Софія Київська» було видано Наказ № 12 «Про створення комісії», з метою повного та всебічного з'ясування обставин невиконання завідувачем відділу «Музей «Кирилівська церква» [PERSON] розпорядження Національного заповідника «Софія Київська» від 13.01.2017 року №1 (а.с. 88-89). 31.01.2017 року було складено акт про підтвердження та посвідчення факту невиконання розпорядження генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» від 13.01.2017 року №1 (а.с. 80). Відповідно протоколу засідання комісії, створеної відповідно до Наказу Національного заповідника «Софія Київська» від 30.01.2017 року № 12 від 24.02.20107 року, рекомендовано генеральному директору Національного заповідника «Софія Київська» застосувати до завідувача відділу Музей «Кирилівська церква» [PERSON] дисциплінарне стягнення за навмисне невиконання розпорядження від 13.01.2017 року (а.с. 121-124). На підставі подання заступника генерального директора з наукової роботи [PERSON] від 27.02.2017, протоколу засідання комісії від 24.02.2017, акту від 31.01.2017 Про підтвердження та посвідчення факту невиконання Розпорядження генерального директора від 13.01.2017 № 1 та письмових пояснень завідувача відділу «Музей «Кирилівська церква» [PERSON] від 31.01.2017 та від 28.02.2017, генеральним директором Національного заповідника «Софія Київська» 28.02.2017 було видано наказ № 30-к «Про оголошення догани» яким оголошено догану завідувачу відділу «Музей «Кирилівська церква» Національного заповідника «Софія Київська» [PERSON] за порушення трудової дисципліни (невиконання пункту 1 та 2 розпорядження генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» від 13.01.2017 № 1 «Про призупинення проведення богослужінь у пам'ятці архітектури - Кирилівській церкві, XII ст.») (а.с. 128-129). Із вищезазначеним наказом [PERSON] було ознайомлено 28.02.2017 року, про що свідчить її особистий підпис, та додатково вона зазначила, що з наказом не згодна (а.с. 129). В позовній заяві позивач зазначає, що настоятель Свято-Кирилівського чоловічого монастиря Київської Єпархії Української православної церкви намісник Варлаам повідомив її про згоду генерального директора заповідника на проведення богослужінь. Проте, даний факт спростовується матеріалами справи. Відповідно листа від 21.02.2017 № 3-2017 Намісник Свято-Кирилівського чоловічого монастиря м. Києва Архімандрит Варлаам повідомив, що в Національному заповіднику «Софія Київська», 18, 19, 21, 22, 28, 29, 30 та 31 січня 2017 року дійсно проводились богослужіння у Кирилівській церкві священиками Свято-Кирилівського чоловічого монастиря м. Києва, за дозволу та повного сприяння завідувача Кирилівською церквою [PERSON], зазначивши, що богослужіння 31.01.2017 року звершувалися з 08 год. 30 хв. до 12 год. 30 хв. у присутності завідувача [PERSON], яка і відкрила церкву близько 08 години для підготовки по звершенню богослужіння (а.с. 120). Зі змісту вищезазначеного листа, вбачається, що священики Свято-Кирилівського чоловічого монастиря м. Києва не порушили жодних прав Заповідника, оскільки вищевказані богослужіння звершувались за дозволу та повного сприяння [PERSON], яка є працівником Заповідника, за відсутності правових підстав без наявності укладеного договору про користування пам'яткою Кирилівська церква, XII ст., про що [PERSON] було відомо. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (ст. 142 КЗпП України). За умовами ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Статтею 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Статтями 148-149 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19.07.2000р. визначено, що законодавством установлено, що днем виявлення проступку є день, коли про нього дізналася посадова особа, яка має право на застосування дисциплінарного стягнення. Відповідно, перебіг зазначеного терміну розпочинається, коли проступок виявлено посадовою особою, до обов'язків якої входить контроль за додержанням трудової дисципліни, а не тільки керівником установи чи підприємства. Виявлення проступку означає не тільки виявлення факту (дії), але і встановлення працівника, який порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв'язку між правопорушенням та шкідливими наслідками, вини працівника. Враховуючи, що Наказ № 30-к «Про оголошення догани» від 28.02.2017 року був підписаний особою, уповноваженою на накладення стягнень передбачених трудовим законодавством, з урахуванням того факту, що до застосування дисциплінарного стягнення генеральний директор зажадав від позивача письмових пояснень та в подальшому повідомив про Наказ під розписку, суд дійшов висновку, що винесення догани позивачу на підставі Наказу № 30-к «Про оголошення догани» від 28.02.2017 року є законною та такою, що не порушує права працівника. Відповідно до ст.150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" суд має визначити чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника (п.22 Постанови Пленуму від 06.11.1992р. № 9). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Даючи юридичну оцінку доказам та поясненням сторін, беручи до уваги, що позивачем дійсно було порушено трудову дисципліну, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями свідків, крім того, Наказ № 30-к «Про оголошення догани» від 28.02.2017 року був підписаний особою, уповноваженою на накладення стягнень передбачених трудовим законодавством, з урахуванням того факту, що до застосування дисциплінарного стягнення від позивача вимагалися письмові пояснення з приводу невиконання розпоряджень керівництва та в подальшому було повідомлено про Наказ під розписку, суд дійшов висновку, що винесення догани позивачу є законною та такою, що не порушує права працівника, законні підстави визнавати його незаконним відсутні, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed