Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

У червні 2015 року представник позивачки звернулась з позовом до суду з вимогами визнати право власності за [PERSON] на спадкове нерухоме майно після смерті [PERSON], померлої 21.07.2014р., яке складається з наступного домоволодіння: житлового будинку, зазначеного на плані літерою «А-1», загальною площею 56,1 кв.м., житловою 21,8 кв.м., погрібу, зазначеному на плані літерою «А/п», сіней, зазначених на плані літера «а-1», прибудови, зазначеній на плані літера «а2-1», вбиральні, зазначеної на плані літерою «Б-1», ґанку, зазначеного на плані літерою «а1», огорожі - №1, воріт - №2, що розташовані по тупику Мисливському, 31 в місті Маріуполі, Донецької області. В обґрунтування позову зазначила, що 21 липня 2014 року померла її мати [PERSON]. Після смерті відкрилась спадщина. До складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: м. Маріуполь, тупик Мисливський, буд. 31. Заповіту покійна не склала. Спадкоємицею першої черги за законом є позивачка [PERSON], яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок на імя [PERSON], про що нотаріусом було видано відповідну постанову. Також зазначає, що рішенням Іллічівської районної Ради народних депутатів від 20.07.1983 року № 242 затверджено акт прийому в експлуатацію житлового будинку № 31 по тупику Мисливському в м. Маріуполі та просив Горкомхоз видати свідоцтво про право на цей будинок. У постанові нотаріусу зазначено, що отримати дублікат правовстановлюючого документу в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві неможливо, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких на теперішній час відсутній. У звязку із чим, позивачка не може оформити свої спадкові права на будинок у позасудовому порядку. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради позовні вимоги визнала, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] померла 21 липня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №800652, виданим 22.07.2014 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції у Донецькій області. Спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим повторно 06 листопада 2014 року, яка після розірвання шлюбу залишила прізвище [PERSON]. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги зокрема належать діти покійного спадкодавця. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1ст. 1269 ЦК України). Матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] своєчасно та належним чином звернулись до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав. Згідно постанови Третьої маріупольської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.03.2015 №336/02-31 державний нотаріус відмовив позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 21 липня 2014 року [PERSON] на майно, яке складається з житлового будинку №31 по тупику Мисливському у місті Маріуполі. Причиною такої відмови нотаріуса була відсутність правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок на імя [PERSON] та неможливість отримання його дублікату в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві. Надаючи оцінку правовідносинам щодо переходу майнових прав на спадкове майно суд виходить із наступного. Наданими позивачкою доказами підтверджується, що згідно свідоцтва про народження виданого повторно 06.11.2014 року матерю [PERSON] була [PERSON]. [PERSON] померла 21 липня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-НО №800652. За час свого життя [PERSON] було виділено земельну ділянку у безстрокове користування. Іллічівською районною Радою народних депутатів рішенням від 20.07.1983 року № 242 затверджено акт прийому в експлуатацію житлового будинку № 31 по тупику Мисливському в м. Маріуполі. Житловий будинок з усіма надвірними прибудовами № 31 по тупику Мисливському належить [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Третьою Жданівською нотаріальною конторою 19.12.1962 року за реєстровим №11393 та зареєстрованого в [PERSON] БТІ 11.08.1983 за реєстровим №31362. Отримати дублікат цього документу в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві неможливо, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких на теперішній час відсутній. Окрім того, відповідно до листа Центру поштового звязку №5 Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 04.09.2014р. на даний час в м.Донецьк проводиться антитерористична операція та не приймаються поштові відправлення у цей населений пункт, що позбавляє можливості, в тому числі і суд, витребувати будь-які докази із Державного архіву Донецької області. Попри це, суд вважає доведеним належними та достатніми доказами факт виділення [PERSON] земельної ділянки для індивідуального будівництва у встановленому законом порядку та посвідченого Третьою Жданівською нотаріальною конторою 19.12.1962 року за реєстровим №11393 по тупику Мисливському, 31 в місті Маріуполі. Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок, складеного комунальним підприємством «[PERSON] бюро технічної інвентаризації» від 11.02.2015, [PERSON], як власником будинку, в 1974 році було збудовано ціле домоволодіння 31 по тупику Мисливському в місті Маріуполі. Іллічівською районною Радою народних депутатів рішенням від 20.07.1983 року № 242 затверджено акт прийому в експлуатацію житлового будинку № 31 по тупику Мисливському в м. Маріуполі. Однак, у спадкодавця не збереглося договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Третьою Жданівською нотаріальною конторою 19.12.1962 року за реєстровим №11393 та зареєстрованого в [PERSON] БТІ 11.08.1983 за реєстровим №31362. Даючи оцінку правовідносинам та вирішуючи спірне питання чи є таке домоволодіння обєктом права власності та чи входить воно до складу спадкового майна, суд керується наведеним. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до розяснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право осопрюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який був чинний в 1973 році на час побудови спірного домоволодіння. Так судом встановлено, що спірне домоволодіння №31 по тупику Мисливському в місті Маріуполі було побудовано що в 1974 році на земельній ділянці, яка була відведена на підставі договору у безстрокове користування на імя [PERSON], у встановленому законом порядку затверджено акт прийому в експлуатацію житлового будинку № 31 по тупику Мисливському в м. Маріуполі, що на переконання суду є доказом набуття права власності у встановленому законом порядку. Відповідно до розяснень, викладених в пункті 3.1. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 вказаного вище Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивачки законними та можливим їх задовольнити, визнавши за нею право власності після матері в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved