Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], по якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: м. Кіровоград, вул. Волкова 26 к. 2 кв. 94. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй та її сину на праві приватної власності належить квартира № 94 в будинку № 26 корпус 2 по вул. Волкова в місті Кіровограді. Разом з ними у зазначеному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], з яким шлюб було розірвано у 2010 році. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати у вказаній квартирі, при цьому уникає участі в оплаті комунальних послуг, чинить перешкоди у вільному користуванні житлом його власникам, порушує спокій мешканців будинку, веде аморальний спосіб життя. Вона неодноразово зверталась до Кіровоградського МВ УМВС України в області із заявами по факту погроз фізичною розправою з боку відповідача. У 2013 році вона звернулась до суду з позовною заявою про виселення відповідача із квартири на підставі ст. 116 ЖК України. Рішенням суду в задоволенні її позовних вимог було відмовлено та попереджено відповідача про недопустимість порушень правил співжиття і створення умов щодо неможливості проживання з власником квартири. Проте і після ухвалення рішення відповідач продовжує порушувати правила співжиття і створює умови неможливого їх спільного проживання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2015 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області (а.с.37). В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити. Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали, надали до суду заперечення, в яких зазначено, що позивач наводить неправдиві факти про відповідача та його спосіб життя. На підтвердження її пояснень до суду не надано жодних належних та допустимих доказів (а.с. 53-54). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області в судове засідання не з»явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріли справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що власниками квартири №94 в будинку №26 корпус 2 по вул. Волкова в місті Кіровограді є позивач, [PERSON] та її син, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08.08.2008 року (а.с.11). У спірній квартирі зареєстрований та проживає відповідач, [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 21 вересня 2010 року, шлюб між сторонами розірвано, тобто відповідач є колишнім членом сім'ї позивача. Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.06.2014 року в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області про виселення особи та зняття її з реєстрації відмовлено. Попереджено [PERSON] про недопустимість порушень правил співжиття і створення умов щодо неможливості проживання спільно з власником квартири [PERSON] за адресою: квартира № 94 в будинку № 26 корпус 2 по вул. Волкова в місті Кіровограді та можливості виселення відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України (а.с.12-13). Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою м. Кіровоград, вул. Волкова 26 к. 2 кв. 94, позивач посилалася на те, що відповідач після ухваленого судом рішення 20.06.2014 року продовжує порушувати правила добросусідства, вживає спиртні напої та вчиняє сварки. З даного приводу вона продовжує звертатись до органів міліції. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання і громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст. 116 ЖК без надання іншого жилого приміщення, відповідно до правил ст. 29 ЦПК про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, товариські суди тощо), повинні підтверджуватися письмовими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Проте, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження продовження відповідачем порушень правил співжиття. Так, на запит суду Кіровоградським МВ УМВС України в Кіровоградській області надані матеріали висновків за заявами та зверненнями [PERSON], які досліджувались при розгляді цивільної справи № 404/10117/13-ц, номер провадження 2/404/278/14у 2014 році (а.с. 69) та надана відповідь, що кримінальних проваджень за 2015 рік стосовно заяв [PERSON] не рахується (а.с. 83). Із наданих відповідачем характеристик з місця проживання та місця роботи вбачається, що [PERSON] характеризується позитивно, веде здоровий спосіб життя (а.с. 55, 74). Таким чином, позивачем не доведено факт систематичного порушення відповідачем правил співжиття, його триваючої антигромадської поведінки, а також вжиття до нього заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, що є підставою для застосування до нього наслідків ст. 116 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із позовної заяви, вимогою позивача було визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, при цьому позивач посилалась на ст. 116 ЖК України, якою регулюється виселення членів сімї, які проживають разом із власником будинку ( квартири) без надання їм іншого жилого приміщення. Тобто визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням даною нормою права не регулюється. За вказаного позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed