Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач просить суд постановити рішення, яким позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] відносно її дитини - сина [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка негативно відноситься до обов'язків по вихованню дитини та на сьогодні не в змозі самостійно забезпечити відвідування дитиною навчального закладу та не здатна контролювати вчинки сина, що призводить до порушення прав неповнолітнього на належну освіту та виховання. У судовому засіданні представник Краснопільської РДА позов підтримав повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з позовом не погодилася та просила суд відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідачка має неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження , де його матір'ю записана [PERSON], а батьком за вказівкою матері, згідно ч. 1 ст. 135 СК України - [PERSON] (а.с.4,5). Відповідно до витягу з протоколу діагностичного засідання психолого-медико-педагогічної консультації №149/51 від 16.11.2011 року , неповнолітній [PERSON] має діагноз F88, F 81.3 у зв'язку з чим йому рекомендовано виховання та навчання за програмою спеціальних шкіл інтенсивної психологічної корекції, індивідуально-корекційні заняття з психологом по корекції емоційно-вольової сфери (а.с.17). З 17.11.2011 року по 19.09.2012 року неповнолітній [PERSON], [INFO], навчався в Правдинській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат Великописарівського району Сумської області. Наказом №18 від 19.09.2012 року був відрахований з школи-інтернату за заявою матері для подальшого навчання в Мезенівській НВК за адресою с. Мезенівка Краснопільського району Сумської області (а.с.10). На даний час [PERSON] навчається в 7 класі Мезенівського навчально-виховного комплексу Краснопільської районної ради Сумської області. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, програмовий матеріал з навчальних предметів засвоює слабо, на уроках не завжди уважний, не маючи відповідної підготовки та знань, не спроможний виконувати домашні завдання, погано читає, не вміє писати диктанти. За період навчання в Мезенівському НВК з 01.09.2012 року по 31.03.2014 року пропустив 106 днів без поважних причин, його мати не здатна контролювати сина та зовсім не займається його навчанням та вихованням. Відвідування учня вдома, бесіди адміністрації НВК, практичного психолога, соціального працівника, класного керівника, дільничного інспектора районних служб у справах сім'ї та молоді, а також розгляд даного питання на виконкомі сільської ради позитивних наслідкові не дали (а.с.12, 13, 14). Відповідно до інформації служби у справах дітей Краснопільської РДА від 04.11.2013 року №335 щодо складних життєвих обставин в сім'ї [PERSON], за навчальний рік неповнолітній [PERSON] був присутній на заняттях лише 11 днів, програмовий матеріал з навчальних предметів засвоює слабо, на уроках неуважний, домашнє завдання виконує нерегулярно, не бере участі у житті школи та класу, натомість є неформальним лідером, вимагає гроші у менших за віком дітей, пропонує молодшим учням цигарки. Мати неповнолітнього не займається вихованням та навчанням свого сина. Рекомендовано розглянути питання на комісії захисту прав дітей, щодо влаштування [PERSON] на період навчання до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області з метою охоплення повноцінними освітніми програмами (а.с.15). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі та заслухавши думку прокурора, який з позовом не погодився і просив суд відмовити в задоволенні позову, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно пояснень свідка [PERSON] було підтверджено, що неповнолітній [PERSON] звертався до лікаря-психіатра і відповідно до протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 28.05.2014 року№54/106 [PERSON] має наявність зниження об'єму уваги, труднощі у засвоєнні умінь та навичок, порушення навичок письма та читання і тому на її думку він потребує навчання по індивідуальній програмі (а.с.90). Свідок [PERSON] дала аналогічні свідчення відносно [PERSON] в частині навчального процесу та необхідності вирішити питання про індивідуальне навчання. Свідки по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що дійсно [PERSON] на протязі декількох місяців не відвідує школу, що змусило їх ставити питання відповідним органам про реагування щодо необхідності вирішення питання навчання неповнолітнього, так як мати останнього не може вплинути на сина. Наявність відставань у навчальному процесі [PERSON] підтверджується особистими справами та характеристиками (а.с.65-68). Притягнення до адміністративної відповідальності відповідача [PERSON] підтверджується постановами про адмінправопорушення (а.с.76). Проживання неповнолітнього [PERSON] з відповідачкою підтверджується довідкою (а.с.10). Невідвідування школи [PERSON] підтверджується актом від 09.04.2014 року (а.с.28). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, місце проживання відповідачки та умов проживання [PERSON] від 15.05.2014 року (а.с.16, 75), встановлено, що неповнолітній забезпечений всім необхідним: одягом, взуттям, харчуванням та іншими предметами першої необхідності, але не відвідує школу, з матір'ю підтримує добрі стосунки і потребує проходження психолого-медико-педагогічних комісій. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки злочину, він порушує кримінальну справу. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Відповідно до п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. .... Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Як видно з досліджених доказів про справі позивачем не доведено ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина і на думку суду , враховуючи вік неповнолітнього [PERSON], [INFO] та висновок вказаний вище його проживання в подальшому доцільне з матір'ю, яка може забезпечити виконання покладених на неї конституційних обов'язків з урахування призначення навчання , як рекомендує комісія.

Outcome: dismissed