Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У березні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Авторгов А.М. звернувся до суду з поданням про затвердження мирової угоди, укладеної між сторонами в процесі здійснення виконавчого провадження з виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року у справі №756/6943/17, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу у розмірі 6990480,00 грн, три відсотки річних за період з 02 травня 2017 року по 24 вересня 2017 року у сумі 78714,72 грн, відсотки за користування коштами за липень та серпень 2017 року у розмірі 216442,08 грн та судовий збір у сумі 8320,00 грн. 13 березня 2018 року сторони виконавчого провадження уклали мирову угоду, яку подали приватному виконавцеві для передачі її до суду. З цих підстав приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Авторгов А.М. просив суд затвердити мирову угоду сторін виконавчого провадження, укладену в процесі виконання рішення суду. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Авторгов А.М. у судовому засіданні підтримав подану ним заяву про затвердження мирової угоди, укладеної сторонами виконавчого провадження, просив суд її задовольнити. У судовому засіданні представник стягувача та боржник підтримали заяву приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторгова А.М. про затвердження мирової угоди, укладеної між сторонами в процесі виконання рішення, просили суд її задовольнити. Заслухавши пояснення приватного виконавця, стягувача та боржника, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, дійшов наступного висновку. Рішенням Оболонського районного суду від 02 листопада 2017 року у справі №756/6943/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу у розмірі 6990480,00 грн, три відсотки річних за період з 02 травня 2017 року по 24 вересня 2017 року у сумі 78714,72 грн, відсотки за користування коштами за липень та серпень 2017 року у розмірі 216442,08 грн та судовий збір у сумі 8320,00 грн. 12 лютого 2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторгова А.М. відкрито виконавче провадження №55788446 з виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року у справі №756/6943/17. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 434 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ. Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених ст. 207 цього Кодексу, а у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення, з підстав, визначених ст. 206 цього Кодексу. З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що мирова угода в процесі виконання не може стосуватись питань про визначення фактичних обставин та відповідних правовідносин, основною метою такої угоди є встановлення (зміна) способу та порядку виконання ухваленого судового рішення, що може ґрунтуватись на взаємних поступках і, безумовно, стосуватись лише прав та обов'язків сторін й предмета спору. Така мирова угода не може виходити за межі спірних правовідносин, стосуватися прав та обов'язків осіб, які не є сторонами у спорі, створювати права та обов'язки для них тощо. Мирова угода повинна сприяти закінченню виконавчого провадження, зокрема шляхом визначення конкретних заходів, дій, рішень тощо, що сторони беруться вчинити. Згідно з умовами мирової угоди від 13 березня 2018 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON], сторони домовились про те, що боржник у рахунок погашення частини боргу передає у власність стягувачу нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] Натомість предметом спору у справі №756/6943/17 було стягнення грошових коштів. Мирова угода за умовами якої боржник передає особі у рахунок повного погашення боргу нерухоме майно, яке не було предметом судового спору, не відповідає вимогам закону та виходить за межі предмету позову, позаяк залежать від багатьох інших факторів, як наприклад: оформлення нерухомого майна з обов'язковим нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією, з'ясування наявності заборони відчуження нерухомого майна, його застави, прав на нього третіх осіб, та інших обставини, які не можуть бути з'ясовані судом під час вирішення питання про затвердження мирової угоди, укладеної в межах виконавчого провадження. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що умови поданої на затвердження суду мирової угоди не відповідають вимогам ст. 434 ЦПК України, оскільки не направлені на врегулювання спору, а є вимогою про перехід права власності на нерухоме майно. Слід також зазначити, що процедура звернення стягнення на нерухоме майно боржника, відповідно до якої стягувач може набути право власності на таке майно, врегульована окремими нормами Закону України "Про виконавче провадження". Окрім цього, сторони виконавчого провадження вправі оформити перехід права власності на квартиру, власником якої є боржник, шляхом укладення відповідного цивільно-правового договору. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року вжито заходів забезпечення позову у цивільній справі №756/6943/17 шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. Процедура скасування заходів забезпечення позову визначена ст. 158 ЦПК України. Так, нормою указаної статті передбачено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом за вмотивованим клопотанням учасника справи або за власною ініціативою. Відтак, скасування заходів забезпечення у спосіб інший, аніж той, який встановлений ст. 158 ЦПК України, не допускається. П. 3.6. мирової угоди від 13 березня 2018 року, укладеної сторонами виконавчого провадження №55788446, передбачено, що у зв'язку з її затвердженням арешт, накладений ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року на квартиру [ADDRESS], підлягає зняттю. Таким чином, наведені умови мирової угоди суперечать положенням ЦПК України. У зв'язку з наведеним суд вважає, що укладена між сторонами мирова угода суперечить закону, а тому не підлягає затвердженню судом.

Outcome: dismissed