Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Клюської сільської ради Турійського району Волинської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 травня 2014 року помер її дід [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. За життя [PERSON] усе своє майно заповів своїй дочці, матері позивача [PERSON], яка 25 липня 2014 року померла, та не встигла прийняти спадщину. Позивач стверджує, що має право на спадкування після смерті [PERSON] на підставі ч.2 ст. 1276 ЦК України як спадкоємець за спадковою трансмісією, звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталась, оскільки не знала про існування заповіту. Просить встановити їй додатковий строк, достатній для прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 01 травня 2014 року. Ухвалою суду від 28 грудня 2015 року замінено відповідача у справі Клюську сільску раду Турійського району Волинської області на відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] в судовому засіданні просили у позові відмовити, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] Позивач же впродовж півтора року своїм правом на прийняття спадщини після смерті [PERSON] не скористалась, жодних поважних причин щодо пропуску строку прийняття спадщини не надала. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. З дослідженої судом спадкової справи після смерті [PERSON] встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ №155140, виданого виконавчим комітетом Клюської сільської ради Турійського району Волинської області, 01 травня 2014 року помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок з іншими будівлями та спорудами, що по вул. Заліська, 21 в с. Тагачин Турійського району Волинської області. Свідоцтвом про народження серії І-УР №708606 підтверджується, що відповідач [PERSON] є сином [PERSON], та постійно проживав разом з ним на час відкриття спадщини, про що свідчить довідка Клюської сільської ради від 03 серпня 2015 року №144. 03 серпня 2015 року він звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про те, що він прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], та просив видати йому свідоцтва про право на спадщину за законом. 11 серпня 2015 року відповідач [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Постановою нотаріуса від 11 серпня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з іншими будівлями та спорудами, що по вул. Заліська, 21 в с. Тагачин Турійського району Волинської області у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом, зокрема, у першу чергу, мають діти спадкодавця (ч. ч. 1, 2 ст. 1223, ч. 1 ст. 1261 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Згідно заповіту від 18 червня 2001 року, посвідченого Клюською сільською радою Турійського району Волинської області, [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON] (а. с. 12), яка 25 липня 2014 року померла, що стверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 13). Позивач [PERSON], яка є дочкою [PERSON] згідно свідоцтва про її народження, свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 6, 10), подала заяву до органів нотаріату України від 01 грудня 2014 року про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с. 11), що також стверджується дослідженими судом матеріалами спадкової справи №238/2014 до майна померлої [PERSON] Разом з тим, позивач правом на прийняття належної їй за заповітом від 18 червня 2001 року спадщини не скористалась, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталась. Згідно з ч.1, 3 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Проте обставини, на які посилається позивач [PERSON], такими не є. Необізнаність про наявність заповіту, проживання в м. Києві не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень ст. 1272 ЦК України, оскільки з наведених вище норм закону випливає, що не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Також не прийняті судом до уваги посилання позивача як на поважну причину для визначення додаткового строку для прийняття спадщини те, що вона проживає в м. Києві, здійснює догляд за чоловіком [PERSON], який хворіє (а. с. 125-127), оскільки вона не була позбавлена можливості звернутися до органів нотаріату за місцем проживання в м. Києві із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], як вона це зробила, звертаючись із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а. с. 11). Крім того, в наданих позивачем: виписці з історії хвороби №10242, свідоцтві про хворобу №10, висновку №5 за результатами психологічного обстеження (а. с. 125-127), не зазначено про те, що чоловік позивача [PERSON] потребує стороннього догляду, як і відсутні докази того, що позивач його здійснює. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про наявність спадкового майна, незнання про існування заповіту, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 1272 ЦК України, просить встановити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки вона не знала про існування складеного заповіту від 2001 року, проживає в м. Києві та доглядає за хворим чоловіком, що не є поважними причинами пропуску позивачем строку прийняття спадщини після померлого [PERSON] Інші поважні причини позивачем не зазначені та матеріали справи таких відомостей не містять. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про безпідставність вимог про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Підстави віднесення судових витрат на відповідача відсутні.

Outcome: dismissed