Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

04.09.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]) Н. Г. про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 грудня 1984 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 927. На обґрунтування позову зазначив, що з 21.05.1984 перебуває у зареєстрованому шлюбі\~з відповідачем.Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З 1998 року будь-яких відносин з відповідачем не підтримує, проживає в [INFO] з іншою жінкою вже двадцять років та має намір зареєструвати з нею шлюб. Відповідач згоду на розірвання шлюбу не дає, що є перешкодою до нового шлюбу, але протягом двадцяти років кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, фактично він має другу сім'ю. Будь-яких відносин з сином не підтримує, останній із сім'єю проживає у м. Харкові. За адресою квартира [ADDRESS] від батьків він мав двокімнатну квартиру, яку залишив синові і яку на цей час він продав та на отриманні кошти придбав будинок, де і проживає. Причиною розладу стосунків стало зловживання спиртовими напоями відповідача. Примирення та збереження шлюбу неможливе з підстав двадцятирічного окремого проживання та фактичного припинення сімейного існування. На цей час будь-яких моральних та матеріальних відносин з відповідачем не існує, відсутні інтереси сина [PERSON], [INFO]. Викладені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Одночасно, в позовній заяві [PERSON] просив провести судовий розгляд справи за його відсутності. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.10.2018 цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу направлено за підсудністю до Щорського районного суду Чернігівської області. Постановою Харківського апеляційного суду від 19.02.2019 за апеляційною скаргою [PERSON] ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 23.10.2018 скасовано та направлено цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 01.03.2019 справа надійшла до Зміївського районного суду Харківської області. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 01.03.2019 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 28.03.2019. 21.03.2019 представник позивача [PERSON] подав заяву, в якій просив провести підготовче провадження без участі позивача та його представника. 28.03.2019 належним чином повідомлені учасники справи на підготовче засідання не з'явилися. 28.03.2019 представник позивача [PERSON] засобами телефонного зв'язку просив розглянути справу та ухвалити рішення по суті позову у підготовчому провадженні за його відсутності та відсутності позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. У зв'язку з визнанням відповідачем позову просив повернути з державного бюджету 50% від сплаченого позивачем судового збору, решту суми судового збору залишити за рахунок позивача. Відповідач [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) Н. Г. засобами телефонного зв'язку повідомила про неможливість прибуття до суду, просила розглянути справу за її відсутності. Позов визнала, після розірвання шлюбу прізвище просила залишити без змін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши доводи, викладені учасниками справи у заявах по суті справи та з процесуальних питань, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними свідоцтва про шлюб Серія І-ВЛ № 336609, виданого повторно 15.09.2017 Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області підтверджується, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.12.1984 (а. с. 7). З довідки Сновської\~міської ради\~Сновського району\~Чернігівської області\~№13-06/204\~від 24.09.2018 вбачається, що \~відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: 15200, Чернігівська область, Сновський район, с. Тур'я, вул. Козацької Слави, буд. № 29 (а. с. 11). Згідно довідок Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний протитуберкульозний диспансер № 3" № 01-19/612 від 31.08.2018, № 01-19/200 від 31.10.2018, №01-19/114 від 04.02.2019, позивач [PERSON], [INFO], місце проживання: [INFO], перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Обласному протитуберкульозному диспансері № 3" з 26.07.2018 та станом на час надання довідок (а. с. 3, 20, 44). Позивачем стверджувалося у позовній заяві та не заперечувалося відповідачем, яка позов визнала, що фактично подружжя припинило спільне проживання, спору про поділ майна між ними немає, збереження шлюбу суперечило інтересам обох з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом встановлених судом обставин, фактично сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох з подружжя. Відповідач [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) Н. Г. до початку розгляду справи по суті визнала позов, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до положень статей 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки відповідачем здійснено визнання позову до початку розгляду справи по суті, клопотання представника позивача про повернення позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved