Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районна в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, у якому просить суд: -розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Синельниківському району Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 37 від 04.10.2012 року; -визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що позивач разом з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Синельниківському району Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що протягом останніх років стосунки між подружжям погіршилися та взагалі стали відсутні у зв`язку із тим, що відповідач відбував покарання у Синельниківській виправній колонії № 94. Позивач зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем припинено, оскільки через розбіжність у поглядах на життя, спільне проживання сторін, існування сім`ї та збереження шлюбу виявилося не можливим. Посилається, що почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення, за таких обставин, не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Крім того позивач стверджує, що вихованням спільної дитини займається виключно вона та дитина протягом усього часу проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] (дана квартира належить матері позивача). Посилається, що дитина знаходиться на повному її утримані та відповідач жодним чином не цікавиться життям дитини та не приймає участь у її вихованні. З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги. 17.01.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 22.01.2020 року було відкрито провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні. 01.12.2020 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , 2018 р.н., з матір`ю, [PERSON] . Ухвалою суду від 09.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник позивача не з`явилися. 12.04.2021 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] було подано заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Позовні вимоги представник підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районна в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, проте відповідно до листа від 01.12.2020 року, що знаходиться у матеріалах справи, представник просить суд розглянути справи без її участі та ухвалити законне рішення виходячи із інтересів дитини. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 04.10.2012 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Синельниківському району Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 37 що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Судом також встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. За таких обставин, подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, а тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін слід розірвати. Щодо вимог про визначення місця проживання дитини разом із позивачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом вище, від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Суд звертає увагу також на те, що в Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Як роз`яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. Згідно Висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 108-15185 від 24.11.2020 року вбачається, що орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , 2018 р.н., з матір`ю [PERSON] . Крім того, як вбачається з висновку, 18.11.2020 працівниками служби було складено акт обстеження житлово-побутових умов відповідно до якого умови для проживання, розвитку та відпочинку малолітньої частково, на момент обстеження квартира в стадії підготовки до ремонтних робіт. Виходячи з вимог чинного законодавства та наявних у справі доказів, суд вважає, що дитина має більш тісний психологічний зв`язок саме з матір`ю, та проживання дитини з матір`ю відповідає якнайкращим інтересам дитини, з огляду також на ту обставину, що у матеріалах справи відсутні докази, які б слугували на користь відповідача та свідчили про наявність правових підстав та належних умов проживання дитини саме разом з батьком. За вказаних вище обставин, суд вважає, що Висновок №108-15185 від 24.11.2020 є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам малолітньої [PERSON] , 2018 р.н. і узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, суд приходить до висновку, що проживання малолітньої [PERSON] , 2018 р.н. з матір`ю, відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку. Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сума судового збору 1 681,60 грн.

Outcome: approved