Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

[PERSON], звернувся в суд з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на 3/25 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель, мотивуючи тим, що він є спадкоємцем [PERSON], померлого 13 січня 2012 року. [PERSON]. Відповідно до заповіту від 22 квітня 2008 року посвідченого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори, заповів йому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право. 17 червня 2015 року [PERSON] одержав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 9/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарчих та побутових будівель, що знаходиться за адресою: місто Немирів, провулок Пролетарський, за номером 6, Вінницької області. Право власності на це майно зареєстровано за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.06.2015 року. Спадкодавець [PERSON] окрім належної йому частини будинку користувався ще однією частиною будинку в розмірі 3/25, яка належить його брату [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 25 грудня 1973 року належали 21/100 частина житлового будинку з відповідною часткою службових будівель, що знаходиться по вул. Пролетарська, 5 в м. Немирові. У відповідності до цього свідоцтва про право на спадщину Тульчинським інвентаризаційним бюро проведено запис про реєстрацію права власності за [PERSON] 3/25 частин, за [PERSON] 9/100 частин житлового будинку по вул. Пролетарська, 5, в Немирів. [PERSON] в 1978 році виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Належною йому частиною будинку всі ці роки з 1978 по 2012 рік користувався [PERSON]. З 2012 року по 2015 рік обома частинами житлового будинку користується він [PERSON], як спадкоємець [PERSON]. За період з 1978 року по даний час власних 3/25 частин будинку, [PERSON] жодного разу до будинку не приїздив, всі ці роки його частину будинку підтримував в належному стані, проводили необхідний ремонт він та [PERSON]. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України (який набрав чинності 01.01.2014 року) вказано, що правило ст. 344 ЦК України поширюється на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 334 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкодавцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, набувається за рішенням суду. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 п.14 Виходячи зі змісту частини першої ст.. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В звязку з цим позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 3/25 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], в судовому засіданні позовну заяву не визнає, заперечує протии її задоволення. В судове засідання відповідач [PERSON], не зявилася надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позов визнає не заперечує проти її задоволення. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що позивач на протязі тривалого часу користується 3\\25 частин будинку розташованого в м. Немирові, пров.Пролетарський,6. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідків, оцінивши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] міської ради, [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на 3/25 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно(набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем(правонаступником) вона є. Пунктом 9 Постанови\~Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.\~\~Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~\~статті 344 ЦК). \~\~\~\~ З матеріалів справи вбачається, що спірних 3\\25 частин будинку розташованого в м. Немирові пров. Пролетарський,6 належать [PERSON], який не зазначений відповідачем по справі. Місце проживання його невідоме, а тому визнання за позивачем права власності на вказану частину будинку, може призвести до порушення майнових прав [PERSON]. В судовому засіданні було встановлено, що позивач не проживає постійно у вказаному будинку, не зареєстрований в ньому. Крім того, згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного Кодексу України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тоді як позивач вказує, що його батько почав користуватися спірним майном ще з 1978 року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed