Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У серпні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду за даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] Вказали також, що 21 грудня 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір. За умовами даного договору відповідачу було надано кредит в розмірі 5 000 дол. США на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності, а позичальник, в свою чергу, зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути позивачу кредит і сплатити проценти за його користування в порядку і на умовах, що передбачені кредитним договором. Договором встановлювались відсотки за користування кредитним коштами в розмірі 24% річних та кінцевий термін повернення до 20 червня 2006 року. За умовами даного договору позичальник мав регулярно сплачувати частину кредиту та відсотки за користування кредитом. Проте відповідач не вносив необхідні платежі. Неодноразові звернення працівників банку результатів не дали. Станом на червень 2014 року за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті кредиту - 4 166,66 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 49 458,69 грн., та відсотків - 7381,50 дол. США, що за курсом НБУ становить 87 619,18 грн. У зв'язку із зверненням до суду позивач поніс додаткові витрати: за оплату судового збору - 1 370,78 грн. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та [PERSON] укладено договір поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність з основним боржником. Тому просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 137 077,87 грн. та судові витрати у розмірі 1 370,78 грн. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала. Просила суд задоволити позов. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував, вказав, що договір позики припинив свою дію, оскільки кредитор не пред'явив до нього вимоги протягом шести місяців. Просив відмовити в задоволенні позову в цій частині. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором № 11102164000 від 21 грудня 2006 року, що підтверджено також і актом прийому-передачі документації за договором від 08 грудня 2011 року. Між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк", та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11102164000 від 21 грудня 2006 року. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в сумі 5 000 дол. США та сплатити відсотки, комісії в порядку та на умовах, визначених цим договором. П. 1.2 договору встановлено, що позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніш 20 червня 2008 року. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Станом на 04 червня 2014 року загальний розмір заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором складає 137 077,87 грн., з яких заборгованість за основною сумою кредиту становить - 4 166,66 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 49 458,69 грн., та відсотків - 7 381,50 дол. США, що за курсом НБУ становить 87 619,18 грн. На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що боржник [PERSON] не виконала своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором від 21 грудня 2006 року, перевіривши подані суду розрахунки, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. 21 грудня 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №80272. У п.2.1 договору поруки зазначено, що поручитель зобов'язується перед кредитором за невиконання боржником [PERSON] зобов'язань, а саме суму кредиту, нараховані проценти по простроченому кредиту (штраф, пеня) та інші платежі, передбачені кредитним договором. П.1.4 договору поруки встановлено, що поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань у повному обсязі. За ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що термін повернення кредиту в повному обсязі [PERSON] встановлений кредитним договором, а саме п. 1.2.3: кредитні кошти надаються терміном до 20 червня 2008 року. Після закінчення даного строку і на час розгляду справи в суді позивачем не направлялись вимоги до поручителя - [PERSON] щодо виконання умов договору як поручителя. Пояснення представника позивача, що грошове зобов'язання чинне до повного виконання сторонами умов договору, суд до уваги не бере, оскільки доказів пред'явлення вимоги до поручителя після настання терміну виконання основного зобов'язання суду не подано. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. П. 24 даної постанови також передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того, листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи № 10-1393/0/4-12 від 27 вересня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена). Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правовою захисту, не заборонений законом. Оскільки строк виконання основного зобов'язання настав 20 червня 2008 року, вимоги до поручителя банк не пред'явив протягом шести місяців, до суду звернувся з позовом лише у серпні 2014 року, тому суд приходить до висновку, що договір поруки припинив свою дію, що є в свою чергу підставою для відмови в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з [PERSON] заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжні документи за №59029463 від 16 липня 2014 року. При поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1 370,78 грн.. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] понесених судових витрат підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved