Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Представник Могилів-Подільського прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи який вказує, що Піщанським районним судом Вінницької області від 29.11.2016 року винесено вирок по справі №142/1310/16-к, яким [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, а саме у порушені правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть сержанта [PERSON] і призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21.02.2017 року в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого [PERSON] відмовлено, вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 29.11.2016 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2017 року по справі №142/1310/16-к вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 29.11.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21.02.2017 року щодо [PERSON] залишено без зміни, а касаційну скаргу захисника відповідача - без задоволення. Наказом начальника Могилів - Подільського прикордонного загону «Про проведення виплати одноразової грошової допомоги» від 15 червня 2017 року №198 визначено провести виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у порядку визначеному, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, батькам загиблого [PERSON] в сумі 725000 (сімсот двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок безготівковим порядком згідно наданих банківських реквізитів за рахунок відкритих асигнувань по КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню», а саме: батькові - [PERSON] в сумі 362500 (триста шістдесят дві тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок; матері - [PERSON] в сумі 362500 (триста шістдесят дві тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок. На виконання зазначеного наказу, відповідно до платіжного доручення прикордонного загону №1107 від 16 червня 2017 току, оплаченого органом державного казначейства 20 червня 2017 року, здійснено перерахування одноразової грошової допомоги матері [PERSON] в сумі 362500 (триста шістдесят дві тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок на її рахунок; платіжного доручення прикордонного загону №1108 від 16 червня 2017 року, оплаченого органом державного казначейства 20 червня 2017 року, здійснено перерахування одноразової грошової допомоги батькові - [PERSON] в сумі 362500 (триста шістдесят дві тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок. на його рахунок. Враховуючи викладене, представник позивача вказує, що Могилів-Подільський прикордонний загін поніс незаплановані витрати (збитки), а отже інтересам прикордонного загону нанесена шкода на загальну суму 725 000 (сімсот двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок в результаті скоєння злочину за необережністю з вини [PERSON], [INFO], який володів джерелом підвищеної небезпеки мікроавтобусом «Фіат Дукато», державний номерний знак [NUMBER], 12 травня 2016 року, керуючи ним автодорогою «Вапнярка - КПП Болган» у напрямку від смт. Піщанка до с. Болган неподалік с. Миколаївка, Піщанського району, в порушення вимог Правил дорожнього і руху України та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1-1, яку перетинати заборонено, виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21112», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням військовослужбовця Могилів-Подільського прикордонного загону [PERSON], в результаті якого останній загинув, а його сім'ї прикордонним загоном була виплачена вищезазначена сума. У зв'язку з наведеним представник позивача просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], на користь позивача нанесену шкоду (збитки) у розмірі 725 000 (сімсот двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок. Також представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 10 875 гривень 00 копійок. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та наполягали на його задоволенні, пояснивши, що прикордонним загоном понесені витрати внаслідок вчинення відповідачем злочину, а тому в порядку регресу просять стягнути з останнього зазначені в позові грошові кошти. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, однак від представника позивача на адресу суду надійшла заява про слухання справи у його та позивача відсутності, в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2017 року, [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортним засобом на 2 роки, оскільки він, 12 травня 2016 року, біля 17 години, керуючи мікроавтобусом «Фіат Дукато», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись автодорогою «Вапнярка - КПП Болган», у напрямку від смт. Піщанка до с. Болган, неподалік с. Миколаївка, Піщанського району в порушення вимог Правил дорожнього руху України та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, яку перетинати заборонено, виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21112», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] загинув на місці. (а.с.14-21). Згідно наказу начальнику Могилів-Подільського прикордонного загону № 198-ос від 15.06.2017 року, та платіжних доручень № 1107 та 1108 від 16 червня 2017 року батькам загиблого - [PERSON] та [PERSON] виплачено одноразову грошову допомогу, передбачену Постановою КМУ від 25 грудня 2013 року № 975 на підставі рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги від 01.06.2017 року у сумі 725 000 (сімсот двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок, кожному (а.с.38-42). Відповідно до частини першої та другої ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. За положенням частини 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, визначається параграфом 2 глави 82 ЦК. Приписами ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначені норми, що містяться в главі 82 ЦК України та регулюють правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачають право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Разом з тим правове регулювання відносин між державою і громадянами України щодо виконання функції Державної прикордонної служби України здійснюється Законом України від 03 квітня 2003 року № 661-IV «Про Державну прикордонну службу України», а також Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до статті 26 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця Державної прикордонної служби України здійснюється в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти, військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно з п.2 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби. У відповідності до ст.16-1 Закону у випадках, зазначених у пп.1-3 п. 2 ст.16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім'ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста. Члени сім'ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно з п. «а» ч.1 ст.16-2 Закону (в ред., яка діяла на момент виплати) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста у випадках, зазначених у пп.1-3 п.2 ст.16 цього Закону. Одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16 1цього Закону, від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання, що передбачено ч. 1 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII. Відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов'язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Як убачається з матеріалів справи, одноразова грошова допомога батькам загиблого військовослужбовця [PERSON] розрахована відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975. Пунктом 5 зазначеного Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, рівними частками членам сім'ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного та резервіста. Статтею 23 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року передбачено, що фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ. Вказані виплати не є шкодою в розумінні ст.1166, 1195,1207 ЦК України. Системний аналіз вищевказаних норм права свідчить про те, одноразова грошова допомога не є шкодою, завданою відповідачем, а є гарантією правового і соціального захисту загиблого військовослужбовця [PERSON] Фінансування забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цієї соціальної гарантії, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України. Ні Законом «Про Державну прикордонну службу України», ні Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено право на компенсацію за рахунок іншої особи сплачених соціальних гарантій. Оскільки сфера дії Законів №№ 661-IV і № 2011-ХІІ поширюється виключно на військовослужбовців та членів їх сімей і цими Законами, а також іншими нормативно-правовими актами не врегульований правовий механізм відносин Держави з іншими особами, відповідальними за шкоду, завдану життю та здоров'ю військовослужбовця, то до таких правовідносин положення ст.1191 ЦК України застосуванню не підлягають. Враховуючи вищенаведене, оскільки із [PERSON] уже було стягнуто розмір заподіяної ним прямої дійсної шкоди, завданої потерпілим унаслідок вчинення кримінального правопорушення, а виплата одноразової допомоги членам сімей загиблого військовослужбовця не є прямою дійсною шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, а є гарантованою державою соціальною виплатою, яка не підлягає стягненню з відповідача в порядку регресу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судовий збір покладається на позивача. Враховуючи складність даної справи, у відповідності до ч.6 ст. 259 ЦПК складання повного рішення слід відкласти на строк не більше як десять днів з дня закінчення розгляду справи, та з метою забезпечення процесуальних прав та інтересів учасників процесу, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення в судовому засіданні 14 лютого 2019 року, в якому закінчився розгляд справи.

Outcome: dismissed