Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Войнихівської сільської ради, відповідно до уточнених вимог якого (а.с.28), просила передати їй в порядку спадкування право оренди земельної ділянки розміром 28,97 га. В позові вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON] На підставі рішення сесії 22-го скликання Лубенської районної ради від 03.04.1997 року батьку позивачки було надано у постійне користування земельну ділянку, площею 56,2 га для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно державного акту серії ПЛ № 22 від 14 квітня 1997 року. Після прийняття цього рішення [PERSON] заснував Селянське фермерське господарства «Ромашка». Розпорядженням Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 26.03.2008 року № 123 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації на оформлення права оренди земельної ділянки площею 28,97 га, згідно з п. 6 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України. Позивачка є єдиною спадкоємицею на майно померлого батька та бажає продовжити діяльність СФГ «Ромашка». За заявою позивачки Другою Лубенською нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 161/2010. Однак, постановою державного нотаріуса Другої Лубенської державної нотаріальної контори від 21.03.2014 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що змусило позивачку звернутися до суду. Позивачка прохає передати їй в порядку спадкування право оренди земельної ділянки розміром 28,97 га, розташованої на території Войнихівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, що була надана [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримали, прохають їх задовольнити. Відповідач - Войнихівська сільська рада Лубенського району Полтавської області - проти позову не заперечує, надіслала суду листа з проханням розглянути справу без участі свого представника. Третя особа - Друга Лубенська державна нотаріальна контора надала суду письмову заяву, в якій прохає справу розглянути без участі свого представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - управління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області, позов не визнав при цьому пояснив, що [PERSON] не встиг набути прав оренди земельною ділянкою площею 28,97 га, а отже це право не може бути об'єктом спадкування. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до переконання, що заява не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватись і передаватись у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною 3 цієї статті. Згідно п.б) ч.1 ст. 36 Закону України «Про фермерське господарство» діяльність фермерського господарства припиняється у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Відповідно до ч. 1 ст. 23 вищевказаного закону успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 27 ЗК України гарантується право збереження права на землю сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, особистих селянських і фермерських господарств. Згідно ст. 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Судом встановлено, що батько позивачки [PERSON] був засновником селянського фермерського господарства «Ромашка». На підставі рішення сесії 22-го скликання Лубенської районної ради від 03.04.1997 року батьку позивачки було надано у постійне користування земельну ділянку, площею 56, 2 га для ведення селянського ( фермерського) господарства, згідно державного акту серії ПЛ № 22 від 14 квітня 1997 року./а.с.8/ Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про селянське (фермерське) господарство» (чинний на час прийняття цього рішення) громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства. 01.01.2002 року набув чинності ЗК України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 92 цього кодексу право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування". Відповідно до п. 6 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону. При цьому розмір орендної плати за земельні ділянки не повинен перевищувати розміру земельного податку. На підставі п. 6 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України розпорядженням Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 26.03.2008 року № 123 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації на оформлення права оренди земельної ділянки площею 28,97 га. [INFO] [PERSON] - помер, згідно свідоцтва про смерть./а.с.6/. Оформлення права оренди вказаної земельної ділянки [PERSON] завершити не встиг. Позивачка є донькою померлого, що підтверджується копією свідоцтва про її народження./а.с.5/. Відповідно до свідоцтва про шлюб дівоче прізвище позивачки «[PERSON]» було змінено на «[PERSON]»./а.с.9/. Позивачка бажає продовжити діяльність фермерського господарства після смерті батька, однак постановою державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори від 21.03.2014 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 56,2 га землі, переданої для введення селянського (фермерського) господарства, та рекомендовано звернутися до суду./а.с.7/. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно з п. 3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування 6.05.2013 № 24-753/0/4-13 право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] за життя не набув право оренди на спірну земельну ділянку, державну реєстрацію цього права не проведено. Відтак, суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування та самостійно вирішувати питання про розпорядження земельною ділянкою. Разом із тим, позивач не позбавлений права здійснити захист своїх прав шляхом звернення до суду з позовом про визнання за ним права на завершення передачі в оренду земельної ділянки, яку розпочав спадкодавець. Крім того, суд зазначає, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину стосувалася земельної ділянки площею 56,2 га, яка належала спадкодавцю на праві постійного користування. Між тим, після зміни позовних вимог позивач просить визнати за ним право оренди на земельну ділянку площею 28,97 га. Ця земельна ділянка входить у склад вищезазначеної, проте, з огляду на відмінність правових титулів права постійного користування та права оренди, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач повинен був звернутися до нотаріуса про оформлення спадщини саме щодо на земельної ділянки площею 28,97 га.

Outcome: dismissed