Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до договору міни від 02.06.2005 р. нею було придбано 2/3 частки домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] . На час\~придбання дана\~частка (2/3)\~складась із: А-1- житловий будинок, загальною площею 58,4 кв.м, в тому числі житловою площею 30,5 кв.м; Б-сарай; Г-літня кухня; Д- вбиральня; Е-вбиральня; Ж-сарай; 1-6 - паркан; 1,П - водоколонка; Ш, 1V - замощення. Відчужено 2/3 частини домоволодіння, а саме: коридор 1-1 площею 2,3 кв.м, кухня 1-2 площею 6 кв.м, житлові кімнати 1-3 площею 5,8 кв.м та 1-4 площею 14,4 кв.м; сарай Б, вбиральня Д. Згодом позивачкою були знесені: вбиральня Д та сарай Б, а також виконано реконструкцію житлового будинку. На теперішній час [PERSON] фактично належать (відповідно до останніх відомостей технічної інвентаризації) житловий будинок «И-2», загальною площею 119,4 кв.м, та житловою площею 63,7 кв.м та вбиральня «З». Житловий будинок «И-2» складається з наступних кімнат: 1-1-коридор, площею 4,7 кв.м; 1-2- ванна, площею 5,6 кв.м; 1-3- кладова, площею 2,8 кв.м; 1-4- житлова, площею 34,2 кв.м; 1-5- кухня, площею 9,8 кв.м; 1-6- коридор, площею 16,4 кв.м; 1-7- житлова 14,8 кв.м; 1-8- житлова, площею 14,7 кв.м; 1- веранда, площею 16,4 кв.м. Всі зазначені зміни, відображені у технічному паспорті на домоволодіння, копія якого додавалися до матеріалів позову. Крім того, після звернення до КП ДОР «КБТІ» позивачці було видано повідомлення для оформлення права власності на зазначені об`єкти. Однак, при зверненні для вирішення питання до виконкому Дзержинської у місті районної ради, їй було відмовлено у оформленні праві власності. На теперішній час у більшості інстанцій не надають дозволу оформити право власності на зазначене майно, посилаючись на відсутність письмового погодження співвласника на іншу 1/3 частину домоволодіння. [PERSON] зі свого боку спадщину на теперішній час не прийняв, а свою частку домоволодіння здає в оренду стороннім особам. Крім того, сам він оформлювати спадщину, або виконувати дії щодо приватизації земельної ділянки під даним домоволодінням не бажає, так як це тягне певні витрати. Відповідно до «Висновку з експертної оцінки технічного стану № 212», який виконано приватним експертом [PERSON] , всі вказані «збудовані об`єкти, розташовані на території домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , - придатні до експлуатації та розташовані в межах виділеної земельної ділянки - реєстрація можлива». У зв`язку з викладеним, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та яке складається із: А) житлового будинку «И-2», загальною площею 119,4 кв.м, та житловою площею 63,7 кв.м, що складається з наступних кімнат: 1-1-коридор, площею 4,7 кв.м; 1-2- ванна, площею 5,6 кв.м; 1-3- кладова, площею 2,8 кв.м; 1-4- житлова, площею 34,2 кв.м; 1-5- кухня, площею 9,8 кв.м; 1-6- коридор, площею 16,4 кв.м; 1-7- житлова 14,8 кв.м; 1-8- житлова, площею 14,7 кв.м; 1- веранда, площею 16,4 кв.м. Б) вбиральні «З». В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не надавала заперечення проти заочного вирішення справи. Відповідач та третя особа відзив та пояснення на уточнену позовну заяву від 21.11.2018 року не надали, повідомлялись неодноразово судом про перебування в провадженні суду вищевказаної цивільної справи. Дослідивши письмові матеріали справи сд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову зважаючи на наступне. Відповідно до ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Відповідно до ст.331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до договору міни від 02.06.2005 у власність до [PERSON] перейшло 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 23-24). Згідно даного договору земельна ділянка переходить у тимчасове користування і підлягає оформленню в особисту власність. Проте, як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час земельна ділянка по [ADDRESS] під самочинно збудованим домоволодінням не сформована, право власності або право користування позивачем не оформлене. Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. На підставі ст. 80 Земельного кодексу України територіальна громада є суб`єктом права власності на землі комунальної власності та реалізує це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Зазначена норма кореспондується з ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Таким чином, стороною у спірних правовідносинах виступає саме Криворізька міська рада. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для\~проведення позапланової\~перевірки є,\~зокрема,\~подання суб`єктом\~містобудування письмової\~заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням, виявлення Факту самочинного будівництва об`єкта. Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому міської ради із заявою про проведення такої перевірки. Також, щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів слід зазначити наступне. Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме ч.2, ст.8 передбачено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч.8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Відповідно до п. 49 Постанови Кабінету міністрів України від 17.10.2013р. № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» визначено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає, серед іншого документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Аналогічну норму містить ч.2 ст. 5 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до якого, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрацію прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законом порядку. При цьому, відповідно до п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294, Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань у визначених законодавством випадках приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації); видає дозволи на виконання будівельних робіт, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт та інше. Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 «Про Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» затверджено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, який визначає процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Так, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами сертифіката. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів в порядку, іншому, ніж встановлено вищевказаними нормативними актами, не передбачено. Відповідно до п.10 вказаної Постанови у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Таким чином, законодавець визначив, що факт визнання державою права приватної власності на об`єкти нерухомого майна прямо пов`язані з можливістю безпечної експлуатації для суспільства цих будівель та споруд, що має бути підтверджено відповідними документами. Також, відповідно до положень ч.1, ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376\~ЦК України\~, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3\~ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5ст. 376\~ЦК України). Згідно пункту 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed