Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернувся в суд через свого представника за довіреністю [PERSON] з позовом до [PERSON], з участю служби у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації як третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 01.12.2007 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою [PERSON] та стали разом із нею проживати у [ADDRESS] власником якого він є на підставі договору купівлі-продажу. З квітня 2016 року їхні сімейні відносини із відповідачем були припинені, у зв'язку з чим вона переїхала проживати [INFO], а згідно з рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09.10.2015 року шлюб між ними було розірвано. Разом із тим, відповідачка разом із неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] значаться зареєстрованими у належному позивачу будинку, за адресою [ADDRESS], хоча там фактично не проживають з квітня 2016 року. Через наведену обставину позивач позбавлений можливості у повній мірі реалізовувати свої права як власника будинку, а тому, враховуючи те, що у добровільному порядку відповідачка не бажає знятися з реєстрації, позивач просить в судовому порядку визнати відповідачку та неповнолітніх дітей такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Відповідачка в судовому засіданні визнала позовні вимоги не заперечує проти їх задоволення. Представник служби у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що з 01.12.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, після укладення шлюбу відповідачка зареєструвала своє місце проживання та стала проживати разом із позивачем у будинку [ADDRESS] власником якого, відповідно до договору купівлі-продажу від 16.05.2007 року є позивач. Згідно з рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09.10.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. При цьому, як з'ясовано судом, відповідачка та неповнолітні діти значаться зареєстрованими у [ADDRESS] хоча за вказаним місцем реєстрації фактично не проживають з квітня 2016 року. Наведена обставина, зокрема, підтверджується актами обстеження фактичного проживання в житловому будинку по [ADDRESS] від 28.04.2017 року та 02.03.2018 року, з яких вбачається що відповідачка [PERSON] та її неповнолітні діти син [PERSON] та дочка [PERSON] з квітня 2016 року за вказаною адресою не проживають. Дану обставину також підтвердили в судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позову позивач вказав, що реєстрація відповідачки у належному йому на праві власності будинку позбавляє його можливості у повній мірі реалізовувати свої права як власника будинку. Судом приймаються до уваги такі доводи позивача, оскільки вони не заперечуються відповідачкою будь-яких доказів на їх спростування відповідачкою не подано. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав",усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно із ст.ст. 71 та 72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад шість місяців у місці проживання. Таким чином, оцінивши обставини справи та встановлені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про те, що реєстрація відповідачки та її неповнолітніх дітей у належному позивачу на праві власності будинку чинить йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним майном, протиправно обмежує його у здійсненні свого права власності, а тому наявні підстави для визнання відповідачки та неповнолітніх дітей такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved