Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

У своїй позовній заяві [PERSON] просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 15265 гривень 35 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та стягнути на його користь судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що позивачу на праві власності належить мотоцикл марки «MUSSTANG MT 200-10», який він придбав у 2014 році. 03 травня 2016 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер [NUMBER], в смт. Перегінське по вул. Січових Стрільців, рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоду, в результаті чого допустив зіткнення з належним позивачу мотоциклом марки «MUSSTANG MT 200-10», що спричинило пошкодження вказаного транспортного засобу. Постановою Рожнятівського районного суду від 05 липня 2017 року відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі -ДТП) належний позивачу мотоцикл отримав пошкодження і розмір матеріальної шкоди становить 15265 гривень 35 копійок, яка виразилася у вартості відновлювального ремонту мотоцикла - 13865.35 грн.,вартості висновку експерта - 1000 грн.,та вартості по наданню правової допомоги-400 грн.,які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Вважає посилання відповідача у запереченні на позов на те, що [PERSON] не має права власності на мотоцикл, оскільки не зареєстрував його згідно закону безпідставними, такими що не заслуговують на увагу. Від того, що вказаний транспортний засіб позивач не зареєстрував у встановленому законом порядку, він не перестав належати йому на праві власності. Крім того, за порушення експлуатації транспортного засобу без належної реєстрації, позивач притягався до адміністративної відповідальності. Також вважає безпідставними виражені у заперечення сумніви відповідача, що ДТП, за вчинення якого його було притягнуто до адміністративної відповідальності, відбулось за участі саме цього мотоциклу. Підтвердженням того, що відповідач 03 травня 2016 року вчинив наїзд саме на мотоцикл позивача підтверджується рядом письмових доказів, а також записом з камер відео- спостереження магазину «Клеопатра», на якому зафіксовано наїзд на мотоцикл. Відповідач залишив місце ДТП і тому відразу не вдалося його знайти. Про заподіяння шкоди внаслідок ДТП відповідач був повідомлений позивачем особисто, після того як було встановлено його особу. Позивач пропонував відповідачу добровільно відшкодувати збитки, однак останній відмовився, порадив звертатися до суду. Представник відповідача [PERSON] вважає позов необгрунтованим з підстав, викладених в запереченні на позов ( а.с.68-71,82-85).Вважає позов безпідставним, оскільки позивач не має жодного документа, який би підтверджував його право власності на транспортний засіб, оскільки він не зареєстрував своє право власності. У зв"язку з цим він не власником пошкодженого мотоцикла.Позивач не мав права використовувати незареєстрований транспортний засіб, і якби він дотримувався вимог чинного законодавства, то ДТП взагалі б не сталося. Тому в ситуації, що сталася, є вина і позивача також. Крім того, не має жодного допустимого та належного доказу того, що ДТП відбулось за участю саме цього мотоциклу. Постанова Рожнятівського районного суду від 05 липня 2016 року є обов'язковою з приводу того, що відповідач порушив ПДР, внаслідок чого відбулось ДТП, та залишив місце ДТП. Однак, жодного доказу того, що ДТП відбулось саме із тим транспортним засобом, який в подальшому був об'єктом оцінки матеріального збитку, немає. Одразу після ДТП, водій скутера на ньому ж залишив місце ДТП. Прочекавши на місці ДТП 30 хвилин, відповідач теж його залишив. На місці ДТП жодні матеріали не оформлялись, а відповідно у нього існують сумніви, що саме із цим скутером відбулась ДТП. ДТП сталася 03 травня 2016 року, а огляд транспортного засобу відбувався 30 серпня 2016 року, тобто майже через 4 місяці. Вважає, що транспортний засіб міг отримати пошкодження саме в цей період, оскільки жодного доказу про те, які саме механічні пошкодження отримав скутер під час ДТП немає. Крім того, визначення вартості матеріального збитку проводилось «оцінювачем» а не «експертом». При цьому, також слід звернути увагу, що оцінювач згідно кваліфікаційного свідоцтва, сертифіката суб'єкта оціночної діяльності, свідоцтва про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, то даний «оцінювач» має право на здійснення оцінки майна та майнових прав за напрямком «оцінка об'єктів у матеріальній формі», спеціалізація «Оцінка колісних транспортних засобів». Вважає що оцінювач не мав підстав визначати вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту транспортного засобу. Згідно ремонтної калькуляції № 423/8-16 від 01 вересня 2016 року здійсненої оцінювачем, заміні підлягав ряд запчастин на загальну суму 11525 гривень 35 копійок, що становить більше, ніж половина вартості транспортного засобу. Однак якщо позивач бажає отримати оплату вартості цих нових запчастин, то відповідач, відповідно, має право на одержання пошкоджених запчастин, які підлягають заміні. Хоча існують сумніви, що під час ДТП транспортний засіб отримав такі пошкодження, оскільки він залишив місце ДТП своїм ходом, а згідно висновку матеріального збитку заміні підлягає диск колеса переднього. Такі обставини дають підстави вважати, що ДТП відбулось або з іншим транспортним засобом, ніж той що оцінювався, або транспортний засіб на протязі чотирьох місяців після ДТП використовувався, та отримав механічні пошкодження після ДТП. У звязку з цим даний висновок оцінювача щодо вартості матеріального збитку не може слугувати належним доказом у справі. ДТП відбулось 03 травня 2016 року, а позивач звернувся в правоохоронні органи тільки 05 травня 2016року, тобто він теж залишив місце ДТП. Якби він не покинув місце ДТП, то була б можливість скласти на місці європротокл, і відшкодування шкоди здійснювала б страхова компанія, оскільки у відповідача наявний поліс страхування цивільної відповідальності. Жодної довідки з правоохоронних органів щодо механічних пошкоджень транспортного засобу не має, а відповідно неможливо встановити, яких саме пошкоджень отримав транспортний засіб. Також немає жодного доказу того, що пошкоджений транспортний засіб з 03 травня 2016 року по 01 вересня 2016 року більше не експлуатувався. У звязку з вище наведеним, просить у задоволення позовних вимог відмовити повністю. Не заперечує факт ДТП за участю сторін, однак вважає, що вина в цій пригоді є і в діях позивача, який підсунув свій мотоцил під самий зад автомобіля. Свідок [PERSON]-товарим [PERSON] дав суду показання про те, що 03.05.2016 року він був свідком наїзду автомобіля під керуванням [PERSON] на мотоцикл позивача. Насправді наїзду, як такого, не було. Автомобіль відповідача задньою частиною доторкнувся до мотоцикла, який впав. [PERSON]вийшов з магазину підняв мотоцикл і поїхав. Вислухавши пояснення сторін, свідка, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. За змістом ст.10 ЦПК \~України \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Сторони підтвердили суду, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позову, крім тих що є в матеріалах даної справи не існує. \~ Копією довідки - рахунка серії ВІА № 589802 від 22 липня 2014 року (а.с. 28), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, підтверджено, що [PERSON] придбав мотоцикл марки «MUSSTANG MT 200-10», тобто він є власником цього транспортного засобу. З копії постанови Рожнятівського районного суду від 05 липня 2016 року, якою відповідача визнано винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення (а.с.5) вбачається, що 03 травня 2016 року внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON], мотоцикл, що належить позивачу, отримав механічні пошкодження. За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Копіями ремонтної калькуляції № 423/8-16 від 01 вересня 2016 року (а.с.29-31), акту огляду транспортного засобу (а.с.32 ) та висновками щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 423/8-16 з додатками (а.с.33-48) підтверджується, що вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок даної ДТП, яка виразилась у пошкодженні належного йому транспортного засобу, становить 13865 гривень 35 копійок. Згідно ч. 1 сі. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно ч. 2 цієї ж норми - передання майна, крім іншою, вважається вручення його набувачеві. Судом встановлено, що на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 589802 від 22 липня 2014 року позивачу [PERSON] продано і видано мотоцикл марки «MUSSTANG MT 200-10», отже відповідно до приписів ч. 1 ст. 334 ЦК України з моменту передачі останньому транспортного засобу, факт якої засвідчено видачею зазначеної довідки-рахунка, у позивача виникло право власності на вказане майно. Представник відповідача у судовому засіданні як на підставу відмови у задоволенні позову посилався на те, що позивач, придбавши транспортний засіб, здійснював його експлуатацію, не зареєструвавши попередньо у підрозділі Державтоінспекції та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, чим порушив п.7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів. Суд погоджується, що позивач порушив порядок експлуатації належного йому транспортного засобу, за що, як встановлено у судовому засіданні з пояснень сторін, притягався до адміністративної відповідальності. Однак експлуатація транспортного засобу без належної реєстрації не є підставою для припинення його права приватної власності, принцип непорушності якого закріплений у ст. 41 Конституції України, за змістом якої право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім того, транспортний засіб позивача в момент ДТП руху не здійснював. Відповідач не надав суду будь-яких доказів того, що ДТП відбулась або з іншим транспортним засобом, ніж той пошкодження якого оцінювалися, або що транспортний засіб на протязі чотирьох місяців після ДТП використовувався позивачем, та отримав механічні пошкодження після ДТП. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ст.ст. 58 та ч.2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частинами 3 та 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перелік письмових доказів міститься у ст. 64 ЦПК України. Оглянутий у судовому засіданні відеозапис з камери відеоспостереження, на якому зафіксовано наїзд автомобіля відповідача на мотоцикл позивача та наявні у матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, підтверджують факт отримання мотоциклом марки «MUSSTANG MT 200-10» механічних пошкоджень в результаті ДТП, що мала місце 03 травня 2016 року і сталася з вини відповідача. Не знайшли свого підтвердження у судовому засідання доводи представника відповідача про те, що у настанні ДТП частково винен позивач, оскільки цим відеозаписом підтверджено факт наїзду автомобіля відповідача на мотоцикл позивача, а також підтверджено, що мотоцикл позивача на момент наїзду на нього автомобілем під керуванням відповідача був припаркований та перебував у нерухомому стані. Отже судом встановлено, що в результаті порушення відповідачем правил дорожнього руху належний позивачу транспортний засіб отримав механічні пошкодження, тобто в результаті неправомірних дій відповідача позивач зазнав майнових збитків у звязку з пошкодженням його майна. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, обчислюється виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи. Така вартість може бути визначена експертним шляхом. Відповідно до ч. 4. ст. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Висновки щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 423/8-16, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної йому матеріальної шкоди, складений субєктом оціночної діяльності [PERSON], що підтверджується копіями сертифікату субєкта оціночної діяльності № 15211/13 від 24 вересня 2013 року та свідоцтва про включення інформації про оцінювача до державного реєстру оцінювачів та субєктів оціночної діяльності № 10585 від 03 вересня 2013 року (а. с. 44), кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ № 8135 від 27 липня 2013 року та посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 0131-ПК від 21 серпня 2015 року (а.с. 45). Розмір матеріального збитку, заподіяного [PERSON] пошкодженням належного йому транспортного засобу згідно висновку оцінювача, становить 13865 гривень 35 копійок. Що стосується заперечень поданих представником відповідача щодо визначення вартості відновлювального ремонтуто суд вважає, що оскільки відповідач не надав іншого доказу що вартості відновлювального ремонту і не бажає його надавати мотивуючи тим, що це зобов"язаний роботи тільки позивач, Висновок щодо вартості матеріального збитку є належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір матеріального збитку. За таких обставин, з урахуванням положень ст. ст. 1166, 1192 ЦК України, суд приходить до висновку, що дана матеріальна шкода підлягає стягненню з винної особи, якою є відповідач [PERSON] Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.ст.84,88 ЦПК України. Квитанцією від 30 вересня 2016 року (а.с.6) підтверджено, що [PERSON] поніс витрати в розмірі 1000 гривень за проведення оцінки вартості завданого йому матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу, сплату судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок, та витрати на правову допомогу у розмірі 400 гривень, які підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі. На підставі ст.ст. 1166, 1187,1192 ЦК України,

Outcome: approved