Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Гуменюка Олександра Володимировича (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Транс Фінанс» (надалі «Відповідач», «ТОВ «»), в якому просила визнати припиненою дію договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у вигляді іпотечного застереження в договорі іпотеки від 22.08.2007 року, укладеного між ВАТ «Електрон Банк», перейменованого в подальшому в ВАТ «Фольксбанк», а згодом в ПАТ «ВіЕС Банк» та [PERSON] , в забезпечення виконання умов кредитного договору від 31.01.2007 року №06-2/17Ф, відповідно до умов якого вона передала в іпотеку кафе-колибу № [NUMBER] та земельну ділянку, площею 0,06 га, кадастровий номер 2625881101:04:001:0003, розташовані на адресою: садівниче товариство «Нафтовик», с.Загвіздя, Тисменицького р-ну, Івано-Франківської обл., (п.16 (в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя). п.19 (г. та д.) та п.23 Договору іпотеки), право вимоги за яким, згідно Договору про відступлення права вимоги від 29.12.2017 року, укладеного між ПАТ «ВіЕс Банк», перейшло до ГОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс». Позовні вимоги мотивовано тим, що на даний час договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, як позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, є припинений в силу п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про іпотеку» в редакції до 15.11.2016 року, оскільки, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, з огляду на що дія кредитного договору, як зазначено в позовній заяві, припинилася 07.07.2011 року. Як зазначено в позовній заяві, зважаючи на ту обставину, що дія кредитного договору припинилася 20.08.2008 року (07.07.2011 року), до набрання чинності змін в ст. 11 Закону України «Про іпотеку», до спірних правовідносин, на думку представника Позивача, мають застосовуватися її норми, в тому числі так-як вони пом`якшують відповідальність боржника у даному зобов`язанні. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Транс Фінанс» явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечило, про причини неявки суду не сповістило, про дату та час судового засідання повідомлене належним чином. Відзиву на позов від Відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ 31 січня 2007 року між ВАТ «Електрон Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №06-2/17Ф, згідно якого Банк надав [PERSON] кредитну лінію в сумі 150000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 30.01.2012 року (а.с.7-8). У 2008 році ВАТ «Електрон Банк» було перейменовано на ВАТ «Фольксбанк», а у 2013 році на ПАТ «ВіЕС Банк». Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України 06.03.2019 року внесено запис про припинення юридичної особи (номер запису: 1 415 112 0046 003604). На підставі договору про відступлення прав вимоги від 29 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» право вимоги до [PERSON] за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі по кредитному договору № 06-2/17Ф від 31 січня 2007 року (що підтверджується ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04 березня 2019 року у справі № 344/2963/18\~ провадження № 2/344/1085/19 ). В забезпечення виконання умов Кредитного договору №06-2/17Ф від 31 січня 2007 року 22 серпня 2007 року між ВАТ «Електрон Банк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір (а.с.9-12) (надалі також «Іпотечний договір»), предметом якого стало кафе-колиба № [NUMBER] та земельна ділянка, площею 0,06 га, кадастровий номер 2625881101:04:001:0003, розташовані на адресою: садівниче товариство «Нафтовик», с. Загвіздя, Тисменицького р-ну, Івано-Франківської обл. разом з усіма його приналежностями. Пунктом 16 Іпотечного договору визначено, що звернення стягнення па предмет іпотеки за цим договором здійснюється ні підставі: - рішення суду; - виконавчого напису нотаріуса; - договору про задоволення вимог Іпотекодержателя (відповідне застереження в даному договорі), який укладається та нотаріально посвідчується одночасно з цим договором (позасудове врегулювання). Визначений зазначеним договором спосіб задоволення вимог Іпоткодержателя не перешкоджає Іпотекодержателю застосувати інші встановлені законом способи зверенння стягнення на предмет іпотеки. За змістом пункту 19 Іпотечного договору реалізація предмету іпотеки після звернення на нього стягнення може здійснюватись наступними способами, зокрема: г) на підставі договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання; д) на підставі договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі згідно договору купівлі-продажу. Крім того, пунктом 23 Іпотечного договору визначено порядок позасудового врегулювання. Так, п.п.23.1. Сторони досягли згоди про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору наступними способами, а саме: передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у порядку встановленому цим договором; право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку встановленому цим договором. П.п. 23.2. Право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно цього договору, належить Іпотекодержателю. П.п. 23.3. Визначені цим договором способи звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджає Іпотекодержателю звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку або застосувати інші встановлені законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. П.п. 23.4. Право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, способами визначеними цим договором, виникає у випадку залишення без задоволення Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору у тридцятиденний строк або більш тривалий строк встановлений Іпотекодержателем (далі строк встановлений Іпотекодержателем). При цьому, в зазначеному документі Іпотекодержатель зазначає попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений цим договором в разі невиконання Іпотекодавцем вимоги Іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору. П.п. 23.5. У випадку залишення Іпотекодавцем без задоволення письмової вимоги Іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору у встановлений Іпотекодержателем строк, право власності на предмет іпотеки в силу цього договору передається Іпотекодержателю в рахунок виконання основного зобов`язання Іпотекодавцем в порядку, встановленому чинним законодавством. П.п.23.6. Передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки згідно цього договору в рахунок виконання основного зобов`язання є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено Іпотекодавцем в суді. П.п. 23.7. У випадку залишення Іпотекодавцем без задоволення письмової вимоги Іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору у встановлений Іпотекодержателем строк, Іпотекодержатель в силу цього договору має право продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцеві. При цьому, Іпотекодержатель зобов`язаний за 30 (тридцять) днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити Іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. П.п. 23.8. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання повідомлення Іпотекодержателя про намір укласти від свого імені договір купівлі-продажу предмета іпотеки особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити Іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання Іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у Іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у Іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з Іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, як мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, Іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. За згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, Іпотекодержатель має право на продаж предмету іпотеки, відповідно до умов цього договору, за будь-якою ціною на власний розсуд, або за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. П.п. 23.9. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між Іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається Іпотекодавцю. П.п. 23.10. Іпотекодержатель після реалізації предмета іпотеки надсилає Іпотекодавцю та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. П.п. 23.11. Іпотекодавець має право до укладення договору купівлі-продаж) предмета іпотеки протягом тридцятиденного строку, вказаного в п. 23.7 цього договору, виконати вимогу за основним зобов`язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих Іпотекодержателю. включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки тощо. Таке виконання є підставою для припинення процедури продаж\ предмета іпотеки за цим договором. У разі коли основне зобов`язання підлягає виконаних: частинами. Іпотекодавець може скористатися вищезазначеним правом один раз протягом строку дії основного зобов`язання. В разі перевищення цього показника Іпотекодавець має право припинити реалізацію предмета іпотеки лише шляхом повної сплати решти суми за основним зобов`язанням. П.п. 23.12. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цього договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. П.п. 23.13. На виконання умов даного договору Іпотекодавець доручає Іпотекодержателю подавати документи, включаючи заяви, одержувати необхідні довідки та документи, їх дублікати, розписуватися на документах та в їх одержанні, бути представником в усіх підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх форм власності та підпорядкування, здійснювати всі необхідні платежі та збори, здійснювати державну реєстрацію прав власності на предмет іпотеки в бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), отримувати в БТІ витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно, а також вчиняти всі інші значимі дії в межах наданих повноважень Посилаючись на те, що умови пунктів 16 (в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог Іпотекодержателя), п.19 («г» та «д») та п. 23 Іпотечного договору становлять окремий правочин Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, представник Позивача звернувся до суду з позовними вимогами про припинення дії даного договору в частині пунктів 16 (в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог Іпотекодержателя), п.19 («г» та «д») та п. 23. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов`язань за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладених на фондовій біржі, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 593 ЦК України з припиненням основного зобов`язання, забезпеченого заставою припиняється і право застави. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Підстави для припинення іпотеки визначні у ст. 17 Закону України «Про іпотеку», де регламентовано, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється та з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. В якості правових підстав заявлених позовних вимог представник Позивача в позовній заяві покликається на положення п.7 Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99, вважаючи, що в спірних правовідносинах допускається принцип зворотної дії закону в часі. Так, частиною 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (яка була чинною до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016) визначено, що якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов`язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється, зокрема: 7) вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Покликаючись на Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 щодо зворотної дії законів у часі, представник Позивача вважає, що положення частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають застосуванню у спірних правовідносинах. Зокрема, представник Позивача посилається на те, що, за п. 1.3 Кредитного договору Позичальник зобов`язувався повернути Банку основну суму заборгованості по кожному траншу кредитної лінії та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строк до 1 (одного) року в порядку, передбаченому кредитним договором. Зважаючи на те, що за положенням п. 1.1 Кредитного договору кожен транш мав бути виданий за наслідком підписання окремої додаткової угоди, то право нараховувати відсотки за користування коштами в межах одного траншу у Банку було в межах до 1 (одного) року. Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору кредит наданий на строк до 30.01.2012 року. Повідомленням-вимогою від 23.05.2011 року Банк вимагав дострокового повернення за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дня отримання даної вимоги, але не пізніше 45 календарних днів з дня її направлення. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. З огляду на це дія кредитного договору, на думку представника Позивача, припинилася 07.07.2011 року. Отже, як зазначено в позовній заяві, зважаючи на ту обставину, що дія кредитного договору припинилася 07.07.2011 року, до набрання чинності змін в ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», до спірних правовідносин мають застосовуватися її норми, в тому числі так-як вони пом`якшують відповідальність боржника у даному зобов`язанні. З огляду на це, представник Порзивача в позовній заяві покликається на те, що договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, як позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки є припинений в силу п.7 ч.13ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції до 15.11.2016 року. Аналізуючи такі пояснення представника Позивача, Суд звертає увагу на їх безпідставність. Зокрема, Суд звертає увагу на те, що зі змісту Постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 15.01.2020 року у цивільній справі № 344/2963/18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87077312) вбачається, що\~ спір між сторонами Кредитного договору №06-2/17Ф щодо виконання його зобов`язань перебував у провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з липня 2011 року. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.08.2012 року позов ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» було задоволено. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18.04.2018 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 06.08.2012 року скасовано. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2018 року у справі №344/2963/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. Стягнуто із [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС», місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Софіївська, буд. № 10, приміщення № 4, код ЄДРПОУ 40514657, заборгованість за кредитним договором № 06-2/17Ф від 31 січня 2007 року в розмірі 141 082 (сто сорок одна тисяча вісімдесят два)\~ долара США 53 (п`ятдесят три) цента, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15 липня 2011 року еквівалентно 1 124 427 (один мільйон сто двадцять чотири тисячі чотириста двадцять сім) гривень 76 копійок, з яких: 116 668,40 дол. США - заборгованість за кредитом, 23 414,13 дол. США. - заборгованість по процентам, 1000 дол. США - пеня. В задоволенні решти вимог позову відмовлено. Стягнуто із [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС», місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Софіївська, буд. № 10, приміщення № 4, код ЄДРПОУ 40514657, - 1700 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Вказане рішення залишено без змін Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 січня 2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87077312) та Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року (провадження № 61-2485св20) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96631743). В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на час розгляду даної цивільної справи [PERSON] виконано рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2018 року у справі №344/2963/18, тобто виконано зобов`язання за Кредитним договором та погашено заборгованість перед Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст ФІНАНС» В той же час, відповідно до пункту 7.1 Кредитного договору №06-2/17Ф від 31 січня 2007 року цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відтак, посилання представника Позивача в позовній заяві на ту обставину, що з 07.07.2011 року дія кредитного договору припинилася, не підтверджуються належними підставами, а тому є безпідставними. Звернувшись до позичальника із вимогами про дострокове повне погашення кредитної заборгованості, банк лише змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, однак, з моменту такого звернення дія кредитного договору не припинилася. Крім того, не є підставою для задоволення позовних вимог положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (яка була чинною до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016), оскільки вказаною правовою нормою було встановлено заборону кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В той же час, положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (яка була чинною до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016) не може слугувати підставою для висновку про припинення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки питанню пропуску строку звернення до суду про стягнення кредиту повинно бути надано відповідну правову оцінку в рамках конкретного позовного провадження. Відтак, Суд приходить до висновку про те, що представником Позивача не доведено існування законних підстав для задоволення позовної вимоги про визнання припиненою дії договору про задоволення вимог іпотекодержателя\~ у вигляді іпотечного застереження в договорі іпотеки від 22.08.2007 року, укладеного між ВАТ "Електрон Банк" та [PERSON] , (п.16 (в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя). п.19 (г. та д.) та п.23 Договору іпотеки). За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 81\~\~ ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що Позивачем не доведено належними і допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, відтак,Суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 526, 593, 598, 599, 1056 ЦК України, ст. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (яка була чинною до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016),

Outcome: dismissed