Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У січні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Виконавчий комітет Одеської міської ради, у якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошті у розмірі 14\~000 гривень, а також зобовязати відповідача висадити на місце видалених зелених насаджень три дерева і квіти з рівноцінними якісними показниками та встановити взамін демонтованої іншу загорожу. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що нею біля її будинку за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 18 були висаджені три дерева та багаторічні рослині. 17 жовтня 2016 року невідомі їй особи знищені зелені насадження та залізно-чавунний паркан біля її будинку. Вказана діями їй спричинена шкода, яка складається зі матеріальної у розмірі 4000 гривень (1000 гривень за три дерева та багаторічні рослині), 3000 гривень залізно-чавунний паркан та моральна шкода, яку позивачка оцінює у розмірі 10\~000 гривень. Позивачка вважає, що вказані роботи були проведені відповідачкою по справі, а тому вона повинна відшкодувати шкоду та висадити зелені рослини та встановити іншу загорожу. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити у повному обсязі, надавши свої письмові заперечення. У судове засідання представник третьої особи не зявився, про час слухання справи повідомлявся належним чином. Вивчивши наявні докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка мешкає у будинку № 18 по вул. Базарній в м. Одесі. Двір вказаного будинку є територію загального користування мешканців будинку. Мешканцями будинку № 18 по вул. Базарній в м. Одесі за власною ініціативою були проведені роботи щодо ліквідації самовільно встановленою клумби, дерева та огорожі. Дані обставини підтверджуються листом Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУ Національної поліції в Одеській області від 12.01.2017 року. Згідно\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.2\~постанови № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З матеріалів справи та доданих доказів суд не вбачає, що матеріальна шкода позивачці заподіяна саме відповідачкою. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідачці грошові кошті за спричинену матеріальну шкоду. Що стосується стягнення грошових коштів, у якості відшкодування моральної шкоди у розмірі 10\~000 гривень, то суд вважає, що ці вимоги також необґрунтовані та задоволенню не підлягають на підставі нижченаведеного. Згідно з розясненнями, наданими в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, а також у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Статтею 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України у п.п.3,5 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Всупереч вказаної норми Закону позивачем не було подано будь-яких доказів, які б свідчили про спричинення моральної шкоди, а тому суд відмовляє в цій частині вимог. Також, позивачка просила також зобовязати відповідача висадити на місце видалених зелених насаджень три дерева і квіти з рівноцінними якісними показниками та встановити взамін демонтованої іншу загорожу, але судом не вставлено, що саме діями відповідачці були знищені зелені насадження та огорожа, а тому суд відмовляє у задоволенні цих вимог. Згідно\~ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно\~ст. 59 ЦК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: dismissed