Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач 01 вересня 2014 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 21.12.2007 року його було прийнято до ТОВ «Спортивний клуб «Восход» на посаду масажиста сектору з спортивної роботи, згідно наказу від 21.12.2007 року № 36-к. 10.10.2008 року позивач звільнився з займаної посади за власним бажанням. Однак, при звільненні з ним не провели остаточного розрахунку заробітної плати та не виплатили компенсацію за невикористану відпустку. Заборгованість із заробітної плати виникла за останні два місяці роботи - серпень 2008 р. та вересень 2008 р., та за вісім днів жовтня 2008 р. У день звільнення позивачу заплатили лише 350 грн. На всі звернення до відповідача щодо виплати належних сум, позивач отримував відмовки та обіцянки. Для вирішення проблеми позивач звернувся до прокуратури м. Дніпропетровська, у відповідях йому порадили звернутися до суду. Заборгованість із заробітної плати склала 1249,98 грн., компенсація за 20 днів невикористаної відпустки склала 666,60 грн. та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день звернення до суду - 49 228,41 грн. Позивач просив стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 1249,98 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 49 228,41 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 792 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В ході судового розгляду встановлено, що на підставі наказу № 36-к від 21.12.2007 року [PERSON] був прийнятий у сектор з спортивної роботи на посаду масажиста до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Восход», про що у трудовій книзі зроблено відповідний запис від 21.12.2007 року (а.с.5,20). Наказом № 58-к від 10 жовтня 2008 року [PERSON] було звільнено з займаної посади за власним бажанням (ч.1 ст. 38 КЗпП України), про що у трудовій книзі зроблено відповідний запис від 10.10.2008 року (а.с.5,32). Разом з тим, як пояснив в судовому засіданні позивач на день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку заробітної плати та не була здійснена виплата компенсації за невикористану відпустку, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Однак, суд зі вказаними твердженнями не погоджується з нижченаведених підстав. Статтею 43 Конституції України передбачено гарантоване право на отримання винагороди за працю. У відповідності до ст. 94 КЗпПУ, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, згідно ст. 116 КЗпП України, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно довідки про заробітну плату [PERSON] від 08.10.2014 року вбачається, що заробітна плата позивача на посаді масажиста складала з грудня 2007 року по жовтень 2008 року 5309,88 грн. (а.с.21). Згідно розрахункового листа із заробітної плати за серпень 2008 року [PERSON] була нарахована заробітна плата в розмірі 552,08 грн. та сплачено з відрахуванням сум, які стягуються відповідно до діючого законодавства в розмірі 493,82 грн., про що у платіжних відомостях № ДШ-0000013 та № ДШ-0000014 мається підпис позивача (а.с.22-24). Згідно розрахункового листа із заробітної плати за вересень 2008 року [PERSON] була нарахована заробітна плата в розмірі 552,08 грн. та сплачено з відрахуванням сум, які стягуються відповідно до діючого законодавства в розмірі 493,82 грн., про що у платіжних відомостях № ДШ-0000015 та № ДШ-0000016 мається підпис позивача (а.с.25-27). Крім того, за жовтень 2008 року згідно розрахункового листа із заробітної плати [PERSON] була нарахована заробітна плата в розмірі 280,50 грн. та сплачено з відрахуванням сум, які стягуються відповідно до діючого законодавства в розмірі 231,28 грн., про що у платіжній відомості № ДШ-0000018 мається підпис позивача (а.с.28-29). Згідно довідки від 08.10.2014 року ТОВ «Спортивний клуб «Восход», заробітна плата [PERSON] виплачена у повному об'ємі, заборгованість станом на 08.10.2014 року відсутня (а.с.34). Тобто, як вбачається з вищевикладеного підприємство повністю розрахувалося з позивачем та виплатило заробітну плату у повному обсязі, а тому, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заробітну плату в розмір 1249,98 грн. є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 792 грн., вказані вимоги також не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України "Про відпустки" порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно наказу № 34-к від 09 липня 2008 року [PERSON], масажисту сектору з спортивної роботи, надано щорічну основну відпустку частково за період з 21.12.2007 р. по 20.12.2008 р. на 14 календарних днів з 17 липня 2008 року по 30 липня 2008 року (за період з 21.12.2008 по 20.12.2008 - 14 днів) (а.с.30). Відповідно до витягу з наказу позивач був з ним ознайомлений (а.с.31). Позивач в судовому засіданні пояснив, що використав надану відпустку для відпочинку. Крім того, при звільненні позивача з займаної посади, згідно наказу № 58-к від 10 жовтня 2008 року, йому була виплачена грошова компенсація за 5 невикористаних днів щорічної основної відпустки за період з 21.12.2007 р. по 10.10.2008 р., на підставі чого підприємством була надана довідка про відсутність заборгованості з оплати праці [PERSON] Стаття 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. При таких обставинах суд вважає, що позивачем не було доведено, та не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що з позивачем на день звільнення не проведено остаточного розрахунку заробітної плати та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку. У зв'язку з чим не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 49 228,41 грн., оскільки вказані вимоги є необґрунтованими та суперечать зібраним у справі доказам, а відтак задоволенню не підлягають. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем порушені строки позовної давності для звернення до суду, оскільки як зазначив позивач про порушене право йому стало відомо 10.08.2008 року. Разом з тим, суд відмовляє по суті позовних вимог та не розглядає питання стосовно пропуску строків позовної давності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню ні повністю, ні в частині. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed