Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

01.06.2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом і просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування будинком №20 по вул.Чехова в смт.Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. В обґрунтування свої вимог позивач вказала, що є власником будинку №20 по вул.Чехова смт.Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою та не проживають у будинку більше десяти років, тому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування даним будинком. У суд позивач [PERSON] не зявилася, направивши заяву про розгляд справи у її відсутність та про підтримання позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з»явилися, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про їхній виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомили, відзив на позов не надали. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення. Згідно договору купівлі-продажу від 17.08.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність належний продавцеві житловий будинок №20 по вул.Чехова смт.Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (а.с.13). На підставі вказаного договору купівлі-продажу право власності на будинок з надвірними спорудами було зареєстровано за [PERSON] Корсунь-Шевченківським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 19824223, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19124231 від 09.06.2008 року (а.с.14). Із записів будинкової книги вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у будинку позивача (а.с.18-23). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради 11.05.2018 року №541 у будинковолодінні, що розташоване по вул.Чехова, 20 смт.Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, яке належить [PERSON] зареєстровані [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON] (а.с.25). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 16.05.2018 року №563, 564, 565 [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані у [INFO] але не проживають з 2007 року (а.с.26-28). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку №20 по вул.Чехова смт.Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Відповідач [PERSON] є колишнім власником вказаного будинку, зареєстрована за даною адресою, але не проживає з 2007 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також зареєстровані за даною адресою, але не проживають з 2007 року. У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 року зазначено, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. З Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] є колишнім власником житлового будинку №20 по вул.Чехова смт.Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] є членами сім»ї колишнього власника та зареєстровані за даною адресою, факт реєстрації відповідачів порушує право власності позивача на даний будинок, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком, тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved