Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], встановити над дитиною опіку та призначити її опікуном. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2013 року її дочка [PERSON] народила дитину [PERSON]. Відповідач вживала алкогольні напої та наркотичні засоби, мала судимість, перебувала у поганих компаніях, збігала з дому. Результатом способу життя відповідача стало захворювання на СНІД та гепатит "С". Але відповідач ігнорує лікування. Виплати на дитину витрачає на алкогольні напої та наркотичні засоби. На початку 2016 року відповідач познайомилася з [PERSON], який має судимість. У серпні 2016 року відповідач забрала дитину та всі свої речі і переїхала до [PERSON] Періодично відповідач привозила дитину, залишала її на декілька днів. Дитина була хвора та погано себе почувала. З вересня 2016 року [PERSON] заборонив спілкуватися з дитиною. Дитина не відвідує дитячий садок. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання та виховання, у зв'язку з чим, на її думку, є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні. При цьому, як пояснила позивач у судовому засіданні, на час розгляду справи відповідач повернулася разом із дитиною додому, проживає разом із нею, влаштувалася на роботу та проходить лікування, але в неї немає впевненості, що відповідач в подальшому буде себе поводити таким же чином. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що алкогольні напої та наркотичні засоби не вживає. Між нею та матір'ю і бабкою існує конфлікт на підґрунті різних поглядів на життя та виховання дитини. Дитина забезпечена усім необхідним. На даний час вона працевлаштувалася до магазину «АТБ», проходить лікування. Крім того, пояснила, що її співмешканець [PERSON] спричинив дитині легкі тілесні ушкодження. Після цього вона покинула його та проживає разом із позивачем. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради Козар Г.Ю. у судовому засіданні позов підтримала, пояснивши, що 29 вересня 2016 року за заявою позивача було здійснено вихід за місцем фактичного проживання відповідача, однак комісія визнала санітарний стан приміщення задовільним, були в наявності необхідні продукти для харчування. Загроза життю дитини [PERSON] не підтвердилася. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 24 січня 2017 року був затверджений висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] Разом із тим, вважала, що при наданні цього висновку органом опіки та піклування не було враховано висновок судово-медичного експерта № 193 від 24.01.2017 року, згідно з яким у дитини виявленні легкі тілесні ушкодження. Представник третьої особи - Дніпропетровської місцевої прокуратура № 1 у судове засідання не з'явився. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що відповідач отримувала кошти на дитину, гуляла. У вересні 2016 року забрала дитину та пішла жити до співмешканця. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач її племінниця. Дочка позивача не здійснює належного догляду за своєю дитиною, забрала її з дитячого садка. Дитина брудна, не забезпечена всім необхідним. Відповідач має неблагополучних друзів. У дитини було вирване волосся. Дитина сказала, що її бив [PERSON] Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за наступних підстав: Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є дочкою позивача. [INFO] відповідач народила дитину [PERSON]. Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно з частиною 1 статті 135 СК України. Також судом встановлено, що відповідач разом зі своєю дитиною зареєстрована та проживає з матір'ю та бабкою за адресою: [ADDRESS]. У період з травня 2016 року до лютого 2016 року відповідач з дитиною проживала у свого співмешканця за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» також закріплено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з вимогами статті 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно роз'яснень, викладених у пунктах 15-16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У Конвенції про права дитини визначено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідно в найкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року також передбачено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні категорично заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], посилаючись на існування конфлікту між нею та матір'ю і бабкою через різні погляди на життя та виховання дитини. Як вбачається з матеріалів справи, питання виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків відносно дочки [PERSON] розглядалося органом опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради та згідно з висновком цього органу, затвердженим рішенням виконавчого комітету від 24.01.2017 року № 18, є недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], 2013 року народження. Відповідно до цього висновку, 29.09.2016 року комісією у складі представників служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, співробітника центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Індустріальної районної у місті Дніпрі ради та дільничного лікаря-педіатра Комунального закладу «Дніпропетровський центр медико-первинної допомоги № 8» був здійснений вихід за місцем фактичного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Комісією встановлено, що санітарний стан приміщення задовільний, двокімнатна квартира облаштована меблями тривалого вжитку, в наявності стара побутова технічка, дитячі речі, постільна білизна, облаштовано місце для сну та дозвілля дитини, в наявності необхідні продукти для харчування дитини. Загроза життю дитини, зазначена в заяві бабусі [PERSON], не підтвердилася. В подальшому 12 січня 2017 року комісією знову був здійснений вихід за місцем проживання відповідача за вищевказаною адресою та встановлено, що квартира перебуває в задовільному санітарному стані, облаштовано місце для сну дитини, в наявності дитячі речі, іграшки, відведено місце для дозвілля. Підстав не погоджуватися з вказаним висновком органу опіки та піклування в суду немає. Суд критично ставиться до показань допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, оскільки виходом комісії за місцем проживання відповідача встановлено, що дитина забезпечена всім необхідним для її розвитку та виховання. Також суд критично ставиться до наданого позивачем висновку спеціаліста - судово-медичного експерта № 193 від 24.01.2017 року про виявлення у малолітньої [PERSON] тілесних ушкоджень у вигляді синців обличчя та лівої нижньої кінцівки, які спричинені від дії тупих предметів (предмету), можливо в термін за 5-6 днів до моменту огляду, та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминучі наслідки, оскільки жодних доказів, що вказані пошкодження були спричинені дитині відповідачем суду не надано. Як пояснила у судовому засіданні сама відповідач, вказані тілесні ушкодження дитині спричинив її співмешканець [PERSON], після чого вона пішла від нього та проживає з матір'ю. Отже, судом не встановлено, що відповідач жорстоко поводиться з дитиною. Будь-які об'єктивні дані, що внаслідок протиправних дій відповідача здоров'ю дитини завдано шкоду, у справі відсутні. Як і відсутні дані, що стан здоров'я позивача становить загрозу для життя та здоров'я дитини. Той факт, що відповідач у 2011 році притягувала до кримінальної відповідальності за злочин, пов'язаний із незаконним обігом наркотичних засобів, не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки судом не встановлено, що відповідач на даний час є хронічним алкоголіком чи наркоманом. Крім того, та обставина, що дитина не відвідує дитячий садок сама по собі не може свідчити про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої дочки [PERSON] Таким чином, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, яке є крайнім заходом, а також те, що на час розгляду і вирішення судом справи відповідач проживає разом із позивачем, влаштувалася на роботу, проходить лікування та прагне брати участь у вихованні дочки, суд вважає, що позов [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], 2013 року народження, та призначення її опікуном дитини є необґрунтованим, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed