Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, третя особа [PERSON], про визнання права власності на автомобіль і зняття арешту з транспортного засобу, посилаючись на те, що він 14 серпня 2012 року придбав у [PERSON] легковий автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, білого кольору. Факт придбання автомобіля підтверджується розпискою від 14 серпня 2012 року, автомобіль був в післяаварійному стані. Вказаний автомобіль був придбаний [PERSON] у [PERSON] (представником [PERSON]) за довіреністю від 04 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Київського міського нотаріального округу. В свою чергу, [PERSON] отримав довіреність від власника транспортного засобу [PERSON] від 21 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується копією довіреності. В зв»язку з тим, що він не знав, що на автомобіль було накладено арешт, придбавши його, відремонтував за власний рахунок та користувався ним. 20 вересня 2014 року його було зупинено інспектором Золотонішського взводу ДПС ст. лейтенантом міліції Козачок О.С., який йому повідомив, що автомобіль знаходиться в розшуку та на нього накладений арешт постановою ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області. Після чого інспектором було складено акт та відібрано у нього автомобіль. Після того він звернувся до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ в Київській області, де йому повідомили, що йому потрібно звернутись до суду. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 316, 321, 328 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» просив визнати право власності на автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, білого кольору за ним, [PERSON], та зняти арешт з автомобіля ЗАЗ-DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, білого кольору. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судове засідання представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки відповідача суду невідомі. У судове засідання третя особа [PERSON] не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно наявної в матеріалах справи копії довіреності від 21 грудня 2007 року вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися (у тому числі здавати в оренду, продати, обміняти, заставити, без права дарування) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Києво-Святошинським МРЕВ ДАІ 22 вересня 2006 року, автомобілем марки «ЗАЗ- DAEWOO Т13110», тип ТЗ-легковий седан-в, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованим Києво-Святошинським МРЕВ ДАІ 22 вересня 2006 року, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, білого кольору. Відповідно до виданої 04 квітня 2009 року довіреності [PERSON] уповноважив [PERSON] або [PERSON] бути уповноваженими представниками в усіх організаціях, підприємствах, установах, незалежно від підпорядкування та форм власності, в тому числі в органах Державтоінспекції з усіх питань щодо володіння, користування, зняття з обліку та розпорядження належним [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Києво-Святошинським МРЕВ 22 вересня 2006 року, автомобілем марки ЗАЗ- DAEWOO Т13110, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованим Києво-Святошинським МРЕВ 22 вересня 2006 року. 20 вересня 2014 року ст. ІДПС Золотонішського взводу ДПС ст. лейтенантом міліції Козачок О.С. здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу ЗАЗ Део Т13110 [NUMBER] у зв»язку з постановою Києво-Святошинського району ДВС. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем Паращак В.М. органу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції 12 січня 2012 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-534, виданого 02 березня 2011 року Києво-Святошинським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк» боргу в розмірі 134345,95 грн., накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення у розмірі 134345,95 грн. і заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON]. У позовній заяві [PERSON] зазначав, що він 14 серпня 2012 року придбав у [PERSON] легковий автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, білого кольору. Факт придбання автомобіля підтверджується розпискою від 14 серпня 2012 року. З наявної в матеріалах справи копії розписки вбачається, що [PERSON] продала машину [NUMBER] 14 серпня 2012 року [PERSON] в аварійному стані. В зв»язку з цим позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, білого кольору за ним, і зняти арешт з вказаного автомобіля. Однак, згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивачем [PERSON] в позовній заяві і його представником в судовому засіданні не надано суду доказів, що вказаний транспортний засіб набутий ним у власність у встановленому законом порядку відповідно до вимог чинного цивільного законодавства. Посилання позивача [PERSON] на розписку від 14 серпня 2012 року суд вважає необгрунтованими, оскільки дана письмова розписка не є доказом, що вказаний автомобіль позивач набув у власність у встановленому законом порядку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині заявлених вимог про визнання за позивачем права власності на автомобіль. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги і в частині зняття арешту з автомобіля ЗАЗ-DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, білого кольору, оскільки позивач [PERSON] не є власником даного транспортного засобу і тому не вправі вимагати зняття арешту з майна, яке йому не належить. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача [PERSON], а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed