overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

У червні 2016 року представник [PERSON] звернулася до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчих листах, виданих Оболонським районним судом м. Києва 06 травня 2016 року. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, задоволено. На підставі даного рішення 06 травня 2016 року видано виконавчі листи, при виготовлені яких допущено помилку в частині відомостей про боржника. За таких обставин, заявник просить суд виправити помилку у виконавчих листах, а саме: в частині відомостей про боржника зазначити «[PERSON]» замість «[PERSON]». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву представника [PERSON] про виправлення помилки у вказаних виконавчих листах слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з виконавчих листів, при виготовленні останніх допущено помилку, а саме в частині відомостей про боржника замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]». За приписами ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. За таких обставин, суд ухвалює задовольнити заяву представника [PERSON] про виправлення помилки у виконавчих листах, а саме: в частині відомостей про боржника вказати «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У червні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 14863,39грн., посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 04.10.2012р. за договором банк надав відповідачу кредит у розмірі 2400грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не зявився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За кредитним договором позичальник зобовязується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобовязань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 04.10.2012р. ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 2400грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 30.04.2016р. становить 14863,39грн., яка складається з наступного: за кредитом 2338,55грн., за процентами 9440,87грн., пеня, комісія - 1900грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобовязань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500грн., штраф (процентна складова) 683,97грн. Таким чином, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, суми штрафу, пені та комісії. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

У червні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 24863,01грн., посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 05.03.2012р. за договором банк надав відповідачу кредит у розмірі 2000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не зявився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За кредитним договором позичальник зобовязується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобовязань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 05.03.2012р. ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 2000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 29.02.2016р. становить 24863,01грн., яка складається з наступного: за кредитом 2810,88грн., за процентами 17441,99грн., пеня, комісія - 2950грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобовязань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500грн., штраф (процентна складова) 1160,14грн. Таким чином, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, суми штрафу, пені та комісії. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

У червні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 30434,16грн., посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 06.10.2015р. за договором банк надав відповідачу кредит у розмірі 21782,75грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не зявився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За кредитним договором позичальник зобовязується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобовязань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 06.10.2015р. ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 21782,75грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 08.06.2016р. становить 30434,16грн., яка складається з наступного: за кредитом 21244,15грн., за процентами 2372,75грн., пеня, комісія - 4248,80грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобовязань відповідачу нараховано штраф в розмірі 2568,46грн. Таким чином, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, сума штрафу, пені та комісії. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

У червні 2016р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісяця, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню дитину - дочку [PERSON], 06.05.2016р.народження, на утримання якої відповідач батько дитини - коштів не надає. У судовому засіданні позивач була відсутні, надала заяву, в якій просила розглядати справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала. Відповідач до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно, причин неявки суду не повідомив. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріали справи свідчать, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], 06.05.2016р.народження. Дитина проживає разом з матірю. Угоди щодо її утримання сторони не досягли, про що свідчить факт звернення до суду. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р. п.17), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що вимагається стягнення на утримання одної дитини, що відповідач працює в ТОВ "Трансінтерлогістік", отримує стабільну заробітну плату, фізично здоровий. Доцільно визначити стягнення у вигляді 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 02 вересня 2000 року він знаходиться у шлюбі з [PERSON], який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 705. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде мешкати з матірю. Сторони фактично припинили шлюбні відносини у звязку з тим, що в родині відсутнє взаєморозуміння, повага, у звязку з чим з початку 2013 року вони не мешкають однією родиною та не підтримують сімейних відносин. На підставі викладеного, просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON], [INFO], який зареєстрований 02 вересня 2000 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 705. Сторони надали суду заяви, в яких просять суд розглянути позов за їх відсутності, при цьому, позивач позов підтримує та просить його задовольнити; відповідач проти позову не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до заяви позивача та відповідача по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що з 02 вересня 2000 року [PERSON] знаходиться у шлюбі з [PERSON], який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 705. (а.с. 11) Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде мешкати з матірю (а.с. 12). Сторони фактично припинили шлюбні відносини у звязку з тим, що в родині відсутнє взаєморозуміння, повага, у звязку з чим з початку 2013 року вони не мешкають однією родиною та не підтримують сімейних відносин. Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений до суду одним з подружжя. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення. \~Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що шлюбні стосунки між сторонами припинились, позивачка та відповідач спільного господарства не ведуть, а тому суд приходить до висновку, що родина [PERSON] та [PERSON] розпалася остаточно та поновлена бути не може.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Студенокської сільської ради Ізюмського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,0916 га для ведення особистого селянського господарства, розташована на території [ADDRESS], яка належала померлому на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Після звернення до нотаріальної контори для оформлення спадщини, позивачу було рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] не встиг вчасно звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини через хронічні захворювання та похилий вік, просив визначити йому достатній строк для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, де просив розглянути справу без його участі, так як він не зможе з`явитися через незадовільний стан здоров`я.(а.с.22) Відповідач представник Студенокської сільської ради надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заперечень проти позовних вимог не надав.(а.с.28). Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.4). Завідувачем Ізюмської держнотконтори повідомлено, що позивачем у справі пропущено строк на прийняття спадщини, а тому є необхідність щодо звернення до суду для визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за законом.(а.с.6) Згідно ст.1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч.3 ст.1272 вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому вказувала, що 12.09.2015 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2009. Під час перебування в шлюбі у сторін народився син [PERSON], 17.06.2016 року. Позов обгрунтовувався тим, що подальше спільне проживання з відповідачем через постійні непорозуміння та різні погляди на життя є неможливим. Посилаючись на те, що сторони з квітня 2016 року припинили шлюбні стосунки та проживають окремо, не ведуть спільного господарства, позивач просила розірвати шлюб та змінити прізвище на дошлюбне Лютостанська. Позивач через канцелярію суду подала заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала за виключенням вимог щодо зміни прізвища на дошлюбне (а.с.27). Відповідач в судове засідання не зявився, судові повістки, направлені на його адресу, повернені відділенням поштового звязку з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними в матеріалах справи документами. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №2009. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя. З викладених у позові пояснень позивача вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, через що позивач відмовляється від примирення. Згідно зі ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Таким чином, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечило б інтересам позивача, що бажає їх припинення, суд вважає, що укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави, що складаються з судового збору розмірі 640 грн. 00 коп., оскільки позивача на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір звільнено від їх сплати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, який обгрунтовувала тим, що 02.10.2004 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Вказувала, що почуття кохання та взаєморозуміння у сторін відсутні, на даний час вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Майнового спору між сторонами не має. Вважає примирення неможливе, просить шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не зявилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, судові повістки, направлені на його адресу, повернені відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно ст до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 02.10.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №106462, виданим 02.10.2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис № 1480 (а.с. 5). Сторони по справі мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №097986, виданого 13.04.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ємільчинського районного управління юстиції Житомирської області (а.с.6). Згідно положень частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, шлюб існує формально. За викладених обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, оскільки в порушення ч.1 ст.24 СК України не відповідає його волі, а існування сім'ї сторін носить формальний характер протягом тривалого часу, спір про виховання та утримання спільного сина у сторін відсутній, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу у розмірі 640,00 (а.с.1) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved