Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Любашівського районного суду з позовом до [PERSON], Зеленогірської селищної ради Любашівського району Одеської області, Любашівської селищної ради Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин. В обґрунтування вимог позивач в позові вказує, що 28 березня 2013 року помер її батько [PERSON] та 24 грудня 2015 року померла її бабка [PERSON], після смерті якої залишилася в спадщину земельна ділянка. Вона своєчасно не звернулася до нотаріуса, оскільки хворіла. Крім того, в документах, що підтверджують родинні відносини із бабкою є розбіжності в написані прізвища, так її прізвище до шлюбу [PERSON], покійного батька [PERSON], а бабки [PERSON]. З огляду на вказане, позивач просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідачі: Зеленогірська селищна рада просила справу розглянути без представника, заперечень по справі не має, що підтверджується листами /а.с.24, 49,67/. Любашівська селищна рада Одеської області заперечень по справі не має та просила розглянути справу у відсутність представника , що підтверджується листом /а.с.21/. [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив повністю, вказуючи на те, що він прийняв в спадщину земельну ділянку, яка залишилася після смерті матері, а його покійний брат батько позивачки успадкував земельну ділянку після смерті їхнього батька. Вважає, що позивач не має права на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діяла на підставі довіреності просила в задоволенні позову відмовити, вказуючи на те, що позивач хоча і лікувалася амбулаторно, але це не завадило її ходити на роботу, тому вважає, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини без поважної причини. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із слідуючого. Відповідно до положення ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Так, згідно положень ст.ст.1269 - 1270 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до правил ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини не подав заяву про прийняття спадщини він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 цієї статті ЦК визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено і ці обставини ніким не оспорюються, що 24 грудня 2015 року померла [PERSON], яка до дня смерті була зареєстрована та проживала [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть та довідка Зеленогірської селищної ради /а.с.13, 36/. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 4.23 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і яка прийнята спадкоємцем першої черги [PERSON] /а.с.12,32/. Із листа нотаріуса від 16 грудня 2016 року вбачається, що нотаріус рекомендував позивачу [PERSON] звернутися до суду з питання визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин, оскільки в документах, що підтверджують родинні відносини є розбіжності /а.с.12/. За роз'ясненням, даних у пункті 24 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", згідно яких при вирішенні питання про визначення особі додаткового строку, суд при дослідженні поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини має виходити з того, що поважними є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні в Любашівській ЦРБ з 14.06.2016 р. по 04.07.2016 р. із діагнозом бронхіальна астма, інфекційно алергічна форма, ГРВІ, гіпертонічна хвороба 1 ст., що підтверджується медичною довідкою Любашівської ЦРБ /а.с.7, 89/. В той же час, позивач в зазначений період перебувала на роботі, що підтверджується табелями обліку робочого часу Любашівської селищної ради за червень - липень 2016 року /а.с.86-88/. Таким чином, представлені позивачем письмові докази не дають можливості зробити висновок про те, що захворювання позивача було тяжким та тривалим, таким, що позбавляло її можливості прибути до нотаріуса для оформлення заяви про прийняття спадщини, або направлення заяви про прийняття спадщини поштою особисто чи через представника. З огляду на зазначене, сам по собі факт перебування на амбулаторному лікуванні позивачки, не може бути доказом неможливості прийняття нею спадщини у встановленому законом порядку. Посилання [PERSON] на те, що вона своєчасно не прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки не знала про наявність заповіту , суд не приймає до уваги, оскільки необізнаність про наявність заповіту не є поважною причиною пропуску строку, а крім того, вона мала право на спадщину згідно ст.1266 ЦК України, за правом представлення. Таким чином, зазначені позивачем причини пропуску нею шестимісячного строку для прийняття спадщини, після смерті [PERSON], яка померла 24.12.2015 року, не є такими, що не залежали від її волі, не є непереборними та такими, що створювали для неї істотні труднощі для прийняття спадщини. Такі не перешкоджали останній подати до нотаріальної контори, протягом шести місяців заяву про прийняття спадщини. Оскільки поважних причин пропуску позивачем строку на подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини не встановлено, тому у задоволенні вимог про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] слід відмовити. Відповідно до роз'яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1998 року № 5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", встановлення юридичних фактів обумовлено якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Убачається, що позивач просила встановити факт родинних відносин з померлою бабкою [PERSON] та батьком [PERSON] для оформленням своїх спадкових прав. Хоча , в судовому засіданні позивачем і були надані достатні докази про родинні відносини, проте оскільки у суду відсутні правові підстави для визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], тому й у задоволенні її вимог про встановлення факту родинних відносин з померлими слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed