Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Приватне акціонерне товариство „ПРОСТО-страхування звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в розмірі 3\~518, 81 грн і судових витрат в розмірі 1\~218, 00 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 23 серпня 2012 року ПАТ „ПРОСТО-страхування та [PERSON] уклали Поліс № АВ/7950002 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Мегсеdes-BENZ», реєстраційний номер [NUMBER]. 11 грудня 2012 року в місті Києві на проспекті [PERSON] відбулась дорожньо- транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Мегсеdes-BENZ», яким керував відповідач [PERSON] і автомобілем «Реuqeot - 406», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року водія [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП за порушення Правил дорожнього руху України. Після звернення потерпілого [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування, йому ПАТ «ПРОСТО-страхування» сплатило 3\~518, 81грн, хоча відповідно до Звіту № 5948/7114 від 18 грудня 2012 року вартість матеріального збитку власнику автомобіля «Реuqeot - 406», реєстраційний номер [NUMBER] була встановлена у розмірі 4 834,57 гривень. Таким чином, фактичні витрати страхової компанії, повязані з цим страховим випадком складають 3 518,81 гривень. Позивач в позові посилається на положення ч. 2 ст. 1187 ЦК України, ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема на підпункти 38.1.1. пункту 38.1 : „Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу,, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2. пункту 33.1 ст. 33, а також на 33.1.4 згідно якого водій транспортного засобу зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Вказані положення, на думку позивача, були порушені відповідачем [PERSON] , який не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду і тому повинен сплатити позивачу в порядку регресу зазначену суму страхового відшкодування. Відповідач [PERSON] позов не визнав і вказав, що він на час ДТП перебував у трудових відносинах із ПП «Поляков Костянтин Володимирович», виконував свої трудові обовязки по доставці матеріальних цінностей в м. Київ, не мав можливості повідомити страхову компанію, так як знаходився в "рейсі", [PERSON] обіцяв самостійно подати заяву про страховий випадок у страхову компанію, але обіцянки своєї не виконав і тому на його думку саме [PERSON] повинен сплачувати зазначену у позові суму. Суд, вислухавши відповідача [PERSON], дослідивши надані сторонами письмові докази, вважає, що в задоволені позову необхідно відмовити повністю з таких підстав. Із постанови Святошинського районного суду м. Києва від 24 грудня 2012 року видно, що [PERSON], який працює водієм ПП «[PERSON]В.» притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП за порушення Правил дорожнього руху України, а саме за те, що він 11 грудня 2012 року в місті Києві на проспекті [PERSON] керуючи автомобілем «Мегсеdes-BENZ», під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, і він не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Реuqeot - 406», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], чим порушив п.п. 10.9 Правил дорожнього руху України. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду , що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Частиною першою ст.. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових відносин. Однак в даному випадку шкода потерпілому уже була відшкодована позивачем, який в порядку регресної вимоги звернувся з позовом до винної особи про відшкодування розміру сплаченої ним шкоди. Крім того, згідно ст.. 33 ЦПК України, замінити первісного відповідача, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача можливо тільки за клопотанням позивача, а позивач з таким клопотанням до суду не звертався. Таким чином, в даному випадку водій [PERSON] є належним відповідачем у справі. Відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Разом з тим, згідно правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 16.09.2015 року № 6-284цс15 вказано, що «… коли факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватися у загальному порядку відшкодування збитків». Згідно ч.1, ст.. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відмовляючи у задоволенні позову, суд також приймає до уваги, що дійсно наведеними позивачем нормами права встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох днів з дня настання ДТП письмово повідомити страховика про страховий випадок. Однак такий обов'язок, на думку суду, встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, сплативши страхове відшкодування. Позивачем була проведена відповідна перевірка розміру встановленої потерпілим заподіяної йому майнової шкоди в сумі 4 834, 57 грн і в результаті позивачем складено розрахунок страхового відшкодування від 30.01.2013 року на суму 3 518, 81 грн, тобто права позивача про можливість перевірити обставини ДТП власними силами порушені не були і позивач провівши відповідну перевірку сплатив значно меншу суму порівняно з тою, яку встановив експерт за заявою потерпілого [PERSON] (а.с. 14-31). Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу задоволення позову і тому позов з цих підстав не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed