Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що їй на законних підставах належить земельна ділянка, площею 2,00 га, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Кремінського району. 08.01.2008 року між нею та відповідачем по справі - приватним сільськогосподарськими підприємством «Агрофірма Чкалова» було укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до умов цього договору він укладений на строк 5 років з кінцевим терміном 04 червня 2013 року. Після спливу строку дії договору відповідач по справі повинен був повернути земельну ділянку. Оскільки пропозицій на продовження дії договору оренди від відповідача не надходило, то на даний час позивач не має бажання надавати свою земельну ділянку в оренду відповідачу, а тому прохає витребувати у відповідача по справі земельну ділянку, зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку та заборонити здійснювати будь-які сільськогосподарські агротехнічні дії на вищевказаній ділянці. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, та пояснила, що 08.01.2008 року нею з відповідачем по справі було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років. Також на питання сторони відповідача позивач зазначила, що дійсно підписувала договір оренди земельної від 08.01.2013 року строком на 15 років. Але на даний час здавати в оренду земельну ділянку відповідачу не бажає. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, та вказала, що договором оренди передбачено, що орендар не пізніше чим за 10 днів до закінчення договору повинен повідомити орендодавця про намір продовження договору оренди. Ці умови відповідачем було виконано, оскільки 08.01.2013 року між позивачем та відповідачем по справі укладено новий договір оренди земельної ділянки строком на 15 років. Умови договору відповідачем виконуються, здійснюється оплата орендної плати, закупляються ГСМ для обробітку земельної ділянки, постійно підвищується родючість земельної ділянки. Оскільки позивач по справі погодилася на умови договору від 08.01.2013 року, її волевиявлення сприяло укладенню договору оренди земельної ділянки, договір виконується строком один рік, відбувся обробіток земельної ділянки та сплачено орендну плату за користування земельної ділянки, то представник відповідача прохає у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно, всебічно та обґрунтовано дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову потрібно відмовити, зважаючи на наступне. Відповідно до к/к державного акту (а.с. 6) позивач є власником земельної ділянки. Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 08.01.2008 року (а.с. 7-8) між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини строком на 5 років. Відповідно до листа від 23.11.2013 року (а.с. 9) позивач повідомляє про небажання продовжувати договір оренди від 08.01.2008 року. Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 08.01.2013 року (а.с. 30-31) договір між позивачем та відповідачем укладено строком на 15 років. Факт підписання такого договору сторони підтвердили. Відповідно до листа (а.с. 32) [PERSON] з заявою про самостійний обробіток не зверталася. Відповідно до договору № б/н (а.с. 35-37) відповідач звертався до центру ДЗК за оформленням документації. Відповідно до накладної (а.с. 40) позивач отримала орендну плату за 2013 рік 12.07.2013 року. Таким чином відносно своєчасності оплати відповідач умови виконав. Відповідно до калькуляції витрат на передпосівну обробку землі на 2014 рік (а.с. 41) відповідач витратив 2663,12 грн. Свідки [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні повідомили, що позивач по справі договір підписувала, всі істотні умови обговорені. Також вказали, що про бажання самостійно обробляти земельну ділянку не повідомляла, земля оброблялася відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про оренду землі» передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Відповідно до ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі його закінчення. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завданих збитків. Таким чином, норми ЗУ «про оренду землі» чітко визначають підстави та наслідки припинення договору оренди. Але відповідно до наданого договору оренди земельної ділянки (а.с. 30-31) він укладений 08.01.2013 року строком на 15 років. Факт підписання цього договору позивач підтвердила, ніяким чином спростовувати не намагалася, лише повідомила, що на даний час не має бажання здавати землю відповідачу в оренду. Таким чином, такої підстави, як припинення договору оренди за закінченням його строку та повернення на підставі цього земельної ділянки позивачеві не має. Суд вважає обґрунтованим посилання позивача на ст. 90 ЗК України, згідно якої продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Разом з тим, суд вважає, що в даному випадку, оскільки між сторонами виникли договірні відносини з приводу оренди земельної ділянки, статтею 24 ЗУ «Про оренду землі» передбачені права і обов'язки орендодавця, згідно даної статті зокрема не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов'язані з поліпшенням стану об'єкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця. Орендар в свою чергу, відповідно до ст. 25 ЗУ «Про оренду землі», зокрема зобов'язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі. Таким чином, суд вважає, що позивач надав згоду на оренду земельної ділянки в договорі від 08.01.2008 року, підтвердив цю згоду в договорі від 08.01.2013 року, строк дії договору 15 років. А тому вважати, що права власника земельної ділянки та орендодавця в одній особі порушеними у суду підстав не має. Сторони уклали договір та виконують його: орендодавець передав земельну ділянку, а орендар здійснив оплату орендної плати за 2013 рік. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до наданих пояснень, свідчень та матеріалів справи суд не знаходить, що дані відносини не містять ознак, які б свідчили про безпідставне володіння відповідачем власністю позивача, а тому і забороняти вчиняти дії, які можуть порушувати право позивача суд не може, оскільки використання земельної ділянки на підставі договору оренди для ведення сільськогосподарського товарного виробництва передбачено ЗК, ЗУ «Про оренду землі» та умовами договору від 08.01.2013 року. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Але власник (орендодавець) відповідно до ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» не має права і вчиняти дії по перешкоджання орендарю у користуванні об'єктом оренди. Суд не погоджується з посиланням позивача на ст. 400 ЦК України, згідно якої недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна оскільки відповідно до Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 «Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей». Тобто, лише власник наділений правом володіння майном, забезпечений можливістю фактичного панування. Оскільки договір від 08.01.2013 року укладено строком на 15 років, то підстав для застосування ст. 412 ЦК України для припинення права користування земельною ділянкою не має. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач та відповідач 08.01.2008 року уклали договір оренди земельної ділянки строком на 5 років. З метою подовження договору оренди 08.01.2013 року було укладено новий договір оренди, строком на 15 років. Умови договору від 08.01.2013 року сторони виконують, орендодавець передав земельну ділянку, орендар сплатив орендну плату. Позивач по справі в судовому засіданні підтвердила, що вона дійсно уклала договір оренди земельної ділянки від 08.01.2013 року, підписала його, отримала орендну плату за 2013 рік. А тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Повний текст судового рішення виготовлено 20.01.2014 року. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed