Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) на його користь 4 514 169 грн. 00 коп. збитків (упущеної вигоди). В обґрунтування пред'явлених вимог послався на те, що у 2005 році він отримав патент України на корисну модель [NUMBER] від 15 березня 2005 року «[INFO]». Об'єктом зазначеної корисної моделі є автоматизована система пошуку інформації про наявність вільних квитків на пасажирські поїзди у залізничному транспорті, яка дозволяє забезпечити їх резервування та придбання у мережі Інтернет. У 2012 році ДП «Український інститут промислової власності» на підставі висновку експертизи щодо умов патентоздатності від 19 червня 2012 року № 13578/ЗУ/12 додатково підтвердив, що запатентований спосіб за патентом України на корисну модель [NUMBER] відповідає встановленим законодавствам умовам патентоздатності. Після отримання вказаного патенту [NUMBER] позивач звернувся до Першого заступника начальника головного пасажирського управління «Укрзалізниці» Лобойка Л. М. з листом від 14 червня 2005 року з пропозицією запровадити систему резервування квитків. У даному листі позивач повідомив адресата про те, що система резервування квитків захищена у березні 2005 року деклараційним патентом України на корисну модель. Однак листом від 03 серпня 2005 року відповідач повідомив позивача про те, що застосування запропонованої ним системи не можливе у зв'язку з відсутністю в Україні єдиної системи автоматизованого керування оформленням проїзних та перевізних документів. При цьому, у даному листі відповідачем було зазначено, що прийняття остаточного рішення можливе лише після впровадження єдиної системи. Як зазначив позивач, у подальшому від відповідача на його адресу будь-яких пропозицій щодо запровадження запатентованої ним системи резервування та продажу квитків не находило. Однак як стало відомо позивачеві, на офіційному веб-сайті «Укрзалізниці» за адресою http://booking.uz.gov.ua/ здійснюється попереднє резервування та продаж залізничних квитків через мережу Інтернет. Згідно розміщеної на офіційному веб-сайті «Укрзалізниці» інформації, даний сервіс було запроваджено 17 травня 2012 року. Позивач вважає, що зазначений спосіб продажу порушує його право інтелектуальної власності як власника патенту [NUMBER], оскільки у сервісі, що пропонується на веб-сторінці http://booking.uz.gov.ua/ використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули корисної моделі, що охороняється патентом [NUMBER]. Відповідно, порушником прав інтелектуальної власності на корисну модель за Патентом [NUMBER] є відповідач, який надає послуги з резервування й продажу квитків на залізничному транспорті за допомогою мережі Інтернет. З метою припинення порушення прав інтелектуальної власності, що підтверджуються патентом [NUMBER], позивач неодноразово звертався до дирекції «Укрзалізниці» листами від 04 березня 2013 pоку та 25 грудня 2012 року, в яких просив відповідача вжити заходів щодо припинення порушення прав інтелектуальної власності на корисну модель «[INFO]», що охороняється патентом України [NUMBER], а також просив розглянути можливість співпраці з ним. У своїх відповідях на звернення позивача, відповідач повідомив, що технологія надання послуг резервування та придбання квитків через офіційний сайт Укрзалізниці сторінка http://booking.uz.gov.ua/ суттєво відрізняється від описаної у патенті, відтак Укрзалізницею не порушено прав інтелектуальної власності на спосіб резервування та продажу квитків на транспортні засоби, що охороняються патентом на корисну модель від 15 березня 2005 року [NUMBER]. Посилаючись на вищенаведене обґрунтування, позивач вважає, що його право інтелектуальної власності на корисну модель «[INFO]», що охороняється патентом України [NUMBER], порушується неправомірними діями відповідача і таке порушення завдає позивачеві збитків, які мають бути компенсовані у розмірі 4 514 169 грн. В ході розгляду справи за клопотанням позивача до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучено - Державне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр державної адміністрації залізничного транспорту», Спільне українсько-американське підприємство «Українська бізнес інформаційна служба УБІС», Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальна бізнес інформаційна служба УБІС» та Державне підприємство «Державно науково-дослідний центр залізничного транспорту України». Крім того, протокольною ухвалою суду від 06 червня 2016 року занесеною до журналу судового засідання, за клопотанням представника позивача здійснено заміну відповідача з Державної адміністрації залізничного транспорту на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили суд задовольнити пред'явлені вимоги у повному обсязі. Представники відповідача проти задоволення позову заперечували, пославшись на безпідставність вимог позивача та, за викладених підстав просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися судом належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Заслухавши думку у часників процесу, дослідивши докази наявні в матеріалах справи у взаємозв'язку з поясненнями сторін, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14 липня 2004 року позивачем було подано заявку №20040705785 на отримання патенту на корисну модель «[INFO]», за результатами якої 15 березня 2015 року було внесено до Державного реєстру патентів України на корисні моделі інформацію про видачу деклараційного патенту на вказану корисну модель та було здійснено у офіційному бюлетені «Промислова власність» публікацію відповідних відомостей. Зі змісту наявного в матеріалах справи опису до деклараційного патенту вбачається, що об'єктом зазначеної корисної моделі є автоматизована система пошуку інформації про наявність вільних квитків на пасажирські поїзди у залізничному транспорті, яка дозволяє забезпечити їх резервування та придбання у мережі Інтернет. У 2012 році ДП «Український інститут промислової власності» на підставі висновку експертизи щодо умов патентоздатності від 19 червня 2012 року № 13578/ЗУ/12 додатково підтвердив, що запатентований спосіб за патентом України на корисну модель [NUMBER] відповідає встановленим законодавствам умовам патентоздатності, що підтверджується копією відповідного висновку (Том справи №1, а.с. 12-15). Як вбачається з матеріалів справи, після отримання вказаного патенту за [NUMBER], позивач звернувся до Першого заступника начальника головного пасажирського управління «Укрзалізниці» Лобойка Л. М. з листом від 14 червня 2005 року з пропозицією запровадити систему резервування квитків та додатково повідомив адресата про те, що система резервування квитків захищена деклараційним патентом України на корисну модель ще у березні 2005 року (Том справи №1, а.с. 16). Однак листом від 03 серпня 2005 року відповідач повідомив позивача про те, що застосування запропонованої ним системи не можливе у зв'язку з відсутністю в Україні єдиної системи автоматизованого керування оформленням проїзних та перевізних документів, однак прийняття остаточного рішення із даного питання можливе лише після впровадження єдиної системи (Том справи №1, а.с. 17). Як зазначив позивач йому стало відомо, що на офіційному веб-сайті «Укрзалізниці» за адресою http://booking.uz.gov.ua/ здійснюється попереднє резервування та продаж залізничних квитків через мережу Інтернет. Згідно розміщеної на офіційному веб-сайті «Укрзалізниці» інформації, даний сервіс було запроваджено 17 травня 2012 року. Зазначена обставина є загальновідомою та підтверджується копією роздруківки з Інтернет сторінки (Том справи №1, а.с. 60). Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 5 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», патент надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати винахід (корисну модель) без його дозволу, за винятком випадків, коли таке використання не визнається згідно з цим Законом порушенням прав, що надаються патентом. Згідно з пунктами 1-4 ст. 464 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок є: право на використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка; виключне право дозволяти використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка (видавати ліцензії); виключне право перешкоджати неправомірному використанню винаходу, корисної моделі, промислового зразка, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги позивач посилається на те, що відповідач у порушення вимог чинного законодавства на своєму офіційному веб-сайті за адресою http://booking.uz.gov.ua/ здійснює попереднє резервування та продаж залізничних квитків через мережу Інтернет. Зазначений спосіб продажу, вважає позивач, порушує його право інтелектуальної власності як власника патенту [NUMBER], оскільки у сервісі, що пропонується на веб-сторінці http://booking.uz.gov.ua/ використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули корисної моделі, що охороняється патентом [NUMBER]. Відтак порушником прав інтелектуальної власності на корисну модель за Патентом [NUMBER] є відповідач, який надає послуги з резервування й продажу квитків на залізничному транспорті за допомогою мережі Інтернет. У відповідності до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» спори щодо умов одержання винахідником винаходу (корисної моделі) винагороди та її розміру вирішуються у судовому порядку. Таким чином, зазначає позивач, що відповідно до ст. 464 ЦК України та ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», саме йому належить право використовувати вказаний винахід та дозволяти його використання іншим особам. Однак відповідач своїми неправомірними діями порушує його виключні майнові права на корисну модель, що охороняється патентом України [NUMBER], який виданий з дотриманням норм Закону, відтак вказані права підлягають захисту у судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина 2 ст. 30 ЦПК України визначає, що відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. Позивач звазначає, що відповідач ПАТ «Українська залізниця» на своєму офіційному веб-сайті за адресою http://booking.uz.gov.ua/ здійснює попереднє резервування та продаж залізничних квитків через мережу Інтернет, чим порушує його права. Між тим, як встановлено судом, сервіс за адресою: http://booking.uz.gov.ua/ (Єдиної автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями), на якому було використано спірну формулу корисної моделі, обслуговується та експлуатується Державним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр державної адміністрації залізничного транспорту України» (ДП «ГІОЦ Укрзалізниці»). ДП «ГІОЦ Укрзалізниці», яке підпорядковане Укрзалізниці впроваджує і експлуатує прикладне програмне забезпечення серверу застосувань ЕПД ПП, тобто здійснює обслуговування та технічний супровід модуля резервування та продажу залізничних квитків через свій веб-сайт. Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно ч. 1, 2 ст. 87 ЦК України, для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасника (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦК України, у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом. Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 18 квітня 2013 року, затверджено Статут ДП «Головний інформаційно-обчислювальний центр державної адміністрації залізничного транспорту» у новій редакції (Том справи №2, а.с. 110-128). Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Статуту підприємства, ДП «Головний інформаційно-обчислювальний центр державної адміністрації залізничного транспорту» - державне підприємство, засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України та підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту. Підприємство є самостійним суб'єктом господарювання, діє згідно із цим Статутом і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім майном, що належить йому на праві господарського відання, згідно із чинним законодавством України. Згідно Розділу 3 Статуту, підприємство є юридичною особою, набуває прав та обов'язків юридичної особи з дати включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємці. Підприємство має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням. Підприємство самостійно несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах належного йому майна згідно із законодавством. Метою і предметом діяльності підприємства серед іншого є продаж проїзних (перевізних) документів у пасажирських перевезеннях через електронні канали обслуговування (п. 2.2.18 Статуту). Відповідно до інформаційної бази Whois.ua, ГІОЦ є власником домену та сайту http://booking.uz.gov.ua/ на якому здійснюється продаж проїзних документів протягом 2012-2014 років та виступав виконавцем договору оферти про надання послуг з продажу проїзних документів через електронні канали обслуговування. Наведені відомості підтверджуються Висновком експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів, підготовленого Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України від 29 березня 2013 р. № 11/13 (Том справи №1, а.с. 18-47). Крім того, вказана обставина визнавалась усіма учасниками процесу. Звертаючись до суду з клопотанням у порядку ст. 33 ЦПК України про заміну неналежного відповідача та залучення його правонаступника, представник позивача послався на те, що на виконання постанови Кабінету міністрів України від 25 червня 2014 року №200 про утворення ПАТ «Українська залізниця», ДП «ГІОЦ Укрзалізниці» було припинено шляхом його реорганізації (злиття). Відповідно до додатку 1 до вищенаведеної постанови, ДП «ГІОЦ Укрзалізниці» увійшло до переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Таким чином, у відповідності з протоколом № 1 засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 21 жовтня 2015 року було утворено відокремлений підрозділ ПАТ «Українська залізниця» - філію «Головний інформаційно-обчислювальний центр» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Пред'являючи позов до ПАТ «Українська залізниця» позивач та його представник виходили з того, що відповідач є правонаступником ДП «ГІОЦ Укрзалізниці» в результаті припинення шляхом його реорганізації (злиття) на підставі постанови Кабінету міністрів України №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23 лютого 2012 року №4442-VI. В той же час, згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 104 ЦК України та ст. 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок такого припинення юридичної особи відбувається за процедурою, визначеною статтею 107 цього Кодексу. Разом з тим, в ході розгляду справи не здобуто доказів, які б свідчили про те, що припинення ДП «ГІОЦ Укрзалізниці» відбулось у порядку встановленому ст. 107 ЦК України і відповідач набув статус правонаступника. Крім того, згідно отриманого судом витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 01 серпня 2017 року, на момент вирішення даного спору ДП «ГІОЦ Укрзалізниці» припиненим не є, а лише з 06 серпня 2014 року перебуває у стані припинення, а відтак зберігає свій статус учасника спірних цивільно-правових відносин. Відсутній у реєстрі й запис про будь-яку особу, правонаступником якої є зареєстрована юридична особа. У відповідності до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі ц справі іншу особу як співвідповідача. Судом роз'яснювалися учасникам процесу їх права визначені процесуальним законом, в тому числі, право позивача заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним в порядку ст. 33 ЦПК України, однак позивач та його представник таким своїм правом не скористалася. При цьому, незважаючи на зазначені вище обставини, як позивач так і його представник наполягали на розгляді судом вимог саме до відповідача ПАТ «Українська залізниця». Таким чином, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає як такий, що пред'явлений до неналежного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed