Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що від шлюбу між нею та відповідачем у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Судовим наказом Коломийського міськрайонного суду від 25.07.2018 року в справі № 346/3058/18 вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 930,00 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття. Однак, присуджених аліментів недостатньо для повного забезпечення дитини та її розвитку. Дочка Анна навчається в комунальній школі міста Бруніко, провінція Больцано, Республіки Італія. Навчання в школі є безкоштовним, однак, платними є харчування. Зокрема, за період з 2015 по 2019 роки позивач оплатила витрати на харчування вказаної дочки в розмірі 884,16 євро, а також 20,00 євро за медичні послуги , що згідно з курсом НБУ становило 26 312,59 грн. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12.06.2020 року стягнено з відповідача на користь позивача половину понесених нею додаткових витрат на утримання дочки [PERSON] в розмірі 13 156,30 грн. Оскільки остання продовжує навчатись у школі, позивач продовжує нести пов`язані з цим додаткові витрати, які не були предметом розгляду у справі № 346/1843/20. Зокрема, здійснено витрати на придбання абонементу для проїзду в громадському транспорті в 2019 році в розмірі 20,00 євро, витрати на шкільні сніданки у 2019-2020 навчальному році в розмірі 234,50 євро, в 2020-2021 навчальному році - 224,50 євро, що разом згідно з курсом НБУ становить 15 578,36 грн. Оскільки вказана дочка проживає з позивачем, остання вправі вимагати стягнення 70 % таких витрат. Тому позивач, посилаючись на ст. 185 СК України, просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 10 904,85 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, про його час і місце повідомлялася за адресою, вказаною в позовній заяві, однак, до суду повернувся конверт з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. Представник позивача, адвокат Сікомас С.В. в судове засідання не з`явився, 10.08.2021 року електронною поштою надіслав до суду письмову заяву, в якій просить судове засідання, призначене на 10.08.2021 року, провести за відсутності сторони позивача (а.с. 37, 43). Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, вказаних у відзиві на позов. В останньому зазначено, що позивачем не надано доказів існування особливих обставин, з якими закон пов`язує додаткові витрати та обов`язок другого з батьків приймати участь у цих витратах. Та обставина, що відповідач по незнанню частково визнав попередній позов не є доказом під ставності даного позову. До додаткових витрат позивачем включено витрати на придбання проїзного документа та витрати на шкільні сніданки. Проте, на утримання дочки відповідач регулярно сплачує аліменти, а тому не зобов`язаний окремо сплачувати на проїзд та сніданки, оскільки ці витрати охоплюються поняттям утримання дитини, а необхідність вказаних витрат нічим не підтверджена. Позивач ставить питання про відшкодування понесених витрат за 2019-2021 роки та на підтвердження надає переклад рахунків та рахунки, які слід було сплатити до 20.12.2019 року та 12.02.2021 року. Якщо б дочка використовувала послугу шкільного сніданку, то на час пред`явлення позову позивач повинна надати квитанції про оплату сніданків, а не тільки рахунки на них. Крім того, ці рахунки не можуть бути належними доказами в справі, оскільки долучені до позовної заяви документи не містять відомостей про їх легалізацію та легітимний переклад. Половина витрат на утримання дитини позивачу відшкодовується державою Італія і вона зобов`язана здати квитанції в податкову службу. Позивачем не надано доказів того, що придбання проїзного документу для дочки є необхідністю. Також зазначає, що до 2014 року двоє неповнолітніх дітей сторін проживали з відповідачем в с. Товмачик Коломийського району. Позивач вирішила забрати дочку в Італію, пояснюючи тим, що зможе створити дитині кращі умови, а тепер намагається стягнути витрати з відповідача по італійських мірках, не враховуючи рівня життя та можливостей заробітку в Україні. Відповідач на даний не має постійної роботи, підробляє неофіційно, що дає невисокий і нестабільний дохід, та змушений надавати допомогу своїй матері, що є особою похилого віку. Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити у зв`язку з безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що судовим наказом, виданим Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 25.07.2018 року в справі № 346/3058/18, вирішено стягувати із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 930,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.2). Згідно з копією постанови про закінчення виконавчого провадження, винесеної 23.09.2021 року старшим державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у ВП № 64381227, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 346/1843/20, виданого 11.09.2020 року Коломийським міськрайонним судом про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] половину понесених нею додаткових витрат на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 13 156,30 грн., закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням (а.с. 5, 47, 48). Відповідно до довідки № 59073, виданої 24.09.2021 року вказаним відділом ДВС [PERSON] сплачує аліменти в користь [PERSON] на утримання вказаної дитини, згідно із судовим наказом № 346/3058/18 від 24.10.2018 року. Станом на 30.09.2021 року переплата по сплаті аліментів становить 6 525 грн. (а.с. 49). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. В п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року в справі № 6-1489цс17, згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження понесених витрат позивачем надано суду копії тарифів для використання послуги шкільного сніданку в середній школі з навчанням на італійській мові за 2019-2020, 2020-2021 навчальні роки (234, 50 та 224 євро відповідно), а також довідку про витрати, понесені у 2019 році для придбання абонементу для проїзду в громадському транспорті (20 євро) з копіями перекладів з італійської мови на українську мову, що визначено позивачем еквівалентно з курсом НБУ в сумі 15 578,36 грн. (а.с.6-11) Аналізуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що витрати на оплату харчування в навчальному закладі, а також витрати на проїзд в громадському транспорті не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, а є такими, що пов`язані зі звичайним способом життя, а тому не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. На підставі наведеного, ст.180, 181, 185 СК України,

Outcome: dismissed