Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Ухвалою судді [PERSON] . від 18 лютого 2016 року було відкрито провадження у справі. Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.11.2017 року здійснено перерозподіл даної справи у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 22.11.2018 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Провадження у даній справі було відкрито в порядку Цивільного процесуального кодексу України, що діяв до 15 грудня 2017 року. У зв`язку з набранням чинності з 15 грудня 2017 року Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України», згідно Перехідних положень цього Кодексу, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами Цивільного процесуального кодексу України, які діють з 15 грудня 2017 року. Ухвалою суду від 13.03.2018 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 14.06.2018 року. Ухвалою суду від 14.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні 22.05.2019 року позивач [PERSON] подав заяву про відмову від позовних вимог та закриття провадження у справі, також повідомив, що наслідки відмови від позову йому відомі. Ухвалою суду від 22.05.2019 року провадження в частині позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне-аналітичне агентство «Остро» про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - закрито. Позивачі свої вимоги обґрунтовують тим, що 27.10.2016 року кореспонденти ТОВ «Інформаційно-аналітичне агентство «Остро» на своєму веб-сайті ostro.org опублікували статтю з назвою: «Ловкость рук…», или как зарабатывают на «благотворительности». В даній статті позивача безпідставно обвинувачують в створені ряду підприємств «конвертацій них центрів», та організацій які мають ознаки фіктивності, що на сьогодні є фігурантами кримінальних справ, та поєднують з керівниками інших підприємств, такими словами: «В то же время, єсть некоторые основания полагать, что созданные сотрудниками «УкрЮрЦентра» юрлица участвовали в работе «конвертационных центров». Позивач пояснює що є одним із засновників «Міжнародної адвокатської компанії «УкрЮрЦентр», що в свою чергу надає широкий спектр послуг, в тому ж числі у сфері ліквідації та реєстрації підприємств. При надані послуг з реєстрації підприємства чи організації, вони не мають юридичних підстав цікавитися у їх власника подальшою діяльністю, оскільки це суперечить моральним принципам, та юридичній етиці. Дана інформація має характер наклепу, ганьбить честь, гідність, а також завдає шкоди та значних збитків діловій репутації позивача. Позивач просить суд: визнати недостовірною інформацію відносно [PERSON] , [PERSON] , поширену ТОВ «Інформаційно-аналітичне агентство «Остро» на своєму інтернет порталі ostro.org, а саме: «В то же время, єсть некоторые основания полагать, что созданные сотрудниками «УкрЮрЦентра» юрлица участвовали в работе «конвертационных центров»; зобов`язати ТОВ «Інформаційно-аналітичне агентство «Остро» не пізніше десяти днів від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом публікації на сайті ostro.org статті під заголовком «СПРОСТОВУВАННЯ» із зазначенням у ній такого тексту: «27.01.2016 года ООО «Информационно-аналитическое агентство «ОСТРО» была опубликована сгатья под названием "Ловкость рук...", или Как зарабатывают на «благотворительности» по ссылке http://www.ostro.org/general/society/articles/491366, в которой была изложена недостоверная информация касательно [PERSON] , [PERSON] . А именно недостоверной является информация о том, что юрлица, созданные сотрудниками УкрЮрЦентра участвовали в работе «конвертационных центров»; стягнути з ТОВ «Інформаційно-аналітичне агентство «Остро» на користь [PERSON] моральну компенсацію у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок; судові витрати покласти на ТОВ «Інформаційно-аналітичне агентство «Остро». Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивачів, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як стверджує позивач, 27.10.2016 року кореспонденти ТОВ «Інформаційно-аналітичне агентство «Остро» на своєму веб-сайті ostro.org опублікували статтю з назвою: «Ловкость рук…», или как зарабатывают на «благотворительности». Працівники видання проводять розслідування стосовно неправомірного отримання третіми особами візових документів, що ніякого відношення до позивача не має. В даній статті позивача безпідставно обвинувачують в створені ряду підприємств «конвертацій них центрів», та організацій які мають ознаки фіктивності, що на сьогодні є фігурантами кримінальних справ, та поєднують з керівниками інших підприємств, акими словами: «В то же время, есть некоторые основания полагать, что созданние сотрудниками «УкрЮрЦентра» юрлица участвовали в работе «конвертационных центров». Позивач пояснює що є одним із засновників «Міжнародної адвокатської компанії «УкрЮрЦентр», що в свою чергу надає широкий спектр послуг, в тому ж числі у сфері ліквідації та реєстрації підприємств. При надані послуг з реєстрації реєстрації підприємства чи організації, вони не мають юридичних підстав цікавитися у їх власника подальшою діяльністю, оскільки це суперечить моральним принципам, та юридичній етиці. Дана інформація має характер наклепу, ганьбить честь, гідність, а також завдає шкоди та значних збитків діловій репутації позивача. Такими діями відповідач охарактеризував позивача як злочинця, як особу що з легкістю порушує закон і не має високих моральних цінностей. У зв`язку з поширенням неправомірної інформації позивач знаходиться в постійному стресі, різко знизилася кількість клієнтів, постійні клієнти відмовляються працювати з позивачем після прочитаної статті, такі дії негативно впливають на ділову репутацію та повагу партнерів. В п. п. 12, 15 Постанови № 1 від 27.02.2009 Пленуму ВСУ вказано, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, а недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ч. 2 ст. 275 ЦК України). В той же час, ст. 277 ЦК України передбачає спеціальний спосіб захисту особистих немайнових прав: спростування недостовірної інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Згідност.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно дост.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність доказів, які б доводили, що саме відповідач розмістив інформацію на вказаних сайтах, а тому у задоволені позовних вимог про визнання недостовірною та спростування інформації необхідно відмовити, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню похідні від первісних вимоги про відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed