Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

11 червня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до батька [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання, так як вона продовжує навчання у розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісячно до [INFO] року. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що її мати [PERSON] перебувала з відповідачем у шлюбі з 17.12.1993 року до 03.03.1998 рік. Від цього шлюбу, [INFO] народилася вона і після розірвання шлюбу між батьками, вона залишилася проживати з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що вона навчається на денному відділенні Миколаївського національного університету ім. В.О.Сухомлинського, а відповідач ухиляється від утримання дитини, ніякої матеріальної допомоги їй не надає, хоча вона потребує такої допомоги. Відповідач здоровий, працездатний, не є інвалідом, а тому, на її думку, він має можливість, відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України, сплачувати на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму передбаченого на дитину відповідного віку до [INFO] , тобто до закінчення навчання. Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити. Позивач, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач, повідомлений про розгляд справи в порядку ч.7 ст.76 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Під час допиту Октябрським районним судом міста Новоросійська Краснодарського краю відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що родинні відносин він з донькою не підтримує з 1998 року, після розірвання шлюбу його колишня дружина вийшла заміж і після цього він як батько для неї перестав існувати. Коли він працював в районах Крайнього Півночі, він виплачував відповідні аліменти, на які вони проживали всією родиною і колишня дружина повинна була скопити кошти і на навчання доньки. Також він не бажає утримувати повнолітню доньку, так як за законодавством Російської Федерації не передбачено утримання повнолітніх дітей, оскільки він має нову родину, яка перебуває на його утриманні. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що мати позивачки [PERSON] перебувала з відповідачем у шлюбі з 17.12.1993 року і до 03.03.1998 рік, який був розірваний відділом реєстрації актів цивільного стану адміністрації м. Губкинський ЯНАО Тюменської області, актовий запис № 43. Від даного шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати і проживає на теперішній час з матір`ю та знаходиться на її утриманні. З 01.09.2012 року позивачка навчається на механіко-математичному факультеті Миколаївського національного університету ім. В.О.Сухомлинського на денному відділенні. Строк навчання закінчується 30 червня 2016 року. Відповідно до ст.ст.199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови пленуму від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " Верховний Суд роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з копії трудової книжки [NUMBER] відповідача [PERSON] , останнього було звільнено 18.04.2013 року на підставі наказу № 340-к від 26.03.2013 року - трудовий договір розірвано у зв`язку із скороченням чисельності робітників організації, п.2 ч.1 ст.81 Трудового кодексу РФ, більше відомостей про роботу відповідача нема. Позивачка не надала доказів про роботу, стан його здоров`я, сімейний стан, тобто докази наявності батька надавати таку допомогу, а також не доказала потребу у матеріальній допомозі у зв`язку з її навчанням. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач не має реальної можливості надавати матеріальну допомогу на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. При наявності в подальшому матеріальної можливості у відповідача надавати допомогу повнолітній дитині, позивачка не позбавлена права на пред`явлення відповідного позову.

Outcome: dismissed