Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

В жовтні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення житлового будинку. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями [ADDRESS]. До 2015 р. відповідачці належала земельна ділянка за адресою [ADDRESS]. Однак відповідачка [PERSON] самочинно захопила земельну ділянку, на якій розташований будинок позивачки, та зруйнувала належне їй нерухоме майно, побудувавши на спірній ділянці власний будинок без належних правових підстав. Крім того [PERSON] посилалась на те, що згідно постанови суду від 30.11.2015 р. рішення державного реєстратора та запис про право власності на земельну ділянку [ADDRESS] за [PERSON] - скасовано. До того ж відповідачка отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований на спірній ділянці, на підставі судових рішень, які на теперішній час скасовано. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд: усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 336 кв.м. по [ADDRESS] шляхом її повернення землекористувачу [PERSON] з приведенням її у придатний для використання стан, включаючи знесення житлового будинку літ. А-1 та вбиральні літ. Б відповідачем [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що відповідач є добросовісним набувачем, позивач навпаки незаконно отримала правовстановлюючий документ на неіснуюче спадкове майно та зловживає правами щодо його захисту. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Судом встановлено і вказане підтверджується матеріалами справи, що позивачка [PERSON] на підставі Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.03.2014 р. у справі № 2/489/215/14 є власником цілого житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] р., та після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] р. [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.1979 р. належав житловий будинок [ADDRESS] [INFO] р. [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON], як тій з подружжя, хто залишився живим, нотаріальною конторою було видано свідоцтво від 21.01.1986 р. про право власності на вказаний будинок кожному з подружжя по 1/2 частині. Також 21.01.1986 р. нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадкування після смерті [PERSON] на ім'я його дружини [PERSON] та доньки - позивачки по справі [PERSON], на буд. [ADDRESS] по 1/2 частині кожній - на 1/2 частину будинку, яка належала спадкодавцю. [INFO] р. померла [PERSON] Після її смерті спадщину прийняла [PERSON] Відповідно позивачка є власником буд. [ADDRESS] в цілому. Відповідачка [PERSON] є власницею цілого житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] - на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13.12.2012 р., за яким вона придбала вказаний будинок у [PERSON] Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 943 від 30.09.1972 р. домоволодіння [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці площею 914 кв.м., було поділено на два самостійних домоволодіння. Внаслідок розподілу утвореному домоволодінню за № 24/1 було виділено 354 кв.м. земельної ділянки, а за домоволодінням № 24 залишено 560 кв.м. землі. 11.07.2007 р. за замовленням попередньої власниці [PERSON] було виготовлено технічний паспорт, відповідно до якого належний їй житловий будинок по [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 875 кв.м., з яких 354 кв.м. є самозахопленими за рахунок приєднання ділянки [ADDRESS]. Відповідно до Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.10.2010 р. за позовом [PERSON] було припинено право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] (Згідно Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 23.07.2014 р. вказане рішення місцевого суду було скасоване). В подальшому, перед укладенням договору купівлі-продажу будинку з [PERSON] [PERSON] замовила новий технічний паспорт, який було виготовлено 08.12.2012 р. Після набуття права власності на буд. [ADDRESS] [PERSON] виготовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою, який було затверджено Рішенням Миколаївської міської ради від 25.04.2014 р. та їй було виділено у власність земельну ділянку площею 884 кв.м. 19.05.2014 р. Реєстраційною службою ММУЮ Миколаївської області оформлено свідоцтво № 21796122 про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0884 га в [ADDRESS], яка має цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - присадибна ділянка. Оформивши подібним чином своє право власності на земельну ділянку відповідачка [PERSON] розпочала будівництво житлового будинку літ. А - 1 та вбиральні літ. Б за вказаною адресою. 20.05.2015 р. Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області було зареєстровано Декларацію [PERSON] про готовність об'єкта до експлуатації МК № 142151400162. Однак відповідно до Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2015 р., яке залишено буз змін Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14.07.2015 р., визнано недійсним та скасовано Рішення ММР в частині надання відповідачці у власність земельної ділянки площею 884 кв.м. по [ADDRESS], а також скасовано видане їй свідоцтво про право власності на дану земельну ділянку. В подальшому 12.04.2016 р. відповідно до Постанови Миколаївського окружного адміністративного суду Скасовано Декларацію [PERSON] про готовність об'єкта до експлуатації, а саме житлового будинку літ. А-1, вбиральні літ. Б за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування й розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право в власності на земельну ділянку на підставі придбання за договором купівлі- продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Згідно ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право самостійного господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів порушення її прав відповідачем, з урахуванням вищенаведеного та враховуючи те, що на цей час законним власником спірної земельної ділянки є територіальна громада м. Миколаєва. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно , які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] виникло на підставі Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.03.2014 р. у справі № 2/489/215/14. Проте, відповідачка [PERSON] свого часу набула право власності на буд. [ADDRESS] з підстав, що передбачені чинним законодавством - нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. В подальшому, реалізуючи своє право власності, відповідачка на законних підставах, не допустивши будь-яких порушень та не володіючи відомостями про можливість існування інших власників спірної ділянки, оформила право власності на землю та в порядку, передбаченому законодавством про містобудування та архітектуру розпочала на належній їй земельній ділянці будівництво нового житлового будинку. Через що суд вважає, що відповідач є добросовісним набувачем . Згідно ст.330 ЦК України якщо майно відчужено особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що своїми діями відповідач безпосередньо не мав наміру та не порушував прав позивача, отже порушене право підлягає захисту у іншій спосіб, через що у задоволенні позову необхідно відмовити через його безпідставність.

Outcome: dismissed