Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Представник позивача МТСБУ звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Ухвалою судді від 16.04.2020року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що 16.11.2017року об 18год.30хв. по вулиці Т.Шевченка у с.Глиниці Яворівського району Львівської області водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «БМВ» з номерним знаком Республіки Польща [NUMBER] та рухаючись ним в напрямку смт.Краковець здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці пригоди. Постановою старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП у Львівській області майора Клебанюка Т.Ю. від 28 грудня 2017 року кримінальне провадження №2017140000000839 від 17.11.2017року закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. 05.04.2018року до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) із заявою про відшкодування коштів за виготовлення надгробного пам`ятника, звернулася дружина покійного [PERSON] та в підтвердження своїх заявлених вимог надала оригінал товарного чеку від 02 квітня 2018року на суму 39800гривень. На підставі п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було прийнято рішення та відшкодовано шкоду потерпілій особі в сумі 38400 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №920679 від 31 липня 2018року. Відповідно до п.п.38.2.1 п.38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. МТСБУ звернулося до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв`язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, проте відповідачем не компенсовано дану виплату. Просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) кошти в розмірі понесених витрат 38400грн та судовий збір в розмірі 2102грн. 08.12.2020року від представника відповідача до суду скеровано відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги заперечує та вважає такі необґрунтованими. В обгрунтуванні відзиву покликається на те, що згідно загальних положень про відшкодування майнової шкоди, така відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадку, коли особа доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно постанови старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП у Львівській області майора Клебанюка Т.Ю. від 28 грудня 2017року кримінальне провадження №2017140000000839 від 17.11.2017року закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто вказане свідчить про відсутність вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, відтак відсутні підстави для його цивільно-правової відповідальності. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, на адресу суду скерував заяву про розгляд справи у відсутності строни позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Ільків М.М. скерував на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, позовні вимоги заперечив. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Згідно з вимогами ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Відповідно до ст.4ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.5ЦПК України, суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями 12,13,77ЦПКУкраїни передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно дост. 76ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі ч. 1ст. 81ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 16.11.2017року об 18год.30хв. по вулиці Т.Шевченка у с.Глиниці Яворівського району Львівської області водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «БМВ» з номерним знаком Республіки Польща [NUMBER] та рухаючись ним в напрямку смт.Краковець здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці пригоди. Як вбачається із матеріалів справи за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні розслідування у кримінальному провадженні №1201710000000839 від 17.11.2017року за фактом ДТП та загибелі [PERSON] старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП України у Львівській області Клебанюк Т.Ю. 28.12.2017року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286ККУкраїни. Отже, вказаною постановою встановлено, що водій [PERSON] був позбавлений технічної можливості зупинити свій транспортний засіб до місця наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, а в його діях досудовим слідством не встановлено порушень вимог Правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, які б перебували в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, відтак і в його діях відсутні ознаки складу кримінального правопорушення передбаченогоч.2 ст.286ККУкраїни. 05.04.2018року [PERSON] (дружина покійного [PERSON] ) з метою отримання страхового відшкодування звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) із заявою про відшкодування коштів в розмірі 39800грн., за виготовлення надгробного пам`ятника. Як вбачається із товарного чеку від 02.04.2018року долученого до позовної заяви вартість надгробного пам`ятника становить- 39800грн. Відповідно до платіжного доручення №920679 від 31 липня 2018року позивач задовольнив вимоги [PERSON] та здійснив їй регламентну виплату в розмірі 38400 гривень, у справі №51149 про настання події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У позовній заяві позивач покликається на норми ст.1191 ЦК України, п.38.2.1ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначає, що у МТСБУ після проведення виплати потерпілій особі виникло право зворотної вимоги (регресу). Згідно ст.993, ч.2 ст.1187, ч.1 ст.1188, ч.1ст.1191ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 3 ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ч. 3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За змістом ч.ч.1,5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», з наступними змінами та доповненнями, роз`яснюється, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що звертаючись до суду із вимогою про відшкодування шкоди заподіяної майну позивача, йому необхідно навести доводи, що така шкода була заподіяна неправомірними діями відповідача, а також, що між такими діями відповідача та заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок, крім того є вина відповідача у цьому. Такими діями відповідача порушені, невизнані, оспорювані права позивача, за захистом яких він звернувся у обраний ним спосіб. Відповідно до вимог ст.1166ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. Шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини щодо заподіюваної шкоди, особа звільняється від обов`язку відшкодовувати шкоду, якщо доведе, що така була завдана не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою, для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Зважаючи на те, що досудовим слідством в діях відповідача [PERSON] не було встановлено порушень вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, які б перебували в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто вказане свідчить про відсутність вини [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, а отже, про відсутність підстав для його цивільно-правової відповідальності. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо з`ясувавши обставини, на які посилається представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави про стягнення з [PERSON] витрат в порядку регресу пов`язаних з регламентною виплатою, оскільки він не являється винною особою та доказів в підтвердження його винуватості позивачем суду не надано, а тому позовні вимоги слід залишити без задоволення. Відповідно до ч. 1ст.141ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed