Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості в праві на спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з лютого 2010 року по [INFO] проживала із [PERSON] однією сім`єю в [ADDRESS] . Вказує, що вони з [PERSON] мали близькі стосунки, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але не звернулись до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу. Окрім того зазначає, що [PERSON] мав другу групу інвалідності, був учасником бойових дій в Афганістані, постійно потребував лікування та догляду, оскільки втрачав пам`ять та увагу, мав запаморочення, головні болі, порушення зору. У 2016 році померлий отримав перелом шийки тазостегнової кістки у зв`язку з чим перебував у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та піклування, яке вона йому надавала впродовж вказаного часу. Просить встановити факт проживання її однією сім`єю із [PERSON] без реєстрації шлюбу з лютого 2010 року до [INFO] , змінити черговість отримання права на спадщину із четвертої на другу чергу та надати їй право на спадкування разом із відповідачем [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, вказала, що проживала із [PERSON] однією сім`єю з лютого 2010 року, вони вели спільне господарство, мали спільний побут. Вказала, що працювала, отримувала заробітну плату, а [PERSON] пенсію. Зазначила також, що останніх півроку доглядала чоловіка, оскільки він міг ходити тільки по квартирі, готувала їжу, вони спільно придбали мультиварку, блендер. З братом [PERSON] чоловік спілкувався лише по мірі необхідності, з сусідами не спілкувались. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить врахувати, що [PERSON] з 20.06.2016 року по [INFO] був у безпорадному стані, потребував допомоги, яку йому надавала позивач, купувала ліки. Зазначила, що обряд поховання був здійснений відповідачем, позивач поховання не здійснювала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивач не проживала з [PERSON] з 2010 року, оскільки в той час він зустрічався з іншою жінкою, яка померла у 2012 році. Окрім того, до 2013 року позивач не могла жити з його братом, оскільки він проживав з матір`ю, [PERSON] вселилась у квартиру після смерті матері у 2013 році. Вказав, що брат йому повідомив, що почав проживати з позивачем, оскільки йому самому важко психологічно, одружуватись з позивачем він не планував. Зазначив також, що похованням брата займався він та його дружина, позивач в цьому участі не брала, купівлею ліків також займався він або дружина. [PERSON] був матеріально забезпечений, оскільки отримував пенсію близько 3000 гривень, крім цього син, який проживає в США, передавав на ім`я його дружини по 50 доларів США, які вона передавала [PERSON] . Просив врахувати, що його брат ніколи не був безпорадний, йому дійсно важко було ходити після травми, пересувався на милицях, проте міг сам собі приготувати їжу, ходив в магазин. Підтримав поданий до суду відзив, просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, підтримала поданий до суду відзив. Зазначила, що у [PERSON] та [PERSON] не було відносин, що притаманних подружжю, позивач була зареєстрована у житлі тимчасово, за договором найму та не довела належними та допустимими доказами наявність спільного побуту та факт ведення ними спільного господарства. Комунальні послуги позивач, проживаючи в житлі, на даний час не сплачує, чим допустила заборгованість. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 68). 17 квітня 2018 року [PERSON] звернулась до другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 16) Як вбачається із відповіді Другої Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 10 травня 2018 року позивачу роз`яснено, що вона не входить до кола спадкоємців [PERSON] , оскільки родинний зв`язок з останнім не підтверджено. (а.с. 17) Як вбачається із записів оглянутої в судововому засіданні будинкової книги на квартиру [ADDRESS] (копія якої міститься в матеріалах справи) у ній були зареєстровані померлий [PERSON] постійно з 22 лютого 1989 року, позивач [PERSON] з дочкою [PERSON] за договором піднайму у періоди з 06.12.2011 року по 19.06.2015 року та з 09.03.2016 року по 18.03.2016 року. З копії паспорта позивача [PERSON] вбачається, що вона була зареєстрована за адресою [ADDRESS] також у періоди з 22.07.2016 року по 06.08.2016 року, з 19.01.2017 року по 21.02.2017 року, та з 12.07.2017 року. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0696699 від 13.06.2017 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності з 01 травня 2017 року по 01 травня 2020 року у зв`язку з пораненням, отриманим під час проходження військової служби. (а.с. 62). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] знав з 2008 року, позивача знає з 2010 року, познайомився з нею вдома у [PERSON] , коли ще була жива його матір. Вказує, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] як сім`я, придбали обручки, вирішили одружитись після операції [PERSON] . Позивач готувала їжу, доглядала [PERSON] , виконувала домашню роботу, прала, збирала урожай. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав покази про те, що знає позивача з 2014 року, [PERSON] з 2012-2013 року, бував у них в гостях близько 2 разів на місяць. [PERSON] розповідав про [PERSON] як про свою дружину, після отриманої [PERSON] травми позивач працювала замість нього в автоцентрі. Припускає, що у них був спільний бюджет. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який працює лікарем-травматологом у Рівненській обласній клінічній лікарні повідомив суду , що [PERSON] пересувався за допомогою милиць, перебував на стаціонарному лікуванні з 19.09.2017 року по 13.10.2017 року. Був виписаний додому, від оперативного лікування відмовився у зв`язку з фінансовим станом. Також зазначив, що [PERSON] міг сам приймати їжу, потребував сторонньої допомоги. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є племінницею [PERSON] та донькою відповідача показала суду, що вона проживала з одному будинку з дядьком. З позивачем познайомилась після смерті бабусі в кінці 2013 року. Вказала, що [PERSON] отримував пенсію по інвалідності, працював до 2016 року, обробляв город. Дядько ходив по квартирі, міг вийти на вулицю, сам готував їсти, у безпорадному стані ніколи не був, позивач ніколи не займалась господарством. Похованням [PERSON] займались її батьки (відповідач [PERSON] з дружиною). Зазначила, що її дядько [PERSON] зареєстрував позивача у квартирі для того, щоб вона отримувала допомогу на дитину, одружуватись з нею не планував. Свідок [PERSON] , що був допитаний в судовому засіданні, показав, що знав [PERSON] з 1990 року, вони дружили, заходив до нього в гості 1-2 рази на тиждень. Вперше свідок побачив позивача після смерті матері [PERSON] . Повідомив, що у [PERSON] був перелом шийки бедра, тому він пересувався на милицях, проте сам собі готував їсти, отримував пенсію. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знайома з [PERSON] близько 20 років, до 2013 року він проживав з матір`ю по [ADDRESS] . Зазначила, що [PERSON] працював на заправці, сам готував собі їсти, пересувався на милицях, похованням [PERSON] займався брат [PERSON] . Свідок [PERSON] , лікар Центральної міської лікарні, яка була допитана судом, показала, що з [PERSON] , який проживав на [ADDRESS] перебували в дружніх відносинах, він часто звертався до неї особисто та з матір`ю як до лікаря. Вказала, що [PERSON] проживав з позивачем після смерті матері. [PERSON] пересувався на милицях, сам «накрив стіл» на свій день народження. Його похованням займались брат з дружиною, присутність позивача була непомітною. Як вбачається із довідки Рівненського об`єднаного управління ПФУ від 27 червня 2018 року [PERSON] знаходився на обліку в управлінні та отримував пенсію по інвалідності військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, що підтверджує пояснення відповідача про те, що [PERSON] утримував себе самостійно. Посилання відповідача на ту обставину, що питаннями поховання брата [PERSON] займався він підтверджуються наданими копіями свідоцтва про поховання [PERSON] , № 0002722, що видане 14.11.2017 року, копією квитанції про отримання відповідачем допомоги на поховання [PERSON] , та копіями квитанцій до прибуткового касового ордера № 4 від 14.11.2017 року, № 6 від 22.11.2017 року та № 12 від 20.12.2017 року про понесення [PERSON] витрат на оплату поминального обіду. (а.с.63,64,67) Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216, 1258, 1264 ЦК України, закріплено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Відповідно до ч. 2 ст.3 СК України закріплено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційним судом України у рішенні від 03.06.1999 № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Законодавчо встановлено, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є понесення з спадкодавцем спільних витрат, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Вказаних обставин судом не встановлено, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо ведення спільного бюджету та спільних витрат, це обґрунтовується позивачем посиланням на показання свідків, які в свою чергу, не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту (Постанова Верховного Суду від 14.02.2018 р., справа № 129/2115/15-ц). Надані суду копії квитанцій (а.с. 158-169) стверджують про оплату комунальних послуг [PERSON] та не свідчать про спільне понесення витрат на утримання житла із позивачем. Долучена до матеріалів справи копія договору № 12556 про реструктуризацію заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення від 22 січня 2019 року свідчить лише про наявність між позивачем та РОВКПВКГ «Рівнеоблводоканал» цивільно-правових відносин, доказів того, що [PERSON] несла витрати на оплату заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення у будинку за адресою [ADDRESS] після його укладення 29 січня 2019 року позивачем суду не надано. Роздруківка переписки у соціальній мережі, що надана позивачем, не береться судом до уваги, оскільки є неналежним та не допустимим доказом. З неї неможливо з достовірністю встановити між ким велась розмова, у який час, кого та яких обставин стосувалась. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достатні докази того, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сім`єю у розумінні ч. 2 ст. 3 СК України. Окрім того, відповідно до абз. п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» закріплено, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Відповідно до ч. 11 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» свідоцтво про державну реєстрацію шлюбу видається кожному із подружжя. Окрім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» № 1474-VIII від 14.07.2016 було виключено частину 10 статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», яка передбачала, що в паспортах громадянина України осіб, які зареєстрували шлюб, робиться відмітка із зазначенням прізвища, імені, по батькові і року народження другого з подружжя та місця і дати такої реєстрації. Таким чином, паспортні дані, які були надані позивачем не є достатнім доказом на підтвердження факту відсутності у неї реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з лютого 2010 по [INFO] до задоволення не підлягають, оскільки є не доведеними та не обґрунтованими. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В свою чергу, оскільки [PERSON] не визнана судом особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім"єю не менш як п"ять років до відкриття спадщини, не є спадкоємцем [PERSON] за законом, належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено перебування спадкодавця у безпорадному стані, її позовні вимоги про зміну черговості отримання права на спадщину разом із відповідачем [PERSON] є безпідставними та до задоволення не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed