Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

05 грудня 2018 року [PERSON], в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства " Криворізький залізорудний комбінат" (далі ПАТ "Кривбасзалізрудком") про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що [PERSON], який перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача, працюючи на посаді - машиніста бурової установки дільниці №1 шахти ім. Леніна, з 03.12.2012р. виконував обов'язки гірничого майстра дільниці №1. 14 грудня 2012 року близько о 00 годині 40 хвилин, під час виконання трудових обов'язків на дільниці №1 (гірничого майстра), квершлаг 65 осі горизонту 1350м, шахти ім.Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком», внаслідок нещасного випадку, отримав тяжкі тілесні ушкодження. Висновком МСЕК від 03.04.2013 позивачу первинно встановлено 70 % втрати професійної працездатності в зв'язку з трудовим каліцтвом з 01.04.2013 року до 01.05.2014 року. 25.04.2018 при повторному переогляді, висновком МСЕК встановлено 50 % втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом, з 01.05.2018 року до 01.05.2019 року, та встановлена третя група інвалідності. Позивач вважав, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я і йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває фізичні страждання та біль, погане самопочуття та проходив тривале лікування, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги у зв'язку з частковою втратою працездатності в молодому віці. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 128 870 грн., яку просив стягнути з відповідача 06 грудня 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, вказавши на відсутність правових підстав для стягнення з підприємства моральної шкоди. 28 грудня 2018 року судом отримано заяву представника відповідача із запереченням проти розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з проханням проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження та здійсненням заміни засідання підготовчим засіданням. Одночасно представником відповідача надано до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вказані заява та клопотання за результатами розгляду ухвалою суду від 08.01.2019 року залишені без задоволення. Виходячи з вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] в період з 03.12.2012 р. працював на посаді - машиніста бурової установки дільниці №1 шахти ім. Леніна, виконував обов'язки гірничого майстра дільниці №1. 04 грудня 2012 року близько о 00 годині 40 хвилин під час виконання своїх трудових обов'язків на дільниці №1 (гірничого майстра), квершлаг 65 осі горизонту 1350м, шахти ім.Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком», внаслідок нещасного випадку, [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: «Сполучена травма. Відкрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Множинні забійні рани голови. Закрита травма грудини, забій грудної клітини. Закрита травма черева. Забій передньої черевної стінки. Відкритий двох кісточковий перелом лівої гомілки зі зміщенням уламків». Підприємством ПАТ «Кривбасзалізрудком» складені Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5, згідно якого нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом та Акт форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. (а.с.14-26). Згідно п.10 Акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці визнано: [PERSON] - прохідника дільниці № 1 шахти їм. Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком», який не подбав про безпеку і здоров'я оточуючих людей які знаходились біля навантажувальної машини МНП-3, не опустив ковш на підошву виробки, чим порушив вимоги п.п. 3.1, 3.7 «Інструкції з охорони праці для машиніста навантажувальної машини»; [PERSON] - машиніста бурової установки дільниці №1 (в.о. гірничого майстра дільниці №1 з 03.12.2012р.) шахти ім. Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком», який не забезпечив безпечну організацію робіт у зміні згідно вимог нормативно-правових актів з охорони праці і дотриманням вимог інструкцій з охорони праці, чим порушив вимоги п.п. 2.21, 2.28, 2.29 «Посадової інструкції майстру гірничої дільниці гірничо - підготовчих робіт», [PERSON] - начальника дільниці №1 шахти ім. Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком», який не організував та не забезпечив здорові і безпечні умови праці на робочих місцях, безпечну організацію робіт підлеглими робітниками, та своєчасну розробку технічної документації регламентуючій безпечне виконання робіт, чим порушив вимоги п.п. 2.17, 2.29 «Посадової інструкції начальника дільниці дільниці гірничо - підготовчих робіт». 16.04.2013 року [PERSON] звільнений згідно наказу №972к у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, яке перешкоджає продовженню даної роботи згідно п.2 ст. 40 КЗпП України (копія трудової книжки а.с. 42-46). Згідно копії виписки з акту огляду МСЕК від 03.04.2013 року серії [NUMBER] [PERSON] первинно встановлено 70% втрати професійної працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом (нещасний випадок від 04.12.2012р.), з 01.04.2013 року до 01.05.2014 року (а.с.8-9). 25.04.2018 при повторному переогляді, висновком МСЕК серії [NUMBER] встановлено 50 % втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом з 01.05.2018 року до 01.05.2019 року та встановлена третя група інвалідності. (а.с.11-13). Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, суд вважає позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язана з виробництвом, а отже наявні у зв'язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Крім того, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача внаслідок отриманої ним сполученої травми голови, грудини, черева та лівої гомілки, а також ступінь втрати ним професійної працездатності та групи інвалідності, встановлені під час первинного та повторного медичних оглядів, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 60 000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 гривень. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на оплату послуг адвоката, крім того позовна заява не містить позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу із зазначенням розміру таких витрат, тому суд не вирішує питання про відшкодування таких витрат виходячи з принципів змагальності та диспозитивності судового процесу.

Outcome: partial