Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

08.09.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, з урахуванням уточнення від 21.10.2016р., якими просить суд визнати за нею як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], померлого 27.11.2015 року, право власності на земельну ділянку площею 3,5514 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області згідно державного акту акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №899117, виданий 14.02.2006 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.06.52100019. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що приватним нотаріусом їй відмовлено в оформленні спадщини, у звязку із тим, що пропущений встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк зі дня відкриття спадщини для подачі заяви спадкоємцем про прийняття або відмову у прийнятті спадщини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяви, якими позовні вимоги [PERSON] визнають та не заперечують проти задоволення позову; та просять суд розглядати справу за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №899117, виданого 14.02.2006 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.06.52100019, власником земельної ділянки площею 3,5514 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КСП ім.. Кірова, частка (пай) № 44, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082900:01:001:0315, являється [PERSON]. Вказане також вбачається із листа відділу Держгеокадастру в Ізмаїльському районі Одеської області від 01.11.2016р. №9-1514-99.12-3584/2-16. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 437522 від 28.11.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 27.11.2015 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 3,5514 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КСП ім.. Кірова, частка (пай) № 44, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082900:01:001:0315. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються його діти: позивач, що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №276270 від 23.08.2011р., виданого повторно Виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, та свідоцтвом про шлюб, з якого вбачається зміна прізвища позивача зі «Смирової» на «Стойкову»; [PERSON], [PERSON]. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Судом встановлено, що позивач та відповідачі спадщину після смерті батька прийняли фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 23.08.2016 року за № 2134. Відповідачі [PERSON], [PERSON] відповідними заявами, посвідченими секретарем виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованими в реєстрі за №71 та №70 від земельної ділянки, розташованої на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області по державному акту серія ЯБ №899117 відмовились на користь [PERSON] Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON] за № 348/01-16 від 19.08.2016 року, їй було відмовлено в оформленні спадщини, у звязку із тим, що пропущений встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк зі дня відкриття спадщини для подачі заяви спадкоємцем про прийняття або відмову у прийнятті спадщини. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після померлого [PERSON] прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що вбачається із наявної у матеріалах справи довідки Кислицької сільської ради №2134 від 23.08.2016р.; осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, спадкоємці за законом [PERSON], [PERSON] на спадщину у вигляді земельної ділянки не претендують, відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за нею права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved