Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Городоцька місцева прокуратура Хмельницької області в інтересах держави звернулася в суд до відповідачів з зазначеним позовом мотивуючи його тим, що відповідачем [PERSON] було безоплатно набуто у приватну власність земельну ділянку площею 0,2 га для ведення особистого селянського господарства на території Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області з порушенням вимог земельного законодавства в частині процедури її отримання. Згідно рішення Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області від 11 лютого 2003 року №2 спірну земельну ділянку було виділено для пасовища, в звязку з чим Головному Управлінню Держземагенства у Хмельницькій області необхідно було змінити цільове призначення земельної ділянки., а тому у [PERSON] відсутні правові підстави набуття права власності на дану земельну ділянку. Просить визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держземагенства в Хмельницькій області про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність, затвердження документації із землеустрою та передачі у приватну власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні представник прокуратури [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що при передаванні у власність [PERSON] земельної ділянки Головне управління Держземагенства в Хмельницькій області повинно було змінити цільове призначення земельної ділянки, а потім передавати її у власність [PERSON], оскільки рішення сесії Іванковецької сільської ради від 11 лютого 2003 року про виділення земельної ділянки площею 193,2 га не змінювалось та не скасовувалось. Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, що є правонаступником Держземагенства у Хмельницькій області-Понедзялок Т.В. позовні вимоги не визнала, зазначила, що спірна земельна ділянка площею 2,0 га до вирішення питання про передачу її у власність відносилась до земель запасу державної власності, а тому Головне управління Держземагенства в Хмельницькій області мало повноваження щодо розпорядження даною земельною ділянкою і передачі її у власність [PERSON], підстав для визнання наказів недійсними від 17 жовтня 2013 року та від 20 листопада 2013 року немає. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову заперечили, вказали, що ні їх довірителька, ні Держземагенство у Хмельницькій області не порушило жодної норми законодавства і прокурором не було надано жодного доказу, який би свідчив про зворотне. Крім того зауважили, що діючим законодавством не передбачено порядку зміни виду використання земельних ділянок. Представник третьої особи - Іванковецької сільської ради (бувший сільський голова [PERSON]С.) в судовому засіданні підтримав повністю позовні вимоги та пояснив, що дії Головного управління Держземагенства в Хмельницькій області є неправомірними, з 2003 року дана земельна ділянка рішенням сесії Іванковецької сільської ради №2 від 11 лютого 2003 року була виділена мешканцям села для випасу худоби індивідуального сектору і перебувала у їх користуванні, хоча в свій час належним чином не було змінено вид використання земельної ділянки яка належала до державної власності. Звернення щодо надання даної земельної ділянки в оренду чи користування під пасовища в Городоцьку РДА та в Головне управління Держземагенства в Хмельницькій області залишені поза увагою. Ствердив, що відповідно до розмежування земель комунальної чи державної власності було виготовлено план земель сільської ради, який в 2014 році був погоджений з Головним управлінням Держземагенства у Хмельницькій області, зміни до плану не вносились. Представник третьої особи-Державної інспекції сільського господарства в Хмельницькій області в судове засідання не зявився, надіслав суду писмове заперечення щодо позову, позовні вимоги не визнав. Представник третьої особи-реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції в Хмельницькій області в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву, що при вирішенні позову посилається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін(їх представників), дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 25 вересня 2013 року звернувся із заявою до Головного управління Держземагенства в Хмельницькій області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0га на території Іванковецької сільської ради за межами населених пунктів з метою подальшої передачі безоплатно для ведення особистого селянського господарства. Наказом Головного управління Держземагенства в Хмельницькій області від 17 жовтня 2013 року № ХМ/6821282500:03:006/00000767 [PERSON] було надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0га на території Іванковецької сільської ради для особистого ведення селянського господарства. Наказом від 20 листопада 2013 року № ХМ/6821282500:03:006/00001462 було затверджено проект із землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0га на території Іванковецької сільської ради та надано останньому земельну ділянку у власність. 03 квітня 2015 року реєстраційною службою Городоцького РУЮ у Хмельницькій області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вищезазначену земельну ділянку індексний номер 35875498 з кадастровим номером 6821282500:03:006:0004. Згідно ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності. Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань: передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб. П."б" ч.1 ст.121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства не більше 2.0 гектара. Порядок надання земельних ділянок у власність визначений ст.123 ЗК України, де визначено, що: Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання). Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. З метеріалів справи та досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що спірна земельна ділянка до вирішення питання про її передачу [PERSON] відносилась до державної форми власності, належала до земель запасу, нікому не передавалась у власність, користування, будь-яких обтяжень відносно неї встановлено не було, що підтверджується наступними письмовими доказами. Листом відповіддю на запит прокурора відділу Держземагенства у Городоцькому районі Хмельницької області від 10 квітня 2015 року № 2420/0/2-15 в якому зазначено, що спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, передана у власність [PERSON] за рахунок земель запасу, копією державного акта на право колективної власності на землю, з плану меж якого вбачається, що спірна земельна ділянка розташована за межами населених пунктів, викопіюванням з плану земель Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, що погоджений сільським головою Іванковецької сільської ради вбачається, що спірна земельна ділянка належить до земель запасу державної власності. Таким чином Головне управління Держземагенства в Хмельницькій області мало всі визначені законом повноваження щодо розпорядження спірної земельної ділянки, а тому судом не встановлено будь-яких порушень земельного законодавства. Статтею 19 ЗК України визначено категорії земель та їх розподіл за цільовим призначенням, куди зокрема входять і землі сільськогосподарського призначення. Встановлено, що спірна земельна ділянка, що передана у власність [PERSON] належить до такої категорії. Ч.1,2 ст.20 ЗК України визначено, що: Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122\~цього Кодексу. Отже, кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення. Землями сільськогосподарського призначення згідно з ч.1 ст. 22 ЗК України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. У свою чергу відповідно до ч.3 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу встановлений правовий режим видів використання сільськогосподарських земель. Так, згідно зі статтею 33 ЗК України громадяни можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону. Правовий режим земельних ділянок для сінокосіння та випасання худоби визначається статтею 34 ЗК України, відповідно до якої встановлено, що: Громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища. Земельні ділянки для сінокосіння та випасання худоби є тимчасовим видом землекористування громадян і надаються лише в оренду. Абз. 2 ч.5 ст. 20 ЗК України встановлює обов'язок власників використовувати землі зазначеної категорії виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу. Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню. Правова позиція щодо необхідності зміни виду використання землі в межах її цільового призначення висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 березня 2013 року, відповідно до якої зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі. Посилання представника позивача на те, що Головне управління Держземагенства у Хмельницькій області при розробленні документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] за рахунок земель сільськогосподарського виробництва не вжило жодних дій щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, суд до уваги не бере, оскільки дані обставини спростовуються матеріалами справи. Так, Головним управлінням Держземагенства у Хмельницькій області було повністю дотримано процедури зміни виду використання, що мало місце при наданні дозволу та затвердженні документації із землеустрою, а саме відповідач своїми наказами визначив і затвердив новий вид використання земельної ділянки за проектом землеустрою щодо її відведення для особистого селянського господарства, при цьому не змінюючи її цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. У ч.1 ст.58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що накази Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області № ХМ/6821282500:03:006/00000767 від 17 жовтня 2013 року та № ХМ/6821282500:03:006/00001462 від 20 листопада 2013 року про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, про затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки видані згідно норм діючого земельного законодавства, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed