Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

06.05.2020 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Мищишин І.Я. звернулася в суд з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Просить суд шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з матір"ю [PERSON] , після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище [PERSON] . Також просить стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік, з дня пред"явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача, адвокат Мищишин І.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом надсилання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало.Відзив на позов також не подавав. Тому зі згоди представника позивача, адвоката Мищишин І.Я. суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, адвоката Мищишин І.Я., дослідивши письмові докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме: в частині позовних вимог щодо розірвання шлюбу позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам неповнолітніх дітей. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Оскільки, неповнолітній дитині сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , виповнилося 15 років, а відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, то у суду відсутні підстави вирішувати питання про те, з ким із батьків залишається проживати син [PERSON] . Неповнолітню дитину: сина [PERSON] [INFO] слід залишити проживати з позивачем - [PERSON] . При розірванні шлюбу позивачу [PERSON] слід залишити прізвище « [PERSON] ». Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі 17.02.2004 року зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 24.04.2020 року Надвірнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.5). З`ясовано також, що за час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] [INFO] , батьками яких у свідоцтві про народження записані сторони по справі і що підтверджується свідоцтвом про народження дітей, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.6-7). З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований як фізична-особа підприємець з 11.07.2008 року. На даний час підприємницька діяльність не припинена.(а.с.11-13) Як ствердив в судовому засіданні представник позивача, адвокат Мищишин І.Я. неповнолітні сини сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживаю з позивачем, що підтверджується довідкою КП "Надвірнянський житловик" від 29.05.2020 року. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст.2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Суд, при встановленні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, а також матеріального становища дітей та платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі працювати та утримувати своїх синів в розмірі, достатньому для їх нормального фізичного та духовного розвитку, а будь-яких належних доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров`я, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надав. За вказаних обставин і з врахуванням також того, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей, але в меншому розмірі, який визначила позивач, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що розмір аліментів може бути визначений судом щомісячно на кожну дитину по 1500 грн. до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання з якого часу на відповідача покладається обов`язок по сплаті аліментів, суд встановлює, що згідно вимог ст. 191 СК України аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, тобто з 06.05. 2020 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у даній справі за позовну вимогу про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 840 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 160, 180, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved