Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.02.2020 відкрито провадження по справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 24.07.2008 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 53-26/08-А, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 19160,00дол.США зі сплатою 18,00 % річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти на загальну суму 19160,00дол.США. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банк та [PERSON] уклали Договір поруки № 53-26/08-А-П від 24.07.2008. За умовами вказаного Договору поруки, поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. 15.11.2018 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №53-26/08-А від 24.07.2008 та Договором поруки №53-26/08-А-П від 24.07.2008. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідачі станом на 24.01.2020 мають заборгованість у розмірі 60 879,92грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) в розмірі 29 599,79грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 18 710,66грн; нараховані 3% річних в розмірі 2 666,25грн; нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - в розмірі 9 903,22 грн. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 60879,92грн, судовий збір в розмірі 2102грн та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00грн. До суду надійшов відзив від представника відповідачів - адвоката Торути Людмили Павлівни відповідно до якого зазначено, що дійсно 24 липня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №53-26/08-А. Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 23.07.2015. Отже, 16 червня 2015 року [PERSON] сплатив останній платіж за Кредитним договором у розмірі 2003,30грн, що підтверджується квитанцією №26 від 16.06.2015. Перебіг строків позовної давності починається не пізніше 10.07.2015, оскільки згідно п.3.3. Кредитного договору, позичальник зобов`язується щомісяця, в термін з 1-10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості, а до 23.07.2015 закрити кредит повністю. До матеріалів позову не надано повідомлень на ім`я відповідачів про те, що право вимоги за договором викуплено ТОВ «Вердикт Капітал», при цьому позивачем зазначено, що розмір заборгованості за відповідачем 1 договором становить 647756,00грн, проте позивачем не надано розрахунку боргу за період з 15.07.2015 по 15.11.2018. Окрім того, кредит мав погашатися місячними платежами і на кожен період має бути розрахунок. А враховуючи, що строк позовної давності за кредитним договором сплинув в липні 2018 року, то позивач взагалі не має права стягувати будь-який борг. Відтак позивачем не доведений розмір заборгованості за період в межах позовної давності, враховуючи дату звернення позивача до суду березень 2020 року, а також розмір 3% річних, що є похідними від основного розміру заборгованості, а отже позов не підлягає задоволенню. Представник позивача - адвокат Старча А.В. в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідачів - адвокат Торута Л.П. в судових засіданнях заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені відзиві. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 24.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 53-26/08-А. Згідно пункту 2.1. кредитного договору 26/08-А від 24.07.2008 Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 19160 доларів США 00 центів з оплатою за процентними ставками, встановленими цього договору. У пункті 2.2. кредитного договору 26/08-А від 24.07.2008 зазначено, що для надання кредитних ресурсів та обліку залишку заборгованості за наданим кредитними ресурсами Банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] . Згідно пункту 2.3. кредитного договору кредитні ресурси отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням для придбання автомобіля Nissan Tiida, 2008 року випуску. Відповідно до пункту 3.2. кредитного договору позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 23 липня 2015 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Згідно пункту 3.3. кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати платежі з повернення кредиту, сплату процентів за його користування та інші платежі щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів (з 1-10 число кожного місяця). Пункт 6 кредитного договору передбачає, що позичальник зобов`язується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом 1 цього договору, та/або інших платежів за договором, сплатити банку пеню у розмірі 1 %від простроченої суми за кожний день прострочення. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №53-26/08-А-П від 24.07.2008. Згідно із умов договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором 26/08-А від 24.07.2008, укладеного між Відкритим акціонерниммтовариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] , відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 19160 доларів США 00 центів строком до 23 липня 2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з приписами ч. 1 статті 626 ЦК України шляхом підписання договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У зв`язку з укладенням сторонами договору, вони набувають взаємних прав та обов`язків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець відповідно до положень статті 1048 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до положень ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 15.11.2018 між ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №53-26/08-А від 24.07.2008 та Договором поруки №53-26/08-А-П від 24.07.2008. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Представник ТОВ «Вердикт Капітал» зазначає, що відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконали, а тому станом на 24.01.2020 мають заборгованість у розмірі 60 879,92грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) в розмірі 29 599,79грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 18 710,66грн; нараховані 3% річних в розмірі 2 666,25грн; нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - в розмірі 9 903,22 грн. Позивач обґрунтовує заборгованість виключно договором відступлення прав вимог та розрахунком заборгованості станом на 24.01.2020, які у свою чергу не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачами платежів, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Однак доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України. Пунктом 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Пунктом 4.10. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Пунктом 5.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них. Проте ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду первинних бухгалтерських документів виписки по рахункам, документи, які підтверджують погашення кредиту відповідачами, а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки. З пояснень представника позивача судом установлено, що позивач ТОВ «Вердикт Капітал» не має змоги надати відповідні докази, оскільки документи на підтвердження заборгованості відповідача або погашення кредиту, виписки по рахункам, платіжні доручення, меморіальний ордер в наявності відсутні, при укладанні договору про відступлення прав вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не передавали. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Крім того стороною позивача не надано суду жодного доказу про передачу прав вимоги з додатками у вигляді повного списку боржників та відомостей про кредитний договір який відноситься до відповідачів, первинного розрахунку по кредитним зобов`язанням, належне повідомленням відповідачів про зміну кредиторів та розмір заборгованості, саме за їх кредитним договором, який існував на момент переходу цих прав. Відповідно до ч.2 ст. 516 ЦК України передбачено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Стаття 517 ЦК України регламентує, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Представник відповідачів адвокат Торута Л.П. в судових засідання зазначила, що у відповідачів [PERSON] , [PERSON] відсутня будь-яка заборгованість за Договором кредиту №53-26/08-А від 24.07.2008 та Договором поруки №53-26/08-А-П від 24.07.2008, оскільки 16 червня 2015 року [PERSON] сплатив останній платіж за кредитним договором в розмірі 2003,30грн, що підтверджується квитанцією №26 від 16.06.2015. Дослідивши копії квитанцій з призначенням платежу погашення заборгованості, починаючи від 03 лютого 2014 року та закінчуючи останнім платежем від 16 червня 2015 року, судом установлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] повністю виконали свої зобов`язання за Договором кредиту №53-26/08-А від 24.07.2008 та Договором поруки №53-26/08-А-П від 24.07.2008. Також, викладене вище, підтверджується зведеною таблицею погашення кредитної заборгованості згідно договору №53-26/08-А-П від 24.07.2008 відповідно до якої станом на 07 травня 2015 року у [PERSON] є передплата за кредитом у розмірі 955,61 доларів США. Однак, представником позивача вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження не належного виконання вимог договору з боку відповідачів суду надано не було. Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 № 39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Таким чином, суд, враховуючи засади меж та обсягу цивільної відповідальності особи, закладених нормами Конституції України та цивільного законодавства, зауважує, що будь-яка особа не може нести відповідальність за порушення зобов`язання, яке припинено належним виконанням у зв`язку з наявністю порушення зобов`язання за іншим договором, тільки тому, що вони укладені між тими ж сторонами та на подібних умовах. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 76-79 та 81 ЦПК України. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, оскільки не доведено порушеного права позивача відповідачами.Оскільки у позові відмовлено по суті спору, строк позовної давності судом не застосовується. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, враховуючи, що судом відмовлено в задоволені позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу понесені позивачем та судовий збір покладаються на позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed