Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

У листопаді 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він (позивач), разом із своїми дітьми, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у рівних частинах є власниками [ADDRESS], загальною площею 28,6 кв.м, що підтверджується Свідоцтвом про право власності Серія [NUMBER] від 15.06.2015 р. Як вказано у позові, у грудні 2017 р. до позивача звернулись відповідачі із проханням зареєструвати місце свого проживання у належній нам квартирі. Метою такої реєстрації [PERSON]. та [PERSON] вказували подальше працевлаштування у м. Києві та оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон. І тому, за усною домовленістю позивач надав згоду вказаним особам зареєструвати місце проживання за адресою: [ADDRESS] строком на 3 місяці. Проте ані [PERSON], ані [PERSON] у спірній квартирі жодного дня не проживали та не мали наміру проживати, у витратах на утримання майна участі не брали. Як вказує позивач, перешкод у користуванні квартирою ні позивач, ні інші члени його сім'ї відповідачам не чинили. Разом з тим, я вважаю, що моє право як власника квартири користуватись та розпоряджатись своїм майном порушено. Крім того, сам факт формальної реєстрації місця проживання відповідачів у належній мені з дітьми квартирі суттєво збільшує розмір необхідних щомісячних платежів, пов'язаних з утриманням житлового приміщення, прибудинкової території та комунальних послуг, чим створює невиправдані додаткові витрати. Тому на підставі вищевикладеного позивач просить суд припинити сервітут у вигляді права користування житловим приміщенням та визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, надіслав свою заяву щодо підтримки позову. Відповідачі про розгляд справи були повідомлені належним чином про час та місце слухання справи. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як з'ясував суд, позивач та його діти - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у рівних частинах є власниками кв. [ADDRESS] загальною площею 28,6 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності Серія [NUMBER] від 15.06.2015 р. У відповідності до ст. 191 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на власний розсуд. Як з'ясовано судом, у грудні 2017 р. до позивача звернулись відповідачі [PERSON] та [PERSON] із проханням зареєструвати місце свого проживання у належній нам квартирі. Метою такої реєстрації відповідачі вказували подальше працевлаштування у м. Києві та оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон. І тому, за усною домовленістю позивач надав згоду вказаним особам зареєструвати місце проживання за вищевказаною адресою, але відповідачі у спірній квартирі жодного дня не проживали, і у витратах на утримання майна участі не брали. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ч. 1 та 4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. У відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки обставини, викладені позивачем [PERSON] свідчать про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі не проживають понад 1 р., суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача [PERSON] та [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved