Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 01.03.2013 року по 31.01.2014 року вона працювала у Представництві Фундації Антиснід-США в Україні на посаді управителя у фінансовій діяльності. Наказом № 21і від 31.01.2014 року її було звільнено з роботи за ст. 36 п.2 КЗпП України (закінчення строку). Проте, вона вважає, що трудові відносини між нею і відповідачем виникли на підставі поданої нею заяви про прийняття на роботу в Представництві від 01.03.2013 року, в якій вона висловила своє бажання працювати у відповідача, жодним чином не бажаючи встановити строкові трудові правовідносини. За текстом поданої заяви, нею не зазначалось про укладання строкового трудового договору, при співбесіді про прийом на роботу такі умови також не обговорювались. При підписанні трудового договору, де пунктом 1 передбачено строк його дії з 01.03.2013 року по 31.01.2014 року, вона звертала увагу відповідача про те, що така умова суперечить вимогам трудового законодавства та нормам міжнародного права, зокрема Рекомендації щодо припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця № 166 Генеральної конференції Міжнародної організації праці. Однак, підписала даний трудовий договір, оскільки розуміла, що відмова від його підписання призведе до погіршення професійних відносин між нею і відповідачем. Оскільки вона вважає її звільнення незаконним, просить суд визнати недійсним пункт 1 трудового договору від 01.03.2013 року укладеного між нею і відповідачем в частині визначення строку його дії. В судовому засіданні представник позивача обставини викладені в позовній заяві та позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зауважив, що позивач трудовий договір підписала під тиском. Наказ про прийняття на роботу не містить строку, та відсутнє згадування про укладення контракту. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав і просив відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що позивач була звільнена із займаної посади правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства та у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору, який був підписаний позивачем. Зауважив, що на час роботи позивач жодних претензій не висловлювала. В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надіслав письмові пояснення, зі змісту яких вбачається, що проти позову він заперечує. Розгляд справи просив проводити у його відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що наказом № 42і від 01.03.2012 року [PERSON] була прийнята на роботу у Представництво Фундації Антиснід-США в Україні на посаду управителя у фінансовій діяльності з 01.03.2013 року на підставі заяви позивача від 01.03.2013 року та листа Представництва. За умовами трудового договору від 01.03.2013 року укладеного між Фондом Антиснід-США та [PERSON], позивач приймається на роботу на посаду управителя у фінансовій діяльності з 01.03.2013 року по 31.01.2014 року. Договір укладений з ініціативи працівника та є строковим трудовим договором. Відповідно до пункту 17 даного трудового договору договір припиняє свою дію автоматично при настанні дати, зазначеної в його пункті 1. Згідно пункту 6.5 роботодавець зобов'язаний не пізніше як за чотирнадцять календарних днів до закінчення термінів дії договору письмово попередити працівника про рішення продовжувати чи не продовжувати дію договору. Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2014 року [PERSON] відповідно до вимог п. 6.5 договору була проінформована про прийняте Фондом Антиснід-США рішення не продовжувати дію трудового договору. Наказом № 21і від 31.01.2014 року [PERSON] звільнена із займаної посади за ст. 36 п. 2 КЗпП України (закінчення строку). Отже, суд приходить до висновку, що між сторонами в добровільному порядку був укладений строковий трудовий договір і відповідач в повній мірі виконав його умови при звільненні позивача. Відповідно до ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Посилання сторони позивача на іншу заяву, в якій [PERSON] просить прийняти її на роботу в представництво з 01.03.2013 року, без зазначення кінцевої дати роботи - 31.01.2014 року, судом не може бути прийнято до уваги оскільки на даній заяві відсутня резолюція глави представництва, і дана заяву, на яку посилається позивач, як на підтвердження свої вимог, була повернута задля належного її оформлення. Тоді як заява [PERSON], яка стала підставою для укладення трудового договору від 01.03.2013 року, містить резолюцію глави представництва [PERSON] від 01.03.2013 року - до наказу. Крім того, трудовий договір від 01.03.2013 року, де вказано, що [PERSON] приймається на роботу (посаду) управителя у фінансовій діяльності з 01.03.2013 року по 31.01.2014 року, підписана [PERSON], і не містить жодних заперечень з її боку. Судом враховується і те, що 25.06.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва було ухвало рішення у справі за позовом [PERSON] до Фундації АнтиСнід - США (AIDS Healthcare Foundation - USA), Державного підприємства "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв" про визнання трудового контракту недійсним, визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу, яким у задоволенні позову було відмовлено, та яке залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями, де встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено саме строковий трудовий договір. Таким чином, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не надала суду належні та допустимі докази, не довела суду їх переконливість, а також обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed