Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

28.09.2015 позивачі звернулись до суду з вказаним позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі посилаються на невиконання вимог закону судовою владою, створення штучної перепони в доступі до суду, зокрема суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Гулько Б.І. не забезпечив позивачу [PERSON] доступу до правосуддя, відмовивши ухвалою від 21.08.2015 [PERSON] у відкритті касаційного провадження в справі за позовом [PERSON] до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Печерського районного суду м. Києва, судді Литвинової І.В., Апеляційного суду м. Києва, судді Барановської Л.В., Кабінету Міністрів України про відшкодування шкоди. Крім того, суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І. не забезпечив позивачу [PERSON] доступу до правосуддя, відмовивши ухвалою від 07.09.2015 представнику [PERSON] - [PERSON] у відкритті касаційного провадження в справі за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування завданої шкоди. Також послались на те, що вони несуть тяжкість вимушених змін у своєму житті, прикладають значні моральні та матеріальні зусилля для захисту в судах порушених прав і свобод людини, переносять значні моральні страждання від втрати майна, що сталося виключно від втручання судової влади. Таким чином позивачі вважають, що діями відповідачів їм завдана моральна шкода, яку вони оцінюють у розмірі 51000,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 102000,00 грн. та 120368,72 грн. Позивачі в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. До суду направили заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності. Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Гулько Б.І., Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., представники відповідачів Кабінету Міністрів України та Президента України Порошенка П.О. в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. До суду надали письмові заперечення на позов, згідно яких просили розглядати справу за їх відсутності та звернули увагу на відсутність належних доказів заподіяння позивачам шкоди та протиправності поведінки відповідачів. Суд, на підставі ст. 169 ЦПК України, визнав можливим розгляд справи за відсутності позивачів та відповідачів. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як встановлено судом, ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Гулько Б.І. від 21.08.2015 відмовлено у відкритті касаційного провадження в справі за позовом [PERSON] до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Печерського районного суду м. Києва, судді Литвинової І.В., Апеляційного суду м. Києва, судді Барановської Л.В., Кабінету Міністрів України про відшкодування шкоди, у зв'язку з тим, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності судових рішень. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюка В.І. від 07.09.2015 відмовлено представнику [PERSON] - [PERSON] у відкритті касаційного провадження в справі за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування завданої шкоди, у зв'язку з тим, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності судових рішень. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, в порушення наведених норм позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачами заподіяно шкоду та не довели наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів та вину останніх в її заподіянні. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивачів з боку відповідачів, а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed