Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

У лютому 2014 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулось до суду із зазначеним позовом з якого вбачається, що згідно договору № DOM7R030923023 від 6 жовтня 2006 року, укладеного між позивачем та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 3690,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом - 40,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Узяті на себе зобов'язання за договором кредиту належним чином [PERSON] не виконувались і тому в неї утворилась заборгованість яка складається з: 1860,00 грн. - заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9.964,93 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 17.968,57 грн. Загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором складає 29.793,50 грн. Вказану суму, а також судові витрати просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк". Представник позивача у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, в попередніх судових засіданнях підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивач пропусти його без поважних причин. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За вимогами статті 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які божник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлені наступні обставини. Між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту DOM7R030923023 від 6 жовтня 2006 року, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 3690,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом - 40,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 8 жовтня 2007 року. (арк. с. 5-6). В порушення зобов'язань, позичальник не виконує умови кредитного договору і вимог діючого законодавства щодо обов'язковості договору та зобов'язань, що з нього випливають, для належного виконання сторонами. Даний факт підтверджується наявністю заборгованості позичальника згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 7 лютого 2014 року (арк. с. 4). Всього заборгованість відповідача перед банком за договором складає 29.793,50 гривень, що складається з: 1860,00 грн. - заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9.964,93 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 17.968,57 грн. На теперішній час борг відповідачем не погашений. Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд приймає до уваги, що спірний договір укладено 6 жовтня 2006 року строком до 8 жовтня 2007 року, а позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права 19 лютого 2014 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Відповідачем в судовому засіданні зроблена заява про застосування позовної давності до вимог позивача. Відповідно до пункту 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (відповідно до тлумачення в Рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Виходячи з викладеного, необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 536, 546, 550 ЦК України та

Outcome: dismissed