Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві зазначає, що відповідно до рішення Березнівського районного суду від 22 травня 2012 року за нею в порядку спадкування за заповітом визнано право власності на незавершене будівництво житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS], який належав її покійному батькові [PERSON] Домоволодіння знаходиться на успадкованій земельній ділянці, що належало спадкодавцю відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 350343 від 23 червня 2009 року. Отримавши у власність вказані об'єкти нерухомого майна, позивач звернулася до відповідача по питанню усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою і знесення наявних на її частині земельної ділянки тимчасових господарських споруд. Як на доказ цієї обставини покликається на акт державного інспектора сільського господарства про самовільне зайняття ним належної їй земельної ділянки і притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Не вважає спростуванням наведених нею обставин послідуюче скасування судом постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Адже постанову скасовано через помилку в особі, яка вчинила адміністративне правопорушення. На підставі ст. ст. 103,106-107,152,158,160 ЗК України, ст.16, частин 4-5 ст. 319 ЦК України просить зобов'язати [PERSON] відновити межу суміжних земельних ділянок відповідно до даних земельно-кадастрової документації і на підставі державних актів на право приватної власності на суміжні земельні ділянки, що на даний час належать їй і відповідачу. В судовому засіданні з підстав наведених в заяві [PERSON] позовні вимоги підтримала. З її пояснень слідує, що такі господарські будівлі як літня кухня, льох, які виступають на її територію відповідно до виготовленого 23 червня 2009 року державного акту на ім'я її батька [PERSON], були зведені ще до вказаної дати, тодія як тимчасові господарські споруди відповідачем зводилися вже після цього, також після виготовлення державного акту обкладався цеглою льох відповідача. Просить усунути перешкоди в користуванні нею як спадкоємцем земельною ділянкою площею 2500 м2 за адресою по [ADDRESS], що належить їй згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 лютого 2012 року після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO], а саме зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку, яка перебуває в користуванні позивача і яку той привласнив шляхом самозахвату та відновити межі їхніх суміжних земельних ділянок відповідно до земельно-кадастрової документації і на підставі державних актів на право приватної власності на належні йому та відповідачу суміжні земельні ділянки. Відповідач [PERSON] заперечив проти позову. Показав що не захоплював земельної ділянки [PERSON] Державний акт на право власності на суміжну з батьком позивачки [PERSON] земельну ділянку його батьком [PERSON] було виготовлено ще 14 листопада 1996 року, спору про межу у них не було, хоча протокол погодження меж вони один одному не підписували. Вказав, що після отримання батьком [PERSON] державного акту на земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку по [ADDRESS] і отримання ним її у власність, жодних перебудов на цій земельній ділянці він не проводив. Навпаки, відповідач побудувала хлів в безпосередній близькості біля межі їх земельних ділянок, внаслідок чого між ними й виник спір. Просить в позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази зі справи, суд приходить до висновку, що позивачці [PERSON] має бути відмовлено в позові. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Покликаючись на самовільний захват [PERSON] її земельної ділянки, [PERSON] не навела жодних належних доказів цього факту. Її пояснення і посилання на те, що межа земельної ділянки згідно державного акту [PERSON], яка згідно договору дарування від 8 грудня 2009 року належить відповідачу по справі, не відповідає межі її суміжної земельної ділянки згідно державного акту на ім'я [PERSON] від 23 червня 2009 року, не може слугувати доказом доведеності її позовних вимог. Адже вказаний державний акт був виготовлений вже після отримання 14 листопада 1996 року державного акту [PERSON] Стороною позивача він оспорений не був. Доказів існування спору між батьками позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] з приводу межі суміжних земельних ділянок, відведених їм для будівництва і обслуговування належних кожному з них будівель, в судовому засіданні не встановлено. Таким чином, дійсні межі земельних ділянок спадкодавців сторін по справі були встановлені за фактичним використанням кожним з них своєї земельної ділянки при виготовленні державного акту [PERSON] 14 листопада 1996 року. Допитані судом свідки фактів самовільного захвату земельної ділянки [PERSON] або її батька [PERSON] батьком відповідача [PERSON] або його сином, відповідачем по справі [PERSON] в судовому засіданні також не підтвердили. Що стосується актів обстеження земельної ділянки та перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 22 жовтня 2012 року, припису і постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст. 53-1 КУпАП як доказів захоплення відповідачем земельної ділянки батька позивачки, то в цій частині покликання позивача [PERSON] суд зазначає наступне. Державний інспектор обгрунтовуючи наявність самовільного захвату земельної ділянки [PERSON] виходив з наявного у неї державного акту на земельну ділянку на ім'я [PERSON] від 23 червня 2009 року, не взявши до уваги, що вказаним актом не враховано межу, що раніше склалася між земельними ділянками для будівництва і обслуговування будинків спадкодавців та була закріплена в державному акті [PERSON] від 14 листопада 1996 року, а також ту обставину, що державний акт батькові позивачки [PERSON] [PERSON] 23 червня 2009 року видавався без погодження наявної межі. Крім цього, постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП скасована судом. Суд, визнаючи недоведеними заявлені [PERSON] вимоги, погоджується з покликанням сторони відповідача на той факт, що будівництво нових будівель [PERSON] після успадкування домоволодіння батька [PERSON] відповідачем не велося, протилежних обставин вона не довела. Бере до уваги той факт, що згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] на ім'я [PERSON], а потім [PERSON], виготовленого 23 січня 2010 року, в графі "Характеристика будинку, господарських будівель та споруд" на вказану дату вже містився перелік усіх спірних господарських споруд, включаючи навіси, літню кухню, погріб і гараж. А згідно з ч.1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У батька відповідача [PERSON] спадкодавця [PERSON] на момент виготовлення державного ату батьком позивачки [PERSON] [PERSON] 23 червня 2009 року державний акт та необхідна для цього земельно-кадастрова документація на належну йому земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку вже були в наявності. Відповідно ж до ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. На підставі встановленого суд вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та відмовляє їй в позові.

Outcome: dismissed