Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з позовною заявою до [PERSON], Соснівського Відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, третя особа : [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та зняття арешту на майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.06.2016 р. державним виконавцем Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції, в рамках зведеного виконавчого провадження №51300130, за адресою [ADDRESS] було описано та арештовано майно, про що складений відповідний акт опису та арешту майна. Відповідно до зазначеного акту було описане майно та залишене за адресою [ADDRESS]: диван дитячий одномісний, ліжко двоспальне з двома тумбочками, шафа купе дзеркальна, комод дерев»яний, шафа для одягу, диван розкладний, стол-тумба, кухонна стойка з вмонтованою витяжкою та кухонною поверхнею, духова шафа. Крім того, було описано : телевізор самсунг, мікрохвильова піч, крісло шкіряне, пилесмок, утюг, велотренажер, яке було передано на зберігання невідомим особам. За зазначеною адресою проживає [PERSON] разом із своєю донькою з 2007 року і дане майно було придбане нею особисто, що підтверджується відповідними квитанціями. Просить визнати право власності за [PERSON] та зняти арешт на майно, а саме: диван дитячий одномісний, ліжко двоспальне з двома тумбочками, шафа купе дзеркальна, комод дерев»яний, шафа для одягу, диван розкладний, стол-тумба, кухонна стійка з вмонтованою витяжкою та кухонною поверхнею, духова шафа, телевізор самсунг, мікрохвильова піч, крісло шкіряне, пилесмок, утюг, велотренажер. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив, про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Державний виконавець Соснівського ВДВС черкаського МУЮ [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного позову. Пояснив, що [PERSON] має заборгованість по зведеному виконавчому провадженню на суму 777455,07 грн. Боржник офіційно не працює, кошти на рахунках відсутні, має у праві власності квартиру [ADDRESS], яка перебуває в іпотеці ПАТ «ОТП Банк», а тому не може бути реалізована у рахунок погашення заборгованості перед іншими боржниками. Державний виконавець мав право вчиняти дії щодо майна, яке знаходиться в приміщенні, що належить боржнику. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що дане майно було придбано в період шлюбу, а тому є спільним майном подружжя і в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка є власницею даного майна. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з»явились. На попередньому судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначила, що надані чеки не відповідають вимогам закону, не мають печатки та є підозра, що вони виписані самою позивачкою. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У ході розгляду справи встановлено, що на примусовому виконанні у Соснівському відділі державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває зведене виконавче провадження №51300130 про стягнення з [PERSON] на користь фізичних осіб кошти на загальну суму 777455,07 грн. Боржнику [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], яка перебуває в іпотеці ПАТ «ОТР Банк». Боржник [PERSON] боргові зобов»язання не виконує належним чином, заборгованість не погашає, офіційно не працює та жодних доходів не має. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. 08.06.2016 року державним виконавцем в ході проведення виконавчих дій було описано майно боржника, про що складено відповідний акт. Згідно даного акту було описано та арештовано майно, про що складений відповідний акт опису та арешту майна. Відповідно до зазначеного акту було описане майно за адресою [ADDRESS]: диван дитячий одномісний, ліжко двоспальне з двома тумбочками, шафа купе дзеркальна, комод дерев»яний, шафа для одягу, диван розкладний, стол-тумба, кухонна стойка з вмонтованою витяжкою та кухонною поверхнею, духова шафа, телевізор самсунг, мікрохвильова піч, крісло шкіряне, пилесмок, утюг, велотренажер. Як передбачено ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 даної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до положень ст.ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Під час розгляду справи представником позивача було зазначено, що позивач не має намірів заявляти позовні вимоги про визнання за ним права власності на майно, що описане державним виконавцем у акті від 08.06.2016 р., а тому суд розглядає справу за заявленими позовними вимогами, відповідно до\~ст. 11 ч.1 ЦПК України. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК). Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317ЦК). Статтею 328 ч.1 ЦК\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. З»ясувавши обставини справи, суд вважає, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів того, що майно, яке було описано згідно акту від 08.06.2016 р. належить на праві власності [PERSON]. Так, представником позивача заявлено, що позивачка на той час з боржником [PERSON] хоч і перебували в шлюбі, але проживали окремо і речі зазначені в акті опису вона купила за власні кошти. Суд критично оцінює дані доводи представника позивача, адже надані в якості доказу квитанції та товарні чеки не можуть бути взяті до уваги, оскільки в них зазначено лише хто сплачував, а не власника данного майна. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. На підставі ст..ст. 5, 10, 11, 57-60, 114, 118, 212-214, 215, 218 ЦПК України, ст. 16, 319, 328, ЦК України, Законом України "Про виконавче провадження", Конституції України, -

Outcome: dismissed