Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач 27.02.2014р. звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідачки, яким просить стягнути з відповідача 23.180грв.57коп., мотивуючи свої вимоги тим, що 28.08.2006р. між ними і відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав 5.000грв. у кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, але відповідач порушив норми ст.ст.526-527,530 ЦК України і умови вказаного договору, свої зобов*язання не виконує, у зв*язку з 31.01.2014р. має заборгованість в сумі 23.180грв.57коп., яка складається із заборгованості пза кредитом в сумі 4994грв. +заборгованість по процентам за користування кредитом 16.605грв.55коп. + штраф (фіксована частина) -500грв. +штраф (процента складова) - 1080грв.03коп., чим станом на оскільки відповідач належним чином свої зобов*язання щодо договору не виконує, тому вони просять стягнути заборгованість в сумі позову і судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні на позові наполягає, показала, що в позовній заяві помилково вказана дата укладення договору, оскільки фактична дата укладення договору з відповідачкою - 22.09.2006р., договір з відповідачкою був один, частина заборгованості з неї була стягнута судовим наказом 02.09.2008року в сумі 7025грв., але оскільки вона не погасила заборгованість дотепер, то просять стягнути з неї вказану заборгованість. Після оглядом судом цивільної справи №2/0506/474/2012року (рішенням по якій позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог) представник позивача визнала, що вказане рішення стосується саме цього кредитного договору, по якому ними поданий цей позов. Відповідач позовні вимоги не визнала, показала суду, що вона дійсно отримала у позивача один вказаний кредит на платіжну картку, судовим наказом з неї стягнута заборгованість, яку вона платить дотепер з пенсії, другого договору вона не укладала. У 2012році райсудом позивачу вже було відмовлено у задоволенні позову, оскільки пропущений строк позовної давності, це рішення суду набрало чинності, а позивач знову з тим же позовом (тільки збільшує суму заборгованості) звернувся до суду. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи №2/0506/474/2012, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступних підставах. Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинне бути виконане належним чином, відповідно до умов договору і у строк. Між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір без номера від 22.09.2006р. (а.с.6-10), відповідно до якого відповідач отримав 5.000грв. у кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не повернув позивачу чергову частину кредиту і тому позивач має право вимоги повернути весь кредит. Відповідач станом на 31.01.2014р. має заборгованість в сумі 23.180грв.57коп., яка складається із заборгованості пза кредитом в сумі 4994грв. +заборгованість по процентам за користування кредитом 16.605грв.55коп. + штраф (фіксована частина) -500грв. +штраф (процента складова) - 1080грв.03коп. (а.с.4-5). Судовим рішенням Волноваського райсуду (наказ) від 02.09.2008року з відповідачки вже було стягнуто по вказаному кредитному договору 7025грв., які вона ще не виплатила. Але згідно з рішенням Волноваського райсуду по цивільній справі №2/0506/474/2012 по позові Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості у задоволенні позовних вимог по цьому ж саме кредитному договорі (позивач до суду звертався14.03.2012р.) у стягненні заборгованості позивачу було відмовлено, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності (після наказу суду, яким з відповідача була стягнута сума заборгованості). Вказане рішення набрало законної сили. Відповідно до вимог ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням по цивільному провадженню, яке набрало законної сили, не доводяться при розгляді інших справ, тобто у даному випадку встановлено, що позивачем пропущений строк позовної давності (пропущений був ще навіть у 2012році), поновити який позивач не просив, а відповідачка просила його застосувати. Таким чином позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст.526, 527, 530, 651 ЦК України,

Outcome: dismissed