Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ Приватбанк) звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа Дружківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 28 серпня 2008 року між ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] був укладений кредитний договір №492М-08 про надання кредиту у сумі 40000,00 грн. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON], [PERSON], [PERSON] уклали договір іпотеки від 28 серпня 2008 року, відповідно до якого надали в іпотеку нерухоме майно: квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Енгельса, 98-66 (предмет застави). 28 серпня 2008 року приватним нотаріусом [PERSON] Дружківського міського нотаріального округу була накладена заборона на відчуження предмету іпотеки. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на нерухоме майно, яке належить [PERSON], накладені наступні арешти: - запис про обтяження № 11304483 від 20 червня 2011 року про арешт нерухомого майна боржника [PERSON], накладений державним виконавцем Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 27166192/5а/11 від 17 червня 2011 року; на нерухоме майно, яке належить [PERSON]: - запис про обтяження № 11304867 від 20 червня 2011 року про арешт нерухомого майна боржника [PERSON], накладений державним виконавцем Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 27166211/5а/11 від 17 червня 2011 року; Позивач вважає, що немає правових підстав для звернення стягнення на заставлене майна на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Позивач просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить [PERSON] та [PERSON], а саме квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Енгельса, 98-66; заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ Приватбанк прав іпотекодержателя щодо квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Енгельса, буд. 98-66; стягнути з відповідачів судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила зняти арешт з квартири, оскільки вона погасила борг за кредитним договором в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його присутності. З позовом згодний. Представник третьої особи Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав клопотання про розгляд справи без їх присутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що 28 серпня 2008 року між ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] був укладений кредитний договір №492М-08 про надання останньому кредиту у сумі 40 000,00 грн. (а.с. 5-8). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №492М-08 від 28 серпня 2008 року ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON], [PERSON], [PERSON] уклали договір іпотеки від 28 серпня 2008 року, відповідно до якого надали в іпотеку нерухоме майно: квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Енгельса, 98-66 (а.с. 9-11). 28 серпня 2008 року на підставі повідомлення ПАТ КБ Приватбанк про реєстрацію іпотеки в Державному реєстрі іпотек було зареєстровано обтяження на квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Енгельса, буд. 98-66 (а.с. 13, 15). На нерухоме майно, яке належить [PERSON], був накладений арешт державним виконавцем Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 27166192/5а/11 від 17 червня 2011 року, запис про обтяження № 11304483 від 20 червня 2011 року. На нерухоме майно, яке належить [PERSON] був накладений арешт державним виконавцем Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 27166211/5а/11 від 17 червня 2011 року, запис про обтяження № 11304867 від 20 червня 2011 року. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 цього ж Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Суд вважає, що права банка як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки від 13 грудня 2013 року «Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 11 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-124цс13, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки і зробив правовий висновок, про те, що відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором». Суд зауважує, що матеріалами справи не доказано, що позивач є власником нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Матеріалами справи підтверджено, що ПАТ КБ Приватбанк є лише іпотекодержателем квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Енгельса, 98-66. Права позивача як іпотекодержателя спірного майна не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, а тому вимоги ПАТ КБ Приватбанк про звільнення майна з-під арешту не ґрунтуються на вимогах законодавства і є безпідставними. Також попри зазначення у позовній заяві, позивач не надав суду доказів на підтвердження суми заборгованості відповідачів перед банком, яка дорівнює або є більшою аніж вартість предмету іпотеки. Разом з цим, суд звертає увагу, що позивачем лише формально презюмується у позові, однак не надається будь-яких доказів, які б підтверджували отримання ним права стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договорам (судове рішення, наприклад) та доказів того, що відбулося звернення стягнення на іпотечне майно. При цьому суд наголошує, що в силу вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк про встановлення заборони для органів Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ Приватбанк прав іпотекодержателя щодо квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Енгельса, буд. 98-66, також не підлягають задоволенню, оскільки відповідні органи не залучені до справи у якості відповідачів. У звязку з відмовою у задоволенні позову в повному обсязі не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed