Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач ([PERSON].) звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі - продажу від 18.08.1999 року, їй на праві приватної власності належить квартира за адресою [ADDRESS]. З відповідачем по справі [PERSON], вона перебувала у шлюбі з 11.07.1980 року. Згідно рішення Дніпровського районного суду від 14.05.2013 року шлюб між позивачем, та відповідачем був розірваний. У січні 2013 року [PERSON] забрав усі свої речі і виїхав з квартири. Тобто відповідач по справі [PERSON] хоча і прописаний за адресою [ADDRESS], але з січня 2013 року фактично у даній квартирі не проживає. Скориставшись відсутністю позивача у квартирі відповідач [PERSON] 25.10.2013 року без її відома і дозволу заселив у позивача квартиру громадянина [PERSON], його дружину, семеро їхніх дітей з собакою. Замки на вхідних дверях квартири [PERSON] замінені і позивач не може зайти у свою квартиру та користуватися майном, яке належить їй на праві приватної власності. У розмові з [PERSON] вона дізналася, що 25.10.2013 року [PERSON] без її відома і дозволу уклав з [PERSON] договір оренди квартири [ADDRESS]. З 25.10.2013 року і по теперішній час позивач не може потрапити у належну їй на праві приватної власності квартиру та користуватись нею у повному обсязі. І у зв'язку з цим вона вимушена проживати у своїх знайомих. Тобто [PERSON], уклавши даний договір фактично позбавив позивача майна квартири [ADDRESS], що є прямим порушенням ст. 41 Конституції України. 03.11.2013 року позивач звернулася з заявою до Дніпровського РВ ХМУ УМВС у Херсонській області стосовно протиправних дій [PERSON] відносно вселення у позивача квартиру сторонніх осіб. Внаслідок вищезазначених протиправних дій відповідача [PERSON] позивачу була спричинена також моральна шкода. З даних підстав позивач просить суд визнати договір оренди квартири [ADDRESS], який укладений між [PERSON], та [PERSON], 25.10.2013 року недійсним з моменту його укладення. Усунути перешкоди з боку [PERSON], у користуванні та розпорядженні позивача квартирою [ADDRESS] м. Херсона шляхом виселення [PERSON], та усіх його членів сім'ї з квартири [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] на позивача користь моральну шкоду у розмірі 25000гри. та судові витрати. Позивач ([PERSON].) звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що за період з січня 2013 року по липень 2014 років позивач не мав можливості користуватися належним йому приміщенням - 1/2 частка квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], з вини відповідачки колишньої дружини [PERSON] Внаслідок цих дій [PERSON] позивачу було завдано шкоду, яка полягає в наступному: з січня 2013 по липень 2014 років позивач був змушений мешкати на найомній квартирі. Факт позивача проживання на найманій квартирі підтверджують матеріали перевірки, яку проводила соціальна служба Комсомольського району м. Херсону 10 червня 2014 року з приводу проживання по вищевказаній адресі позивача та його сім'ї. Розрахунки: 17 міс. (січень 2013 - липень 2014) х 1250грн (1000грн - оренда, 250грн - щомісячні комунальні платежі) загальна сума -21250,00грн. Станом на 1 липня 2014 року (термін, з якого позивач зміг користуватися приміщенням існує значні заборгованість по комунальним послугам квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. А саме на загальну сума - 6092,00грн. Весь тягар цього боргу, зробленого позивачу колишньою дружиною [PERSON] за період з 01.01.2013 року по липень 2014 років (17 міс.), коли він не мав можливості користуватися приміщенням. З липня 2014 року [PERSON] у квартирі не з'являлася, що свідчить про те, що гасити свій борг за комунальні послуги не збирається. Для того, щоб позивач зміг мешкати у належному йому приміщенні, позивачу довелося провести ремонтно-відновлювальні роботи (липень-серпень 2014 pоку). З даних підстав позивач звернувся до суду та просив суд з [PERSON] на його користь завдані йому збитки у вигляді прямих витрат на вимушену оренду постійного житла за період з січня 2013 по липень 2014 (17 міс.) в сумі 21250,00грн; на оплату заборгованості по комунальним послугам за період з січня 2013 по липень 2014 р. (17 міс.) в сумі 6092 грн.; на проведення ремонтно - відновлювальних робіт, придбання матеріалів та обладнання в сумі 10194 грн. Всього - 37539 грн. та судові витрати. [PERSON] та її представник в судовому засіданні уточнили позовні вимоги та просили суд визнати договір оренди квартири [ADDRESS], який укладений між [PERSON] та [PERSON] 25.10.2013 року не дійсним з моменту його укладення. Вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON], перешкод у володінні та користуванні належної їй ? частини квартири [ADDRESS] та тягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн. Стягнути з [PERSON] на її користь завдану [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 16500,00грн.Проти задоволення зустрічного позову заперечили в повному обсязі посилаючись на його необґрунтованості. [PERSON], та його представник доповнили зустрічну позовну заяву та просили суд стягнути з [PERSON] на його користь завдані збитки у вигляді прямих витрат на вимушену оренду житла в розмірі-21250,00грн., оплату заборгованості за житлово - комунальні послуги в розмірі-6092грн на проведення ремонтних відновлювальних робіт,придбання матеріалів та обладнаня, в сумі 10194грн.Всього-37539грн. Проти задоволенню позову до них заперечили в повному обсязі посилаючись на його необґрунтованість. Вислухавши сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON], теж необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: Щодо позовних вимог [PERSON] то суд зазначає наступне. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 20.01.2014 року у справі № 666/4584/13-ц, про поділ спільного майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі - продажу та за позовом третьої особи про визнання договору купівлі - продажу удаваним, визнання права власності та виселення, дані позови були задоволенні частково та рішенням апеляційного суду Херсонської області від 07.04.2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Херсона було скасовано частково та визнано за [PERSON], право власності на ? частку квартири [ADDRESS], та визнано за [PERSON], право власності на ? частку квартири [ADDRESS].(а.с.82-89); Судом встановлено, що посилання позивача на те, що 25.10.2013 року [PERSON] без її відома і дозволу уклав з [PERSON] договір оренди квартири [ADDRESS]. З 25.10.2013 року і по теперішній час позивач не може потрапити у належну їй на праві приватної власності квартиру та користуватись нею у повному обсязі не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем та її представником не було надано суду будь - яких достатніх та належних доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а також документів щодо підтвердження, укладання договору оренди квартири [ADDRESS]. Оскільки як встановлено судом договір оренди нотаріально не посвідчений та державну реєстрацію не пройшов. Згідно ч.2 ст.810 ЦК України підстави, умови, порядок укладання та припинення договору найма житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюється законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Тобто, договір оренди квартири у відповідності до вимог цивільного законодавства на час укладення договору, тобто на 25.10.2013 року , має бути укладений у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У зв'язку з наведеним не може бути визнано недійсним правочин, який не вчинено. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. За ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. До пояснень свідків [PERSON], [PERSON], про те що відповідач [PERSON], уклав договір оренди з [PERSON], та не допускав [PERSON], до їхньої квартири, суд відноситься критично та прийняти до уваги їх не може, оскільки вони не конкретні та суперечливі, крім того свідки будують свої покази зі слів [PERSON] З огляду на викладене, враховуючи те що відповідач ([PERSON],) в судовому засіданні повідомив суду, що договір оренди він не укладав та не підписував, а квартирантів пустив в квартиру [ADDRESS] тільки в якості охорони квартири, в свою чергу позивач [PERSON] не надала будь-яких достатніх та належних доказів в підтвердження своїх позовних вимог. З даних підстав на думку суду договір, який не укладено, не створює прав та обов'язків для сторін і не може бути визнано недійсним з даних підстав в задоволенні позовних вимог стосовно визнання договору оренди квартири [ADDRESS], який укладений між [PERSON] та [PERSON] 25.10.2013 року не дійсним з моменту його укладення слід відмовити. Інші позовні вимоги є похідними у зв'язку з чим вони також не підлягають задоволенню у зв'язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю, оскільки судом не встановлено а позивачем не надано достатніх доказів, що саме позивач завдав їй матеріальну та моральну шкоду, та чинив перешкоди у розпорядженні ? частку квартири [ADDRESS]. Щодо позовних вимог [PERSON] то суд зазначає наступне. Відповідно до рішення апеляційного суду Херсонської області від 07.04.2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 20.01.2014 року у справі № 666/4584/13-ц було скасовано частково та визнано за [PERSON], право власності на ? частку квартири [ADDRESS], та визнано за [PERSON], право власності на ? частку квартири [ADDRESS].(а.с.82-89); Суд критично відноситься до посилання позивач ([PERSON].) на те, що за період з січня 2013 року по липень 2014 років позивач не мав можливості користуватися належним йому приміщенням - 1/2 частка квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], з вини відповідачки колишньої дружини [PERSON] Внаслідок цих дій [PERSON] позивачу було завдано шкоду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем не було надано суду будь - яких достатніх та належних доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а також документів щодо підтвердження,що саме відповідач завдав позивачу збитки. Посилання позивача на те що в зв'язку з протиправними діями відповідача щодо чинення йому перешкод в користуванні належною йому 1/2 частиною вказаної квартири, він вимушений був понести реальні збитки на оренду житла, ремонтно-відновлювані роботи та на підтвердження понесених витрат позивач надав суду копію договору оренди житла та копії квитанцій про оплату рахунків, що вказані витрати є реальними збитками, які він поніс в зв`язку з протиправною поведінкою відповідача суд відноситься критично оскільки відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 2 вказаної статті визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 22 ЦК України для застосування цивільно-правової відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. До того ж, згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст. 1166 ЦК України відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину. Перераховані підстави визнають загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Розглядаючи протиправність поведінки заподіювача шкоди, необхідно відзначити, що це поведінка, яка заборонена законом. Аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства та враховуючи обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про те, що витрати, які поніс позивач на оренду житла, на оплату заборгованості по комунальним послугам на проведення відновлювальних робіт, придбання матеріалів та обладнання в загальному розмірі 37539,00грн. не є реальними збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки вони не є втратами, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також не є витратами, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Також відсутній прямий зв'язок між діями, що вчиняв. До того ж позивачем не доведено, що дії відповідача були протиправними і саме вони призвели до витрат, розмір яких позивач просить стягнути з відповідача. За таких обставин вимоги позивача про відшкодування завданих йому збитків є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed