Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування з незаконного володіння відповідача майна. Позов мотивує тим, що згідно генерального доручення від 12.07.2014р. вона має право володіти, користуватись і розпоряджатись автомобілем [NUMBER]. Відповідач її бувший співмешканець, з яким вона проживала однією сімєю близько чотирьох років. В 2009 р. їх сім'я розпалася, але у них є спільна донька, тому стосунки вони підтримували. В липні 2014р. позивач звернулася до відповідача з проханням допомогти перевезти автомобіль [NUMBER] з м.Черкаси до с.Буда, Горобіївська, Канівського району. В генеральне доручення на право керування транспортним засобом відповідач був вписаний. 10.09.2014р. відповідач приїхав поспілкуватися з їх донькою та скориставшись її відсутністю, самовільно, забрав автомобіль та всі правові документи на нього. Позивач неодноразово зверталася до відповідача про повернення їй транспортного засобу, але він не реагує на її прохання. Просить суд винести рішення, яким витребувати у [PERSON] автомобіль [NUMBER], належний їй з його незаконного чужого володіння та зобовязати повернути його. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та посилаючись на обставини викладені у позові просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просить відмовити задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом . Відповідно до ч. ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є укладеним, якщо є сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж (ч.2 ст.658 ЦК України). Стаття 334 Цивільного кодексу України визначає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, чинне законодавство України не визнає обовязкового нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу транспортних засобів. Як передбачено ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» «відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача». Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 "документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департамент Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби". Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що вона є власником майна транспортного засобу ВАЗ 21093 д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed