Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначала, що на підставі рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 07.06.1999р. відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 13 всіх видів доходів(заробітку). Однак відповідач на даний час не працює і крім того добровільно сплачувати аліменти не бажає. З врахуванням викладеного, а також посилаючись на те, що діти по віку потребують значно більших витрат, позивачка вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на дітей в твердій грошовій сумі і просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей та стягнути з нього такі аліменти в твердій грошовій сумі по 50 грн. щомісячно, починаючи з часу подачі позову і до повноліття дітей. В суд позивачка не з'явилась, подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, також подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги не визнає. Суд, оглянувши письмові докази, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх :[PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження дітей та свідоцтвом про розірвання шлюбу між сторонами(а.с.5-7). Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 07.06.1999р. було задоволено позовні вимоги [PERSON] та вирішено стягувати з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]., аліменти в розмірі 13 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян(а.с.8-9). Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. 2 При цьому, відповідно до ч. 1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів є одним із способів виконання батьками обов'язку щодо утримання дитини, передбаченим ст.181 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України визначено обставини, які мають бути враховані судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові №3 від 15.05.2006р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, вищевказаним рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 07.06.1999р. встановлено спосіб стягнення аліментів з [PERSON] в частці від його доходу(заробітку). Позивачка у своїй позовній заяві просить змінити вид стягнення аліментів, визначений вищевказаним рішенням суду в частці від доходу(заробітку) відповідача, і просить їх встановити в твердій грошовій сумі- по 50 грн. щомісячно. Таким чином, як вбачається з позовної заяви, позивачка фактично просить змінити спосіб нарахування аліментів, які вже стягуються з відповідача на її користь: з частки від його доходу (заробітку) на тверду грошову суму. Проте чинним законодавством (ст.192 СК України) передбачено можливість лише змінювати розмір аліментів, а не змінювати встановлений принцип (спосіб) їх нарахування (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2012 року № 6-46628св11). З вказаних підстав суд не може змінити принцип (спосіб) нарахування аліментів, визначений рішенням Ружинського районного суду від 07.06.1999р. в частці від доходу(заробітку) відповідача. При цьому суд також враховує, що відповідач, як вбачається з його пояснень, даних на попередньому судовому засіданні, на даний час знову має постійне місце роботи. Відповідно до ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Просячи суд встановити розмір аліментів на утримання їхніх неповнолітніх дітей в сумі по 50грн. щомісячно, позивачка фактично просить зменшити їх розмір, оскільки зазначена нею сума в декілька раз менша мінімально визначеного розміру аліментів, які відповідач зобов'язаний сплачувати на утримання дітей по вищевказаному рішенню суду. 3 Проте, підставами для зменшення розміру аліментів, стягуваних з відповідача у даній справі, як платника аліментів, мають бути зміна матеріального або сімейного стану його або дитини, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Однак будь-яких доказів, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання їхніх неповнолітніх дітей, зокрема і доказів, які б підтверджували значне погіршення матеріального стану відповідача чи, навпаки, поліпшення матеріального становища дітей сторін, позивачкою суду не надано. Та обставина, що відповідач, як зазначено в позові- добровільно сплачувати аліментів в розмірі, визначеному рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 07.06.1999р., не бажає , не є підставою для зміни їх розміру, так як законодавством передбачено примусовий порядок стягнення вказаних аліментів та визначено кримінальну відповідальність за злісне ухилення від їх сплати. З врахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed