Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

07.04.2016 року представник позивача - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №835/6-27/15/7-013 від 10.08.2007 року у розмірі 186 121,91 грн. та судовий збір, посилаючись на те, що 10.08.2007 року ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] уклали кредитний договір за № 835/6-27/15/7-013. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 5 000 доларів США на наступних умовах: -строком погашення - 05.08.2009 року; -відсоткова ставка за користування кредитними коштами - 21,00 % річних; -позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання згідно з кредитним договором у повному обсязі, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 та ст. 530 того ж кодексу, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до п. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У частині 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України зазначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором). Відповідно до кредитного договору позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати процентів та можливих штрафних санкцій у разі невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань по кредитному договору станом на 25.02.2016 року за відповідачем рахується заборгованість, яка складає 6 838,03 доларів США, або (за курсом НБУ на дату складання розрахунку) 186 121,91 гривень, з яких: - сума заборгованості за кредитом - 103 894,60 грн.; - сума заборгованості за відсотками - 17 542,01 грн.; - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 55 341,19 грн.; - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9 344,1 1 грн.; - розмір інфляційних витрат за кредитом - 0 грн.; - розмір інфляційних витрат за відсотками - 0 грн. Виходячи із приписів ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, позичальник відповідає перед кредитором за своїми грошовими зобов'язаннями усім належнім позичальнику майном. Відповідачу неодноразово направлялись листи-попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості, проводились переговори в телефонному режимі. Проте, позичальник не відреагував, заборгованість не і гасив, грошове зобов'язання виконане належним чином не було. У зв'язку із вищезазначеним фактом позивач 07.04.2016 року був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Представник позивача надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності, вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач проти позову категорично заперечували, просили суд застосувати до вимог банку строк позовної давності та відмовити з цих підстав в задоволенні позову. Крім того, відповідач пояснив суду, що він виконував умови укладеного з банком договору до 2008 року, а потім залишився без засобів до існування і не мав можливості здійснювати погашення кредиту. Позивач реалізував своє право на отримання коштів згідно договору застави майнових прав, відповідно до п.1.3.1. договору і більше жодних претензій до відповідача не пред'являв протягом 7 років. Додаткового договору про збільшення терміну позовної давності відповідач з позивачем не укладав, а відтак банк пропустив строк на звернення до суду з цими вимогами. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України - сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Суд вислухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до укладеного договору кредиту за №835/6-27/15/7-013 від 10.08.2007 року банк надав позичальникові на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 5 000 доларів США зі сплатою 21% річних та комісій у розмірі та у порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, та порядком повернення кредиту згідно з графіком та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 05.08.2009 року, на умовах, визначених договором (п.1.1 Договору). Згідно п. 1.3. Договору у якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором за договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки, а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає з позичальником: договір застави майнових прав №835/13-27/15/7-055 від 10.08.2007 року вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на депозитному рахунку у сумі 500 доларів США, що є еквівалентним 2 525 грн. за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору; договір відступлення права вимоги за відкладальною обставиною №835/13-27/15/7-056 від 10.08.2007 року. Позичальник зобов'язаний сплачувати за користування кредитом проценти у валюті наданого кредиту щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за місцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом (п.2.4). Сплата комісій за користування кредитом здійснюється у відповідності зі тарифами. -2- Нарахування неустойки (пені) здійснюється останній робочий день поточного місяця за період з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та/або нарахованими процентами чи комісіями по передостанній робочий день поточного місяця у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період невиконання зобов'язань за договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення, у національній валюті (п.2.5, 2.6, 4.1). Відповідно до п.4.2 договору позичальник сплачує кредитору протягом 30 календарних днів з дати прострочення строку (порушення зобов'язання) штраф за порушення вимог договору: п.3.3.7, п.3.3.14 - у сумі 300 грн. за кожен випадок; п.3.3.8-3.3.10 - у сумі 500 грн. за кожен випадок; п.3.3.11 - у сумі 5000 грн. за кожен випадок; п.3.3.12 - у сумі 100 грн. за кожен випадок. Кредит вважається повернутим в момент (день) зарахування грошових коштів в сумі заборгованості за кредитом на позичковий рахунок, вказаний у п.2.1 договору (п.2.7 договору). 01.04.2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Боргова агенція «Пристав» уклали договір про надання послуг щодо стягнення заборгованості №5100008587, згідно якого банк доручив ТОВ «Боргова агенція «Пристав» здійснювати юридичні та фактичні дії по стягненню заборгованості з божників. Додатковою угодою №10 до договору про надання послуг щодо стягнення заборгованості №5100008587 від 01.04.2014 року встановлено, що договір набирає чинності з моменту його укладання і діє до 31.12.2016 року (а.с.18-20). Таким чином, при розгляді справи в суді було встановлено, що 10.08.2007 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 5 000 доларів США на термін до 05.08.2009 року, а відповідач, у свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором. Відповідач умови кредитного договору не виконав, унаслідок чого в останнього утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 25.02.2016 року становить 6 838,03 доларів США. Згідно ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 253 ЦК України - перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах №6-190цс14 від 21.01.2015 року, №6-32цс14 від 10.09.2014 року, №6-125цс14 від 17.09.2014 року, №6-53цс14 від 17.09.2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах №6-53цс14 від 17.09.2014 року, №6-125цс14 від 17.09.2014 року). [PERSON] під час судового засідання, 12.07.2016 року, заявив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог банку (а.с.71). Згідно п.1.1 договору кредиту за №835/6-27/15/7-013 від 10.08.2007 року - термін погашення заборгованості за кредитом не пізніше 05.08.2009 року (а.с.5). Зі змісту ст. 254 ЦК України слідує, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Відповідно до ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту за №835/6-27/15/7-013 від 10.08.2007 року, лише 07.04.2016 року, тобто після спливу строку звернення до суду з даним позовом. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другоюстатті 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що між сторонами по справі був укладений договір про збільшення позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, при цьому не зазначив жодної поважної причини пропуску строку та не просив його поновити, а відтак його вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту не підлягають задоволенню, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частина 3 ст. 10 ЦПК України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом неодноразово - 30.06.2016 року, 12.07.2016 року, 03.08.2016 року та 19.09.2016 року - виносилися ухвали та позивач, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, повинен був надати суду: кредитну справу; документи щодо направлення (не направлення) відповідачу листів-попереджень, або вимог про погашення заборгованості; довідки щодо офіційного курсу НБУ; розрахунку та додатку №2 до договору кредиту, але вимоги суду були проігноровані без зазначення причин невиконання ухвали суду (60, 74, 91, 101). У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачу щодо відшкодування понесених ним судових витрат у вигляді судового збору, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. -3- На підставі викладеного,

Outcome: dismissed