Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

01.12.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення від 16.01.2017р.) просить суд визнати за ним як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], померлого 14.04.2016 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Челюскіна, №32, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. 16.12.2016 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить суд визнати за нею як за спадкоємницею першої черги за законом після смерті батька [PERSON], померлого 14.04.2016 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Челюскіна, №32. Ухвалою суду від 16.12.2016 року прийняти зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та обєднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, також, визнав позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом, не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON], сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала до суду письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON], підтримання своїх позовних вимог за зустрічним позовом та розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих за №217/19 від 25.04.1958р., [PERSON] відведена земельна ділянка для індивідуального будівництва житлового будинку по вул. Н.-Зелена, №70. Згідно рішення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на виконання робіт за №164 від 31.12.1958р. [PERSON] наданий дозвіл на будівництво житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Н.-Зелена, №70. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого 16.01.1998 року Ізмаїльським БТІ, по вул. Челюскіна, № 32 в м. Ізмаїл Одеської області знаходиться житловий будинок. Згідно інформації КП «Ізмаїльське МБТІ» за №100 від 30.01.2017р., відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на обєкт нерухомості по вул. Челюскіна, № 32 в м. Ізмаїл Одеської області власником (забудовником) зареєстрований [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих за №217/19 від 25.04.1958р Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД№ 447137 від 15.04.2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 14.04.2016 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Челюскіна, №32. За життя спадкодавець оформив заповіт на [PERSON], [PERSON], які відмовилися від спадкування за заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються його діти: [PERSON], [PERSON], що підтверджено їх свідоцтвами про народження серії ІV-УР №1190974 від 12.11.1962р., серії ІV-УР №1001515 від 06.10.1966р. та свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №449807, з якого вбачається про зміну прізвища позивача «Кіценко» на «Бартош». Спадщину вони прийняли шляхом подачі в установлений законом шестимісячний строк заяв до нотаріуса про прийняття спадщини, які наявні у матеріалах справи. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення [PERSON], [PERSON] до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу в Одеській області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю нотаріуса за № 636/02-14 від 25.10.2016 року, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно інформації КП «Ізмаїльське МБТІ» за №100 від 30.01.2017р. відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на обєкт нерухомості по вул. Челюскіна, № 32 в м. Ізмаїл Одеської області власником (забудовником) зареєстрований [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих за №217/19 від 25.04.1958р Згідно п. 3.2. Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. № 127, індивідуальні (садибні) будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] спадщину після померлого [PERSON] прийняли шляхом подачі в установлений законом шестимісячний строк заяв до нотаріуса про прийняття спадщини, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, інших спадкоємців немає, з огляду на встановлене вони обґрунтовано вимагають визнання за ними права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved