Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] у якій просить суд: виключити запис про батьківство [PERSON] з актового запису про народження дитини - [PERSON], [INFO], внесеного у відділі РАГС Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська. В обґрунтування таких позовних вимог позивач посилається на те, що 02 березня 1996 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб. 19 вересня 2000 року у них народилася донька [PERSON], про що було видано свідоцтво про народження Серії І-КИ № 107096, де у відомостях про батьківство батьком дитини записано його - [PERSON], матір'ю - [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис 01 грудня 2000 року № 841. 04.11.2009 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. У 2012 році він створив нову сімю і з дружиною вони захотіли мати спільну дитину, але дружина не вагітніла. У звязку з цим у квітні 2014 року він пройшов обстеження на можливість зачаття дитини, але це обстеження підтвердило, що дітей він мати не може, т.я. у нього виявлена олігозооспермія 3 ступеню. Він став замислюватись над питанням, яким чином він міг бути батьком дитини [PERSON], якщо в нього наявне таке захворювання. Тим більше, що порівнюючи факти він згадав, що у 1999 році він був прийнятий на роботу охоронцем ВТК-89 ДДУ ПВП у Дніпропетровській області і у листопаді 1999 року був направлений до Дніпродзержинського училища професійної підготовки персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, де проходив учбові збори початкової підготовкимолодших інспекторів відділів охорони. З листопада 1999 року по січень 2000 року додому він приїжджав, так як знаходився на казарменому стані, відповідач також до нього не приїжджала, статевих стосунків у них в цей час не було. Тим більше, що ще в 1996-1999 роках він проходив лікування у звязку з малорухдивістю сперматозоїдів. Він вважає, що такий його стан міг бути результатом того, що він є постраждалим від Чорнобильської катастрофи, про що має посвідчення категорії № 3. У лютому 2000 року він дізнався, що відповідач вагітна і 19 вересня 2000 року у них народилась донька [PERSON]. У свідоцтві про народження дитини, що видане відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, він був записаний як батько дитини. Він не звернув увагу на те, що по термінах вагітності ця дитина не могла бути його, так як народилася доношеною і таким чином відповідач могла завагітніти тільки у середині грудня 1999 року, коли вони не мали статевих відносин. До суду з вищевказаного питання він не звертався, тому, що був певен, що дитина його, але потім у нього виникли сумніви. Однак, при підготовці позову ним було виявлено, що згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернено увагу судів на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі ( ч.І ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки підстави для оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини, зазначені у ст. 136 СК, істотно відрізняються від підстав передбачених у ст.56 КпШС то вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, необхідно виходити з дати народження дитини. Отже враховуючи, що він оспорює своє батьківство щодо дитини - [PERSON], яка народилася 19 вересня 2000 року, він буде посилатись саме на норми КпШС України 1969 року. Відповідно до ч. 1 ст. 56 КпШС 1969 року особа, записана як батько, або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Враховуючи викладені обставини він вимушений звернутися до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали предявлений позов та посилаючись на викладені у ньому обставини позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, зауважуючи на тому позивач є батьком їхньої спільної дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Згідно із свідоцтвом про народження дитини батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. Позивач вважає, що він не може бути батьком дитини [PERSON], оскількиу квітні 2014 року в нього виявлено захворювання - олігозооспермія 3 ступеню, через яке він не може мати дітей. Окрім того, у 1999 році він був прийнятий на роботу охоронцем ВТК-89 ДДУ ПВП у Дніпропетровській області і у листопаді 1999 року був направлений до Дніпродзержинського училища професійної підготовки персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, де проходив учбові збори початкової підготовкимолодших інспекторів відділів охорони. З листопада 1999 року по січень 2000 року додому він не приїздив, оскільки знаходився на казарменому стані, та відповідачка також до нього не приїжджала, статевих стосунків у них в цей час не було. Але разом із тим, такі доводи позивача спростовуються висновком судово-генетичної експертизи № 90 від 10.04.2015 року, якою встановлено, що вірогідність того, що позивач дійсно є біологічним батьком [PERSON], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даної експертизи, складає не менше 99,998 %. Дане експертне дослідження було проведено КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР. Позивач не погодився із даним висновком, у звязку з чим було призначено повторну судово-генетичну експертизу, яку було проведено ДНК Центром «Asper Biotech Ltd», розташованим в Естонії, м. Тарту, та за висновками якого результати тесту на батьківство показали, що батьківство позивача щодо дитини [PERSON] не виключено (у батька та дитини 18 спільних алель) з вірогідністю 99,99981484 %. Отже, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, оскільки встановлені в судовому засіданні обставини жодним чином не дають суду підстав сумніватися у тому, що позивач дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON]. За допомогою судово-генетичних досліджень було встановлено існуючий біологічний зв'язок між позивачем та дитинною (18 спільних аллелів, тобто 18 альтернативних форм ДНК послідовності в конкретному локусі, який являє собою визначену частину хромосоми або ДНК молекули)). Вірогідність походження дитини від позивача складає не менше 99,99 %. Доводи позивача про наявність захворювання через яке він не може мати дітей суд не приймає до уваги, оскільки як пояснив сам позивач у судовому засіданні відповідний діагноз у нього підтвердився у квітні 2014 року.

Outcome: dismissed