Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

У червні 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до Комунального підприємства „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", треті особи: [PERSON], 16-Київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони є спадкоємцями першої черги після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], на належне їй за життя майно, яке складається з будинку [ADDRESS]. Будинок [ADDRESS] раніше належав батьку [PERSON], померлому [INFO], на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Виконкомом Харківської районної Ради м. Києва 26 січня 1990 року і зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 6 лютого 1990 року в реєстровій книзі за реєстровим № 29223. Після смерті батька власником зазначеного домоволодіння на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 жовтня 2001 року стала мати [PERSON]. У даному Свідоцтві про право на спадщину за законом зазначено, що будинок [ADDRESS] зареєстрований в Київському БТІ 4 грудня 2001 року та записаний в реєстрову книгу № 146-133 за реєстровим № 29223. Після смерті матері звернувшись до 16-ої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, отримали відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння за адресою [ADDRESS] у зв'язку із тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є запис про зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] від 13 червня 2014 року. З відповіді на запит нотаріуса 16-ої Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І. до БТІ м. Києва, з'ясувалось, що житловий будинок [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за [PERSON]. У відповіді на адвокатський запит до БТІ м. Києва, для з'ясування обставин та підстав, при яких був виготовлений технічній паспорт [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], повідомлено, що технічний паспорт на даний будинок був виготовлений на його замовлення 23 вересня 2011 року. У відповіді також зазначено, що крім замовлення технічного паспорту на будинок [PERSON] надав копію ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28 квітня 2011 року про визнання за ним право власності на цього будинку. Таким чином, будинок, 1/2 частина якого належить [PERSON] значиться за такою ж адресою, як і домоволодіння матері - будинок [ADDRESS]. [PERSON] є сусідом позивачів та у родинних не перебувають, судових спорів з приводу вказаного майна не виникало. Окрім того, до Центру надання адміністративних послуг Дарницького району м. Києва було направлено адвокатський запит для з'ясування наявності підстав, при яких була надана послуга щодо реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], у відповідь на який повідомлено, що [PERSON] послугу щодо реєстрації права власності на зазначений будинок не отримував. У зв'язку із тим, що позивачі як спадкоємці першої черги позбавлені можливості зареєструвати своє право власності на домоволодіння, а відтак, просили суд визнати за ними право власності на житловий будинок [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON], у порядку спадкування за законом. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі з підстав викладений у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач Комунальне підприємство „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна"свого представника у судове засідання не направили, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позовну заяву не надіслали. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, просив задовольнити. Треті особи 16-Київська державна нотаріальна контора та Головне територіальне управління юстиції у судове засідання не з'явились, від них на адресу суду надійшли пояснення, у яких просили розглядати справу у їх відсутність, ухвалити рішення згідно наявних у матеріалах справи доказів та згідно вимог чинного законодавства. Ухвалою суду від 27 листопада 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивачів суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачів, третьої особи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, позивачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є дітьми [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 9-10). [INFO] батько [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 13). Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України (далі по тексту- ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. 26 жовтня 2001 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з жилого будинку [ADDRESS], що належав померлому на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Виконкомом Харківської районної Ради м. Києва 26 січня 1990 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 06 лютого 1990 року в реєстровій книзі за реєстровим № 29223. На земельній ділянці розташований жилий будинок, зазначений у плані літерою «А», жилою площею 38,40 кв.м, будинок дерев'яний. Крім будинку на ділянці розташовані:сарай за літерою «Б», літня кухня за літерою «В», погріб за літерою «Г», вбиральня за літерою «Д», спорудження №1-7, І. Та грошового вкладу з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходиться на зберіганні на рахунку [NUMBER] в Дніпровському відділенні № 7989 Ощадного банку України у місті Києві, що належав померлому на підставі ощадної книжки (а.с. 14). Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] померла [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 15). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1267 та ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Частинами першою та другою ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. А відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Після смерті матері [PERSON] державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І. було відкрито спадкову справу №7/2017. 08 серпня 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги звернулись до 16-ї Київської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS], який залишився після смерті [PERSON] Позивачі на підтвердження права власності за померлою вказаного вище будинку, надали - свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, видане 16-ою Київською державною нотаріальною конторою 26 жовтня 2001 року за реєстровим № 4-1934 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 04 грудня 2001 року та записано в реєстрову книгу № 146-133 за реєстровим № 29223. 10 січня 2017 року державним нотаріусом було направлено запит до Київського міського бюро технічної інвентаризації для надання уточнюючої інформації про, те, на підставі яких правовставовлювальних документів зареєстровано право власності [PERSON] на вищезазначений житловий будинок. Київське міське бюро технічної інвентаризації надало відповідь, про те, що вказаний житловий будинок зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 16-ою Київською державною нотаріальною конторою 26.10.2001 за реєстровим № 4-1934 та повідомило про те, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, реєстрація також проведена за іншими фізичними особами на вищевказаний житловий будинок. Окрім того, державним нотаріусом перевірено та встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є запис про зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] від 13.06.2014 року. У зв'язку із чим, державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І. 17.08.2017 винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS], який залишився після смерті їх матері [PERSON] (а.с. 16). Як вбачається з відповіді Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації на адвокатський запит з приводу реєстрації права власності на нерухоме майно, відповідно до інформаційної системи «Центр надання адміністративних послуг міста Києва» [PERSON], у відділі надання адміністративних послуг Дарницького району послуги щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, за адресою [ADDRESS] не отримував (а.с. 18). Згідно відповіді КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» [PERSON], 23 вересня 2011 року Бюро провело технічну інвентаризацію і виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS]. [PERSON] набув право власності на 1/2 частину вказаного будинку на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28.04.2011 (а.с.19). Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). А відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ході судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] є сусідом позивачів та має окремий будинок за тією ж адресою, однак на той час під час забудови вказаних земельних ділянок, житлові будинки реєструвались за однією адресою по [ADDRESS], дані обставини заперечувались сторонами. Таким чином, будинок [ADDRESS] належав за життя [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Виконкомом Харківської районної Ради м. Києва 26 січня 1990 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 06 лютого 1990 року в реєстровій книзі за реєстровим № 29223. Крім будинку на ділянці розташовані: сарай за літерою «Б», літня кухня за літерою «В», погріб за літерою «Г», вбиральня за літерою «Д», спорудження №1-7, І, та у подальшому. Мати позивачів [PERSON] у свою чергу, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складалось із жилого будинку [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON] також зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно, однак як з'ясувалось у судовому засіданні, під час забудови вказаних земельних ділянок, житлові будинки реєструвались за однією адресою по [ADDRESS] та фактично за вказаною адресою рахуються два власника одного домоволодіння, що є перешкодою для спадкоємців [PERSON] та [PERSON] одержати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме майно та реалізувати своє право на спадкування. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього Кодексу встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, зокрема, може бути визнання права. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд вважає, що набуття позивачами в порядку спадкування за законом права власності на вказаний будинок [ADDRESS] не порушить прав та інтересів інших осіб, є правомірним та відповідає нормам закону, проте не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. З огляду на встановлені обставини, виходячи з положень ст. 16 ЦК України, яка надає кожній особі право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та визначає можливі способи захисту прав, та ст. 328 цього Кодексу, згідно якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, суд вважає вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved