Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 17 березня 2015 року звернулася [PERSON] (далі позивач) із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права користування майном. В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований в с.Олексіївка по вулиці Юрченка,164, Куйбишевського paйону Запорізької області. По сусідству (вул. Юрченка,166) проживає відповідач, який на території свого домоволодіння самовільно збудував ангар. Дана забудова перешкоджає позивачу у здійсненні її права користування своїм житловим будинком наступним: збудована споруда не облаштована необхідними інженерно-технічними засобами, що запобігатимуть її цілісності у разі стихійного лиха, споруда необладнана необхідними інженерно-технічними засобами, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на житловий будинок. Габарити споруди не дозволяють позивачу здійснювати належний огляд прилеглої території та перешкоджають у потраплянні сонячного світла на її житловий будинок. На підставі ст.319, 321, 391,16 ЦК України позивач просить зобовязати відповідача не чинити перешкоди в користування позивачем належним йому житловим будинком шляхом знесення неправомірно забудованої споруди металевого ангару, покласти на відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснив, що спірна споруда, яка збудована відповідачем, чинить наступні перешкоди позивачу у користуванні її житловим будинком, а саме: споруда не відповідає інженерно технічним нормам та у разі стихійного лиха, може впасти. У звязку із порушенням норми відстані між спорудами атмосферні опади стікають на кришу житлового будинку позивача, чим порушують кровлю будинку. Спірна споруда через габарити перешкоджає освітленню домоволодіння позивача. Просить позов задовольнити, знести ангар, який розташований по сусідству з будинком позивача. Відповідачі [PERSON] в ході розгляду справи проти позову заперечував в повному обсязі. Надав суду пояснення, відповідно до яких він спірну будівлю навіс (ангар) побудував 24 грудня 2014 року як тимчасову споруду для зберігання сільськогосподарської техніки. На час забудови в будинку проживали дідусь та бабся ([PERSON]), які були власниками будинку та надали йому згоду на будівництво, заперечень проти навісу не мали, крім того допомогли йому надавши сходи для використання в будівництві. Про те, що позивач була власницею житлового будинку він не знав. Правовстановлюючих документів на свій житловий будинок та земельну ділянку не має, будинок придбав багато років тому, однак право власності не оформив. Не заперечує проти обладнання споруди та будинку позивача відповідними інженерно-технічними засобами, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів, однак позивач була проти. Позицію відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримала його представник [PERSON], яка в ході розгляду справи пояснила, що відповідач не заперечує проти того, що ним здійснено будівництво із порушенням відповідних норм і правил, однак вважає, що спірна споруда ніяких перешкод у користуванні власністю житловим будинком позивачу не створює. Відповідач проти знесення споруди, однак зобовязується обладнати інженерно-технічними засобами споруду для запобігання зливу атмосферних опадів. Вважає, що наявність стихійного лиха нічим не доведена, а інсоляція не підтверджена висновком експерта. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали учать у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що у задоволенні позов слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивачу на підставі договору купівлі продажу від 24 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Олексіївка по вулиці Юрченка 164 Куйбишевського paйону Запорізької області (а.с.6-8). Право власності (користування) земельною ділянкою не оформлено. По сусідству із зазначеним будинком проживає відповідач, який користується житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: с.Олексіївка, вулиця Юрченка 166 Куйбишевського paйону Запорізької області, без правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно. Межі вказаних суміжних земельних ділянок сторонами не оспорюються. 24 грудня 2014 року відповідачем, за відсутності дозвільних документів, на земельній ділянці за місцем проживання за адресою: [INFO] було споруджено ангар - металевий каркас облицьований шиферними листами з трьох сторін, розмірами по зовнішньому контуру 10?10 метрів, висотою близько 6 метрів, що підтверджено Відповіддю Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області №274 від 05.02.2015 року, актом обстеження земельної ділянки від 20 січня 2015 року, планом схемою земельної ділянки, фототаблицями спірної споруди (а.с.12-16). Ангар розміщено на відстані 0,4 метри від межі із сусідньою земельною ділянкою без обладнання інженерно - технічними заходами, які перешкоджають стоку атмосферних опадів з покрівлі ангару на територію суміжної земельної ділянки. Відстань від ангару до житлового будинку позивача складає 2,5 метри. Як стверджує позивач, збудована відповідачем споруда створює для неї перешкоди у здійсненні права користування своїм житловим будинком. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право особи на судовий захист належного їй цивільного права передбачено ст. 16 ЦК України. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що відповідно до положень ст. 391 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення про усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом знесення неправомірно збудованої споруди може бути ухвалено лише в разі доведеності факту створення перешкод позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Такий висновок узгоджується з нормами ст. ст.\~3,\~15,\~16,\~391 ЦК України,\~ст. 3 ЦПК України, згідно з якими власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тому суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають по сусідству із сторонами у справі випливає, що позивач [PERSON] взагалі не проживає у житловому будинку за адресою: с. Олексіївка вул. Юрченка, 164, на захист права користування яким позивач звернулась до суду. В зазначеному будинку проживає колишній власник будинку - [PERSON], [INFO], яка є родичкою позивача. Зазначені обставини відомі свідкам достовірно, оскільки вони проживають неподалік та спілкуються з [PERSON] Натомість власник будинку позивач [PERSON] проживає в селі Олексіївка по іншій адресі. Також, свідки показали, що атмосферні опади на кришу будинку позивача не потрапляють, ангар не заважає позивачу користуватися будинком. Як свідчить з позовної заяви, адреса фактичного проживання позивача: с. Олексіївка, вул.Миронова,4 Куйбишевського району Запорізької області, що також підтверджено представником позивача, який пояснив, що позивач у житловому будинку в с. Олексіївка по вул. Юрченка, 164 не проживає, однак користується цим будинком, який належить їй на праві власності. В ході розгляду справи позивачем не була доведена належними та допустимими доказами відсутність інженерно-технічних засобів, що запобігають цілісності спірної споруди у разі стихійного лиха, висновки уповноважених органів по цьому питанню або експертиза суду не надані. Не надано доказів і на підтвердження того, що атмосферні опади через відсутність на ангарі відповідних інженерно-технічних засобів, потрапляють на кришу житлового будинку позивача, чим порушують кровлю будинку. Оскільки докази реального потрапляння таким шляхом атмосферних опадів на житловий будинок відсутні, тому відсутні будь-які підстави стверджувати про наявність факту порушення прав позивача з боку відповідача. Такими доказами могли бути відповідні висновки судових експертиз. Відповідно до висновку про відповідність ДБН розміщення ангару від 23.03.2015 року, наданого Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Куйбишевської районної державної адміністрації Запорізької області. Висота споруди складає близько 6 метрів. Відстань від ангару до житлового будинку на сусідній земельній ділянці складає 2,5 метри. Розміщення споруди висотою 6 метрів не дозволяє забезпечити нормативну тривалість інсоляції та норми освітлення в сусідньому житловому будинку відповідно до «Санітарних норм і правил забезпечення інсоляцією будівель і територій житлової забудови» та СНіП ІІ-4-79 «Природне і штучне освітлення». Суд вважає цей висновок необґрунтованим та таким, що заснований на припущеннях, оскільки його зроблено на підставі неточних (приблизних) даних про висоту спірної споруди (як зазначено висота близько 6 метрів), яка безпосередньо впливає на інсоляцію. А відповідно до іншого доказі акту обстеження земельної ділянки від 20 січня 2015 року, висота спірного ангару взагалі є меншою 5,9 метрів. Висновок не містить посилання на конкретні пункти нормативних актів, на підстав яких посадова особа встановила наявність порушення норм освітлення. Крім того, висновок складений на підставі огляду проведеного за відсутності відповідача, який був позбавлений права внесення зауважень під час огляду спірної споруди. \~ Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для прийняття зазначеного висновку про відповідність ДБН як належного та допустимого доказу у розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України. Інших доказів на підтвердження того, що зведений відповідачем ангар порушує нормативну тривалість інсоляції та норми освітленості позивачем не надано. Судова експертиза по цьому питанню не проводилась. Пунктом 3.25 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92", затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992, № 44, встановлено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Таким чином нормативно встановлена відстань від найбільш виступаючої стіни будівлі до межі сусідньої земельної ділянки забезпечує можливість власнику будівлі здійснювати догляд за нею та її поточний ремонт і не являється гарантією прав інших осіб. Отже, зазначена норма передбачає відстань, необхідну для дотримання інтересів тієї особи, на земельній ділянці якої розташована будівля, а тому недотримання цих вимог, за умови відсутності інших негативних наслідків, не свідчить про порушення власником будівлі прав власника суміжного житлового будинку. Докази які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог в справі відсутні. Позивач не просив суд про витребування належних доказів судом (зокрема, і шляхом проведення відповідних експертиз) на підтвердження незручностей або порушення прав позивача у користуванні житловим будинком, які утворилися в результаті самовільного зведення відповідачем споруди. Відповідно до ст. 57 ч.. 1 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. При цьому ч. 2 ст. 57 ЦПК України вказано, що ці дані встановлюються в т.ч. - на підставі висновків експертів. Згідно з вимогами ст. 66 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені в результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання задані судом. При цьому згідно з вимогами ст. 144 ЦПК України експертиза призначається судом ( ухвалою суду). Питання призначення експертиз, в тому числі будівельно-технічної експертизи у справі, за допомогою яких можливо зясувати обставини, що мають значення для справи в суді позивачем не піднімались, при цьому факт порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва. Аналіз встановлених судом фактичних обставин справи, оцінка доказів, що були одержані в ході її розгляду, норми права, що регулюють правовідносини між сторонами, дають підстави суду для відмови у задоволенні позову виходячи з наступного. Позивачем не надано суду достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження факту створення йому з боку відповідачів перешкод у користуванні належним житловим будинком. Більше того, [PERSON] взагалі не проживає житловому будинку, на усунення перешкод у користуванні якого позивач звернулась до суду. Отже, існування спірної споруди, на переконання суду, не чинить позивачеві перешкоди у користуванні своєю власністю. На думку суду, знесення самовільного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідачем при забудові спірного ангару були порушені будівельних норм і правил, що останнім не заперечувалось, однак до адміністративної відповідальності за вказані порушення відповідач не притягувався. Враховуючи викладене, прихожу до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, у звязку з його недоведеністю. У звязку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, у відповідності до 88 ЦПК України, відсутні підстави для компенсації позивачу витрат на правову допомогу. Разом з тим, суд вважає за необхідне розяснити позивачу наступне. \~Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення\~Законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності»,\~постанови Кабінету Міністрів України\~\~«Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466\~необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року № 294 «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України» Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Outcome: dismissed