Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві про витребування нерухомого майна з володіння у добросовісного набувача. У обґрунтування позовних вимог зазначив, що станом на 2009 рік між позивачем ([PERSON].) та відповідачем-1 ([PERSON].) і відповідачем-2 ([PERSON].) існували тривалі довірливі, ділові та родинні відносини. Внаслідок цих обставин, позивач, діючи з особистих міркувань, не пізніше 01.07.2009 домовився з відповідачем-1 про те, що останній виступить формально стороною у інвестиційному договорі на придбання Нежитлових приміщень з №1 (першого) по №5 (п'ятий) (групи приміщень №117 (сто сімнадцять) творча майстерня загальною площею 126,00 (в літ. А) у житловому будинку [ADDRESS] (Спірні приміщення), та документальне оформлення права власності на ці Спірні приміщення тимчасово буде здійснене на ім'я відповідача-1. За цією домовленістю на першу вимогу позивача відповідач-1 зобов'язався безоплатно переоформити право власності на Спірні приміщення на ім'я позивача, як одноособового реального їх власника. Відповідач-1, усвідомлюючи правові наслідки пропозиції Позивача, на неї добровільно погодився. 04 червня 2009 року позивач, діючи в особистих майнових інтересах та за попередньою згодою відповідача-1, уклав із ТОВ «Солідарність» Протокол про наміри (Протокол), згідно умов якого, сторони домовились про реалізацію Спірних приміщень ТОВ «Солідарність» на користь позивача, який зобов'язався за свої особисті кошти здійснити оплату за придбання Спірних приміщень, а документальне оформлення, за домовленістю сторін та за згодою відповідача-1, здійснити на ім'я останнього. Таким чином з моменту укладення Протоколу, між позивачем та відповідачем-1 виникли цивільно-правові відносини у вигляді договору доручення. 09 липня 2014 року Вироком Апеляційного суду м. Києва в частині правовідносин, які виникли між позивачем і відповідачем-1 суд встановив, що на початку червня 2009 позивач повідомив відповідачу-2 про свої наміри придбати Спірні приміщення та те, що через проблеми в сім'ї, він хоче їх зареєструвати на іншу особу, з подальшою метою переоформлення Спірних приміщень у своє володіння. Відповідач-2 запропонував позивачу оформити Спірні приміщення на відповідача-1 за його згодою. Після цього відповідач-2 будучи обізнаним з намірами позивача придбати Спірні приміщення, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів, запропонував відповідачу-1 дати згоду на оформлення Спірних і приміщень на своє ім'я, пообіцявши йому за це винагороду. В подальшому відповідач-1 надавши згоду позивачу на оформлення Спірних приміщень на його ім'я, пообіцяв позивачу за його першою вимогою переоформити вказані вище Спірні приміщення на позивача. 25 вересня 2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Вирок Апеляційного суду м. Києва залишено без зміни, а подану касаційну скаргу захисників без задоволення. До того ж 12.11.2014 рішенням Печерського районного суду м. Києва встановлено юридичний факт про укладання між позивачем та відповідачем-1 правочину - договору доручення на придбання відповідачем-1 у власність позивача об'єктів нерухомого майна, а саме Спірні приміщення. 01 липня 2009 року відповідачем-1 діючи на виконання Договору доручення та Протоколу про наміри від 04.06.2009, на грошові кошти позивача, уклав із ТОВ БП «Солідарність» Інвестиційний договір №2, згідно умов якого ТОВ БП «Солідарність» зобов'язалось, за умови належного і реального виконання відповідачем-1 Інвестиційного Договору №2, передати йому у власність Спірні приміщення упродовж 2 (двох) календарних місяців, що слідуватимуть за днем введення їх в експлуатацію, у порядку встановленому і законодавством України. 29 січня 2010 року між відповідачем-1, який діяв виключно в інтересах позивача та ТОВ БП «Солідарність» складено Акт прийому - передачі Спірних приміщень, за яким ТОВ БП «Солідарність» передало, а відповідач-1 отримав у власність Спірні приміщення. Проте в січні 2011 року відповідач-2 викрав з сейфу оригінали документів на Спірні приміщення, які фактично належали позивачу. Предметом вчинення цього злочину став оригінал Інвестиційного договору №1. В подальшому відповідач-1, діючи за попередньою змовою з відповідачем-2, групою осіб, із корисливих мотивів, з метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на незаконне збагачення шляхом вчинення шахрайства, уклали ряд незаконних правочинів щодо вказаних Спірних приміщень з іншими особами. 07 лютого 2011 року між відповідачем-2, який діяв від імені та в інтересах відповідача-1, та відповідачем-3 ([PERSON]), укладено Договір купівлі-продажу Спірних приміщень, відповідно до умов якого останній отримав у власність Спірні приміщення. 20 липня 2011 року між відповідачем-3 та відповідачем-4 ([PERSON].) укладено Договір купівлі-продажу Спірних приміщень, згідно умов якого відповідач-4 отримала у власність Спірні приміщення. 04 листопада 2011 року між відповідачем-4 та відповідачем-5 ([PERSON].) укладено Договір купівлі-продажу Спірних приміщень, відповідно до якого відповідач-4 передала у власність, а відповідач-5 отримала у власність Спірні приміщення. У зв'язку з тим, що Вироком Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2014 доведено, що позивач був реальним власником Спірних приміщень, які вибули з його володіння поза його волею, внаслідок вчинення відповідачем-1 та відповідачем-2 відносно нього кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 190 КК України та встановлено, що Спірні приміщення відчужені відповідачем-1, як особою, яка не мала на це права, безоплатно позивач просить суд: витребувати нежитлові приміщення з №1 (першого) по №5 (п'ятий) (групи Приміщень №117 (сто сімнадцять) творча майстерня, загальною площею 126,00 (в літ. А) у житловому будинку [ADDRESS] від добросовісного набувача [PERSON] на користь позивача; зобов'язати Державну реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві провести державну реєстрацію право власності на об'єкти нерухомого майна на користь позивача, а саме на нежитлові приміщення з №1 (першого) по №5 (п'ятий) (групи приміщень №117 (сто сімнадцять) творча майстерня, загальною площею 126,00 (в літ. А) у житловому будинку [ADDRESS]; стягнути на свою користь судові витрати солідарно з відповідачів. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлений позов у повному обсязі, та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача-1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача-2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав наведених у письмових запереченнях на позовну заяву. Відповідач-3 та відповідач 4 у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представники відповідача-5 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі з підстав наведених у письмових запереченнях на позовну заяву. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 липня 2009 року між ТОВ «Солідарність» та відповідачем-1 було укладено Інвестиційний договір №2, відповідно до умов якого ТОВ БП «Солідарність» зобов'язалось за умови належного і реального виконання відповідачем-1 Інвестиційного Договору №2, передати йому у власність нежитлові приміщення з №1 (першого) по №5 (п'ятий) (групи Приміщень №117 (сто сімнадцять) творча майстерня, загальною площею 126,00 (в літ. А) у житловому будинку [ADDRESS] (Спірні приміщення) упродовж 2 (двох) календарних місяців, що слідуватимуть за днем введення їх в експлуатацію, у порядку встановленому і законодавством України. 29 січня 2010 року між відповідачем-1 та ТОВ БП «Солідарність» складено Акт прийому - передачі Спірних приміщень, за яким ТОВ БП «Солідарність» передало, а відповідач-1 отримав у власність Спірні приміщення. 07 лютого 2011 року між відповідачем-2, який діяв від імені та в інтересах відповідача-1, на підставі Довіреності, посвідченої 29.01.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корецькою І.С. за реєстровим №186, та відповідачем-3, було укладено Договір купівлі-продажу Спірних приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корецькою І.С. за реєстровим №278 (Договір №278). Відповідно до п. 2 Договору №278 відповідач-2, діючи від імені та в інтересах відповідача-1, який діяв на підставі Довіреності, передав у власність відповідачу-3, а відповідач-3 отримав у власність Спірні приміщення. У відповідності до п. 4 Договору №278, продаж Спірних приміщень вчинено за 776 553,00 грн. 20 липня 2011 року між відповідачем-3 та відповідачем-4 укладено Договір купівлі-продажу Спірних приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корецькою І.С. за реєстровим №1443 (Договір №1443). Відповідно до п. 1 Договору №1443 відповідач-3 передав у власність, а відповідач-4 отримав у власність Спірні приміщення. У відповідності до п. 4 Договору №1443 продаж Спірних приміщень вчинено за 776 553,00 грн (а.с.148-149). 04 листопада 2011 року між відповідачем-4 та відповідачем-5 укладено Договір купівлі-продажу Спірних приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського Нотаріального округу Морозовим Г.В. за реєстровим №2873 (Договір №2873), відповідно до п. 1 Договору №2873 відповідач-4 передав у власність, а відповідач-5 отримав у власність Спірні приміщення. У відповідності до п. 4 Договору №2873 продаж Спірних приміщень вчинено за 787 325,00 грн (а.с.147). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набуваються на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. У відповідності до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або у письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, які обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Станом на час розгляду справи власником Спірних приміщень є відповідач-5 на підставі вищезазначеного Договору №2873, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.139). Однак 09 липня 2014 року вироком Апеляційного суду м. Києва було засуджено [PERSON] та [PERSON] за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України щодо незаконного заволодіння майном позивача [PERSON], а саме нежитловими приміщеннями, що розташовані у житловому будинку № [ADDRESS]. При цьому даним вироком було встановлено, що на початку червня 2009 року позивач повідомив відповідачу-2 [PERSON] про свої наміри придбати спірні приміщення та те, що через проблеми в сім'ї, він хоче їх зареєструвати на іншу особу, з подальшою метою переоформлення спірних приміщень у своє володіння. Відповідач-2 - [PERSON] запропонував позивачу оформити спірні приміщення на відповідача - 1 - [PERSON] Також відповідач-2 - [PERSON], будучи обізнаним з намірами позивача придбати спірні приміщення, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів, запропонував відповідачу-1 - [PERSON] дати згоду на оформлення спірних приміщень на своє ім'я, пообіцявши останньому за це винагороду. В подальшому відповідач-1, надавши згоду позивачу [PERSON] на оформлення спірних приміщень на своє ім'я, пообіцяв останньому за його першою вимогою переоформити вказані вище спірні приміщення на позивача. У відповідності до п. 23 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 р. № 5, відповідно до ст. 387 ЦК та ч. 3 ст. 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Спірне нерухоме майно - нежитлові приміщення з №1 (першого) по №5 (п'ятий) (групи Приміщень №117 (сто сімнадцять) творча майстерня, загальною площею 126,00 (в літ. А) у житловому будинку [ADDRESS] за позивачем [PERSON] не були зареєстровані, і будь-яких майнових прав на них за цивільно-правовими договорами позивач не набував. Натомість, матеріали справи свідчать, про той факт що право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за відповідачем-1 [PERSON] (за згодою самого позивача), а тому суд вважає, що першим власником спірного нерухомого майна є саме відповідач-1 [PERSON], а не позивач [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Твердження позивача стосовно того, що він є власником Спірних приміщень, оскільки право власності на нерухоме майно у нього виникло на підставі договору доручення, укладеного між ним та відповідачем-1, суд не може взяти до уваги у зв'язку з тим, що позивачем не доведено факт укладання між ним та відповідачем-1 договору доручення, а Інвестиційний договір підписаний саме від імені [PERSON] (відповідач-1), а не [PERSON] (позивач). Суд також не може послатися на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року про встановлення юридичного факту про укладання між позивачем та відповідачем-1 правочину - договору доручення на придбання відповідачем-1 у власність позивача об'єктів нерухомого майна, а саме Спірних приміщення, оскільки, вказане рішення скасовано ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2015 року (а.с.59-64, 197-201). Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 19 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 визначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Таким чином, факт добровільного відчуження свого права власності на спірне нерухоме майно його власником, [PERSON] (відповідач-1), унеможливлює його витребування у добросовісного набувача, - [PERSON] (відповідач-5). З урахуванням вищевикладеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги не знайшли свого доведення, та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, На підставі викладеного та

Outcome: dismissed