Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області 18 січня 2017 року звернулося до суду з названим позовом стверджуючи, що п. 10 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII 28.12.2014 року (далі - Закон № 76-VIII) було встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати. Законом № 76-VIII було доповнено ч. 6 ст. 149 Закону «Про судоустрій і статус суддів» абзацом другим такого змісту: "Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах". Листом Державної судової адміністрації України від 15.01.2015 № 1-315/15 повідомлено, що «...у разі скорочення чисельності працівників суду у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати». На виконання вищевикладеного, на підставі наказу начальника територіального управління ДСАУ в Київській області від 02.02.2015 року №15/0 (про проведення скорочення) територіальним управлінням проведено скорочення штатних одиниць працівників місцевих загальних судів Київської області ( у межах необхідних для належного організаційно забезпечення суду, суддів, та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати працівників суду та суддівської винагороди). В рішенні Ради суддів України № 6 від 05.02.2015 також було зазначено, що у разі скорочення чисельності працівників суду (відповідно до положень Закону № 76-УШ), у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати. На виконання вимог Закону та рекомендаційного листа головного розпорядника коштів -ДСАУ № 1-315/15 від 15.01.2015 року, територіальним управлінням було проведено скорочення у місцевих загальних судах області та на підставі наказу начальника територіального управління №13 від 10.02.2015 року виплачена суддям суддівська винагорода у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Однак в подальшому, після проведення Державною судовою адміністрацією України у територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Київській області фінансового аудиту та аудиту відповідності, Державною судовою адміністрацією України було складено звіт в якому, одним з висновків зазначено: «недотримання вимог пункту 10 розділу III Прикінцевих положень Закону № 76-VIII та перевищено максимальний місячний розмір суддівської винагороди, внаслідок чого, у лютому-березні 2015 року суддям понад встановлених обмежень виплачена суддівська винагорода у загальній сумі 919.59 тис, грн.». Тобто законну виплату суддівської винагороди суддям у розмірі 10 мінімальних заробітних плат Державна судова адміністрація України визнала порушенням. Позивач просить суд стягнути з відповідача, [PERSON], на користь позивача територіального управління ДСАУ в Київській області кошти у сумі 3 654,00 гривні. Представник позивача Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області, подала до суду заяву, в якій вказала, що вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі, та просила суд розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з'явилась, та направила до суду свої заперечення проти позову, в яких зазначала, що відповідно до п.1 ч.1ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку та недобросовісність з боку набувача, та просила розгляд справи проводити без її участі. Оскільки позивачем не доведено, що кошти, які як стверджує позивач, були виплачені юридичною особою недобровільно, або існувала помилка при нарахуванні їй заробітної плати, то позовні вимоги вважає безпідставними, а тому, просить суд в позові відмовити. Представник третьої особи Державної судової адміністрації України в судове засідання на розгляд справи не з'явився, заперечень та клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Розглянувши письмові докази, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] працювала суддею Тетіївського районного суду Київської області. Згідно п. 10 розділу III Прикінцевих положень Закону України « Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII 28.12.2014 року було встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати ( що становило 8526 грн.), а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати ( 12180 грн.). Також, даним Законом було доповнено ч.6 ст. 149 Закону «Про судоустрій і статус суддів» абзацом другим такого змісту: « Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах». При цьому, Законом № 76-VIII від 28.12.2014 року в категоричній формі не зазначалося необхідності проведення скорочення працівників у відповідному суді для отримання підстави для виплати суддівської винагороди в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. На виконання вимог даного Закону, Державною судовою адміністрацією України, своїм територіальним управлінням було надіслано листа від 15.01.2015 № 1-315/15 в якому зазначалося, що «...у разі скорочення чисельності працівників суду у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати». Більш того, питання обмеження розміру заробітної плати та суддівської винагороди в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, знайшло своє відображення і в рішенні Ради суддів України № 6 від 05.02.2015 року. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі положень Закону № 76-VIII від 28.12.2014 року , ч.6 ст. 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи рішення Ради суддів України № 6 від 05.02.2015 року та рекомендаційний лист головного розпорядника коштів Державну судову адміністрацію України № 1-315/15 від 15.01.2015 року, позивачем - територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Київській області було проведено скорочення у місцевих загальних судах області та на підставі наказу начальника територіального управління №13 від 10.02.2015 року виплачена суддям суддівська винагорода у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Таким чином суд вважає, що виплата суддям суддівської винагороди у вказаному розмірі, повністю відповідає вимогам Закону в зв'язку з чим, на переконання суду, позовні вимоги ТУ ДСА України в Київській області щодо відшкодування відповідачами безпідставно нарахованих та виплачених коштів, є необґрунтованим. Окрім того, суд звертає увагу на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 січня 2014 року № 6-151цс13, вимоги положень п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, яка передбачає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку та недобросовісність з боку набувача. Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Оскільки позивачем не доведено факту виплати суддівської винагороди судді Тетіївського районного суду Київської області недобровільно, помилково, то позовні вимоги суд вважає безпідставними, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed