Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12.12.2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила усунути від спадкування [PERSON], а саме від спадщини на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України , яка виникла після смерті [PERSON] та визнати її, [PERSON] спадкоємцем першої черги. В обґрунтування позову вказала, що після смерті [INFO] її дідуся [PERSON], [INFO], який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], відкрилася спадщина у вигляді ? частки однокімнатної квартири загальною площею 35,4 кв.м. та готівкових коштів в розмірі 6000 євро, та 2000 дол.США. На підставі свідоцтва про право власності на житло спірна квартира належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] Її батько [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] отримує спадщину у вигляді ? частки спірної квартири, але вона не згодна з цим. ЇЇ дідусь [PERSON]. був визнаний ув'язненим ГЕТТО та отримував щомісячно компенсаційні виплати від уряд Німеччини в розмірі 750 євро і отримував пенсію за віком у розмірі 1700 грн., фактично її дідусь міг мати достатньо коштів для забезпечення своїх потреб в повсякденному житті, але її батько - [PERSON] під будь яким приводом виманював частину грошей та використовував їх для задоволення особистих потреб, але ні як для придбання ліків, продуктів харчування, товарів повсякденного вжитку, тощо, для потреб хворого батька. До того часу поки була жива її нині покійна мати [PERSON], вона піклувалася здоров'ям та побутом її дідуся. Купувала йому ліки, продукти харчування, необхідні речі, в основному за власні кошти. Вона [PERSON] приймала участь у догляді за літним та хворим дідусем, а з часу коли її мати за станом здоров'я не змогла піклуватися за дідуся, тобто з 2007 року позивачка та її чоловік [PERSON] постійно відвідували дідуся за місцем його проживання, купували для дідуся ліки, харчі, сплачували комунальні платежі. В вересні 2011 року у зв'язку з погіршення стану здоров'я дідуся вона перевезла його до квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності їй та її брату, де він і проживав спільно з її сім'єю до своєї смерті [INFO]. Під час перебування дідуся в неї вдома, відповідач [PERSON] жорстоко та цинічно поводився зі своїм батьком. Позивачка всі витрати на поховання свого дідуся [PERSON] оплачувала своїми коштами, її батько [PERSON] ніякої участі в поховані батька не приймав, натомість привласнив зібрані за життя її дідусем [PERSON] грошові кошти, які дідусь в усній формі при свідках заповів їй для використання на організацію поховання та поминальних тризн, а залишок коштів використати на проведення ремонт в тій кімнаті її квартири, де він доживав віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] (діє на підставі ордеру серії ОД № 119582 від 26.08.2014р.) позов підтримали, просили усунути відповідача від спадкування та визнати позивачку спадкоємцем першої черги. Представник позивача також пояснив, що позивачка доглядала дідуся, купувала необхідні речі, ліки, також допомогу та догляд за ним здійснювала благодійна організація «Хесед Шаарей Ціон», в якій дід знаходився на обліку, працівники організації приходили до дідуся до дому та здійснювали за ним догляд, приносили продукти, обіди, ліки, памперси, і навіть приходив перекурар, здавали речі у хімчистку. Це організація яка здійснює догляд та допомогу за людьми похилого віку - євреями, які були в гетто. ЇЇ представники навідувались до дідуся вдень, і ніколи на бачили відповідача, так як він постійно був на роботі. Тому відповідач ніяк не приймав участі в його догляді. Відповідач всіляко знущався над батьком, що також підтверджується відео записом, на якому відповідач замотує скотчем руки батьку, б'є його та викручує руку. Такі дії відповідача привели батька до смерті. Але неодноразові прохання в мирному порядку припинити такі дії по відношенню до дідуся не дали результату, тому позивачка вирішили зняти поведінку відповідача на відео. Про наявність цього відео позивачка нікуди не зверталась, так як вона про це забула. При цьому позивачка пояснила, що відповідач є її батьком. Відповідач жив разом зі своїм батьком в одній кімнаті, а вона з чоловіком в іншій кімнаті квартири № 8. Батько постійно знущався над дідусем, дідусь був лежачий, але відповідач не піклувався про нього. Коли вона пропонувала дідусю що вона може міняти памперси та мити його, але він відмовився та просив щоб це робив батько. Батько погоджувався міняти підгузок, але мити його не хотів, у зв'язку з чим у дідуся з'явилися пролежні. З середини грудня 2011 року до смерті дідуся [INFO] батько цинічно, аморально та жорстоко поводився з дідусем. Про це не могли знати свідки, так як це є внутрішньосімейний конфлікт. Вона не зверталась до правоохоронних органів з приводу жорстокого поводження батька з дідусем, так як вважала що відповідач перестане таке вчиняти. На той момент позивачка не працювала, але фактично працював її фактичний чоловік. Відповідач почав жорстоко відноситися до свого батька з середини грудня 2011р., тобто коли останній став зовсім лежачим і до його смерті - до [INFO]. Перед смертю дідусь сказав, що він хоче щоб спадщина перейшла до неї. Похованням дідуся займалася тільки вона, батько весь час був у алкогольному сп'янінні. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] (діє на підставі довіреності від 15.04.2013р.), позов не визнали, просили у задоволенні позову відмовити, так як позовні вимоги необґрунтовані та не підтверджені письмовим доказами. Відповідач в судовому засіданні також пояснив, що він є спадкоємцем першої черги за законом та подав до нотаріальної контри заяву про вступ у спадкове майно. Також він не заперечував той факт що похованням батька займалась його дочка, но при цьому він надавав їй на ці витрати кошти. Спірна квартира була приватизована батьком та ним, ще в 1999 році. Позивачка судилася з ним щодо скасування приватизації та визнання квартири за померлим, однак їй було відмовлено та рішення суду набрало чинності. Приблизно за рік до смерті батько видав на нього довіреність на отримання грошей та пенсії, з яких одну тисячу грн. він щомісячно надавав доньці, щоб вона готувала їжу діду, так як він постійно цілий день був на роботі, з цих грошей він також сплачував комунальні послуги та купував продукти. Донька в 2012 році не працювала, так як вона опікується сином та племінником. Саме він разом зі своїми друзями перевіз батька до себе в вересні 2011р. У них з батьком були нормальні стосунки, батько був дуже добра та охайна людина. Коли батько захворів, то перестав усвідомлювати свої дії, він був лежачим, йому був потрібний догляд, в день за дідусем доглядала онука, так як в день працював, а в ночі він, змінював йому підгузки. Відповідач заявив що він не бив свого батька, та не вчиняв дій направлених проти батька. Коли він приходив ввечері додому, то його батько чомусь постійно був дуже зголоднілим, і він його кормив. У зв'язку з тим, що батько не усвідомлював своїх дій, знімав підгузки та розмазував фекалії по стінах, тому він нервував та сварився з батьком, і як міг витирав його, але позивачка при цьому ніяк не допомагала та не підходила до діда., але він ніколи не проявляв неповагу та насилля до батька. Після похорон позивачка вигнала відповідача з квартири Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 21.02.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1853 (а.с. 9). Позивачка [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) є онукою померлого [PERSON] та донькою відповідача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 30.05.1987 року Відділом РАГС Іллічівського РВК, актовий запис № 870 (а.с.54). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.01.1999 року [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному належить квартира [ADDRESS], згідно розпорядження органу приватизації від 11.01.1999 року № 1312012. (а.с. 86,87). Зазначена квартира складається з однієї кімнати, заг. площею 35,4 кв.м. та житловою пл. 26,3 кв.м., згідно технічного паспорту. (а.с. 88-89). 11.05.2012 року [PERSON], який є сином померлого [PERSON],та спадкоємцем за законом після смерті померлого, звернувся до Другої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ( а.с.45), тобто у встановлений законом строк. На підставі вказаної заяви [PERSON], як спадкоємця першої черги, Другою Одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 93/2012 (а.с.44) щодо майна померлої [PERSON] 16.10.2012 року до нотаріальної контори звернулася [PERSON], яка є онукою померлого [PERSON] До заяви [PERSON] була надана позовна заява до [PERSON] про скасування розпорядження органу приватизації, скасування свідоцтва про право власності на житло та усунення від спадкування. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно статті 1223 ЦК України , право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16.01.2013 року по цивільній справі № 1522/18106/12, позов [PERSON] до [PERSON] про скасування розпорядження органу приватизації, усунення від спадкування, визнання єдиним власником квартири та зміну черговості у спадкуванні - залишено без розгляду. (а.с. 66). 14.09.2013р. [PERSON] одружилася з [PERSON] та отримала прізвище [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про шлюб видане 14.09.2013р.(а.с.72). Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 24.09.2013 року (справа № 1522/6044/13-ц), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.12.2013р., у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи КП «Міське агентство з приватизації житла», Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про встановлення відсутності права на участь в приватизації квартири, визнання незаконними та скасування розпорядження органу приватизації, визнання єдиним власником квартири померлого [PERSON]; визнання такою, що входить до складу спадщини, яка виникла після смерті [PERSON] - відмовлено у повному обсязі. (а.с. 36-43). При цьому рішенням встановлено, що відповідач [PERSON] постійно проживав в квартирі [ADDRESS] з батьком, вів з ним спільне господарство, надавав йому допомогу до приватизації та після цього до смерті батька. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судових рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, згідно довідки дільниці № 2 КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 07.05.2012 року, особовий рахунок в квартирі [ADDRESS] було відкрито на [PERSON], який помер [INFO], та в квартирі з 07.10.1992 року був зареєстрований його син [PERSON] (а.с. 77). Згідно посвідченню серія [NUMBER] від 27.09.1995 року та посвідчення серії [NUMBER] від 02.03.1994 року померлий [PERSON] був ветераном війни та малолітнім ув'язненим гетто (а.с. 135-137) Судом встановлено та підтверджено поясненнями сторін та свідків в судовому засіданні, що померлий [PERSON] отримував пенсію та грошову допомогу як жертва голокосту. 19.11.2011р. згідно довіреності [PERSON] уповноважив свого сина [PERSON] представляти його інтереси в будь-яких установах, організаціях та підприємствах, пенсійному фонді України, органах соціального забезпечення з питань отримання пенсії, а також у Швейцарському фонді допомоги жертвам голокосту з питань отримання грошової допомоги. Як вбачається з вказаної довіреності, довіреність була посвідчена у будинку за місцем фактичного перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] внаслідок хвороби останнього.(а.с. 144) З пояснень сторін та їх представників судом встановлено, що з вересня 2011р. [PERSON] перевезено на проживання до кв. [ADDRESS], де проживали позивачка з чоловіком, сином та племінником, над яким вона є опікуном., де останній проживав з відповідачем в окремій кімнаті. [PERSON] вже не міг самостійно себе обслуговувати у зв'язку з поганим почуттям та похилим віком. Судом встановлено, що на ім'я позивачки оформлені документи по витратам на поховання на суми: згідно договору-замовлення від 21.01.2012р. на організацію проведення поховання -360 грн. (а.с. 10), згідно договору-замовлення № 135226 від 21.12.2012р. на суми 850,20 грн. (а.с. 11), згідно договору - замовлення № 122460 на суму 224, 40 грн. (а.с. 12). Також [PERSON] була видана довідка б/д № 533 про кремацію 21.02.2012р. померлого [PERSON] (а.с. 14). На думку суду позивачкою не надано належним та обґрунтованих доказів про те, що саме вона несла всі витрати пов'язані з похованням діда, так як цей факт заперечується відповідачем, і позивачка на той момент не працювала. Крім того посилання на ці обставини не може свідчити як належна обставина для задоволення позову. Також з пояснень сторін та їх представників судом встановлено, що відповідач отримував за довіреністю пенсійні на інші виплати від імені свого батька, частину з яких віддавав позивачці на покупку продуктів та приготування їжі [PERSON], ліки , памперси, обіди, хімчистка одягу здійснювалися соціальними працівниками БФ «Хесед Шаарей Ціон», де він знаходився на обліку, та які також здійснювали патронажну допомогу йому. Зазначене також підтверджується листом БФ «Хесед Шаарей Ціон» від 17.11.2014р. № 405. В судовому засідання позивачка також суду стверджувала, що її батько [PERSON] ухилявся від належного виконання своїх обов'язків шляхом ненадання достатнього догляду за своїм батьком, всіляко знущався з діда та жорстко поводився з ним, яке виразилося у тому, що він заклеював руки діда скотчем, коли той знімав памперс та забруднювався фекаліями , та не мив його, що призвело до почервоніння геніталій. Проте зазначенні твердження позивачки мають розходження з поясненнями свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка це його дружина, з 2006 року вони стали жити разом в квартирі [ADDRESS]. Дідусь дружини [PERSON] жив на Олександрівському проспекті, вони з дружиною відвідували дідуся, приносили продукти, з 2008 року стан дідуся погіршився, а в середині вересня 2011 року вона перевезли його до себе, щоб за ним доглядати. Дружина домовилась з батьком. що вона буде доглядати дідуся вдень, кормити його, а батько буде його доглядати в ночі. Дідусь знаходився на обліку в єврейській організації, та вони з дружиною там замовляли йому ліки, підгузники, перекуря, віддавали одяг у хімчистку та інше. Відповідач міняв дідусю підгузки один раз на добу, але не мив його, дідусь знімав з себе підгузник та рвав його. Зі слів дружини знає, що відповідач бив дідуся, при спробі вирішити ситуацію, дружина сказала, що вона сама поговорить з батьком. Особисто свідок не бачив, щоб відповідач бив дідуся, при ньому відповідач не ставився до свого батька погано. Дружина просила батька найняти покоївку, але він сказав, що в нього немає грошей. Періодично до дідуся приїздила мати свідка, та дідусь одного разу дозволив себе помити. [INFO] дідусь помер, та похованням займалася його дружина та його мати, відповідач ніякої допомоги та грошей не надавав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її невістка, [PERSON] -це її син. Родину [PERSON] знає з 2003 року, відповідач завжди не ввічливо ставився до членів родини, кричав, сварився, висловлювався нецензурною лайкою. Дідусь на прикінці 2011 року перестав передвигатися, не зміг себе обслуговувати, тому позивачка з чоловіком перевезли діда до себе. Позивачка готувала їжу, кормила діда, а відповідач змінював підгузки. Також до дідуся приходили працівники «Хесед», які приносили йому ліки та підгузки. Одного разу вона прийшла до позивачки та побачила, що дід лежить на ліжку в підгузку, який закріплений скочем. Дід став скаржитися, що відповідач погано за ним доглядає, свідок допомогла йому помитися та перевдягнутися за допомогою племінника так як відповідача в цей час не було вдома, він постійно знаходився на роботі. Коли свідок знімала підгузок, то побачила, що в нього рани та пролежні, вона все обробила. Та ввечері приїхала ще раз до відповідача. щоб сказати йому, що так не можна так поводитися з батьком, але відповідач був на підпитку та сказав, що це не її справа. Але після того випадку дідусь вже не був замотаний скетчем. Коли дід помер, то похованням займалася позивачка та її син, відповідач постійно пив. Позивачка заплатила свої гроші за поховання дідуся. Така поведінка відповідача на думку свідка характеризує його що він жорстко, цинічно та грубо ставився до батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка дідуся та мешкає в квартирі [ADDRESS]. Знає відповідача та позивачку, так як раніше працювала з нею в банку. Відповідач зараз проживає в квартирі дідуся. Дідуся знала на протязі 40 років, відповідач проживав разом з дочкою, приходив до нього 1 раз в тиждень, допомагав йому, а коли в 2011 році дід захворів, то став приходити частіше, то сам то з сином, приносив продукти. Позивачка до діда приходила рідко, тільки коли їй потрібні були гроші. Потім відповідач забрав його до себе, та більше вона діда не бачила, а в 2012 році він помер. Влітку 2013 року в квартирі знову з'явився відповідач, та з його слів знає, що донька вигнала його з квартирі. За своє життя дід ніколи їй не жалівся на сина, коли онука з чоловіком жили 4-5 років тому з дідом, він їх вигнав з квартирі, так як вони не прибирали та розвели в квартирі грязюку. Позивачка приходила з чоловіком та силою вели діда в банк, щоб він знімав пенсію та віддавав їй. Також свідок пояснила, що вона не бачила зі сторони відповідача жорстокого та грубого відношення до батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що підтримує дружні стосунки з відповідачем з 1995 року, був знайомий з його дружиною, донькою, потом у них народився син. Коли дружина відповідача була при смерті, то донька, яка мешкала в тій же квартирі тижнями до матері не заходила. Всі друзі відповідача допомагали йому після смерті дружини. Коли батько відповідача захворів та не зміг себе обслуговувати, він допоміг відповідачу на своєму автомобілі «тайота» перевезти діда до нього на вул. Середньофонтанська. Після чого свідок відвідував відповідача та діда, неодноразово був у квартирі на Середній. Відповідач доглядав за батьком, і коли свідок приходив до них, то не бачив, щоб було брудно чи дід був би не доглянутий. Дід ніколи не скаржився на свого сина, він був мужньою людиною. Відповідач сплачував за квартиру, давав дочці гроші на продукти, донька ніде не працювала, та постійно просила у діда гроші. Коли дід помер, відповідач дав гроші на поховання. Між сином та батьком були нормальні стосунки, відповідач ніколи не ображав свого батька. свідок вважає, що позивачка не бажала працювати. Відповідач навіть деякий час коли хворіла його дружина наймав працівницю щоб та прибирала та готувала їжу. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що він знайомий з відповідачем 15 років. та був знайомий з батьком відповідача, між сином та батьком були нормальні дружні відносини. Коли батько захворів, то [PERSON] доглядав за ним, свідок був в квартирі на Середній та бачив, що за хворим доглядає відповідач, ніякої жорстокої поведінки до батька зі сторони відповідача свідок ніколи не бачив. Свідок був присутній на похованні, та бачив що відповідач за все розраховувався. Також свідок пояснив, що [PERSON] позичив у нього 3 500 грн. на поховання. При цьому також зазначив, що знає від відповідача, що між відповідачем та його донькою склалися неприязні відносини, так як донька хоче відібрати квартиру, яка залишилася від його батька. Відповідно до характеристика з місця роботи ПП «Омега» відповідач [PERSON] характеризується як відповідальний працівник, який доброзичливо відноситься до людей та відповідально ставиться до своєї роботи. (а.с. 143) Судом встановлено, що відповідач є спадкоємцем першої черги після смерті його батька, він своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини та нотаріальною контрою відкрито спадкову справа до майна [PERSON], померлого [INFO]. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. В листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року судам роз'яснено, що виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. З огляду на наведене, судом встановлено, що між сторонами була усна домовленість щодо того порядку догляду за померлим, а саме вдень за ним доглядала позивачка, так як відповідач вдень працював до 18.00 годин, а в ввечері приходив додому та доглядав за батьком ( кормив, змінював памперс), надавав позивачці гроші на придбання продуктів та приготування їжі, сплачував комунальні послуги. Той випадок, що відповідач був змушений закріпити скотчем памперс, який визнаний відповідачем лише як поодинокий, та про те, що він його вчасно не купав, не може свідчити про ухиляння від надання допомоги і жорстоку його поведінку по відношенню до спадкодавця. Що стосується відеозапису, то суд не приймає вказаний запис як належний та допустимий доказ, так як про цей запис позивачка жодним чином не згадала та не надавала при розгляді цивільної справи №1522/6044/13-ц, №1522/18106/12 відповідно до ст.58,59 ЦПК України, крім того факт жорстокого знущання відповідачем на ньому не встановлено. Відповідно до ст.. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати вручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. При цьому сама позивачка в судовому засідання підтвердила, що не зверталася до органів міліції з приводу жорстокого поводження відповідача з батьком, так як вважала це сімейною справою. На підставі вищевикладеного, з урахуванням пояснень сторін та свідків, судом не встановлено фактів умисного ненадання допомоги і таким чином ухилення відповідача [PERSON] від своїх обов'язків по догляду, за батьком [PERSON] тобто спадкодавця. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, суди звертає увагу на той факт, що сторони звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про, визнання права па спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовною провадження. Таким чином вирішення питання про визнання [PERSON] спадкоємцем першої черги протирічить висновку суду . На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивачка [PERSON] не довела правових підстав звернення до суду з даним позовом, тому як не довела факт ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги, тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed