Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 27.07.2008 року по 13.03.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. За час спільного проживання сторони за спільні кошти придбали автомобіль марки «BMW 525», легковий седан, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Позивач вважає, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому просить суд стягнути з [PERSON] в її користь грошову компенсацію вартості частки у спільному майні у розмірі 46428,00 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати по справі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просили суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала за безпідставністю вимог. Просила суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 27.07.2008 року по 13.03.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду від 13.03.2014 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 6). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з реєстраційної картки АМТ від 10.12.2014 року власником автомобіля марки «BMW 525», легковий седан, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] є відповідач (а.с. 7). В судовому засіданні встановлено, що вищезазначений транспортний засіб сторони придбали за рахунок спільних коштів за час спільного подружнього життя (а.с. ). Отже, спірний автомобіль на підставі п. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно п. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Підстав для відступу від начала рівності часток подружжя, судом не встановлено і сторони в суд таких доказів не надали. Отже, сторонам належить кожному по ? частині спірного транспортного засобу. В судовому засіданні, пояснень сторін та з пояснень свідка [PERSON] встановлено, що 12.07.2013 року [PERSON] придбав у подружжя [PERSON] та [PERSON] спірний автомобіль, який на час відчуження мав механічні пошкодження та за який ним було сплачено кошти в розмірі 2000,00 доларів США. Як вбачається з довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Блащук С.О. 12.07.2013 року, [PERSON] уповноважив [PERSON] або [PERSON] зняти з обліку в органах ДАІ (отримати транзитні номера), продати, здати в оренду автомобіль марки «BMW 525», легковий седан, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] (а.с. 29). Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 13.02.2015 року серії [NUMBER], власником автомобіля марки «BMW 525», легковий седан, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], являється [PERSON] (а.с. 37). Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Отже, зібраними по справі доказами стверджується, що відповідач [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] та з її відому, будучи власником транспортного засобу автомобіля марки «BMW 525», легковий седан, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], відчужив його [PERSON], який передав [PERSON] обумовлену суму коштів за придбаний автомобіль. Свої відносини вони оформили довіреністю. Сторонами не заперечується факт купівлі-продажу авто, який був оформлений довіреністю від 12.07.2013 року Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ст. 65 CK України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Отже, між сторонами виникли відносини пов'язані з купівлею-продажем незважаючи на те, що вони не були оформлені відповідним договором купівлі-продажу. Крім того, зібрані по справі докази беззаперечно засвідчують оплатність отримання автомобіля до видачі довіреності. Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи, що спірний автомобіль, придбаний сторонами під час шлюбу та належав сторонам на праві спільної сумісної власності, був реалізований відповідачем за час перебування у шлюбі з позивачем, в інтересах сім'ї, кошти від його реалізації були використані на потреби сім'ї, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог. Крім того, пояснення свідка [PERSON] про те, що на момент відчуження спірного автомобіля [PERSON] до [PERSON] разом не проживали, не вели спільного господарства, суд не приймає до уваги за безпідставністю оскільки, про дані обставини їй було відомо лише зі слів позивача.

Outcome: dismissed