Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], про поділ спільного майна подружжя, просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частку житлового будинку № 92 по вул. Калиновій у с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області; визнати за відповідачем право власності на 1/4 частку житлового будинку № 92 по вул. Калиновій у с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області. \~\~\~\~ Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 липня 1990 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис № 4. Під час спільного проживання у шлюбі за спільні грошові кошти, 05 серпня 2002 року за договором купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 05.08.2002 року державним нотаріусом Павлоградської державної нотаріальної контори [PERSON], вони разом з їхньою спільною донькою [PERSON], [INFO], придбали житловий будинок № 92, загальною площею 42,3 кв.м, в тому числі жила площа 28,7 кв.м, по вул. Калиновій (Куйбишева), в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1610. 08 серпня 2002 року Павлоградським бюро технічної інвентаризації зареєстровано вищевказаний житловий будинок за [PERSON] та малолітньою [PERSON] в рівних долях по 1/2 кожному. У 2007 році на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між нею та відповідачем було розірвано. 30 січня 2009 року вона уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище «Грибінна». Вважає, що 1/2 частина вищевказаного житлового будинку, що була придбана нею з відповідачем за час шлюбу має бути поділена між нею та відповідачем у рівних частках. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, сторони в період з 13 липня 1990 року по 29 серпня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають одну повнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Під час перебування у шлюбі сторонами був придбаний житловий будинок № 92 по вул. Калиновій (Куйбишева) у с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області. Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку від 05 серпня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], реєстраційний № 1610, покупцями вищевказаного житлового будинку зазначені відповідач та [PERSON], [INFO]. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого КП Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації, житловий будинок № 92 по вулиці Куйбишева в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області зареєстрований за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним. Рішенням Богуславської сільської ради Павлоградського району від 27 січня 2016 року про перейменування назв вулиць та провулків села Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, вулиця Куйбишева перейменована на вулицю Калинова. Відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням\~\~ між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної\~\~його\~\~ вартості на час розгляду справи (п. 22). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох (п. 23). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу (п. 24). Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до ст.12 Закону України\~\~ «Про\~\~ власність» у власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки згідно зі ст.16 ЗК і ст.14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у довічне успадковане володіння, участь інших осіб у будівництві не створює для них права власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.\~\~ Враховуючи, що спірний житловий будинок був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, то такий житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки вимоги про поділ житлового будинку в натурі позивачем не заявлялися, є підстави для визнання за подружжям права власності на ідеальні частки в житловому будинку без його реального поділу та залишення спірного будинку у спільній частковій власності сторін. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved