Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] в травні 2009 року звернувся до суду з позовом до [PERSON][PERSON], посилаючись на те, що проживає в [ADDRESS], яку отримав 22.07.1987року на склад сім'ї 3 особи та відповідачі були вселені в якості членів сім'ї - [PERSON] - дружина та [PERSON] - син. Після розірвання шлюбу з [PERSON] з 1998 року відповідачі не проживають у вказаній квартирі без поважних причин та не беруть участі в оплаті комунальних послуг, чим створюють перешкоди позивачу у користуванні квартирою. Просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] [PERSON] в червні 2011 року звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з 1987 року проживав у спірній квартирі з батьками, а після їх розлучення проживав з батьком, під час спільного проживання між сторонами виникали побутові конфлікти та сварки, з серпня 2005 року у квартиру без його згоди батьком була вселена [PERSON], з якою батько зареєстрував шлюб в 2008 році та у них народилась донька. В червні 2009 року батько його вигнав з квартири, пред'явивши заочне рішення про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, яке в подальшому було скасоване за заявою про перегляд заочного рішення, однак позивач не допускає сина до квартири, в зв'язку з чим порушені житлові права відповідача та його право на користуванням спірним житловим помешканням, оскільки іншого постійного житла у власності чи користуванні не має, також частково оплачував комунальні послуги не зважаючи на перешкоди в користуванні житлом. Просить суд зобов'язати позивача усунути йому перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення, встановити порядок користування квартирою та розділити особові рахунки з виділенням відповідачу в користування кімнату 11,8 кв.м з балконом, позивачу [PERSON] виділити кімнату площею 18 кв.м, підсобні приміщення залишити у спільному користуванні. Крім того, в січні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, [PERSON] [PERSON]. яка діють також в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], посилаючись на те, що в грудні 2012 року під час судового розгляду даної справи йому стало відомо про те, що 25.06.2012 року за рішенням органу приватизації в період спору до вирішення позову [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою та його зустрічного позову про вселення та усунення перешкод за заявою позивача органом приватизації спірну квартиру передано у власність його батьку [PERSON], його дружині та доньці в рівних частках, таким чином приватизація квартири відбулась з порушенням закону, оскільки він у судовому порядку не був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням та не момент приватизації зберігав таке право, тому, вважаючи свої житлові права істотно порушеними, [PERSON] просив визнати недійсним наказ департаменту економіки та розвиту Черкаської міської ради від 25 червня 2012 року № 94 про передачу у власність [PERSON] [PERSON] [PERSON] квартири [ADDRESS] та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 25 червня 2012 року. Справа неодноразово перебувала на розгляді в судовому порядку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.06.2014р. скасовані рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 03.12.2013р., ухвала апеляційного суду Черкаської області від 18.02.2014р. про часткове задоволення позовів [PERSON] та [PERSON], справу направлено на новий розгляд. В ході нового розгляду справи позивач та його представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги, позовні вимоги [PERSON] не визнали, вказували, що відповідачі з 1998 року не проживають у спірній квартирі, жодних перешкод у користуванні житлом їм позивач не чинив. Оскільки з набуттям в 2012 році на законних підставах права власності на квартиру позивач має право на розпорядження нею на свій розсуд, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, зустрічний позов підтримали, пояснили, що після розірвання шлюбу відповідачка дійсно не проживє в спірній квартирі в зв'язку з неприязними відносинами з позивачем. [PERSON] дав покази про те, що після розірвання шлюбу між батьками залишився проживати з батьком у спірній квартирі та постійно в ній проживав до червня 2010 року, хоча позивач [PERSON] зловживав спиртними напоями, вчиняв бійки, скандали, чинив перешкоди у користуванні квартирою. В 2008 році за фактом побутового конфлікту позивач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності в зв'язку з створенням ним сину перешкод в проживанні. У червні 2010 року позивач змінив замки та не допускає сина до квартири, повідомивши про заочне рішення суду про визнання його таким, що втратив право на проживання. Після скасування даного рішення за заявою відповідача в період розгляду даної справи позивач звернувся до органу приватизації та отримав у власність спірну квартиру з дружиною та донькою, чим порушив права сина [PERSON], який на момент приватизації квартири зберігав право користування спірною квартирою, оскільки був тимчасово відсутній в зв'язку з створенням йому позивачем перешкод у користуванні житлом та приватизація відбулась в період розгляду спору в суді. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала та позов [PERSON] не визнала, дала покази про те що з серпня 2005 року була вселена [PERSON] до спірної квартири в зв'язку з фактичним утворенням сім'ї, в подальшому в 2008 році зареєстрували шлюбу та мають від шлюбу доньку, яка народилась в 2009 році, також вказувала, що за період її проживання у спірній квартирі [PERSON] не проживав. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 22 липня 1987 року [PERSON] на сім'ю з трьох осіб ([PERSON], дружина - [PERSON], син - [PERSON].) був виданий ордер на житлове приміщення № 016993 на право заняття житлового приміщення у квартирі [ADDRESS] у м. Черкаси, на підставі рішення від 15 липня 1987 року № 327. Згідно з довідкою КП ВЖ РЕУ-5 від 03 вересня 2009 року № 2302 зареєстрованими у вказаній квартирі були [PERSON] та відповідачі: колишня дружина -[PERSON] та син - [PERSON] Спірна квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат загальною площею 53,4 кв. м та жилою площею 28,6 кв. м, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, балкона, і розташована на 5 поверсі дев'ятиповерхового будинку. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 30 червня 1998 року. 25.11.2009 року по справі було постановлене заочне рішення про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, на підставі вказаного рішення відповідачі зняті з реєстрації по спірній квартирі, ухвалою суду від 01 березня 2011 року заочне рішення скасовано та об'єднаний в спільне провадження зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення. 12 квітня 2012 року в період розгляду даної справи [PERSON] звернувся з заявою до органу приватизації про безоплатну передачу йому та членам його сім'ї - [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність спірної квартири [ADDRESS] на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», надавши довідку КП «Соснівська служба утримання будинків» від 14 квітня 2012 року № 1066 про склад сім'ї та займані приміщення, в якій зазначено, що в займаній ним квартирі зареєстровані та проживають три особи: [PERSON], його дружина [PERSON] та його донька - [PERSON], [INFO].н. На підставі наказу департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 25 червня 2012 року № 94 було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], в зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання приватизації недійсною в зв'язку з порушенням закону та його житлових прав. Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. Так, звертаючись до суду в травні 2009 року з первісним позовом [PERSON] підставою визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] м.Черкаси вказав статтю 71 ЖК у зв'язку з тим, що відповідачі не проживають у квартирі без поважних причин з 1998 року. Оскільки на момент виникнення спору в 2009 році спірна квартира не перебувала у приватній власності, тому до правовідносин між сторонами до передачі даної квартири в 2012 році у власність за оспорюваним рішенням органу приватизації підлягають застосуванню норми житлового законодавства, що регулює правовідносини між наймачами жилих приміщень та членів їх сім'ї з приводу користування жилою площею у приміщеннях державного та громадського житлового фонду. Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. В судовому засіданні зібраними у справі доказами спростовані доводи позову [PERSON] про те, що син позивача [PERSON] не проживав з 1998 року у спірній квартирі. Так, постановою Соснівського РВ УМВС України в м.Черкаси від 22.07.2008р. відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] про вчинення його батьком 17.07.2008р. сімейної сварки та погроз фізичної розправи. У відмовному матеріалі № 4396 за 2008 рік за даним фактом у поясненні [PERSON] вказав, що 17.07.2014р. о 21 год. 30 хв. він прийшов додому до квартири [ADDRESS], де проживає з батьком [PERSON] та пройшов до своєї кімнати і закрив двері на ключ, після чого внаслідок удару об двері скло розбилось і увійшов батько у стані алкогольного сп'яніння, який тримав в руках саморобний "мачете" і почати рубав ним по дверях з погрозами сину фізичною розправою. Після того, як [PERSON] закрився на балконі в своїй кімнаті, його батько висловлював докори щодо не помитого посуду, потім [PERSON] вибіг з квартири та викликав міліцю. У власноручно написаному поясненні від 18.07.2008р. позивач [PERSON] по даному факту вказав, що на даний час дійсно проживає у картирі [ADDRESS] м.Черкаси з сином, з яким має неприязні відносини. 17.07.20108р. о 21. год. 30 хв. прийшов додому, зробив сину зауваження з приводу немитого посуду на кухню, однак у відповідь почув образливі слова, внаслідок чого виникла сварка та викликані працівники міліції застосували до нього спецзасоби. Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 18.07.2008 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП з застосуванням штрафу за правопорушення, яке полягало в тому, що 17.07.2008р. в квартирі за місцем мешкання вчинив сімейну сварку з сином, намагався вдарити, чим створив нестерпні умови перебування в квартирі. Будучи доставленим до суду [PERSON] визнав вину у вчиненні правопорушення. (т.1 а.с.81, т.2 а.с.77-85) Згідно з актів від 20.11.2006р., 31.03.2009р., показів свідка [PERSON] відповідачі не проживають у спірній квратирі з 1998 року, разом з тим допитані у справі в якості свідків [PERSON] дав покази про те, що [PERSON] проживав постійно у спірній квартирі в 2007-2008 роках, сусідка [PERSON] дала покази, що відповідач постійно проживав з батьком до народження дитини від другого шлюбу, також в 2012 році отримував у неї ключі від домофону. Таким чином, доводи позову [PERSON] про те, що його син не проживає з 1998 року в спірній квартирі та надані ним докази спростовані наданими відповідачем доказами, власноручно написаним [PERSON] поясненням міліції від 18.07.2008р. про проживання з сином в спірній квартирі в 2008 році та постановою про притягнення до адміністративної відповідальності від 18.07.2008р. про створенням позивачем нестерпних умов для спільного з сином проживання. Вказаними доказами підтверджено, що [PERSON] з 1998 року проживав у спірній квартирі та був позбавлений можливості користуватись даним житлом внаслідок того, що 29 червня 2010 року під час конфлікту [PERSON] відібрав у нього ключі від квартири, внаслідок чого [PERSON] не мав можливості потрапити до спірної квартири, а тому вимушений проживати у своїх родичів, в зв'язку з чим відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про вселення та усунення перешкод користування житлом, що свідчить про відсутність підстав для висновку про неповажність причин відсутності відповідача [PERSON] в житловому приміщенні понад шість місяців, оскільки тимчасова відсутність відповідача була пов'язана із створенням позивачем перешкод останньому у користуванні спірною квартирою. При цьому, незважаючи протиправні дії позивача [PERSON] по створенню перешкод в користуванні житлом, відповідач [PERSON] частково здійснював свої обов'язки за договором найму - сплачував комунальні послуги, що підтверджено квитанціями в матеріалах справи. Крім того, згідно пояснень позивача, в зв'язку з наявними у нього пільгами він та члени його сім'ї звільнені від нарахування комунальних послуг. Суд також виходить з того, що [PERSON] після отримання заочного рішення у справі 29.06.2010р. у передбачений законом строк 09.07.2010р. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення та в подальшому після скасування зачного рішення суду звернувся з зустрічним позовом на захист свого права користування житлом, отже відсутні підстави для висновку, що зняття відповідача з реєстрації по спірній квартирі проведене з дотриманням порядку, передбаченого законом. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Судом встановлено, що в 2005 році позивачем [PERSON] було вселено до квартири [ADDRESS] [PERSON]., з якою був зареєєстрований шлюб 09.08.2008р. На момент вселення [PERSON] до спірної квартири у вказаному помешканні зберігав право користування та був зареєстрований син позивача [PERSON], який не давав письмової згоди на її вселення, тому вселення [PERSON] відбулось з порушенням передбаченого законом порядку, без письмової згоди всіх осіб, які зберігали право на користування спірною квартирою, що також свідчить про створення перешкод у користуванні квартирою відповідачем [PERSON] Згідно зі статтею 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначення уповноваженого власника квартири (будинку). З огляду на викладені норми, суд виходить з того, що право на приватизацію житла та згоду на приватизацію квартири іншими членами сім'ї повинна давати кожна особа, яка проживає або має право на проживання в цій квартирі. В 2012 році в період розгляду даної справи [PERSON] звернувся до органу приватизації про передачу спірної квартири йому та членам його сім'ї [PERSON] та неповнолітній доньці [PERSON], [INFO]., та 25.06.2012 року за рішенням органу приватизації в період спору між сторонами спірну квартиру [ADDRESS] передано у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд приходить до висновку, що приватизація квартири відбулась з порушенням закону ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та з порушенням прав [PERSON], оскільки останній у судовому порядку не був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням та не момент приватизації зберігав таке право, оскільки був тимчасово відсутній у вказаній квартирі внаслідок створення йому з боку [PERSON] перешкод у користуванні житлом та позов на захист його права перебував на розгляді в суді. В зв'язку з викладеним суд вважає, що позов [PERSON] про визнання недійсними рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на спірну квартиру підлягає до задоволення, оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення орган приватизації діяв не у спосіб та порядок, передбачений законом та порушив право на участь в приватизації відповідача, який в установленому законом порядку на момент приватизації не був визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення. Заперечення [PERSON] з посиланням на те, що [PERSON] вибув на інше постійне місце проживання не підтверджені об'єктивними доказами та спростовані зібраними у справі доказами. Так, згідно наданих відповідачем особистих документів за 2004 - 2011 роки довідки про склад сім'ї від 01.01.2004р. для пред'явлення за місцем навчання, медичної картки, заяв про прийняття на роботу, автобіограії, особистої картки водія, медичної довідки про придатність керування транспортними засобами - місцем проживання [PERSON] вказував - квартиру [ADDRESS] (т.2 а.с.93-105). Що стосується визнання недійсною приватизації щодо майнових прав неповнолітньої [PERSON], суд виходить з того, що закон у рівній мірі захищає житлові права як неповнолітньої доньки, так і сина позивача та не допускає обмеження прав одних за рахунок прав інших. Обов'язок забезпечити житлові права неповнолітніх дітей законом покладений на їх батьків, які при цьому зобов'язані діяти у спосіб та порядку, передбаченому законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки встановлено, що право власності позивачем [PERSON] набуте з порушенням закону «Про приватизацію державного житлового фонду» та з порушенням прав [PERSON], не правомірно, тому позовні вимоги [PERSON] про захист його право власності шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням не підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою в зв'язку з відсутністю понад встановлений законом строк без поважних причин, в цій частині доводи позову [PERSON] та надані ним докази не спростовані, в іншій частині позов не підлягає до задоволення, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач [PERSON] проживав у спірній квартирі на момент звернення позивача з первісним позовом про втрату права користування житлом та був тимчасово відсутній у даній квартирі на момент її приватизації в зв'язку з створенням позивачем у користуванні перешкод спірною квартирою та розглядом з приводу цього справи в судовому порядку. Також підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користування квартирою шляхом вселення, оскільки відповідач без законних підстав з липня 2010 року позивачем обмежений у праві користування квартирою, чим порушені права та законні інтереси відповідача, які підлягають до поновлення. В іншій частині позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, оскільки порядок користування згідно зустрічних позовних вимог не враховує інтереси неповнолітньої доньки позивача [PERSON], яка зареєстрована у спірній квартирі за місцем проживання свого батька.

Outcome: dismissed