Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулось Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначили (з урахуванням уточнених позовних вимог), що 30.12.2005 р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений Договір № DNН4КР30900037 (заява позичальника), відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 14396.20 гривень Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір. Отже, при укладанні договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України, який визначає, що договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до от. 627, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Умовами кредитного договору визначено, що бак надає клієнту строковий кредит у сумі 14396,20 гривень, на строк 30.12.2005 по 28.12.2007 включно, в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів обумовлені в заяві та умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку:щомісяця в період сплати (з 21 по 28 число кожного місяця), позичальник повинен надавати банку (щомісячний платіж) у сумі 771,44 грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Позичальник зобовязується повернути суму кредиту, процентів, комісії відповідно до Заяви та Умов. При порушенні позичальником зобовязань по погашення кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник взяті на себе зобовязання належним чином до сьогодні не виконав, у звязку з чим, розмір простроченої заборгованості складає 6420,59 гривень. Згідно з ч,1,4 ст, 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як вбачається з розрахунку заборгованості, порушення умов договору по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони [PERSON], мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів. В пунктах 3.2.2, 3.2.3, 3.2.9 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, до яких приєднався відповідач підписуючи Договір (заяву), визначено обовязок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви та п.п.4.1, 4.2 даних Умов та Тарифів. Повністю повернути кредит до дати, зазначеної в Заяві. При непогашенні кредиту в строки, зазначені в Заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п.4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отже, датою 28.12.2007 р. в Договорі (заяві) № ІЖН4КРЗ0900037 саме визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання [PERSON] своїх грошових зобовязань за договором та припинення зобов'язань в цілому. Відповідно до п.п. 4.1, 4.7 Умов, за користування кредитом у період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі, зазначеному у Заяві. При непогашенні кредиту в строки, установлені у Заяві й п.3.2.2 Умов, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п. 4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи що Договір не є розірваним, чи припиненим відповідно до правових підстав визначених ст. ст. 599. 651. 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Стаття 256 ЦК України дає визначення позовної давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного праву або інтересу. Таким чином, враховуючи що сплата відсотків за Договором позичальником повинна здійснюватися щомісячно то і позовна давність за вимогами пов'язаними з стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору. За правилами ч.1ст.259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Згідно з п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам сторони дійшли згоди, що терміни позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Виходячи з вищенаведеного, ПАТ КБ ПРИВАТБАНК вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з боржника на користь Банку суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний збільшеному терміну позовної давності встановленого п. 5.5 Умов, з 05.10.2010 р. по 05.10.2015 р. за наступним розрахунком: сума простроченої заборгованості по кредиту * розмір% ставки в день * кількість днів прострочення/100. Так, строк прострочення за тілом кредиту за період 30.12.2005 р. по 05.10.2015 р. становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 6420,59 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0,2 %, а отже, сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає: 6420,59 грн.*0,2 %* 1825 днів прострочення/100= 23435,15 грн. Останнім відомим позивачу місцем реєстрації відповідача є:Донецька область, Марїнський район, м. Красногорівка, вул.. Ломоносова, буд.1. Тому позов предявлено до Красноармійського міськрайонного суду згідно Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України від 06.04.2015 року. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по відсоткам за договором від 30.12.2005р.нарахованихна прострочену заборгованість по кредиту за період з 05.10.2010 р. по 05.10.2015р. у розмірі 23435,15 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача заперечували проти заявлених позовних вимог, просили суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до заяви позичальника № DNН4КР30900037 [PERSON] отримав у ПАТ «КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 14396.20 гривень на строк 24 місяці. Як вбачається з заяви даний кредит відповідач отримав для купівлі побутової техніки. Позичальник [PERSON] зобовязався повернути суму кредиту, процентів, комісію відповідно до Умов та Заяви. Заявою передбачено, що повернення кредиту повинно здійснюватись щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 771,44 гривні. Придбаний позичальником товар є предметом застави (а.с.7). В судовому засіданні оглянуто оригінал даної заяви. Згідно п. 4.2 Умов, при порушенні позичальником зобовязань по погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6,00% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Судовим наказом Марїнського районного суду Донецької області від 12.08.2009 року по справі 2н-974/09 з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість в розмірі 17967,48 гривень. Наказ набрав чинності 11.09.2009року (а.с.4). Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. З розрахунку заборгованості, який надано позивачем до позовної заяви, вбачається, що даний розрахунок розпочато 29.12.2005р. і проведено до 29.12.2007 року (оскільки кредит отримано строком на 24 місяці це є кінцева дата повернення кредиту) (а.с.6). До уточненої позовної заяви надано розрахунок заборгованості за договором за період з 05.10.2010 по 05.10.2015 року, з якого вбачаться за цей період жодних виплат [PERSON] не проводив. Розрахунків заборгованості в період з 29.12.2007р. по 05.10.2010р. суду не надано. З судового наказу від 12.08.2009 року встановити за який період стягнута саме ця заборгованість неможливо. За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України\~зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено\~статтею 1049 ЦК України. Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1\~статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1\~ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності суд виходить із такого. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за кредитним договором, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі\~не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Заявою позичальника передбачено, що повернення кредиту повинно здійснюватись щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 771,44 гривні, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Верховний суд України у постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс14, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 3 червня 2015 р. у справі № 6-31цс15). Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність застосовується судом у зв'язку з наявністю відповідної заяви сторони у спорі зробленою до ухвалення судом рішення. Верховний суд України у постанові від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15 зазначив, що згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача. Суду не надано доказів, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника від 30.12.2005 року, містить розбіжності. Крім того, у заяві позичальника від 30 грудня 2005 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У зв'язку із цим такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 30 грудня 2005 року. Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року (№ 6-38753св13) та від 18 грудня 2013 року (№ 6-40942св13), які надані Верховному Суду України як приклади неоднакового застосування судом касаційної інстанції норми матеріального права в подібних правовідносинах. Відповідно до частини 1 статті 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Як було встановлено судом, 11 вересня 2009 року набрав чинності судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості. Даний наказ було видано за заявою ПАТ «КБ «Приватбанк». Отже строк позовної давності було перервано. Та з 11 вересня 2009 року перебіг строку позовної давності почався заново. З цього періоду відповідач не сплачував жодного платежу у погашення заборгованості. Таким чином право у позивача, враховуючи загальний строк позовної давності у три роки, на звернення до суду з вимогою стягнення заборгованості закінчилось у вересні 2012 року. Навіть, якщо взяти до уваги пятирічний строк позовної давності, то він сплинув у вересні 2014 року. Позовна заява надійшла до суду 9 жовтня 2015 року. Відповідно до частин 2 та 3 статті 264 ЦК Україи позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно із частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач та представник відповідача звернулись до суду з письмовою заявою про застосування строку позовної давності, яку підтримали в судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed