Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

02 липня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав, в якій вказала, що з відповідачем перебували у шлюбі, зареєстрованому 18.10.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ, актовий запис № 1480, свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 18.10.2014. Сторони мають малолітню дитину - [PERSON] [INFO]. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Відповідач не цікавиться життям та станом здоров'я дитини, не виконує батьківські обов'язки, з дитиною взагалі не спілкується, мешкає окремо, допомоги по утриманню дитини не надає, у зв'язку з чим позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2018 відкрито провадження за вищевказаним позовом у порядку загального позовного провадження, зобов'язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] 15.08.2018 на адресу суду надійшов висновок районної адміністрації по Вознесенівському району ЗМР від 14.08.2018 за № 01-10/1715. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Представник позивача та позивач у судове засідання не з'явилися, суду надали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність без проведення фіксації судового процесу, у якій вказали, що підтримують позовні вимоги у повному обсязі та просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з'явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст.223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його заяві, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного. У відповідності до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов'язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За роз'ясненнями, наданими у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON], та відповідач [PERSON], перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 18.10.2014 виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ, актовий запис № 1480. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03.04.2015 зі [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на її утримання на час вагітності та досягнення дитиною трирічного віку. Позивач та відповідач мають спільного сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого 12.05.2015 року виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2016, яке набрало законної сили 17.06.2016. Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2017 зі [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] до досягнення дитиною повноліття, яке набрало законної сили 12.06.2017. Відповідно до довідок про неотримання аліментів, розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню ВП №54643384, що перебуває на виконанні у Вознесенівському відділі ДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів та станом на 06.09.2018 складає 33125,49 грн. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 31.10.2017, складеного провідним спеціалістом апарату Дніпрорудненської міської ради та її виконавчого комітету з гуманітарних питань та охорони дитинства, обстеженням встановлено, що [PERSON] з часу вагітності та до вересня 2016 року мешкала із своїм малолітнім сином [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини не брав участі у вихованні сина, не цікавився його розвитком, аліменти не сплачував. Мати сама створювала всі умови для розвитку дитини. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20.06.2018, складеного Відділом по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було здійснено вихід за адресою місця проживання дитини та встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю в окремій квартирі, в якій наявний сучасний ремонт, побутова техніка та меблі, у дитини є окрема ізольована кімната, у якій є місце для сну, письмовий стіл, шафа, сучасні іграшки, дитяча література, дитина забезпечена одягом, засобами особистої дитячої гігієни. Відповідно до довідки № 01.22/10 від 10.10.2018 року, [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад "Ясла-садок" №135 "Лебідь" з 17.09.2018 року, протягом цього часу батько до закладу не з'являвся. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 14.08.2018 за №01-10/1715 складено Висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON], передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Крім того, у судовому засіданні допитано свідка [PERSON], яка надала покази, відповідно до яких перебуває у дружніх стосунках з позивачкою останні 5 років. Пояснила: ще до народження дитини, коли [PERSON] перебувала у лікарні, відповідач - [PERSON] зник, при цьому забравши золоті прикраси останньої. На момент народження дитини, вони вже разом не мешкали. [PERSON] був лише на дні народженні дитини, коли їй виповнилось 1 рік. Більше [PERSON] сина не відвідував. Також свідок зазначила, що наскільки їй відомо, у [PERSON] залежність від азартних ігор. Ніякої участі у вихованні дитини він не бере. Свідок [PERSON] надала до суду письмову заяву, відповідно до якої вона під присягою підтверджує факт невиконання своїх батьківських обов'язків відповідачем [PERSON] Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про підтвердження факту ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини відповідачем [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування Відповідачем своїх обов'язків відносно дитини, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв'язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved