Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, третя особа ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просить зняти арешт на рухоме майно, а саме на автомобіль марки KIA моделі MAGENTIS, VIN - KNEGE224375114766, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить автомобіль марки KIA моделі MAGENTIS, VIN - KNEGE224375114766, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], який він придбав за договором купівлі-продажу від 14 травня 2016 року. При спробі зняти автомобіль з обліку, з метою його відчуження, йому стало відомо про наявність арешту на вказаний автомобіль. Арешт був накладений на майно попереднього власника в рамках невідомого виконавчого провадження, до якого він не має жодного відношення, накладений арешт перешкоджає позивачу розпоряджатись автомобілем, знімати його з обліку, продавати та здійснювати інші права власника, тому він звернувся з зазначеним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, причина неявки суду не відома, повідомлена належним чином. Представник Шевченківського ВДВС м.Запоріжжя в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справ, надали суду письмові заперечення проти позову, у яких просили суд відмовити у задоволенні позову [PERSON], посилаючись на те, що автомобіль є предметом застави, на транспортний засіб накладено арешт на майно боржника, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Судом до участі у розгляді справи, в якості третьої особи був залучений ПАТ КБ «ПриватБанк», представник якого в судовому заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14.05.2016 року позивачем було придбано у громадянки [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки KIA моделі MAGENTIS, VIN - KNEGE224375114766, рік випуску 2007-й, чорного кольору, державний номер [NUMBER]. Цей договір було оформлено та підписано позивачем і продавцем в Територіальному сервісному центрі № [NUMBER] у Дніпропетровській області в присутності адміністратора Територіального центру № 1246 [PERSON], яка перевірила відповідність інформації, внесеної до договору, що підтверджується копією договору, доданою до матеріалів справи. Новомосковським територіальним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області вказаний транспортний засіб було зареєстровано за позивачем та позивачу було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХО 094328, копія якого міститься в матеріалах справи. Як видно зі змісту договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14.05.2016 року, до придбання позивачем, автомобіль марки KIA моделі MAGENTIS, VIN - KNEGE224375114766, рік випуску 2007-й, чорного кольору, державний номер [NUMBER] належав громадянці [PERSON], що підтверджувалося свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ № 282179 виданих 22.07.2015 року виданим підрозділом ЦНП № 1202. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №\~51193943 від 03.11.2017 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи, на вказаний вище транспортний засіб було накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 46879194 від 17.03.2015 року, винесеної державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ [PERSON] на виконання виконавчого листа № 336/6345/14-ц. Відповідно до цього ж витягу, боржником у виконавчому провадженні є відповідач - [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження»). Отже при вирішенні спору суд керується зазначеною нормою права та вважає за необхідне з'ясувати наявність обставин, за яких можливе звільнення майна з-під арешту, однією з яких є належність такого майна не боржнику у виконавчому провадженні, а власнику, в даному випадку - позивачу. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особливості набуття особою права власності на автомобіль встановлені Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Пунктом 7 цього Порядку передбачено, що після придбання легкового автомобіля новий власник зобов'язаний протягом 10 днів зареєструвати транспортний засіб в органах державної автомобільної інспекції (МРЕВ). З цього випливає, що автомобіль є майном, яке підлягає реєстрації, а на підтвердження права власності, особа має подати відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду. Відповідачем по справі Шевченківським ВДВС м.Запоріжжя, суду подана постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.03.2015 року (а.с. 38), у відповідності до якої відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 336/6345/14-ц, виданого 17.12.2014 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя про вилучення у [PERSON] та передачу в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмету застави автомобіля марки KIA моделі MAGENTIS, VIN - KNEGE224375114766, рік випуску 2007-й, реєстраційний номер [NUMBER]. Того ж дня державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 39). Таким чином, державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5. Постанова про накладення арешту на автомобіль не оскаржена та є чинною. Між тим, у відповідності до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 за № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, чинній на момент вчинення процесуальної дії державним виконавцем, пунктами 1.12.3., 1.12.4, 1.12.5 передбачено, що постанови державного виконавця, а також інші документи виконавчого провадження (крім актів, що складаються за місцем проведення виконавчих дій) складаються за допомогою програмних засобів [PERSON] реєстру. У випадку збоїв роботи системи [PERSON] реєстру документи виконавчого провадження можуть виготовлятися без використання програмних засобів [PERSON] реєстру, про що обовязково зазначається в документі. Після відновлення роботи [PERSON] реєстру такі документи в електронному вигляді негайно вносяться до нього. [PERSON] реєстру, умови доступу до нього та отримання інформації здійснюються відповідно до Положення про [PERSON] державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 № 43/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21.05.2003 за № 388/7709 (із змінами). З метою забезпечення доступу до інформації [PERSON] реєстру у постанові про відкриття виконавчого провадження сторонам виконавчого провадження розяснюється право доступу до зазначеної інформації, указуються адреса відповідного веб-сайту в мережі Інтернет, а також ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження та порядок його використання. Даних про вчинення таких дій в момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та при накладенні арешту майна боржника, а також оголошення його в розшук державним виконавцем не подано, як і не подано доказів належного направлення постанови для негайного виконання в органи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію, якими, в тому числі є органи державної автомобільної інспекції. Рішенням Європейського Суду з прав людини від 26.03.2013 у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд зауважив, що потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovaandPinc v. theCzechRepublic), заява №36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Отож, державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п.74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovaandPinc v. theCzechRepublic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovaandPinc v. theCzechRepublic), п.53, та "Тошкуце та інші проти Румунії" (ToscutaandOthers v. Romania), п.38). Стосовно розглядуваних правовідносин позиція Європейського Суду з прав людини є однозначною. Так, у численних рішеннях, зокрема, рішенні від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Об'єднаного Королівства» (Stretch v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що позбавлення права на майно громадянина лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, є непропорційним втручанням у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції. В свою чергу, оцінюючи подані третьою особою ПАТ КБ «ПриватБанк», докази, на підтвердження того, що зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями, слід звернути увагу на наступне. Суду подано копію договору про відкриття кароокого рахунку від 16.05.2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», у відповідності до якого банк надав клієнту послугу про відкриття карткового рахунку «Авторозстрочка». Додатковою угодою до зазначеного договору сторонами визначено, що в забезпечення клієнтом зобовязань за договором [PERSON] надає в заставу транспортний засіб - автомобіль марки KIA моделі MAGENTIS, VIN - KNEGE224375114766, рік випуску 2007-й, реєстраційний номер [NUMBER]. При цьому [PERSON] зобовязалася не здійснювати відчуження предмету застави без письмового погодження з банком, а також зобовязалася нести витрати по нотаріальному посвідченню цього договору, а також з реєстрації застави в Державному реєстрі обтяжень. Надані стороною письмові договори нотаріально не посвідченні, а системний аналіз умов підписаного договору свідчить про те, що боржник вязала на себе зобовязання нести витрати з реєстрації заставного майна в Державному реєстрі обтяжень, самого обовязку з нотаріального посвідчення договору сторони не вчиняли, що і потягло за собою відчуження заставного майна, яке у встановленому законом порядку на момент державної реєстрації права власності на автомобіль за позивачем, не було обтяжене взагалі. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Право власності позивача на транспортний засіб - автомобіль марки KIA моделі MAGENTIS, VIN - KNEGE224375114766, рік випуску 2007-й, чорного кольору, державний номер [NUMBER] належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14.05.2016 року. Право власності позивача зареєстроване належним чином, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХО №\~094328, виданого Територіальним сервісним центром № 1246. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як видно із матеріалів справи, позивач набув право власності на транспортний засіб у спосіб та на підставах не заборонених законом у повній відповідності до вимог чинного законодавства, що дає суду підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна. Зважаючи на позиції ПАТ КБ «ПриватБанк», представник якого наполягав в судовому засідання на тому, що боржник за зобовязанням не мала права відчужувати заставне майно, слід звернути увагу на наступне. Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. В свою чергу, ст. 388 ЦК України встановлює, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності хоча б однієї з обставин, визначених ст. 388 ЦК України. Більше того, наявність в матеріалах справи належним чином укладеного договору купівлі-продажу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу повністю виключають можливість витребування його у позивача. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення. Матеріали справи свідчать про те, що ані позивач, ані особа, в якої позивачем було придбано транспортний засіб, не є боржниками у виконавчому провадженні, в межах якого було накладено арешт на належний позивачу транспортний засіб. Отже обмеження в праві користування позивачем належного йому транспортного засобу суперечать вимогам чинного законодавства та порушують права і законні інтереси. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, підлягає задоволенню, суду не подано жодного доказу, що позивач може бути обмежений у здійсненні права власності іншими особами, які заперечують його право власності або мають першочергове право на автомобіль марки KIA моделі MAGENTIS, VIN - KNEGE224375114766, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER].

Outcome: approved