Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ТОВ «СНАБПОСТАЧ», у якому просила не чинити перешкоди у проходженні до робочого місця адміністративно-господарських приміщень кондитерського цеху за адресою: м. Київ, вул. Берковецька,10. В судовому процесі позивач подала заяву із збільшеними позовними вимогами в яких просила визнати незаконним наказ №35-кВБ від 10.04.2015 року про звільнення позивача у зв'язку з скороченням штату із посади начальника кондитерського цеху торгово - виробничого комплексу ТОВ «СНАБПОСТАЧ», визнати незаконним наказ № 2-кД від 10.02.2015 року про скорочення посади начальника кондитерського цеху у зв'язку зі змінами в організації праці та виробництва та з метою оптимізації фінансових показників ТОВ «СНАБПОСТАЧ», поновити [PERSON] на посаді начальника кондитерського цеху торгово - виробничого комплексу ТОВ «СНАБПОСТАЧ», стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні позивача з займаної посади у зв'язку із скороченням такої відповідачем допущено порушення вимог ст.ст. 40,42, КЗпП України та відповідно не враховано переважне право позивача на залишення на роботі як висококваліфікованого працівника з найбільшим досвідом роботи серед колективу Товариства. Позивач зазначає, що на початок 2015 року на товаристві спаду у виробництві не було, попит на кондитерську продукцію не зменшувався, залишався на сталому рівні. Отже це підтверджує, що позивач в повній мірі виконувала свою трудову функцію, підстав для її звільнення у керівництва підприємства не було. Однак на початку 2015 року на загальних зборах працівників ТОВ «СНАБПОСТАЧ» було повідомлено про намір керівництва звільнити декілька посад у зв'язку з масовим скороченням. Колектив Товариства не підтримав думку керівництва, щодо необхідності скорочення позивача - звернувся з колективним зверненням, з вимогою обґрунтування прийнятого керівництвом рішення, щодо скорочення позивача. Після отримання колективного звернення позивачці було заборонено заходити у приміщення цеху взагалі. У відділі кадрів позивачці спочатку запропонували перевестися на інше робоче місце, а пізніш порекомендували написати заяву про звільнення за власним бажанням. З наказом про скорочення від 10.02.2015 р. з посади позивачку ніхто не ознайомлював, зазначений наказ відповідачем відправлено поштою 27.03.2015 року, отримано нею 30.03.2015 року. У кінці квітня 2015 року позиваці надійшов лист від відповідача з повідомленням, що її звільнено з 10.04.2015р на підставі п.1 ст. 40 КЗпП. Позивач зазначає, що на дату, вказану у наказі про звільнення, вона перебувала у відпустці. За таких обставин, позивач вважає, що її переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників внаслідок змін в організації виробництва і праці не було враховано керівництвом відповідача при прийнятті рішення про звільнення позивача всупереч вимогам ст. ст. 40,42 КЗпП України та с грубим порушенням процедури вивільнення працівника на підставі скорочення посади. У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 22.12.2014 року [PERSON] прийнято на роботу до ТОВ «СНАБПОСТАЧ» начальником кондитерського цеху (наказ №292-кВВБ від 22.12.2014р). Відповідно до наказу ТОВ «СНАБПОСТАЧ» від 10.02.2015 року № 2-кД у зв'язку зі змінами в організації праці та виробництва та з метою оптимізації фінансових показників керівництво прийняло рішення скоротити посаду начальника кондитерського цеху, яку обіймав позивач, внести відповідні зміни до штатного розпису у квітні 2015 року. Також цим наказом доручено керівнику відділу кадрів не пізніше ніж за два місяці вручити персональне попередження під розпис працівнику, посада якого підлягає скороченню. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює керівником відділу кадрів ТОВ «СНАБПОСТАЧ», надала суду свідчення про те, що на підприємстві відповідача відбулось скорочення штатної одиниці у зв'язку зі змінами в організації праці та виробництва. 10.02.2015 року особисто у приміщені кондитерського цеху підприємства вона ознайомила позивача із попередженням про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників і запропонувала позивачу розписатись в отриманні попередження, однак позивач відмовилась поставити підпис, на підтвердження відмови від отримання попередження було складено відповідний акт від 10.02.2015 року, підписаний акт: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зазначив про те, що позивач з 16.02.2015 р взяла відпустку. У зв'язку з тим, що позивач відмовилась в отримання попередження про наступне звільнення та перебувала у відпустці, відповідач направив на адресою позивача лист №5 від 27.03.2015р з нагадуванням про майбутнє звільнення з 10.04.2015 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України с додатками: копію наказу №2-кД та попередження від 10.02.2015р. Керівництво підприємства не пропонувало позивачу іншу роботу на підприємстві у зв'язку з відсутністю посади у штатному розкладі за відповідною спеціальності та кваліфікацією яку має позивач. Вищезазначені покази свідка [PERSON] підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: попередженням про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників від 10.02.2015 р №1, актом про відмову поставити підпис на підтвердження на отримання попередження від 10.02.2015 р №1, наказом 352-вВБ від 13.02.2015 року про надання відпустки [PERSON] в період з 16.02.2015 року по 28.02.2015 року, листом №5 від 27.03.2015 р відповідача на адресу позивача про нагадування про майбутнє звільнення (а.с.26,27,25,42). Суд критично ставиться до показань свідків, допитаних у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], які працювали на підприємстві відповідача та на час розгляду справи були вже звільнені за власним бажанням, оскільки про дату скорочення позивача, неналежне повідомлення про скорочення посади позивача їм відомо зі слів самої позивачки [PERSON] Відповідно до наказу ТОВ «СНАБПОСТАЧ» від 10 квітня 2015 року № 35-кВБ [PERSON] звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.24) Листом від 10.04.2015 р вих.№6 відповідач повідомив позивача про необхідність прибути до відділу кадрів ТОВ «Снабпостач» за трудовою книжкою у зв'язку з розірванням 10.04.2015 р трудового договору на підставі п.1 ст.40 КЗпП (а.с. 28). Лист отримано позивачем 17.04.2015 р Листом 27.05.2015 р №27/05 відповідач повторно звертається до позивача із повідомленням про звільнення в зв'язку з скорочення штату та враховуючи що в день звільнення позивач не перебував на робочому місці зазначає про необхідність звернутись до відділу кадрів та бухгалтерії для отримання трудової книжки та розрахунку. У відповідності до положень п. 1. ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За правилами ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Згідно з ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. За таких обставин з урахуванням положень ч. 3 ст. 61 КЗпП України, судом встановлено, що в ТОВ «СНАБПОСТАЧ» відбулися зміни в організації виробництва та праці, внаслідок яких відбулося скорочення ряду посад, у тому числі посади позивача. Цивільне та трудове законодавство не передбачає право суду перевіряти доцільність скорочення, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, численності та штату працівників. Отже виходячи з вищезазначеного, суд доходить до висновків про відмову позовних вимог в частині визнання незаконним наказу №2-кД від 10.02.2015 року про скорочення посади начальника кондитерського цеху у зв'язку зі змінами в організації праці та виробництва та з метою оптимізації фінансових показників ТОВ «Снабпостач» оскільки суд може втручатися в діяльність товариства Крім цього, на думку суду, позивач належним чином за два місяці був попереджений про звільнення із займаної посади та відсутність вакантних посад, які можуть бути їй запропоновані роботодавцем. Із долучених до матеріалів справи витягів із штатного розпису відповідача вбачається, що станом на 27.02.2015р, 10.04.2015 р., де працювала позивач, вакантні посади були відсутні. (а.с. 59,60,61) Отже, роботодавець у даному випадку був позбавлений можливості перевести позивача на іншу вакантну посаду з огляду на відсутність таких. Щодо наявності у позивача переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників. Так, за приписами статті 42 КЗпП України при проведенні вивільнення працівників власник або уповноважений ним орган вправі провести їх перестановку (перегрупування) у межах однорідних професій та посад і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою, на іншу посаду. Таке право використовується роботодавцем на власний розсуд. [PERSON] працювала на посаді начальника кондитерського цеху Товариства, в якому, крім вказаної посади, також передбачені наступні посади: бригадир зміни, вантажник, кондитер, мийниця, пекар, помічник кондитера, прибиральниця, провідний кондитер, технолог. Отже, посада начальника кондитерського цеху у ТОВ «Снабпостач» була єдиною, її скорочено й будь-яка перевага в цьому випадку не могла бути реалізована. Отже, всупереч ст. 60 ЦПК України позивачем не були доведені ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Зважаючи на зазначене вище, у судовому засіданні не знайшли підтвердження ті обставини, що відповідачем було допущено порушення вимоги ст.ст. 40,42 КЗпП при звільненні позивача, а тому вимоги про визнання незаконним наказу №35-кВБ від 10.04.2015 р про звільнення позивача у зв'язку із скороченням штату та про поновлення позивача на посаді начальника кондитерського цеху ТВК ТОВ «Снабпостач» до задоволенню не підлягають. Оскільки вимоги позивача в частині поновлення на роботі до задоволення не підлягають, за таких обставин відсутні і підстави стосовно задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, а також про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у проходженні до робочого місця. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Outcome: dismissed