Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовною заявою до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В позовній заяві посилалася на те, що вона проживає за вказаною адресою з 1980 року. Разом з нею проживав її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після смерті чоловіка за вищевказано адресою залишилися проживати вона, її син та мати чоловіка -[PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Також вказує, що її померлий чоловік за життя не оформив своє право на частку у домоволодінні, а саме спадщину після померлого батька. Єдиною власницею домоволодіння є [PERSON] Померла [PERSON] за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] Вищевказані особи вимагають від неї покинути домоволодіння. Також вказує, що вона постійно проживає за даною адресою, сплачує комунальні послуги, тому на підставі ст. 64 ЖК України набула права користування в даному домоволодінні. Іншого житла не має. Просила суд визнати за нею прво на користування домоволодінням за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили в їх задоволенні відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явилася, хоча була належним чином повідомлена про день і час розгляду справ. В попередньому судовому заасіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Друга Полтавська державна нотаріальна контора належним чином повідомлена про день і час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, хоча була належним чином повідомлена про день і час розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.1, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною, 1,2 ст. 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізчиних чи юридичних осіб, поданим відповіднодо цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд Судом встановлено, [PERSON] є власницею домоволодіння за адресою [ADDRESS]. ЇЇ син [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON]- позивачем по справі, та сином проживав в вищевказаному домоволодінні. Даний факт не заперечується сторонами. Позивач з 2001 року зареєстрована в спірному домоволодінні. Відповідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] [INFO] померла [PERSON] Як встанолено судом та вбачається з копії спадкової справи №495/2014, заведеної після смерті [PERSON], остання склала за життя заповіт, яким на випадок смерті заповідала все належне їй майно [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 64 ЖК України, на яку посилається позивач в позовній заяві, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Однак, відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Посилання позивача та його представника на вимоги ст. 64 ЖК України як на підставу позову, тобто застосування даної статті до правовідносин, які виникли є помилковим, оскільки правове положення членів сім"ї власника будинку, визначене ст. 156 ЖК України та на них не поширена дія ст. 64 ЖК України. Враховуючи, що [PERSON], яка є власником домоволодіння померла, [PERSON], який помер у 2007 році не був власником спірного домоволодіння, тому позивачка не набула самостійного права на житло з підстав передбачених законом. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини та враховуючи норми діючого законодавства, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням.

Outcome: dismissed