Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Представник ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») [PERSON], діючи за довіреністю від імені позивача, 11 березня 2014 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи який зазначив, що відповідно до укладеного договору № KRK0RХ09300199 від 07 листопада 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4950 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] своєчасно не сплатив суму кредиту, відсотки за його користування та інші витрати відповідно до умов договору, станом на 26 лютого 2014 року виникла заборгованість в сумі 59146 гривень 76 копійок, яка складається з наступного: - 4040,62 грн. заборгованість за кредитом; - 16170,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2286,90 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 33693,17 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 2455,71 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки за судовим наказом від 19.02.2008 року з відповідача на користь позивача стягнуто 7076,86 грн., то заборгованість за кредитним договором, за вирахуванням стягнутої за судовим наказом суми, становить 52069,90 грн. Вказану суму заборгованості представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також 520 гривень 70 копійок судового збору. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20.01.2015 позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено (а.с. 38-39). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28.12.2015 за заявою [PERSON] заочне рішення скасоване та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Під час подальшого судового розгляду представник позивача позовні вимоги не змінював й не уточнював. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав й просив його задовольнити з заявлених в ньому підстав. Відповідач [PERSON] заперечував проти позову й просив суд відмовити в його задоволенні у звязку зі спливом строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 07 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», назва якого, згідно рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року, була змінена на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке є правонаступником всіх прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 14) та [PERSON] укладено кредитний договір № KRK0RХ09300199, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 4950 грн. з 07.11.2006 року по 06.11.2008 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 108,9 грн., єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 450 грн. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), а також Тарифами складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві (а.с. 5). Отже, використовуючи своє право, передбачене ст.ст. 6, 627 ЦК України, відповідач [PERSON] уклав з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», договір приєднання, зміст якого становлять умови, визначені Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі Умови), які регулюють відносини між банком і клієнтом по відкриттю та обслуговуванню карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, вказаних у заяві (а.с. 6-9). Підписавши договір, відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплатити банку винагороду у строки та розмірі згідно Тарифів, Заяви та даних Умов, про що зазначено в п. 3.2.1-3.2.4 Умов. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за кредитним договором № KRK0RХ093001990 від 7 листопада 2006 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу у справі кредит у розмірі 4950 грн. Однак, в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним чином не виконував, своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншим витратам згідно умов договору не надав, чим порушив умови договору, що й призвело до виникнення заборгованості станом на 26 лютого 2014 року в загальному розмірі 59146 гривень 76 копійок. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Кредитним договором № KRK0RХ093001990 від 7 листопада 2006 року встановлений строк виконання основного зобовязання 06 листопада 2008 року включно. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору. Як вбачається із матеріалів справи, реалізуючи своє право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання, передбачене ч.2 ст. 1050 ЦК України, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 7076,86 грн. Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19.02.2008 року, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 7076,86 грн.(а.с. 3). Відтак, оскільки кредитор на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, то настання строку виконання основного зобов'язання необхідно обчислювати з дня винесення судового наказу, тобто з 19 лютого 2008 року. Разом з тим, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду 11 березня 2016 року. Відповідачем [PERSON] заявлено письмову вимогу про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки кредитор змінив строк основного зобовязання на 19 лютого 2008 року, то саме з цієї дати почався перебіг позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах №6-1707цс15 та №6-1926цс15. При цьому, суд не приймає до уваги ту обставину, що п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, оскільки вказані Умови не містять підпису відповідача, а у заяві позичальника від 07 листопад 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Враховуючи те, що позивач, як вже зазначалося, до суду з позовом звернувся 11 березня 2014 року, тобто після спливу трирічного строку загальної позовної давності, клопотання про поновлення строку не заявляв, в той час як відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Обговорюючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що в задоволені позовних вимог позивачу відмовлено повністю, то судові витрати по сплаті судового збору понесені ним при подачі позову відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed