Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

У вересні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна. Зазначила, що\~на виконанні у Києво-Святошинському районному ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало виконавче провадження № 51729488 з примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду у цивільній справі №369/8267/14-ц про відновлення межі належної мені земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] . У рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби 28.12.2016 року винесено постанову про арешт всього належного мені нерухомого майна та заборону на його відчуження. 28.11.2016 року виконавче провадження №51729488 закінчене, а виконавчий документ повернуто до суду. У вересні 2019 року при отриманні витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно їй стало відомо про накладений арешт на все його нерухоме майно у рамках зазначеного виконавчого провадження. Ні про існування виконавчого провадження, ні навіть про існування рішення Києво-Святошинського районного суду на виконання якого було видано виконавчий документ і відкрито виконавче провадження їй не було відомо. Вона не отримувала жодного повідомлення чи повістки. 13.09.2019 року вона звернулась до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту з мого майна. Листом №51729488/10 від 16.09.2019 року їй було відмовлено у зняття арешту, оскільки виконавче провадження №51729488 закінчене, виконавчий документ повернуто до суду на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 закону України «Про виконавче провадження» і мені рекомендовано звернутись до суду для зняття арешту з майна. Вважаю, що арешт на все її майно накладено незаконно, оскільки, як зазначено вище, вона не була повідомлена про відкриття виконавчого провадження, а тому не могла скористатись своїми законними правами, щоб захистити свої інтереси. Після того, як їй стало відомо про існування виконавчого провадження, вона сплатила всі належні платежі та штрафи, що підтверджується копіями квитанцій, які додаються. Зазначені факти також підтверджуються, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, листом Києво-Святошинського відділу ДВС, іншими доказами. Звільнити майно з-під арешту, а саме зняти арешт та заборону на відчуження з усього нерухомого майна, яке належить [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.11. 2019 року відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16 грудня 2019 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що на виконанні у Києво - Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження № 51729488 з примусового рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області у справі №369/8267/14-ц про відновлення межі належної позивачці земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] . 28.12.2016 року у рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем Києво - Святошинського районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про арешт всього належного Позивачу нерухомого майна та заборону на його відчуження. 28.11.2018року ( в позові вказаний 2016 рік) виконавче провадження №51729488 закінчене, а виконавчий документ повернуто до суду без зняття арешту усього нерухомого майна Позивача та забороною на його відчуження. Крім цього Відповідачі вважають, що у даному позові пред`явлені позовні вимоги до неналежних Відповідачів, які процесуально не мають і не можуть мати ніякого відношення до арешту або зняття арешту та заборону відчуження усього нерухомого майна Позивачки, який ними не накладався, тому просили суд у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивач підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Представник Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області у судове засідання не з`явився, суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності представника. Вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши позов, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1\~ст. 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ст. 319 ЦК України) Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що на виконанні у Києво - Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало виконавче провадження № 51729488 з примусового рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області у справі №369/8267/14-ц про відновлення межі належної Позивачці земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] . 28.12.2016 року у рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем Києво - Святошинського районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про арешт всього належного позивачу нерухомого майна та заборону на його відчуження, з накступних підстав: п.11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". 28.11.2019 року виконавче провадження №51729488 закінчене, а виконавчий документ повернуто до суду без зняття арешту усього нерухомого майна позивача та забороною на його відчуження. Обґрунтовуючи позов, позивач посилалася на те, що у зв`язку з накладеним арештом на все майно вона не може користуватися та розпоряджатися своїм майном. Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3, 4\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.\~76, ч. ч. 1, 2 ст.\~77, ст.\~79,\~80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.\~\~ Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження»,\~\~державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно із ч. 1-4\~ст. 57 зазначеного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постановипро арештмайна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього\~Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено\~статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якого, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Частина третя та четверта\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»\~встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно. Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Окрім цього, позивачем не доведено наявність будь-якого майна, яке підлягає звільненню з-під арешту. За змістом ст. 60 Закону, до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі постанова) відповідно до яких позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови, зокрема, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Отже, з позовом до суду про зняття арешту з майна може звернутися власник / володілець майна, якщо він вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові. В той же час божник виконавчого провадження має право на звернення до суду за скаргою на дії, бездіяльність державного виконавця в порядку розділу VII ЦПК України, оскільки питання правомірності дій державного виконавця не є предметом доказування в справах цивільної юрисдикції. Ураховуючи те, що в силу норм ст. 59 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутися власник / володілець майна, якщо він вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові [PERSON] , а тому правових підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed