Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.02.2008 [PERSON] отримав кредит у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Позивачем 03.03.2014 було направлено претензію кредитора до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори. 13.03.2014 позивачем було отримано відповідь з Третьої Запорізької державної нотаріальної контори, що претензію кредитора було переслано до приватного нотаріуса, за місцем заведення спадкової справи. 17.03.2014 позивачем було отримано відповідь приватного нотаріуса. 15.07.2018 до спадкоємців було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором без номеру від 22.02.2008 становить 6101,83 грн., яка складається з наступного: 5981,76 грн. заборгованість за кредитом; 120,07 грн. заборгованість за відсотками. На підставі чого, просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором б/н від 22.02.2008 у розмірі 6101,83 гривень та судові витрати у розмірі 1 762,00 гривень. Ухвалою судді від 11.01.2019, цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Ухвалою суду від 28.03.2019 витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гришина Г.Г. витребувано копію спадкової справи після померлого [PERSON], який помер [INFO]. 19.04.2019 на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 1/2014 після померлого [INFO] [PERSON]. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі у судове засідання не прибули, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином рекомендованим листом із повідомленням, причини неявки у судове засідання відповідачі не повідомили, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 9000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 272448 від 02.08.2013, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, позичальник [PERSON] 02 серпня 2013 року помер. З наданого позивачем розрахунку слідує, що на час смерті позичальника [PERSON], заборгованість за наданим йому кредитом становить 6 101,83 грн. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог статей 526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено частиною другою статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. У відповідності до положень статей 608, 1218, 1219 ЦК України у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися у наслідок його смерті. За положеннями ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. А тому, виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що з урахуванням положення ст.1282ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Проте, представник позивача в своїй позовній заяві, як на підставу задоволення позову посилається на те, що відповідачі постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину і повинні нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. Однак, з такими доводами позивача суд не погоджується, оскільки згідно копії спадкової справи № 1/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON], вбачається, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] були подані заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], проте дані обставини АТ КБ «ПриватБанк» не були взяті до уваги та пред'явлено до них позов незважаючи на те, що вони не являються спадкоємцями майна померлого. Відтак, позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Разом з тим, встановлено, що спадщину після померлого [PERSON] було прийнято [PERSON], що також підтверджується матеріалами спадкової справи. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. За змістом наведених норм цивільного законодавства, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців, і, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням. Як встановлено частиною першою статтею 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Частиною другою статті 1281 ЦК України встановлено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, що передбачено частиною третьою статті 1281 ЦК України. Частиною четвертою статті 1281 ЦК України встановлено, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Встановлено, що позивач 03.03.2014 звернувся з претензією кредитора до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори, а тому, враховуючи вимоги частини другої статті 1281 ЦК України, строк, протягом якого позивачу було надано право пред'явити свої вимоги до відповідача, як спадкоємця, закінчувався 31 січня 2014 року. Натомість, з листом-претензією до [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивач звернувся лише 15 липня 2018 року (більше ніж через чотири роки з моменту, коли йому стало відомо про смерть боржника), а з позовом до суду 20 грудня 2018 року. Оскільки жодна із вказаний дій позивача не була вчинена у строки, встановлені частиною другою статті 1281 ЦК України, позивач, як кредитор спадкодавця [PERSON], враховуючи вимоги частини четвертої статті 1281 ЦК України, позбавився права вимоги до відповідачів. Суд враховує, що положення статті 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Таким чином, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності. Тому суд вважає необхідним відмовити у позові АТ КБ «ПриватБанк» не за спливом строку позовної давності, а за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed