Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

В серпні 2012 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою, третя особа: Миколаївська селищна рада Петриківського району Дніпропетровської області. 12 грудня 2013 року, після проведення судової експертизи, позивач подала до суду уточнену позовну заяву в якій просить визнати недійсними державні акти (серія ВЛ № 024575; № 024576) на право приватної власності на земельні ділянки: площею 0,1500 га. (кадастр, номер № 1223757100:03:001:0125) для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею - 0,2200 га. (кадастр. № 1223757100:03:001:0126) для ведення особистого селянського господарства (відповідно зареєстрованих за реєстр. № 011012801513; 011012801512) від 01.11.2010 року видані на ім'я [PERSON] та рішення сесії Миколаївської селищної ради від 25.06.2008 р. № 519/1-19V в частині передачі відповідачці у приватну власність зазначених земельних ділянок за адресою: [ADDRESS]. Визначити порядок користування земельною ділянкою, площею - 5719,60 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], розділивши її між співвласниками [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по ? частині кожному відповідно до варіанту № 1 Висновку № 1545-13 судової земельно-технічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25.09.2013 року. Стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2006 р. (реєстр № 1224), належить ? частина житлового будинку та господарських будівель та споруд, що розташовано на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Відповідачці по справі - [PERSON] належить інша ? частина вищевказаного житлового будинку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.03.2008 р. (реєстровий № 464). Домоволодіння складається з: 2-х квартирного житлового будинку А-1, загальною площею 57,7 кв.м., житловою - 22,7 кв.м., нежитловими прибудовами «а-1», «а-1», літньої кухні «В-1», підвалу «пд», навісу «Г-1», вбиральні «Е-1», сараю «Ж-1», сараю «К-1», вбиральня « 1-1», колодязю № 1, хвіртки №, хвіртки № 3, огорожа № 4, огорожа № 5, огорожа № 6, свердловина № 7. Площа земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] з урахуванням кадастрової зйомки та меж земельної ділянки, які встановлені відповідно до технічного паспорту МБТІ та згідно з фактичним користуванням складає - 5719,60 кв.м. На ? частку земельної ділянки в користування кожному з співвласників будинку [ADDRESS] повинно бути виділена земельна ділянка площею 2859,8 кв.м. (5719,6:2=2859,8). Вона наполягає на розподілі земельної ділянки відповідно до 1 варіанту передбаченим висновком № 1545-13 судової земельно-технічної експертизи ДНІСЕ, оскільки він відповідає порядку користування співвласниками приміщення житлового будинку, будівлями та спорудами, а також вимогам будівельних норм. Як вибачається з п.1,3 вищевказаного висновку експерта при отриманні державних актів кадастровий номер 1223757100030010125 та № 1223757100030010125 виданих на імя [PERSON] 01.11.2010 р. та зареєстрованих, як державні акти на земельну ділянку [ADDRESS] має місце самозахват частини земельної ділянки, що належить до присадибної території домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. При дослідженні встановлено, що при розробці технічної документації із землеустрою, щодо складання державного акту [PERSON], ПП «Азимут-К», частина земельної ділянки площею 1011 ,5 кв.м., зазначена у державному акті кадастровий номер 1223757100030010125, як земельна ділянка [ADDRESS], - є земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS], на даній ділянці розташовані частина житлового будинку літ. А-1 (кв. №1) та споруди і будівлі. Земельна ділянка кадастровий номер 1223757100030010125 площею 2200,00 кв.м. зазначена у дреж.акті, як земельна ділянка розташована по [ADDRESS] є земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] та використовується для ведення особистого селянського господарства, огород. Документів, щодо зміни адреси частини земельної ділянки [ADDRESS] на земельну ділянку [ADDRESS]- відсутні. Площа земельних ділянок, які в державних актах зазначені як земельна ділянка [ADDRESS], а є частиною земельної ділянки [ADDRESS] не відповідають ? частини земельної ділянки [ADDRESS]. Крім того, межі земельних ділянок за державним актом кадастр, номер 1223757100030010125 не відповідають вимогам будівельних норм та правил, а саме: відповідно до вимог п.3.25* ДБН, 360-92** «Містобудування. Планування, забудова міських і сільських і сільських поселень». Позивач [PERSON] з відповідачкою [PERSON] не узгоджувала розподіл земельної ділянки та встановлення меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS]. Відповідачка її ввела в оману, запевнивши, що її підпис у акті узгодження меж земельних ділянок, свідчить, що вона не заперечує проти приватизації її земельної ділянки [ADDRESS]. Позивач вважає, що при наявності таких порушень, вищевказані державні акти та рішення сесії з цього приводу повинні бути визнані недійсними, оскільки вони ухвалені з порушенням діючого законодавства. На підставі рішення п'ятої сесії п'ятого скликання Миколаївська селищна рада Петриківського району Дніпропетровської області № 115-5У від 24.11.2006 р. їй передано безкоштовно у власність земельну ділянку загальною площею 0,37 га з них 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,22 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. Державного акту на право приватної власності на землю вона не отримала. На протязі останніх років між співвласниками житлового будинку постійно виникають суперечки стосовно користування земельною ділянкою. Вирішити даний спір у добровільному порядку відповідачка не бажає, тому вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовах. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що про існування спору щодо порядку користування спільною земельною ділянкою з позивачем вона дізналася лише після пред'явлення позову до суду. Вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] та ? частини будинку по [ADDRESS]. Вважає, що вона правомірно отримала правовстановлюючі документи на земельну ділянку по [ADDRESS], оскільки виконала всі вимоги закону. Так вона звернулася з відповідною заявою до Миколаївської селищної ради і отримала рішення про передачу їй у власність земельної ділянки по в[ADDRESS], звернувшись до ліцензійної організації виготовила технічну документацію та державні акти на земельну ділянку. При цьому, визначення меж земельної ділянки проходило в присутності працівника Миколаївської селищної ради та по межам визначеним з 1969 року - по наявній дерев'яній огорожі. [PERSON] стверджує, що жодних заперечень позивач [PERSON], при підписанні акту погодження меж земельної ділянки, не виказувала, хоча з ним та схемою була ознайомлена належним чином. Крім того, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки земельну ділянку по [ADDRESS] вона ще не приватизувала. Представник третьої особи: Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області - Миршавка В.П. в судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає, що неправильним було рішення Миколаївської селищної ради про виділення відповідачу земельної ділянки без фактичного розділу земельної ділянки по [ADDRESS] на дві рівні частини. Представник третьої особи: приватного підприємства "Азимут-К" в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явився. Представник третьої особи: реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник третьої особи: відділу Держземагентства у Петриківському районі в судовому засіданні пояснив, що він заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки жодного порушення прав та інтересів позивача немає. Так, позивач не є власником земельної ділянки по [ADDRESS], оскільки не виготовила правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку, отже власником цієї землі є селищна громада Миколаївки. Крім того, є безпідставними позовні вимоги про визнання недійсним державного акту та рішення Миколаївської селищної ради про передачу земельної ділянки у власність відповідачу, так як вони видані законного, з дотриманням норм визначених Земельним кодексом України та без будь-яких порушень. Однак, [PERSON] пояснив, що згідно встановлених правил не вірним є виготовлення одного державного акту (однією земельною ділянкою) на дві земельні ділянки, які мають різну адресу та перебувають у власності особи на підставі двох різних правовстановлюючих документів. Крім того, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, яка перебувала в користуванні попередніх власників житлового будинку по [ADDRESS], не була їх власністю та відповідно не перейшла до сторін, як покупців ? частини житлового будинку. Тому, така земельна ділянка є власністю Миколаївської селищної ради, яка правомірно розпорядилася нею та безкоштовно передала її відповідачу, тому дана земельна ділянка не може бути предметом визначення порядку користування між сторонами за даним позовом. Заслухавши сторони, їх представників та вивчивши матеріали справи, суд вважає в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з наступного. В судового засіданні встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2006 р. (реєстр № 1224), належить ? частина житлового будинку та господарських будівель та споруд, розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). [PERSON] належить інша ? частина вищевказаного житлового будинку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.03.2008 р. (реєстровий № 464) (а.с. 51-53). Домоволодіння складається з: 2-х квартирного житлового будинку А-1, загальною площею 57,7 кв.м., житловою - 22,7 кв.м., нежитловими прибудовами «а-1», «а-1», літньої кухні «В-1», підвалу «пд», навісу «Г-1», вбиральні «Е-1», сараю «Ж-1», сараю «К-1», вбиральня « 1-1», колодязю № 1, хвіртки №, хвіртки № 3, огорожа № 4, огорожа № 5, огорожа № 6, свердловина № 7 (а.с. 6-9, 61-67). Крім зазначеного, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2008 р. (реєстр № 474), належить житловий будинок та господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 54-60). Рішенням Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області № 115-5V від 24.11.2006 р. [PERSON] передано безкоштовно у власність земельну ділянку загальною площею 0,37 га з них 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,22 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] (а.с. 12). Державні акти на право приватної власності на землю за адресою: [ADDRESS], жодна із сторін не виготовляли. На підставі державних актів серія ВЛ № 024575; № 024576, [PERSON] є власником земельних ділянок: площею 0,1500 га. (кадастр, номер № 1223757100:03:001:0125) для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та площею - 0,2200 га. (кадастр. № 1223757100:03:001:0126) для ведення особистого селянського господарства (відповідно зареєстрованих за реєстр. № 011012801513; 011012801512) від 01.11.2010 року розташовані за адресою: [ADDRESS]. Вказані державні акти видані відповідачу на підставі рішення сесії Миколаївської селищної ради від 25.06.2008 р. № 519/1-19V (а.с. 33-50). Згідно ст. 40 Земельного кодексу України (далі ЗК України)громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Статтями 80 та 81 ЗК України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; Згідно ст. 116 ЗК України (в редакції на час прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки - 25.06.2008 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Стаття 118 ЗК України (в редакції на час прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки - 25.06.2008 року) визначає, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Згідно ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Стаття 121 ЗК України визначає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Положення статей 125 та 126 ЗК України визначають, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Статтею 140 ЗК України передбачені підстави припинення права власності на земельну ділянку. Згідно ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. З огляду на зазначене суд вважає, що відповідач належним чином набула право власності на земельні ділянки площею 0,1500 га. (кадастр, номер № 1223757100:03:001:0125) призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та площею 0,2200 га призначену для ведення особистого селянського господарства (кадастр. № 1223757100:03:001:0126), розташовану за адресою [ADDRESS], оскільки витримані всі вимоги закону. Так, [PERSON] в передбаченому законом порядку звернулася з заявою до органу місцевого самоврядування, який в межах наданих повноважень, з дотриманням встановлених обмежень щодо розміру земельної ділянки, прийняв рішення про передачу її у власність відповідача. [PERSON] замовивши в ліцензійній організації проект відведення земельної ділянки, в подальшому отримала передбачені дозволи та державний акт на право власності на земельну ділянку. Твердження позивача, що вона була введена в оману відповідачем, щодо якої саме вона земельної ділянки погоджувала її межі, спростовуються дослідженим в судовому засіданні актом встановлення меж земельної ділянки в натурі від 24.02.2009 року, де зазначено, що встановлюються межі земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 0,37 га із встановленням межових знаків в кількості 11 шт. Розмір та місце знаходження земельної ділянки показані на кресленні. (а.с. 44). Крім того, при переході до сторін права власності на частини домоволодіння, по [ADDRESS], до них як покупців, згідно положень ст. 120 ЗК України, переходить право на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Тобто, твердження позивача про придбання нею частини земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, при купівлі ? частини домоволодіння по [ADDRESS], помилкові та не ґрунтуються на законі. Отже, відповідач є належним власником земельних ділянок по [ADDRESS]. Відповідно до принципу змагальності та обов'язку доказування передбачених ст. 10 та 60 ЦПК України, суд вважає не доведеним перед судом існування жодних підстав, вважати рішення Миколаївської селищної ради про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки та, відповідно, державних актів на право приватної власності на земельні ділянки недійсними, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними рішення сесії Миколаївської селищної ради від 25.06.2008 р. № 519/1-19V в частині передачі відповідачці у приватну власність зазначених земельних ділянок за адресою: [ADDRESS]. та державних актів (серія ВЛ № 024575 та № 024576) на право приватної власності на земельні ділянки: площею 0,1500 га. (кадастр, номер № 1223757100:03:001:0125) для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею - 0,2200 га. (кадастр. № 1223757100:03:001:0126) для ведення особистого селянського господарства (відповідно зареєстрованих за реєстр. № 011012801513; 011012801512) від 01.11.2010 року видані на ім'я [PERSON], в розумінні вищезазначених нормативно-правових актів, що визначають порядок приватизації земельних ділянок, не доведеними та безпідставними, тому в їх задоволенні слід відмовити. Як встановлено в судовому засіданні, ніхто із сторін, як співвласників домоволодіння по [ADDRESS] не приватизував свою частку земельної ділянки шляхом отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, враховуючи, що дана земельна ділянка перебуває на території селища Миколаївка, саме територіальна громада Миколаївської селищної ради є власником даної земельної ділянки. Крім зазначеного, виділення часток в спільній частковій власності сторін на домоволодіння в натурі не проведено, хоча між сторонами досягнутого усталеного порядку користування спільним майном. Враховуючи правовідносини, що склалися між сторонами, оцінюючи відповідно до правил визначених статтями 58 та 59 ЦПК України на предмет відповідності та належності висновок експерта № 1545-13 від 25.09.2013 року щодо самозахвату частини земельної ділянки, що належить до присадибної території домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] при виготовленні державних атів на право на земельні ділянки на ім'я відповідача (а.с. 154-162) суд не приймає його як допустимий доказ вказаної обставини та на підтвердження існування пору між сторонами, оскільки як свідчить дослідча частина даного висновку, експертом взято розмір земельної ділянки (5719,60 кв.м) домоволодіння [ADDRESS] із кадастрової зйомки проведеної на підставі технічного паспорта МБТІ та згідно фактичного користування, що не є належними джерелами для визначення розмірів земельної ділянки. До загального розміру земельної ділянки експертом враховано частина земельної ділянки виділеної [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, яка належним чином передана їй у власність. При цьому, суд бере до уваги, що на даний час межі земельної ділянки [ADDRESS] на місцевості не визначені в передбаченому законом порядку: шляхом їх погодження з суміжними співвласниками та встановлення межових знаків. Зазначене свідчить про можливу помилку експерта при наданні такого висновку. Згідно вищевказаного висновку експерта, ним встановлено, що при розробці технічної документації із землеустрою, щодо складання державного акту [PERSON], ПП «Азимут -К», частина земельної ділянки площею: 1011,5кв.м зазначена в державному акті кадастровий номер 1223757100030010125, як земельна ділянка [ADDRESS], є земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] на даній земельній ділянці розташовані: частина житлового будинку літ. А-1 (кв.№1). літня кухня В-1, навіс літ.Г-1 . сарай літ. К-1, вбиральня літ. Е-1, навіс (в технічному паспорті не зазначений), свердловина № 7. Так зазначене не може бути враховане як підстава для скасування вищевказаного державного акту за позовом [PERSON] так як нею не доведено, що вказана обставина будь-яким чином порушує її права та інтереси. Миколаївська селищна рада, як попередній власник приватизованої земельної ділянки, до відповідача з такою вимогою не звернулась. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). Статті 152 та 153 ЗК України визначають способи захисту прав на земельні ділянки та гарантії права власності на земельну ділянку. Враховуючи зазначене суд вважає, що позивачем не доведено існування порушення її прав та інтересів, що потребує судового захисту у вигляді визначення того чи іншого порядку користування земельною ділянкою, оскільки позивачем не зазначено та не доведено в суді порушення її права користування належною їй часткою в спільній частковій власності на домоволодіння чи при реалізації права на приватизацію земельної ділянки з боку відповідача, в тому числі, шляхом приватизації земельної ділянки по [ADDRESS]. Тому, позовні вимоги [PERSON] щодо визначення порядку користувач земельною ділянкою по [ADDRESS], суд вважає заявленими безпідставно та в їх задоволенні відмовити.

Outcome: dismissed