Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідачів. Представник позивача ПАТ «ВІЕС Банк» Винник І.І. в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про підтримання позовних вимог, просить позов задоволити, а розгляд справи проводити без його участі. Згідний на заочний розгляд справи, в разі неявки відповідача. Як вбачається із позовних вимог, 20.06.2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник «Електрон Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 71/46 зі змінами та доповненнями, згідно якого позивач надав відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 60000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 19.06.2020 року під 12,5% річних. Однак [PERSON] свої зобов'язання передбачені кредитним договором не виконує, чим порушила умови кредитного договору щодо належного та своєчасного повернення коштів та відсотків за їх користування в порядку визначеному укладеним договором, в зв'язку з чим заборгувала банку кошти в загальній сумі 37652,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.11.2014р. становить 487624,21 грн., з яких: 34146,52 доларів США, що становить 442222,91 гривень - заборгованість по кредиту; 2410,68 доларів США, що становить 31220,10 грн. - заборгованість по відсотках, 1095,01 доларів США, що становить 14181,20 грн. - пеня станом на 04.11.2014р. за несвоєчасне повернення кредиту. В забезпечення повернення кредиту між ПАТ «ВіЕс Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого являється житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 30,3 м.кв., житловою площею 18,00 м.кв. що знаходяться за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0,2500 га, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності. В добровільному порядку позичальник та майновий поручитель по договору іпотеки не бажають погасити вказану суму заборгованості. А тому, просить звернути стягнення на предмет іпотеки зокрема на житловий будинок з гоподарськими спорудами та земельну ділянку розміром 0,25 га та виселити відповідачів із займаного ним будинковолодіння. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать розписки про одержання судової повістки. А тому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання в строк встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору №№ 71/46 зі змінами та доповненнями від 20.06.2008р. [PERSON] отримала у ПАТ «Ві Ес Банк» кредит у розмірі 60000,00 дол.США для споживчих потреб та зобов'язалася сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, з кінцевим терміном повернення до 19.06.2020 року. Відповідно до вище вказаного договору [PERSON] зобов'язалася здійснювати погашення заборгованості в наступному порядку: щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Однак, як вбачається з матеріалів справи відповідачка порушила умови кредитного договору, що стверджується вимогою про виконання грошових зобов'язань направленими ПАТ «Ві Ес Банк» в адрес відповідача про сплату суми простроченого платежу, яку він по даний час не сплатив. Згідно ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Так відповідно до представленого розрахунку ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість відповідача на день звернення до суду з позовом становить 37652,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.11.2014р. становить 487624,21 грн., з яких: 34146,52 доларів США, що становить 442222,91 гривень - заборгованість по кредиту; 2410,68 доларів США, що становить 31220,10 грн. - заборгованість по відсотках, 1095,01 доларів США, що становить 14181,20 грн. - пеня станом на 04.11.2014р. за несвоєчасне повернення кредиту. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В ст. 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу ст. 526 ЦК України відповідач зобов'язаний виконувати зобов'язання належним чином відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Крім того, в забезпечення повернення кредиту позичальником, між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 71/46 від 20.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1878, згідно якого останній надав в заставу позивачу нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 30,3 (тридцять цілих три десятих) м.кв., житловою площею 18,1 (вісімнадцять цілих) м.кв. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 23 березня 1994 року та земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий №2623682401010010076, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 866424 від 01 грудня 2006 року. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Разом з тим, на час ухвалення даного рішення вступив в силу Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. Згідно ч. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07.06.2014 р., протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Встановлено, що кредит отриманий [PERSON] є споживчим та укладений в іноземній валюті, площа будинку, яка є предметом іпотеки менше 250 кв.м. (30.3 кв.м.). Згідно вимог ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Враховуючи наведене положення закону, а також беручи до уваги, що цільове призначення земельної ділянки, кадастровий номер 0,2500 га, кадастровий №2623682401010010076, яка належить [PERSON], [INFO], жит. с. Вербовець Косівського району Івано-Франківської області, ІДН [NUMBER], на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 866424 від 01 грудня 2006 року для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, то на таку земельну ділянку також не може бути звернуто стягнення, оскільки будинок який знаходиться на цій ділянці не може бути примусово відчужений в силу дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачі мають у власності якесь інше нерухоме житлове майно, то суд приходить до висновку, що на дані правовідносини поширюється дія мораторію, у зв'язку з чим у задоволенні позову про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку слід відмовити. З огляду на те, що вимога про виселення є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки і враховуючи дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то така також задоволенню не підлягає. Матеріали справи не містять доказів, що на дані правовідносини, які виникли між сторонами не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Водночас, позивач не позбавлений можливості звернутись з даним позовом після закінчення дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наведеного, ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст.526, 527, 530, 612, 625, 629, 1050ч.2 ЦК України та

Outcome: dismissed