Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

04.10.2019 року представник позивача КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у приміщення за адресою: [ADDRESS] в сумі 32509,49 грн., посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань з боку відповідача. Ухвалою суду від 05.11.2019 року відкрито спрощене провадження у справі. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу визначений 15- денний строк з дня отримання ухвали суду на подання відзиву на позовну заяву . Ухвалою суду від 28.11.2019 року розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.11.2019 року витребувано з КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» докази. У відповідності до ст. 178 п.8 ЦПК України відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з відзивом на позов, згідно якого позовні вимоги не визнали в повному обсязі, в обґрунтування заперечень зазначили, що позивач не є виконавцем або постачальником житлово-комунальних послуг, посилаючись на рішення Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009р., до позовної заяви доданий неналежним чином оформлений розрахунок заборгованості та відсутня інформація про складові тарифу, кількість та якість наданих послуг, не згодні с фактом отримання послуг, які надаються позивачем, оскільки вони їх „не замовляли". Крім того, вважають, що позивач не довів права вимоги та хибно посилається на вимоги ст.526 ЦК України, крім того, зазначають, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позовні вимоги заявлені за період з 01.01.2009 року по 31.08.2019 року, а позовна заява подана до суду 04.10.2019 року. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Згідно відповіді на відзив, представник позивача зазначає, що ствердження відповідача не відповідають дійсності, вважає, що відзив відповідача на позовну за дійсним обставинам справи, нормативно не обґрунтований та не має під собою правових підстав, зв`язку з чим просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 14.02.2020 року справу призначено до розгляду. Сторони в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про розгляд справи сповіщені у встановленому порядку. В матеріалах провадження наявна заява представника позивача щодо розгляду справи у її відсутність. Представник відповідачів в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з обмеженнями, введеними постановами Уряду до закінчення карантинних заходів. Суд вважає, що у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи слід відмовити. Згідно з рішенням Ради суддів України від 16.03.2020, з метою запобігання виникненню та поширенню гострих респіраторних захворювань серед населення та працівників апарату суду відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.02.2020 №93-р «Про заходи щодо запобігання занесенню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19» та введення Урядом України протиепідемічних заходів, запроваджено особливий режим роботи, однак, відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину, мають виключно рекомендований характер. Разом з цим, під час особливого режиму роботи, судові засідання проводяться, справи розглядаються. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних доказів. Розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України „Про житлово-комунальні послуги", „Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води" затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» № 1198-VII від 10.04.2014 у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» стаття 19 була доповнена новою частиною наступного змісту: виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Відповідно до ЗУ „Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" №417-VIII від 14.05.2015р. багатоквартирний будинок це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. Співвласник багатоквартирного будинку це власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. У ст. 7 ч.1 п.10 вищевказаного Закону визначені обов`язки співвласників багатоквартирного будинку, а саме своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно ч.1 ст.9 даного Закону управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку. До позовної заяви позивачем доданий розрахунок суми заборгованості у вигляді роздруківки особового рахунку відповідача, в якому зазначені нарахування окремо по кожній складовій наданих послуг, а саме: вартість опалення, централ. ГВП і т.п.. Також в зазначеному розрахунку відображені здійснені відповідачем за спірний період оплати (при їх наявності) та відповідно сума, що підлягає оплаті з боку відповідача - заборгованість за надані послуги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя у справі 337/4073/14-ц з 30.06.2015 року в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] є власниками по 1/2 частині квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. В період часу з 01.01.2009 року по 31.08.2019 року позивач надав послуги з централізованого опалення постачання гарячої води на загальну суму 32509,49 грн. Згідно довідок Центру обслуговування абонентів № 6 з місця реєстрації від 09.02.2012р. та 21.11.2014р., за адресою: [ADDRESS] зареєстрована одна людина, а саме [PERSON] , [INFO] (.а.с.119, 120). Хортицьким районним судом м.Запоріжжя постановлено судовий наказ №2н -1299/2010 від 17.09.2010 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Концерну МТМ в розмірі 3454,14 грн. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя постановлено судовий наказ №2н/0825/602/2012 від 06.03.2012р. про стягнення заборгованості з [PERSON] в розмірі 7353,25 грн. який ніколи не був пред`явлений на виконання до Хортицького ВДВС, що підтверджується копією дублікату судового наказу, копією запиту про хід виконавчого провадження та копією відповіді державного виконавця. 11.12.2014р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя постановлено судовий наказ № 2н/337/2778/14 про стягнення з [PERSON] заборгованість за період з 01.02.2012 по 30.09.2014 року в сумі 6210,97 грн. було неодноразово пред`явлено на виконання в Хортицький ВДВС та неодноразово повернуто позивачу на підставі ч.І ст.47 ЗУ „Про виконавче провадження» в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що підтверджується копією судового наказу, копією витягу з ВП - спецрозділ та копія заяви позивача про повернення виконавчого документа. Крім того, станом на сьогодні [PERSON] , який помер [INFO] залишається зареєстрованим за адресою [ADDRESS] та зазначений основним квартиронаймачем даної квартири, що підтверджується довідкою КП ЦУГ. Про смерть [PERSON] позивачу стало відомо 26.10.215 року з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 16.12.2015р. позивачем, на адресу місця фактичного проживання відповідачів, направлена претензія-вимога щодо оплати заборгованості. Відповідачі заборгованість, зазначену в претензії, не сплатили, тому, позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав. За доводами позивача, стягненню з відповідачів підлягає сума заборгованості за період з 01.01.2009 р. по 30.06.2015 р. як зі спадкоємців , які прийняли спадщину в розмірі 16775,82 грн. Однак, приймаючи до уваги, що судовими наказами, виданими Хортицьким районним судом м.Запоріжжя від 17.09.2010 року, 6 березня 2012 року, 11 грудня 2014 року зазначена сума заборгованості вже стягнута з померлого [PERSON] , суд вважає, що зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем невірно обраний спосіб захисту порушених прав, бо на думку суду, зазначене питання повинно вирішуватися в порядку виконання судового рішення шляхом заміни сторони у виконавчому провадженні. Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за період з 01.07.2015р.по 31.08.2019р. як з власників квартири заборгованості за надані послуги в розмірі 15733,67 грн., суд зазначає на наступне. Щомісяця відповідачі отримують від позивача за своєю адресою рахунки за надані в звітному періоді (місяці) послуги, в яких також відображається структура наданих послуг та нарахування окремо по кожній складовій послуги та має вичерпну інформацію з приводу кількості наданих послуг, їх структури, вартості та наявної заборгованості, а також діючих на момент проведення розрахунків тарифів на відповідні послуги. Відповідно до ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.32 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», (надалі Правила), затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005р., передбачені зобов`язання виконавця послуг: - інформувати споживача про адресу та номер телефону диспетчерської, аварійної або аварійно-диспетчерської служби (зазначаються в договорі і рахунках на сплату послуг, розміщуються на дошках оголошень в усіх під`їздах багатоквартирного будинку, а також на дошках оголошень, розташованих поблизу житлового будинку); - надавати споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, якісні показники надання послуг, граничні строки усунення аварій або інших порушень порядку надання послуг, а також інформацію про ці Правила (зазначається у договорі, а також розміщується на дошці оголошень у приміщенні виконавця та щомісячно зазначається у рахунках на сплату житлово-комунальних послуг). Згідно ст. 6, ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, укладення договору - це, перш за все, волевиявлення сторін. Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», (надалі Закон) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). До позовної заяви долучені докази направлення проекту договору на адресу відповідача, а саме належним чином оформлений реєстр про його направлення та копія квитанції. Незважаючи на відсутність укладеного договору з відповідачем, з метою недопущення порушення прав інших мешканців житлового будинку в частині отримання належних послуг з централізованого опалення, позивач продовжує надавати послугу в тому числі до квартири відповідача, що підтверджується Рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних періодів. Згідно Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання, який затверджено Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 №4 (із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007 №169, зареєстрованим у Мін`юсті 06.11.2007 за №1478/11758), а також згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1268 від 31.10.2007 року, якою внесено зміни до Постанови №630 від 21.07.2005 року, відключення від централізованого опалення окремих приміщень (квартир) у багатоквартирному будинку є неможливим. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої воді. Нормою п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону закріплено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до п. 9 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа, наступного за розрахунковим. Споживач має право здійснювати авансовий платіж. Одним з обов`язків споживача є оплата послуг в установлені договором строки (п. п. 1 п.17 Договору). У відповідності до ст.256 ЦК України, позовна давність, це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність становить три роки. Враховуючи звернення позивача до суду з позовом 04.10.2019 року, заявлені позовні вимоги за період з 01.07.2015р.по 03.10.2016 року в сумі 5 484,09 гривень виходять поза межі строку позовної давності. Задоволенню підлягають заявлені вимоги за період з 01.10.2016 року по 31.08.2019р року, що становлять 10249,58 грн. (з розрахунку 15733,67 - 5 484,09 = 10249,58) Крім того, з відповідачів підлягає стягнення судових витрат, пропорційно до сплачених позивачем у вигляді судового збору у розмірі 605,69 грн, або по 302, 85 грн з кожного.

Outcome: partial