Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

05 травня 2014 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулися позивачі із вищеназваним позовом. На протязі розгляду справи позовні вимоги неодноразово було уточнено. Вимоги обґрунтовано тим, що їх батьки, [PERSON] та [PERSON], одружилися 30 жовтня 1949 року. У січні 1954 року їм, як подружжю, було виділено у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження цього між батьком, [PERSON], та Комунальним відділом виконкому Дзержинської районної ради депутатів працівників було укладено договір про право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, який було посвідчено державним нотаріусом Третьої Криворізької нотаріальної контори 29 січня 1954 року реєстр №1324. В подальшому вулиця 8-го Березня була перейменована на вулицю Можайського. [INFO] їх батько помер. Мати, [PERSON], так і залишилася проживати у цьому будинку, що підтверджується записами в домовій книзі, тому фактично прийняла спадщину після батькової смерті у відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, але юридично так і не оформила своїх спадкових прав. [INFO] померла і мати. До спливу 6-ти місячного терміну після смерті матері вони, позивачі, звернулися до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після її смерті, на підтвердження відкриття спадкової справи №473/2012 їм було видано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №32730308 від 11 грудня 2012 року. 04 березня 2014 року вони звернулися до Рикової Т.В., державного нотаріуса Третьої Криворізької держнотконтори щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом стосовно житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS], що належав їх батькам. При цьому документи, які б підтверджували право власності [PERSON] та/або [PERSON] на вказаний житловий будинок і господарчі споруди відсутні та згідно довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 16 січня 2014 року за №131055 відомості стосовно його реєстрації не значаться. Відповідно до цього нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено у зв'язку з відсутністю право встановлювальних документів на вказане вище нерухоме майно. На підставі вищевикладеного просили суд задовольнити позовні вимоги та встановити факт належності майна [PERSON], який помер [INFO] у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та яке складається з: житлового будинку з господарським спорудами, який складається з: - житлового будинку літ «А-1» загальною площею 48,4 кв.м, житловою - 28,4 кв.м. (рік забудови 1957); літньої кухні літ. «Б» площею 27,7 кв.м. (рік забудови 1957); сарай літ «В» площею забудови 26, 3 кв.м. (рік забудови 1957); сарай літ «Г» площею забудови 4,0 кв.м. (рік забудови 1957), гараж літ. «Ж» площею 23,7 кв.м. (рік забудови 1960), погріб літ «И» площею 5,6 кв.м. (рік забудови 1960), вбиральня літ «К» площею 1,4 кв.м., та який розташований за адресою: [ADDRESS], які були введені в експлуатацію відповідно до акту від 16 червня 1995 року та узаконені згідно рішення виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів від 19 травня 1995 року, та які розташовані на земельній ділянці загальною площею 879 кв.м., яку було закріплено за [PERSON] відповідно до рішення виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів від 19 травня 1995 року. Визнати за ними, [PERSON], що мешкає: [ADDRESS], та [PERSON], що мешкає: [ADDRESS], у рівних частинах кожному, тобто по 1/2 частини за кожним право власності в порядку успадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яка фактично прийняла, але юридично не оформила своїх спадкових справ у порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO] у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, на наступне спадкове майно: житловий будинок літ «А-1» загальною площею 48,4 кв.м, житловою - 28,4 кв.м. (рік забудови 1957); літньої кухні літ. «Б» площею 27,7 кв.м. (рік забудови 1957); сарай літ «В» площею забудови 26, 3 кв.м. (рік забудови 1957); сарай літ «Г» площею забудови 4,0 кв.м. (рік забудови 1957), гараж літ. «Ж» площею 23,7 кв.м. (рік забудови 1960), погріб літ «И» площею 5,6 кв.м. (рік забудови 1960), вбиральня літ «К» площею 1,4 кв.м., та який розташований за адресою: [ADDRESS], які були введені в експлуатацію відповідно до акту від 16 червня 1995 року та узаконені згідно рішення виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів від 19 травня 1995 року, та які розташовані на земельній ділянці загальною площею 879 кв.м. Позивачі до зали суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяву про розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав письмові заперечення проти позовних вимог, в яких зазначив, що діючим законодавством України не передбачено визнання факту володіння на праві приватної власності нерухомим майном за померлою особою. Згідно із листом Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року щодо роз'яснень порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна, в судовому порядку можливо визначити факт належності майна попередньому власнику та наступному його власнику (спадкоємцю). Суд, дослідивши в сукупності письмові докази, заперечення відповідача, приходить до наступних висновків. Так судом при дослідженні письмових матеріалі справи було встановлено наступні факти. З копій свідоцтв про народження та копії свідоцтва про укладення шлюбу позивача [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с.30) та [PERSON] (а.с.31), (а.с.28,29). З копії свідоцтва про одруження [NUMBER] вбачається що між батьками позивачів, [PERSON] та [PERSON], 30 жовтня 1949 року було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис №1058 (а.с.9). У січні 1954 року батькам позивачів, як подружжю, було виділено у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження цього між батьком позивачів - [PERSON], та Комунальним відділом виконкому Дзержинської районної ради депутатів працівників було укладено договір про право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, який було посвідчено державним нотаріусом Третьої Криворізької нотаріальної контори 29 січня 1954 року реєстр №1324 (а.с.10-11). З відповіді державного архіву Дніпропетровської області, архівного витягу з протоколу засідання виконкому Криворізької міськради депутатів трудящих Дніпропетровської області від 25 жовтня 1956 року №23 вбачається, що вулиця 8-го Березня була перейменована на вулицю Можайського (а.с.12). [INFO] помер батько позивачів - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.13). Мати позивачів - [PERSON], залишилася проживати у цьому будинку, що підтверджується записами в домовій книзі, тому фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка у відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, але юридично так і не оформила своїх спадкових прав (а.с.19-20). [INFO] померла мати позивачів - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). До спливу 6-ти місячного терміну після смерті матері позивачі, звернулися до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після її смерті, на підтвердження відкриття спадкової справи №473/2012 їм було видано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №32730308 від 11 грудня 2012 року (а.с.15). Відповідно до постанови державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Рикової Т.В. від 04 березня 2014 року, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачам було відмовлено у зв'язку з відсутністю право встановлювальних документів на нерухоме майно (а.с.16). З висновку про незалежну оцінку від 14 березня 2014 року вбачається, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ «А-1» загальною площею 48,4 кв.м, житловою - 28,4 кв.м. (рік забудови 1957); літньої кухні літ. «Б» площею 27,7 кв.м. (рік забудови 1957); сарай літ «В» площею забудови 26, 3 кв.м. (рік забудови 1957); сарай літ «Г» площею забудови 4,0 кв.м. (рік забудови 1957), гараж літ. «Ж» площею 23,7 кв.м. (рік забудови 1960), погріб літ «И» площею 5,6 кв.м. (рік забудови 1960), вбиральня літ «К» площею 1,4 кв.м., та які розташовані на земельній ділянці загальною площею 879 кв.м. Вартість об'єкта оцінки на дату смерті [PERSON], померлого [INFO] становить 25 200 грн. (а.с.17-18, 21-27). Таким чином, позивачі позбавлені можливості реалізувати своє право на спадкування у зв'язку з нездійсненням їх померлими батьками реєстрації права власності господарських споруд, які знаходяться на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Слід значити, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю або укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст.256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення", суд може встановити факти, що мають юридичне значення, а саме: факт володіння будівлею на праві приватної власності. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, згідно зі ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зі змісту позову вбачається, що позивачі звернулися за захистом свого права власності, яке вони не може реалізувати у зв'язку з невизнанням їх права власності. При цьому у положеннях п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд зазначає, що відповідно до п.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне визначено та закріплено положеннями ч.1 ст.321 ЦК України. Крім того згідно до ч.2 ст.318 ЦК України, усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. При цьому відповідно до ч.1 і п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Положеннями ст.392 ЦК України унормовано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями ст.125 Земельного кодексу України (в ред. до 05 березня 2009 року), визначено, що право власності на земельну ділянку, виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а після внесення змін до ЗК України Законом за №1066-УІ, після 05 березня 2009року право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з пп.4.20. п.4 Глави 10 Розділу II Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Зокрема, відповідно до п.4 ч.1 ст.19 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Позивачі як спадкоємці першої черги за законом після смерті своїх батьків через відсутність правовстановлюючого документу позбавлені можливості оформити спадщину, та оформити своє право власності, а тому їх право підлягає захисту, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд вважає за недоцільне визнавати права власності за померлим батьком позивачів - [PERSON], який помер [INFO], оскільки після його смерті в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року спадкове майно прийняла його дружина - [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 16, 318, 319, 392, 1216, 1218, 1225, 1261 ЦК України, ст. 81, 86, 87, 89, 120, 125, 126, 131, 152 ЗК України,

Outcome: partial