Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У грудні 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (далі по тексту - КП «Житло-Сервіс», відповідач) та Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - Управління праці та соціального захисту населення, Управління, відповідач), заявивши вимоги про застосування позовної давності до вимог про сплату заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг в сумі 4515,78 грн., визнання вказаної заборгованості сплаченою та визнання права на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS]. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач проживає за вищевказаною адресою і є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються КП «Житло-Сервіс». Позивач отримувала субсидію на відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги відповідно до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (далі по тексту - Положення), проте у 2017 р у продовженні субсидії на наступний період їй було відмовлено. Повідомлення про припинення надання субсидії їй не надходило, але з телефонної розмови з Управлінням праці та соціального захисту населення вона дізналась, що за її помешканням існує заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 4515,78 грн. Позивач неодноразово зверталася до виконавця житлово-комунальних послуг з вимогою пояснити суму боргу і надати її розшифровку, проте КП «Житло-Сервіс» вказану інформацію приховує, до суду з приводу стягнення боргу не звертається. Позивач зазначає, що боргу перед КП «Житло-Сервіс» у неї не існує, уся заборгованість, яка будь-коли виникала, сплачена. Правова позиція позивача ґрунтується на положеннях ст. 14, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони нечесної та агресивної підприємницької практики, та приписів ЦК України щодо права на захист порушених прав та застосування позовної давності за заявою сторони у спорі. Заперечуючи проти аргументів представника КП «Житло-Сервіс», позивач вказала, що дійсно не прийняла пропозицію укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, оскільки запропонований проект не відповідав типовому договору і містив положення, які порушують права споживачів. Ухвалою від 09.02.2018 суд повернув позовну заяву позивачеві на підставі частини 4 статті 188, частини 4 статті 185 ЦПК України, проте ухвалою від 21.06.2018 Апеляційний суд м. Києва скасував ухвалу суду першої інстанції та повернув справу для продовження розгляду. 16.07.2018 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19.09.2018 позивач подала позовну заяву у новій редакції, відповідно до якої предметом позову є застосування позовної давності до вимог про сплату заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг та визнання боргу сплаченим Незважаючи на відсутність вимог до Управління праці та соціального захисту населення, позивач наполягала на його участі у справі в якості відповідача. В судовому засіданні представник КП «Житло-Сервіс» Липовенко Г.В. заявила про невизнання позову. За міркуванням представника відповідача позивач не є особою, права та інтереси якої порушуються, оскільки власником особового рахунку на вищевказану квартиру є зовсім інша особа - попередній власник квартири [PERSON] Відтак усі суми за користування житлово-комунальними послугами нараховуються на [PERSON], а укладати відповідний договір позивач відмовляється. Управління праці та соціального захисту населення подало відзив із запереченнями проти позову, які обґрунтовані такими обставинами. Надання позивачу субсидії було припинено з травня 2017 р. у відповідності з діючим Положенням, оскільки згідно з наданою КП «Житло-Сервіс» інформацією станом на 01.05.2017 за адресою: [ADDRESS], була заборгованість з оплати комунальних послуг. Відповідно до Положення житлова субсидія може бути призначена тільки після оплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, іншого чинним законодавством не передбачено. У березні 2018 р. позивач звернулась до Управління із заявою про призначення житлової субсидії за спрощеним порядком. Враховуючи, що при призначенні субсидії вперше або за новим зверненням, наявність заборгованості не враховувалась, рішенням комісії від 22.03.2018 позивачу повернули призначення житлової субсидії з жовтня 2017 р. по квітень 2018 р. Станом на 01.05.2018 відповідно до інформації КП «Житло-Сервіс» [PERSON] мала прострочену понад два місяці заборгованість з оплати за послугу управління будинком в сумі 3428,40 грн., а тому рішенням комісії від 07.06.2018 їй було припинено надання житлової субсидії з травня 2018 р. Відтак Управління своїми діями чинне законодавство не порушувало, а відмовляючи позивачу у наданні субсидії, діяло на підставі Положення та у відповідності до наданої інформації про наявність заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2012 встановлено, що КП «Житло-Сервіс» відповідно до розпорядження Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 03.07.2001 № 486 є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] та згідно зі статутом, затвердженим розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 19.07.200 № 1205, здійснює господарську діяльність з утримання, обслуговування, експлуатації житлового та нежитлового фонду комунальної власності району, а також контроль за додержанням встановленого порядку використання жилих і інших приміщень житлового фонду та виконання громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Стаття 1 Закону № 1875-IV покладає на балансоутримувача будинку обов'язок здійснювати розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечення управління майном. Зазначений Закон дає визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Судом встановлено, що КП «Житло-Сервіс» до червня 2015 р. забезпечував надання для вказаного будинку послуг з централізованого опалення та утримання будинку і прибудинкової території, а з липня 2015 р. надає лише послуги з утримання будинку і прибудинкової території. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], яку вона набула на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.07.2008. Відповідно до положень статей 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. За нормою статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572, споживач зобов'язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (стаття 32 Закону № 1875-IV). Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію, Порядком встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». З огляду на те, що зобов'язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13). Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивач, будучи споживачем житлово-комунальних послуг, з вересня 2008 р. не виконувала належним чином покладений на неї законом обов'язок по оплаті цих послуг, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2012, яким з позивача була стягнута заборгованість в межах трирічного строку позовної давності за період з лютого 2009 р. по вересень 2012 р. в сумі 2 793,24 грн. З постанови про закінчення виконавчого провадження вбачається, що вищевказане рішення суду було виконане 31.05.2014. Згідно з наданим КП «Житло-Сервіс» розрахунком і після вересня 2012 р. [PERSON] не сплачувала своєчасно та в повному обсязі нараховані їй суми за спожиті житлово-комунальні послуги, що обумовило виникнення заборгованості, розмір якої станом на 16.11.2018 становить 3 592,08 грн. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, [PERSON] оспорює факт наявності у неї заборгованості, проте всупереч вищевказаних положень цивільного процесуального закону нею не надано жодних доказів на спростування наданого відповідачем розрахунку. Доказів протиправного застосування відповідачем цін і тарифів при обрахуванні плати за житлово-комунальні послуги позивачем також не надано. Більш того суд зобов'язував сторони провести взаємозвірку розрахунків за спожиті житлово-комунальні послуги, проте від її проведення позивач відмовилась. За таких обставин суд покладає в обґрунтування свого рішення наданий відповідачем розрахунок як об'єктивний доказ, що містить відомості щодо вартості послуг з централізованого опалення, нарахованих позивачу сум на утримання будинку та прибудинкової території та щодо сплачених позивачем сум. Аналіз змісту норм глави 19 ЦК України «Позовна давність» дає підстави для висновку, що позовна давність може бути застосована судом лише за заявою особи, до якої заявлено вимоги, тобто відповідача, а відтак припис частини 3 статті 267 цього Кодексу щодо застосування судом позовної давності на спірні правовідносини не поширюється. Окрім того, здійснивши простий математичний підрахунок сум, нарахованих позивачу лише за останні три роки (за період з грудня 2015 р. по листопад 2018 р.), та сум, сплачених позивачем за вказаний період, суд встановив наявність заборгованості в розмірі 1 595,68 грн. Даючи оцінку доводам позивача про неправомірність дій Управління праці та соціального захисту населення, суд керується Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848. Відповідно до пункту 14 цього Положення (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 300) на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено обов'язок здійснювати збирання інформації, необхідної для прийняття рішення про призначення субсидії, і у разі отримання інформації про прострочену понад два місяці заборгованість з оплати послуг субсидія на наступний строк не призначається. В такому випадку субсидія може бути призначена тільки після документального підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 № 329 до Положення були внесені зміни, відповідно до яких житлова субсидія не призначається у разі отримання структурним підрозділом з питань соціального захисту населення інформації про прострочену понад два місяці заборгованість з оплати обов'язкової частки платежу за житлово-комунальні послуги, обов'язкової частки внеску/платежу на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, загальна сума якої перевищує 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії на наступний опалювальний (неопалювальний) сезон (пункт 6 Положення). Відтак відсутність заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у визначеному вказаним Положенням розмірі є обов'язковою умовою призначення житлової субсидії, іншого чинним законодавством не передбачено. З пояснень представника Управління праці та соціального захисту населення вбачається, що надання позивачу субсидії було припинено з травня 2017 р. на тій підставі, що КП «Житло-Сервіс» надало інформацію про наявність заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. У березні 2018 р. на підставі заяви позивача про призначення житлової субсидії за спрощеним порядком Управління повернуло субсидію з жовтня 2017 р. по квітень 2018 р., а з 01.05.2018 на підставі наданої КП «Житло-Сервіс» інформації про існування простроченої понад два місяці заборгованості надання субсидії знову було припинено. Враховуючи наведене суд вважає, що у спірних правовідносинах Управління праці та соціального захисту населення діяло у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України, відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, і права позивача не порушило. Отже на підставі наведених учасниками процесу та викладених у заявах по суті справи доводів і аргументів та оцінки наданих сторонами доказів суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість вимог [PERSON], у зв'язку з чим відмовляє у їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed