Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

В квітні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 26 січня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останньою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами укладеного договору АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом в анкеті-заяві [PERSON] підтвердила, що зазначена заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Посилаючись на те, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, позивач просить стягнути з неї заборгованість, яка утворилась станом на 22 березня 2020 року, в сумі 12002,73 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредита - 346,45 грн (заборгованість за поточним тілом кредита - 0,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредита - 346,45 грн), заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 - 139,20 грн, пеня - 10469,33 грн, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг - штраф 500,00 грн (фіксована частина) та штраф 547,75 грн (процентна складова). Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористалася. Судом встановлено, що 26 січня 2011 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивачем. З довідки АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що [PERSON] були надані кредитні картки № [NUMBER] з датою відкриття 10.08.2015 року і терміном дії до 03/18 та № [NUMBER] з датою відкриття 06.03.2015 року і терміном дії до 04/18. Також встановлено, що 6 березня 2015 року на картку № [NUMBER] встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн, який в подальшому збільшувався/зменшувався відповідно до Умовам та Правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк". Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом. Обґрунтовуючи наявність між сторонами кредитних правовідносин, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на наявність анкети-заяви відповідача від 26 січня 2011 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», виписки за кредитними картками, виданих на ім`я [PERSON] та наданий розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 січня 2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Дослідивши зазначені документи як окремо, так і у сукупності, суд встановив, що вони не підтверджують факт існування у [PERSON] кредитної заборгованості саме на підставі укладеної з банком анкети-заяви відповідачки від 26 січня 2011 року, оскільки в даній анкеті-заяві не зазначено суму наданого кредиту, проценти за користування кредитними коштами, термін дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів та відомості про видачу [PERSON] кредитних карток. Крім того, у вказаній анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За змістом анкети-заяви від 26 січня 2011 року вона разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг, а саме кредитний договір. Матеріали справи не містять пам`ятки клієнта про умови кредитування, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» наданий позивачем без підпису відповідача. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Враховуючи викладене вище, роздруківка Умов та правил надання банківських послуг з вебсайту позивача, які містяться в матеріалах справи, не є належним доказом того, що [PERSON] ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву від 26 січня 2011 року. Розрахунок заборгованості за договором від 16 травня 2011 року, наданий банком, охоплює період з 1 вересня 2015 року до 22 березня 2020 року та не містить відомостей щодо взаєморозрахунків між сторонами на момент підписання вищевказаної анкети-заяви. Також суд не бере до уваги виписку за кредитними картками № [NUMBER] та № [NUMBER] , оскільки з її змісту невідомо, на укладення якого саме договору такі картки були видані відповідачу. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було видано дві кредитні картки № [NUMBER] та № [NUMBER] , які були відкриті у 2015 році, однак анкета-заява від 26 січня 2011 року не містить відомостей про те, яку саме кредитну картку для цілей отримання та користування кредитом було видано відповідачу та за яким тарифом. Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що кредитні картки № [NUMBER] та № [NUMBER] були видані саме до анкети-заяви від 26 січня 2011 року, а в анкеті-заяві не визначено суму кредиту. З огляду на викладене, доводи АТ КБ «ПриватБанк» про наявність у [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, укладеним на підставі анкети-заяви від 26 січня 2011 року, є безпідставними. Окрім того, суд вважає, що відсутність такого поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредита» та «заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625» позбавляє суд можливості покладати на споживача банківських послуг відповідальність по їх сплаті, оскільки при цьому буде порушуватись принцип юридичної (правової) визначеності, який визначає якість законодавства, однозначність та точність формулювання правових норм. В даному випадку банком не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких, ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредита та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та надав би можливість покласти на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Outcome: dismissed