Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

27.12.2017 року представник позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.06.2010 року в сумі 11049,15грн. та судових витрат - в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 1600грн., посилаючись в обгрунтування своїх вимог на те, що відповідач добровільно не виконує зобов'язань за вказаним кредитним договором, надавши відповідні докази, а також докази оплачених судових витрат. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, застосувавши до вимог позивача строк позовної давності, пояснивши, що картковим рахунком відповідач - його син - користувався для надходження на неї коштів, які періодично надходили і він їх знімав, проте у виписці ці факти не зазначені; крім того, оскільки карткою відповідач давно не користується, адже тривалий час - з 2013 року перебував в Росії на заробітках, а перед тим обнулив карту, квитанції з того часу не зберіг, оскільки пройшло багато часу, тому довести цього не може; інших карток взамін цієї, що видавалася у 2010-му році на 2 роки і строк дії якої закінчився у 2012 році, інших карток відповідач не отримував і позивач не може довести зворотнього, оскільки вказані ним інші картки є лише його ж довікою, яка видана зацікавленою особою, - без зазначення дати видачі інших карток і підпису особи в їх отриманні. Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів, наданих суду позивачем, 15.06.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 800 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. На твердження позивача, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконує ніяким чином, отримав платіжну кредитну картку [NUMBER], після закінчення дії якої отримував ще 3 картки, строк дії останньої - до жовтня 2015 року. Представник позивача стверджує, що відповідач не виконує своїх зобов'язань за договором зі своєчасного повернення коштів, внаслідок чого в нього станом на 30.09.2017 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 11049,15грн., з яких: 728грн. - заборгованість за кредитом; 6228,81грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 500грн. - штраф (фіксована частина); 502,34 грн. - штраф (процентна складова), відповідно до умов договору, надавши суду докази на підтвердження своїх доводів. У судовому засіданні також було встановлено, що позивачем заявлені вимоги щодо зобов'язань, які виникли більше ніж три роки тому, про що свідчить наданий до суду розрахунок заборгованості, починаючи з 15.06.2010 року, згідно якого позивачу стало відомо про порушення його права на отримання кредитних коштів і відсотків - з 26.04.2012року - з дня нарахування заборгованості, проте з цієї дати на рахунок не надходили кошти, про сповіщення відповідача позивачем про наявність заборгованості суду доказів не надано. Твердження поедставника позивача про надходження на рахунок від відповідача 80 гривень 05.02.2013 року - на погашення заборгованості - представник відповідача спростовує, стверджуючи, що відповідач не користувався на цей час карткою і не міг цього робити, оскільки перебував за межами України. На спростування твердженя представника відповідача про надходження 80 гривень 05.02.2013 року на спірний картковий рахунок, - позивачем доказів суду не надано, як не надано доказів отримання відповідачем інших кредитних карток на заміну першої, дія якої закінчилася у 2012 році і за допомогою якої відповідач користувався рахунком - погашав заборгованість і знову знімав кредитні кошти. Таким чином, твердження позивача про надходження на рахунок відповідача коштів в рахунок погашення заборгованості з дня закінчення дії картки [NUMBER], і до звернення позивача до суду - до 27.12.2017 року - нічим не підтверджено, тому суд дійшов висновку, що з дня закінчення договірних відносин між позивачем і відповідачем - з дня закінчення строку дії картки і припинення користування нею відповідачем, станом на час звернення позивача до суду, - пройшло більш, ніж три роки. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено також спеціальна позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У відповідності до ч.4ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яка, в даному випадку, міститься в матеріалах справи. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення строків позовної давності щодо тіла кредиту, а також - щодо пені та штрафу, що вбачається з вищевикладеного, а позивачем не доведено переривання строків давності, тому суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача у строк, більш, ніж у передбачений ст.257 ЦК України строк, - є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв'язку зі сплином строку позовної давності. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed