Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Гребенюк Олександр Сергійович звернувся з позовом до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.03.2016 р. у сумі 57431 грн. 48 коп. та судовий збір у розмірі 1921 грн., мотивуючи тим, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „Приват Банк" та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 18.03.2016 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 25700 грн. 61 коп. зі сплатою відсотків та користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого і виникла вищевказана заборгованість. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» умовами та правилами, тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. З умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ КБ «ПриватБанк» можна ознайомитись на сайті http://privatbank.ua/rules. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 08.04.2019 має заборгованість у розмірі 57431 грн. 48 коп., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою суду від 12 червня 2019 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 08 липня 2019 року від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з тим, що в квітні 2017 року АТ КБ «Приват Банк» вже звертався до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.03.2016 р. (справа № 642/3064/17). По вказаній справі 29 січня 2018 року Ленінським районним судом м. Харкові винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та стягнуту заборгованість у загальному розмірі 27 472 грн. 03 коп. Оскільки вказане рішення набрало законної сили та воно є таким, що ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, відповідач вважав можливим закрити провадження по справі. 23 жовтня 2019 року представник позивача Гаренко Н.В. надала через канцелярію суду відзив на клопотання відповідача про закриття провадження у справі, в якому просила відмовити, мотивуючи тим, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 10 червня 2019 року про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором станом на 08 квітня 2019 року - тобто за інший період виникнення такої заборгованості, а отже предмет спору за вказаними справами є різним. 31 жовтня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути в [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.03.2016 року у розмірі 27501 грн. 78 коп. станом на 08.04.2019. 16 березня 2020 року відповідач надала до суду відзив на уточнену позовну заяву в якому посилалась на рішення № 444/9519/12 Великої Палати ВС, в якому зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. Відповідач просила застосувати до нарахування пені строк позовної давності - 1 рік. 06 травня 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Ванжа Н.В. надала до суду відповідь на відзив в якому заперечувала проти доводів відповідача, мотивуючи тим, що строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Просила задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в позові просить відмовити повністю. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „ПриватБанк" та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 18.03.2016 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 25700 грн. 61 коп. зі сплатою відсотків та користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. З копії статуту Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», погодженого Національним Банком України 06.09.2019 року вбачається, що згідно рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк». В уточненій позовній заяві представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначив розрахунок заборгованості за договором № б/н від 18.03.2016 року станом на 08.04.2019 року у розмірі 53373 грн. 81 коп., яка складається з наступного: 21502 грн. 92 коп. - заборгованість за кредитом; 9677 грн. 81 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 22193 грн. 08 коп. - заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29.01.2018 року з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк», яка складала 25872 грн. 03 коп., з яких: ( 21502 грн. 92 коп. - заборгованість за кредитом; 1868 грн. 67 коп. - заборгованість про відсоткам за користування кредитом; 2500 грн. 44 коп. - заборгованість за пенею та комісією), різниця становить : 27501 грн. 78 коп., яка складається з наступного : 7809 грн. 14 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 19692 грн. 64 коп. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 27501 грн. 78 коп. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач посилався на копію підписаною відповідачем Генеральної угоди та витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Оскільки надані позивачем Умови не підписані відповідачем, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), суд не вважає їх складовою Договору, а тому, дійшов переконання, що посилання відповідача на Умови, як на обґрунтування своїх вимог, є безпідставним. Враховуючи те, що позивачем не зазначено норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення цієї складової частини заборгованості, слід відмовити за безпідставністю. Крім того, враховуючи те, що заява відповідача не містить інформації про те, який вид картки було отримано останнім, а також не містить обов`язку відповідача сплатити пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафів за порушення строків платежів, суд приходить до висновку, що вона не може бути належним та допустимим доказом існування заборгованості відповідача за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, а також нарахування відповідачу пені та штрафів. Отже, суд дійшов переконання що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed