Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

06 листопада 2013 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтувало тим, що 29.09.2011 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту № 235/033. Згідно договору кредиту банк надав, а позичальник [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 172 340,00 грн., та зобов'язався прийняти, належним чином використати та повертати позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в договорі кредиту, а також сплачувати відповідну платню за користуванням кредитом в порядку на умовах договору. 29.09.2011 року між [PERSON] та банком було укладено договір поруки № 235/033-П, згідно з яким вона зобов'язалась перед кредитором боржника у повному обсязі, солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань, щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту. Згідно до п. 4.1. договору кредиту, за порушення прийнятих на себе зобов'язань по повному та своєчасному погашенню кредиту, сплати відсотків щодо користування кредитними коштами, відповідачі зобов'язані сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаних грошових зобов'язань за кожний день прострочення. При цьому пеня нараховується та сплачується додатково до прострочених сум за основними зобов'язаннями. У зв'язку з тим, що відповідачі не дотримувалися оплати зазначеної в умовах договору кредиту, позивачем на підставі ст. 4 договору кредиту та п. 4.1. договору іпотеки було здійснено досудова (іпотечна) вимога щодо дострокового виконання позичальником його зобов'язань. Зазначена досудова вимога підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дати її отримання, але позичальником та поручителем вона, на момент подання позову не була виконана. У зв'язку з порушенням відповідачами умов договору кредиту за ними утворилась заборгованість в загальній сумі 193343,70 грн., де основний борг за договором кредиту становить 159985,43 грн., відсотки за користуванням кредитом - 27686,56 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3337,77 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків-2164,85 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 106,55 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 62,53 грн. Просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за договором кредиту в загальній сумі 193343,70 грн. та судовий збір в сумі 1934,00 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 липня 2014 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено повністю та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака,19, ЄДРПОУ 00039019, МФО 30023, т/р 29090150130005 в ПАТ «Укрсоцбанк») заборгованість за договором кредиту № 235/033 від 29.09.2011 року в сумі 193343,70 грн. (сто дев'яносто три тисячі триста сорок три грн. 70 коп.) та судовий збір в розмірі 1934,00 грн. З вказаним рішенням частково не погодилася відповідачка [PERSON] та подала апеляційну скаргу у якій порушує питання про скасування рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 липня 2014 року у частині стягнення з неї на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 235/033 від 29.09.2011 року як з поручителя. Скаргу обґрунтувала тим, що задовольняючи позов, щодо неї як до поручителя, суд першої інстанції порушив норми матеріального права та не звернув уваги на те, що порука відносно неї припинилася, оскільки Банк збільшив відповідальність поручителя без її згоди, а саме збільшив розмір процентів за користування кредитом, пропустив шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобовязання для предявлення позову до суду. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки [PERSON] [PERSON], апеляційну скаргу підтримав, та попросив суд її задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить пояснення її представника у судовому засіданні. Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення( а.с.59), причини неявки у судове засідання не повідомили і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому, апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю відповідачки та представника позивача. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору кредиту № 235/033 від 29.11.2011 року, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» надав, а позичальник [PERSON] андр отримав грошові кошти у сумі 172 340,00 грн. Відповідач, згідно умов договору кредиту зобов'язався прийняти, належним чином використати та повертати позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в договорі кредиту, а також сплачувати відповідну платню за користуванням кредитом в порядку на умовах договору. Відповідно до п.1.1. договору кредиту, плата за користування кредитом протягом першого року від дати укладення договору становить 12,55 % річних, протягом другого року- 14,99 %, а починаючи з третього року-плаваючої процентної ставки за кредитом, загальний розмір якої на кожний річний період встановлюватиметься в порядку, визначеному в п.2.8. договору кредиту. Відповідно до пп.1.1.1 договору кредиту, кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є 25.09.2018 року. Згідно до п. 4.1. договору кредиту, за порушення прийнятих на себе зобов'язань по повному та своєчасному погашенню кредиту, сплати відсотків щодо користування кредитними коштами, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаних грошових зобов'язань за кожний день прострочення. При цьому пеня нараховується та сплачується додатково до прострочених сум за основними зобов'язаннями. Відповідно до договору поруки № 235/033-П від 29.11.2011 року [PERSON] зобов'язалась перед Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту. Судом також встановлено, що відповідачі свої зобов'язання за договором кредиту не виконали і станом на 18.09.2013 року, відповідно до розрахунку позовних вимог банку, за ними утворилась заборгованість в загальній сумі 193343,70 грн., де основний борг за договором кредиту становить 159985,43 грн., відсотки за користуванням кредитом - 27686,56 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3337,77 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків-2164,85 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 106,55 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 62,53 грн. Задовольняючи позовні вимоги, щодо поручителя [PERSON], суд першої інстанції послався на те, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, та прийшов до висновку,що з [PERSON] також підлягає солідарному стягненню сума заборгованості за договором кредиту № 235/033 від 29.11.2011 року. Проте, такий висновок суду є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на законі. Рішення у частині стягнення заборгованості з [PERSON] за вказаним кредитним договором не оскаржується, тому апеляційний суд не перевіряє законність стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитом. Апеляційним судом встановлено, що відповідно до договору кредиту № 235/033 від 29.11.2011 року, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» надав, а позичальник [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 172 340,00 грн. Відповідач, згідно умов договору кредиту зобов'язався прийняти, належним чином використати та повертати позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в договорі кредиту, а також сплачувати відповідну платню за користуванням кредитом в порядку на умовах договору. Відповідно до п.1.1. договору кредиту, плата за користування кредитом протягом першого року від дати укладення договору становить 12,55 % річних, протягом другого року 14,99 %, а починаючи з третього року-плаваючої процентної ставки за кредитом, загальний розмір якої на кожний річний період встановлюватиметься в порядку, визначеному в п.2.8. договору кредиту. Відповідно до пп.1.1.1 договору кредиту, кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є 25.09.2018 року. Згідно до п. 4.1. договору кредиту, за порушення прийнятих на себе зобов'язань по повному та своєчасному погашенню кредиту, сплати відсотків щодо користування кредитними коштами, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаних грошових зобов'язань за кожний день прострочення. При цьому пеня нараховується та сплачується додатково до прострочених сум за основними зобов'язаннями. Відповідно до договору поруки № 235/033-П від 29.11.2011 року, [PERSON] зобов'язалась перед Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту. Згідно з пунктом 1.1.1. кредитного договору позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відповідно до Графіку погашення заборгованості, який є невідємною частиною договору, щомісяця по датам та сумам вказаним у Графіку, кожного календарного місяця, та нарахованими процентами, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку(а.с.10). Відповідно до п.п.3.3.6. та 3.3.7 Позичальник зобовязався своєчасно та у повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами та фактичний час його використання. Відповідно до п. 4.1. договору кредиту, за порушення прийнятих на себе зобов'язань по повному та своєчасному погашенню кредиту, сплати відсотків щодо користування кредитними коштами, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаних грошових зобов'язань за кожний день прострочення. При цьому пеня нараховується та сплачується додатково до прострочених сум за основними зобов'язаннями. Відповідно до п.4.4. Договору кредиту у разі невиконання Позичальником обовязків, визначених у п.3.3.6. та 3.3.7 Договору, протягом більш ніж 90 календарних днів,строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно Позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Відповідно до п.1.1. Договору поруки поручитель зобовязався перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання останнім зобовязань, щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у строки , встановлені кредитним договором. Відповідно до п.2.1.2.2. договору поруки, поручитель зобовязується сплатити проценти за користування кредитом, максимально можливий розмір, яких становить 27%. Відповідно до п.3.1.2. договору поруки, відповідальність поручителя наступає на 30-й робочий день з дати відправлення йому письмової вимоги. Як вбачається з п.6 договору поруки, усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень, буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу звязку одержувача. Згідно з пунктом 6.2 договору поруки, договір діє до повного погашення позичальником та/або поручителем , заборгованості за кредитним договором. Згідно розрахунку, наданого позивачем вбачається, що [PERSON], свої зобов'язання за договором кредиту не виконав, останній платіж за договором вчинив 4 травня 2012 року( а.с.5) і станом на 18.09.2013 року, за ним утворилась заборгованість в загальній сумі 193343,70 грн., де основний борг за договором кредиту становить 159985,43 грн., відсотки за користуванням кредитом - 27686,56 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3337,77 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків-2164,85 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 106,55 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 62,53 грн. Відповідно до п. п.4.4. Договору кредиту строк користування кредитом вважається таким, що сплив 3 серпня 2012 року. 21 березня 2013 року Банк направив вимогу [PERSON] та вимогу поручителю [PERSON] ( а.с.37-38) про порушення останніми термінів погашення кредиту, та про зміну терміну повернення кредиту за кредитним договором № 235/033 від 29.11.2011 року, та запропонував останнім сплати кредитну заборгованість у повному обсязі. 6 листопада 2013 року банк предявив до боржника і поручителя позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 235/033 від 29.11.2011 року. Задовольняючи позов в частині стягнення з поручителя на користь позивача заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог. Проте повністю погодитися з висновками суду першої інстанції неможливе з наступного. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як установлено судом, поручитель [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту солідарно з позичальником, з відповідними процентами до 25.09.2018 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів(а.с.11). Отже, поряд з установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з пункту 1.1.1. кредитного договору позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відповідно до Графіку погашення заборгованості, який є невідємною частиною договору, щомісяця по датам та сумам вказаним у Графіку, кожного календарного місяця, та нарахованими процентами, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку(а.с.10). Відповідно до пункту 3.1.2. договору поруки, відповідальність поручителя наступає на 30-й робочий день з дати відправлення йому письмової вимоги. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає на 30-й робочий день з дати відправлення йому письмової вимоги,тому з часу несплати кожного з платежів ,відповідно до статті 261 ЦК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань, щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. В матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення поручителя [PERSON] позивачем, у термін 6 місяців після 4 травня 2012 року( останній платіж, зроблений Позичальником) про порушення позичальником сплати щомісячних платежів за кредитом. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та відповідно до п. до п. п.4.4. Договору кредиту, строк користування кредитом вважається таким, що сплив 3 серпня 2012 року. Вимога до поручителя [PERSON] про порушення позичальником термінів погашення кредиту, та про зміну терміну повернення кредиту за кредитним договором № 235/033 від 29.11.2011 року, з пропозицією сплатити кредитну заборгованість у повному обсязі, направлена 21 березня 2013 року, тобто по сплину 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, а в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань, щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Враховуючи наведена, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦПК, і тому вважає, що договір поруки на час звернення банку до суду 06 листопада 2013 року з даними вимогами є припиненим. Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги у частині того, що позивач без згоди поручителя збільшив розмір процентів за користування кредитом з посиланням на розрахунок позивача на а.с.80-83, оскільки цей факт не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні з наступного. Апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивач надав суду розрахунок заборгованості станом на 18 вересня 2013 року й відповідно до цього розрахунку, збільшення розміру процентів за користування кредитом банк не вчиняв (а.с.5-9). Посилання апелянта на розрахунок заборгованості на а.с.80-83 є необґрунтованим, оскільки на а.с.83 є розрахунок заборгованості з посиланням на процентну ставку у розмірі27,1%, але за період з 28 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року, за період який не був включений до позовних вимог та не був предметом розгляду в оскаржуваному рішенні. Враховуючи наведене, апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, а рішення суду, щодо стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором № 235/033 від 29.09.2011 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення у цій частині про відмову позовних вимог. Підставами для цього у відповідності п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Outcome: dismissed