Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

05.12.2014 року позивач, через свого уповноваженого представника, звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати довіреність , видану 16.11.2009 року [PERSON], завірену віце-консулом Генерального консульства України в м. Мюнхене [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 573/1525-2009, недійсною з моменту її видачі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 листопада 2009 року нею була видана довіреність [PERSON] на право укладання договорів від її імені та в її інтересах, в тому числі на право управління та розпорядження ( продажу, обміну, передачі в оренду по ціні та на умовах на власний розрахунок) нерухомим майном, що належить їй на праві приватної власності, з правом підпису замість неї документів. Довіреність була завірена віце-консулом Генерального консульства України в м. Мюнхене [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 573/1525-2009. За попередньою домовленістю з відповідачем, на протязі не більш 3-5 днів з моменту видачі вказаної довіреності повинні були укласти договір доручення, в якому визначити всі суттєві умови такого доручення, чітко визначити повноваження, види правочинів, які [PERSON] міг вчиняти від її імені. Однак такого договору укладено не було. У зв"язку з чим вирішила розірвати відносини, засновані на довіреності, про що направила відповідачу відповідного листа. Нещодавно дізналась про те, що [PERSON] вже скористався наданими йому довіреністю повноваженнями. В судовому засіданні представник позивача т позовні вимоги свого довірителя підтримала та просили їх задовольнити на підставі наведених вище обгрунтувань. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать дані, які містяться в матеріалах справи. Доказів, що підтверджують поважність причини неявки, не представив. Заяви про перенесення слухання справи або про розгляд справи за його відсутністю, не надав. Справа розглядається у відсутність відповідача. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази, надані стороною в обгрунтування заявлених позовних вимог, дійшов наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судовим розглядом справи встановлено, що 16 листопада 20109 року громадянка України [PERSON], яка постійно проживає в Німеччині, на підставі договору, укладеного в усній формі, уповноважила [PERSON] бути її представником в усіх державних, громадських та інших компетентних органах і організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності , галузевої належності з питань управління і розпорядження всім її майном, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося. Для чого надала йому право укладати всі дозволені законом угоди по управлінню та розпорядженню майном, в тому числі: здавати в оренду, міняти, продавати на умовах та за ціною на його розсуд, дарувати, приймати в дар, заставляти ( передавати в іпотеку) і приймати в заставу, займатися питаннями приватизації, проводити розрахунки по укладених угодах, приймати спадщину або відмовлятися від неї, отримувати належній їй майно, гроші ( внески), цінні папери, а також документи ( в тому числі свідоцтво про право власності на житло, довідку- характеристику та інші) від усіх осіб, розпоряджатися рахунками в банках, отримувати кореспонденцію, вести від її імені справи в усіх установах державної влади та місцевого самоврядування, цивільні , адміністративні та кримінальні справи в усіх судових установах з відповідними процесуальними правами, управляти та розпоряджатися належними їй автомобілями, а також виконувати всі інші дії, пов"язані з цією довіреністю. Довіреність видана без права передоручення повноважень іншим особам терміном на 2 роки і дійсна до 16.11.2011 року. Посвідчена віце-консулом Генарального консульства України в м. Мюнхене [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 573/1525-2009. Відповідно до вимог ст.. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність є одностороннім правочин, вольова дія однієї сторони. На довіреність як на цивільний правочин розповсюджуються загальні вимоги закону щодо правочинів. В судовому засіданні було встановлено, що довіреність від 16.11.2009 року на вчинення відповідних дій була видана уповноваженій особі в особі [PERSON] з умовою того, що в термін 3-5 днів буде між сторонами укладено договір доручення, яким будуть визначені суттєві умови такого доручення, чітко будуть визначені повноваження довіреної особи та види правочинів , які вказана особами має право вчинити. Відповідно до вимог ст.. 237 ЦК України,представництвом є правовідношення, в якому одна сторона ( представник) зобов"язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Зважаючи на те, що в обумовлений термін такий договір укладено не було, [PERSON] направила відповідного листа на адресу [PERSON], яким повідомила, що відносини, засновані на вказаній вище довіреності розірвано. Відповідно до вимог ст.. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Зі змісту довіреності вбачається, що надано право укладання угод по управлінню майном. Договір на управління майном , відповідно до вимог ст.. 1031 ЦК України , окремо укладений не був, відповідно нотаріально не посвідчувався. Відповідно до вимог ст.. 1003 ЦК України, в договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному . дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими. Довіреність , копія якої долучена до матеріалів справи, не містить вичерпний перелік юридичних дій, які належить вчинити повіреному, не містить інших суттєвих умов договору доручення, не вказана територія, на якій повіреному надано право вчиняти дії. Відповідно до вимог ст.. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі? правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст.. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п"ятою та шостою ст.. 203 ЦК України. Однією з підстав недійсності правочину є вчинення його без волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.. Позивач надав до суду достатні та належні докази, які вказують на те, що довіреність, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] вчиняти від іі імені та в її інтересах дії по управлянню та розпорядженню майном, посвідчена 16.11.2009 року віце-консулом Генерального консульства України в м. Мюнхене [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 573/1525-2009, є недійсною з моменту її видачі. Відповідно до вимог ч. 3 ст.. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним , оскільки укладений з порушенням вимог закону. Позивач, як власник майна, довела суду, що належне ій на праві приватної власності майно могло бути відчужене відповідачем без законних на те підстав, на підставі виданої довіреності. За таких обставин, наявні законні підстави для визнання довіреності недійсною з моменту її видачі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані , знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України, наявні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача понесених ним судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved