Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суд із даним позовом, в якому, з урахуванням уточнення, просить визнати протиправним та скасувати Наказ № 3849/к від 24.12.2020 року про його звільнення з посади майстра групи технічного обслуговування і ремонту Центру перевезення пошти Херсонської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта»; поновити його на посаді майстра групи технічного обслуговування і ремонту Центру перевезення пошти Херсонської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» з 28.12.2020 року; стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також просить стягнути витрати на правову допомогу у сумі 14000,00 грн. Позов мотивований тим, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. 28.12.2020 року його було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього. Вважає наказ про звільнення необґрунтованим, безпідставним, таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що не порушував трудове законодавство, своє звільнення пов`язує з упередженими ставленням до нього з боку осіб, які займають керівне положення. В судовому засідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позові, посили позовні вимоги задовольнити. Представники відповідача АТ «Укрпошта» в судовому засіданні не визнали позовні вимоги, зазначили про безпідставність позовних вимог, оскільки звільнення відбулося внаслідок систематичного невиконання позивачем своїх обов`язків. Позивач відмовлявся отримувати запасні частини, які відповідно до заявки було доставлено, не звітував щодо матеріальних цінностей. Крім того позивачу оголошувались догани, що підтверджує не неналежне виконання обов`язків. Надано відзив в якому зазначено про невизнання позову, про його безпідставність та долучено докази на підтвердження обставин, зазначених у відзиві. Заслухавши учасників справи, свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З трудової книжки [NUMBER] на ім`я [PERSON] вбачається, що 6 04.06.2019 року позивач працював на посаді майстра в групі технічного обслуговування і ремонту центра перевезення пошти (Херсонська дирекція АТ «Укрпошта»), наказ № 1681/к від 03.06.2019 року. Відповідно до наказу № 3849/к від 28.12.2020 року [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Відповідно до відомостей про ознайомлення з умовами праці, [PERSON] пройшов інструктаж з техніки безпеки, протипожежного мінімуму та інше, ознайомився з умовами роботи 03.06.2019 й 04.06.2019 року. Згідно з відміткою на посадовій інструкції майстра групи ремонту центру перевезення пошти Херсонської дирекції АТ «Укрпошта», що затверджена 18.11.2019 року, [PERSON] ознайомлений. У службовій записці від 10.10.2020 року на ім`я заступника директора з операційної діяльності Херсонської дирекції АТ «Укрпошта», головний бухгалтер [PERSON] зазначила, що у жовтні 2020 року в установлений термін (до 10.10.2020 року) від майстра з ремонту автотранспорту ЦПП [PERSON] не надійшли матеріальні звіти (акти установки запасних частин), тому налічуються залишки запасних частин у сумі 72440,19 грн. Опитана в судову засідання в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач отримував матеріальні цінності щомісяця, але не звітував, тому вона написала доповідну, щодо розміру суми, зазначеної в доповідній свідок її точно не пам`ятає. Зазначила, що усно зверталась до позивача щодо уточнення нестачі. Також пояснила, що сума коригувалась, оскільки частину звітів було подано. Заступник директора Морозова Т.Ю. 19.10.2020 року у доповідній на ім`я директора ХД АТ «Укрпошта» [PERSON] зазначила, що відповідно до п. 2.15 Посадової інструкції майстра групи ремонту Центру перевезення пошти, [PERSON] не склав акти на списання запасних частин, станом на 30.09.2020 року по довідці головного бухгалтера за позивачем обліковується запасних частин на суму 382289,58 грн. Також зазначено про відмову даного працівника виконувати свої обов`язки. В акті від 30.10.2020 року, час складання 14-30, зазначено, що [PERSON] майстер з ремонту ЦПП, на вимогу начальника ЦПП Поповича Ю.М. написати пояснювальну записку відмовився. Акт підписано трьома особами, провідним інженером та двома інженерами. Наказом від 02.11.2020 року за № 821 [PERSON] , за порушення п. 2.15 «Посадової інструкції майстра групи технічного обслуговування та ремонту Центру перевезення пошти» оголошено догану. Відповідно до відмітки на даному наказі, [PERSON] ознайомлений з ним 12.11.2020 року, зазначив про свою незгоду з наказом. 29.10.2020 року начальником ЦПП Попович Ю.М. подано доповідну записку на ім`я директора ХД АТ «Укрпошта» щодо відмови [PERSON] приймати запчастини , які доставлені згідно заявки, чим порушив п. 2.2 і 2.8 посадової інструкції. В акті від 05.11.2020 року, час складання 15-00, зазначено, що [PERSON] на вимогу начальника ЦПП м. Херсона [PERSON] написати пояснювальну записку згідно доповідної від 29.10.2020 року відмовився без пояснення причин. Акт підписано трьома особами. Наказом від 09.11.2020 року № 961 [PERSON] оголошено догану, у зв`язку із порушенням п.п. 2.1, 2.2 «Посадової інструкції майстра групи технічного обслуговування та ремонту Центру перевезення пошти». В акті від 12.11.2020 року, час складання 10-00, зазначено про відмову [PERSON] від ознайомлення з наказом № 961 від 09.11.2020 року. Акт підписано трьома особами. Начальник СОП ПБ Харланцова О.І. в доповідній записці від 09.12.2020 року на ім`я директора ХД АТ «Укрпошта» зазначила висновок, що [PERSON] не виконуються вимоги п.п. 2.11, 2.12, 2.13, 2.17, 3.4 та 4.2 Посадової інструкції; п.п. 3.1, 3.16, 6.5, 6.10 НПАОП 0.00-4.12-05 «Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці». Начальником служби охорони праці 01.12.2020 року винесено припис № 18 про усунення порушень та недоліків на ім`я провідного інженера [PERSON] . В акті, який складено Начальником ЦПП Попович Ю.М., провідним інженером Тищенко К.І., інженером з транспорту [PERSON] зазначено, що 17.12.2020 року майстру з ремонту ЦПП [PERSON] була вручена доповідна записка для надання пояснень, яку склав начальник СОП Харланцова О.І. під час перевірки групи ремонту Центру перевезення пошти, щодо дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, надавати пояснення він відмовився. На засіданні комісії Херсонської обласної організації профспілки працівників Укрпошти 24.12.2020 року прийнято постанову № П-18-2 про надання згоди адміністрації на звільнення із займаної посади [PERSON] , майстра групи технічного обслуговування і ремонту в зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором п. 3 ст. 40 ч. 1 КЗпП України. Відповідно до копії сторінок журналу обліку трудових книжок, позивач отримав трудову книжку [NUMBER] 29.12.2020 року. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач був її підлеглим, він неодноразово порушував трудову дисципліну, у зв`язку із чим отримував догани. Свідок зверталась усно до позивача щодо належного виконання його обов`язків, він відмовлявся надати пояснення. Підтвердила, що складався акт відносно відмови [PERSON] надати пояснення. Свідок [PERSON] пояснила, що працювала в АТ «Укрпошта» на посаді начальника служби охорони праці. Вказала, що позивачем не виконувались належним чином посадові обов`язки, не проводився інструктаж по техніці безпеки, відповідні журнали ним не заповнювались. Усно доводилось позивачу про наявні порушення. Також свідком складено припис щодо виявлених порушень на ім`я інженера. Свідок [PERSON] пояснила, що працює начальником відділу кадрів в ХД АТ «Укрпошта», ознайомлювала позивача з наказами про оголошення догани. З першим наказом позивач ознайомився, з другим відмовився знайомитись, про що було складено акт. Для ознайомлення з наказами, свідок телефонувала позивачу та викликала його у відділ кадрів. Свідок [PERSON] пояснила, що близько року працювала разом з позивачем, займає посаду провідного інженера. Зазначила, що позивач займав кабінет на першому поверсі, який був обладнаний комп`ютером, перешкод в користуванні кабінетом позивач не мав. Пояснила, що їй відомо, що [PERSON] відмовлявся приймати запасні частини, про що складено акт. З пояснень свідка вбачається, що замість [PERSON] вона подавала декілька звітів. Свідок [PERSON] пояснив, що у позивача були конфлікти з керівництвом ЦПП, оскільки [PERSON] відмовлявся випускати несправні автомобілі. Свідку не відомо, чи писав з цього приводу позивач доповідні. Будь яких доказів на підтвердження звернень позивача до керівництва щодо несправності транспортних засобів суду не надано. Таким чином належних та допустимих доказів на підтвердження упередженого ставлення до [PERSON] з боку керівництва, суду не надано. Відповідно до\~пункту 3 статті 40 КЗпП України\~систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, надає роботодавцю право розірвати трудовий договір за умови, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Отже, застосувати\~пункт 3 статті 40 КЗпП України\~можна для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення. Слід враховувати лише ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або внаслідок дострокового зняття (ст. 151\~КЗпП України), а також ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло\~не більше одного року\~пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів". Таким чином, умовами, яких необхідно дотримуватись під час розірвання роботодавцем трудового договору на підставі\~пункту 3 ст. 40 КЗпП України\~є: -невиконання працівником обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; -невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; -невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним (тобто до працівника протягом року вже було застосовано дисциплінарне або громадське стягнення); -враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів (заходи громадського впливу, наприклад, обговорення порушення, у таких випадках не мають юридичного значення) і є чинними на момент звільнення працівника; -з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця. Трудовий договір завжди, незалежно від того, в усній чи письмовій формі його було укладено, містить умови, що визначають обов`язки як працівника, так і роботодавця. Ці умови можуть бути прямими, тобто такими, що визначаються та закріплюються безпосередньо в самому трудовому договорі, а також опосередкованими, які вже встановлені законодавством, колективним договором, посадовою інструкцією, правилами внутрішнього розпорядку, а тому не потребують додаткового закріплення у трудовому договорі. На підставі наведеного судом встановлено, що [PERSON] ознайомлений з умовами праці, з посадовою інструкцією майстра групи ремонту центру перевезення пошти Херсонської дирекції АТ «Укрпошта». Доповідні записки, накази про оголошення догани, акти про відмову від надання пояснень [PERSON] та про відмову від ознайомлення із наказом свідчать про зафіксовані випадки невиконання позивачем своїх посадових обов`язків, та вказують, що ставлення позивача до виконання своїх обов`язків після оголошення доган не змінилося, що вбачається з досліджених судом доказів. Накази про оголошення догани від 02.11.2020 року № 821, від 09.11.2020 року № 961 позивачем не оскаржені й не скасовані, що дає підстави встановити факт притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення посадових обов`язків. Твердження позивача, що суд повинен дати оцінку наказам про оголошення догани при оскарженні наказу про звільнення є безпідставними, оскільки дані накази не є предметом позову, а суд у відповідності із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Твердження представника позивача про відсутність негативних наслідків внаслідок дій позивача, суд не бере до уваги, оскільки відсутність негативних наслідків не спростовує фактів невиконання позивачем посадових обов`язків. Таким чином позовні вимоги позивача до відповідача АТ «Укрпошта» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необґрунтованими, обставини позову спростовуються наданими доказами з боку даного відповідача, тому задоволенню не підлягають. Визначений позивачем відповідач - Херсонська Дирекція Акціонерного товариства «Укрпошта» - не є юридичною особою. Згідно із ст. 48 ЦПК України\~сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до ч. 2 ст. 48 УПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Позивачем пред`явлено частину позовних вимог до Херсонської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта», яка не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом АТ «Укрпошта» відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. На думку суду позивачем пред`явлено позов в цій частині до неналежного відповідача, оскільки відокремлений підрозділ не може бути відповідачем в цивільному процесі, з огляду на те, що ч.2 ст. 48 ЦПК України встановлено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. На позивача покладений обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згоден, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Згідно\~ст. 51 ЦПК України\~якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У пункті 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК України\~(2004 р.), норми якої кореспондуються зі\~статтею 51 ЦПК України\~(в редакції Закону№ 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині вимог до Херсонської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» необхідно відмовити, оскільки позо пред`явлено до неналежного відповідача. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цілому задоволенню не підлягають. Враховуючи зазначений висновок суду, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується. \~

Outcome: dismissed