Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

26.07.2016 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання заповітів недійсними. В позові позивач посилався на те, що 17.03.2001 року вона уклала шлюб з [PERSON] актовим записом №02, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, вона звернулась в установлений законом строк до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Демченко Тетяни Миколаївни з заявою про прийняття спадщини за законом після свого чоловіка та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та дві земельні ділянки, нотаріусом була заведена спадкова справа, однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки їй було відмовлено, так як на них були чинні заповіти від 02.11.2010 року та 10.11.2010 року, посилалася на п.157, 158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 зі змінами, відповідно до якої заповіт повинен бути підписаний особисто заповідачем, посилаючись на ч.1,2,4 ст.203 ЦК України та ст.215 ЦК України вважала, що підписи в заповітах не належать заповідачу, посилаючись на ст.1257 ЦК України прохав визнати заповіт [PERSON] від 02.11.2010 року на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Горовою Яною Олександрівною, зареєстрований в реєстрі за №3969, недійсним, визнати заповіт [PERSON] від 10.11.2010 року на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Горовою Яною Олександрівною, зареєстрований в реєстрі за №4110, недійсним. 13.04.2018 року до суду звернувся відповідач з відзивом на позов, в якому посилався на те, що позов не підлягає задоволенню з огляду на те, що висновок експерта від 24.02.2017 року на містить категоричної відповіді на поставлені питання, тоді як за висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи від 12.12.2017 року підписи та рукописні тексти в заповітах виконанні [PERSON], крім того, вважав, що факт складення заповітів на його користь може бути підтверджений свідками [PERSON] та [PERSON], прохав відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснивши, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], останній зловживав спиртними напоями, лікувався, після смерті її чоловіка відкрилася спадщина, вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, про заповіти вона дізналася, коли пішла до нотаріуса подавати на спадщину, прохав позов задовольнити та визнати заповіти недійсними. Представник позивача [PERSON] прохав позов задовольнити, посилаючись на те, що підстави, на які посилався в позові позивач знайшли своє підтвердження під час їх перевірки висновком першої судово-почеркознавчої експертизи, відповідно до якої підписи в заповітах зроблені не заповідачем, а невідомою особою, звертає увагу суду на висновок другої судово-почеркознавчої експертизи, який вказує на те, що підпис заповідача міг бути зроблений в стані алкогольного сп`яніння, що вплинуло на волевиявлення заповідача, прохав позов задовольнити, визнати заповіти недійсними. Відповідач позов не визнав, прохав в його задоволенні відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на те, що підстави, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження під час їх перевірки доказами, так по справі проведено дві судово-почеркознавчі експертизи, жодна з них не зробила ствердного висновку про те, що підпис не належить заповідачу, так як перша свідчить про ймовірність того, що підпис зроблено не заповідачем, тоді як друга експертиза стверджує про здійснення підпису заповідачем, щодо зауваження представника позивача на ймовірність підпису заповідача в стані алкогольного сп`яніння, що вплинуло на волевиявлення заповідача, то останнє є припущенням, так як він переконаний, що державний нотаріус ні за яких обставин не посвідчила би заповіт особі, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, прохав в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на боці відповідача: Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Експерт [PERSON], допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що вона проводила судово-почеркознавчу експертизу підписів заповідача у заповітах, так як у неї були відсутні повноваження як експерта на проведення експертних досліджень щодо питання щодо виконання рукописних підписів в заповітах без попередньої технічної підготовки та без технічних засобів, то нею дане дослідження і не проводилось і не підписувалось, вона проводила експертні дослідження підписів заповідача після відповіді на питання експертом [PERSON] і вона з експертом [PERSON] дійшли до єдиного висновку щодо підпису заповітів заповідачем. Експерт [PERSON], допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що у експертів [PERSON] та [PERSON] були відсутні повноваження як експертів на проведення експертних досліджень щодо питання щодо виконання рукописних підписів в заповітах без попередньої технічної підготовки та без технічних засобів, тоді як без цього експертного дослідження і відповіді на це питання проведення експертних досліджень було б неможливо, він дійшов висновку про те, що рукописні підписи в заповітах виконані без попередньої технічної підготовки та без технічних засобів, про що і зазначив у висновку. Експерт [PERSON], допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що вона з експертом [PERSON] дійшли до єдиного висновку щодо підпису заповітів саме заповідачем, про що зазначила у висновку, висновок ґрунтується на досліджених зразках підпису, які надані в достатній кількості для експертного дослідження. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] її двоюрідний брат, вона бачила його за три місяці до його смерті, їй відомо про те, що він жив сам, з позивачем вони разом не мешкали близько 6 років, брат при зустрічі з нею повідомив, що продав земельні ділянки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає позивача, мешкає по сусідству, з її чоловіком працювала разом в с. Зелений Гай, потім працювала на лакофарбній фабриці у 2010 році, їй відомо, що позивач мешкала з чоловіком однією сім'єю, доньку [PERSON] вона не знає, їй відомо, що [PERSON] вживав спиртне, останній розповідав про те, що земельні ділянки у оренді, за заповіти їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є донькою [PERSON], близько 7 років до смерті батька їй зі слів батька стало відомо, що земельні ділянки передані в оренду відповідачу строком на 5 років і що він отримав 40000 грн., її батько вживав спиртне часто, мешкав батько по вул. Калініна 46 в м. Гуляйполе один, гроші, які він отримав, витратив на заміну вікон і дверей у своєму будинку, за заповіти вона не знала. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 17.03.2001 року позивач уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження. 02.11.2010 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 5,6836 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території ДП №91 п.500 Залізничної селищної ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №130011, виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією Запорізької області 17.02.2006 року, заповів [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Горовою Яною Олександрівною, що підтверджується оригіналом даного заповіту. 10.11.2010 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 5,6837 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території ДП №91 п.501 Залізничної селищної ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією Запорізької області 17.02.2006 року, заповів [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Горовою Яною Олександрівною, що підтверджується оригіналом даного заповіту. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. 11.01.2016 року до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Демченко Тетяни Миколаївни звернулася позивач з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON], що підтверджується копією її заяви. 11.01.2016 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Демченко Т.М. заведена спадкова справа у нотаріуса №2/2016 року, спадкодавець [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. 28.01.2016 року до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Демченко Т.М. звернувся відповідач з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], що підтверджується копією його заяви. 08.07.2016 року постановою приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що підтверджується копією постанови. Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного: Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Цивільним Кодексом України Параграфом 2 Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що підставою виникнення права відповідача на спадкування земельних ділянок є правочини: заповіти. Право позивача на спадкування за законом після свого чоловіка ґрунтується на наступному. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач як дружина померлого чоловіка, яка є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України, прийняла спадщину після свого чоловіка [PERSON] шляхом подання заяви про її прийняття відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України в установлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк. Суд доходить висновку, що право позивача як спадкоємця першої черги за законом на спадкування земельних ділянок після чоловіка не було порушено. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 cт.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як дружина померлого чоловіка, яка є спадкоємцем першої черги за законом, вважаючи, що її право спадкоємця першої черги за законом на спадкування земельних ділянок, належні її чоловікові на праві власності, порушені тим, що останні заповідані відповідачу заповітами, які не підписувались заповідачем - її чоловіком з вимогою про визнання заповітів недійсними. Відповідно до ч.2 ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч.3 ст.1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Суд вважає, що позивачем не надано суду достовірних, належних та допустимих доказів обставин, передбачених ч.2,3 ст.1257 ЦК України. Так суд, оцінюючи висновок експерта №4-465 від 24.02.2017 року відповідно до якого підпис в графі "Підпис" в заповітах від 02.11.2010 року та від 10.11.2010 року виконаний ймовірно не [PERSON], а іншою особою, вважає його недостовірним, так як сам експерт зазначає, що відповісти в категоричній формі не виявилось можливим через недостатню кількість наданого порівняльного матеріалу максимально наближеного за часом виконання до досліджувальних документів, а тому суд його не бере до уваги. Суд, оцінюючи висновок експертів за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи від 12.12.2017 року, відповідно до якої рукописні тексти і підписи в заповітах від імені [PERSON] виконані [PERSON] як доказ, вважає його достовірним, належним та допустимим. Однак останній спростовує твердження позивача щодо тієї обставини, що заповіти не підписувались заповідачем. Таким чином, позов не підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на обставині, яка не підтверджена під час перевірки її наданими суду доказами. Суд відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення, вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, керується наступним. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги не задоволено, то понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 551,20 грн., суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України покладає на позивача.

Outcome: dismissed