Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , законним представником яких є [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , Служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації про позбавлення права користування житловим приміщенням, мотивуючи позов тим, що позивач, згідно договору міни від 22.07.1999 року №568 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.2018 року [PERSON] є власником Ѕ частини домоволодіння у [ADDRESS] . Іншими співвласниками по ј частині вказаного домоволодіння є [PERSON] та [PERSON] . У вказаному будинку зареєстровані але фактично серпня 2015 року не проживають [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] на даний час проживають у Російській Федерації та отримали посвідку на життя. У позасудовому порядку, зняти неповнолітніх із реєстрації у вказаному домоволодінні, оскільки [PERSON] , як їх законний представник не має можливості приїхати в України та зняти із реєстрації у належному [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] домоволодінні по [ADDRESS] . Оскільки відповідачі в будинку не проживають понад один рік, позивач вважає, що вони втратили право на користування житлом у ньому і просить визнати їх такими. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 23.09.2019 року відповідачам був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачів та їх представника було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду, на адресу місця їх реєстрації. У визначений судом строк законний представник неповнолітніх [PERSON] надіслала на адресу суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та відсутність заперечень щодо зняття із реєстрації у домоволодінні по [ADDRESS] її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Будь яких письмових пояснень від третіх осіб [PERSON] та Служби й справах дітей Черкаської районної державної адміністрації до суду не надано. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено що, домоволодіння у [ADDRESS] , є у спільній власності [PERSON] , які належить Ѕ частина, [PERSON] , якій належить ј частина та [PERSON] , якому належить ј частина вказаного домоволодіння. Дані обставини підтверджується даними договору міни від 22.07.1999 року №568, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.07.2018 року №2-2483 та довідкою Вергунівського старостинського округу №1 Червонослобідської сілської ради від 10.09.2019 року №934. Даний факт підтверджується позивачем та не заперечується відповідачем. Згідно довідок Вергунівського старостинського округу №1 Червонослобідської сілської ради від 10.09.2019 року №02-88/260, 02-88/261 та №02-88/262, отриманих на запит суду [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані у домоволодінні по [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження домоволодіння по [ADDRESS] від 19.08.2019 року, посвідченого заступником сільського голови Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області Вітряк В.В., встановлено, що у вказаному домоволодінні зареєстровані [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 2005 року народження та [PERSON] але не проживають з 2015 року. За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу УРСР). Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є співвласником домоволодіння по [ADDRESS] , а іншими співвласниками є [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи той факт, що неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , є членами сім`ї співвласника [PERSON] , а тому не можуть бути позбавлені права користування житловим приміщенням по [ADDRESS] , належному їх матері, за вимогою одного з інших співвласників вказаного домоволодіння.Наявність іншого житла у [PERSON] не є обставиною, яка зумовлює право співвласника [PERSON] ставити питання про позбавлення права користування житлом неповнолітніх дітей. Крім того суд звертає увагу, що визнання [PERSON] позовних вимог, суперечать інтересам неповнолітніх дітей та нормам чинного законодавства України. На підставі вище вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, а тому не підлягають до задоволення. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed