Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції) просила визнати спільним майном подружжя трикімнатну квартиру №66, площею 72,2 кв.м. за адресою: Одеська область місто Іллічівськ, вулиця Паркова, 22-б, окреме нежитлове вбудоване приміщення площею 44,9 кв.м. за адресою: Одеська область, місто Іллічівськ, вулиця Данченко, 1/49н, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири №66, площею 72,2 кв.м. за адресою: Одеська область місто Іллічівськ, вулиця Паркова, 22-б, на 1/2 частину окремого нежитлового вбудованого приміщення площею 44,9 кв.м. за адресою: Одеська область, місто Іллічівськ, вулиця Данченко, 1/49н, скасувати право власності [PERSON], [INFO] на 1/2 частину майна, а саме: трикімнатну квартиру №66, площею 72,2 кв.м. за адресою: Одеська область місто Іллічівськ, вулиця Паркова, 22-б, окреме нежитлове вбудоване приміщення площею 44,9 кв.м. за адресою: Одеська область, місто Іллічівськ, вулиця Данченко, 1/49н. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період шлюбу між сторонами, а саме з 08.09.2001 року по 22.11.2013 року, позивачем спільно із відповідачем було придбано однокімнатну квартиру №66, площею 72,2 кв.м. за адресою: Одеська область місто Іллічівськ, вулиця Паркова, 22-б, яка в подальшому була перепланована в трикімнатну квартиру із збільшенням загальної та житлової площі. Та за рахунок сімейного бюджету сторонами в період шлюбу також було придбано окреме нежитлове вбудоване приміщення площею 44,9 кв.м. за адресою: Одеська область, місто Іллічівськ, вулиця Данченко, 1/49н. Зазначені обєкти нерухомості були оформлені на імя позивача, згоди щодо розпоряджання та користування майном, яке перебуває у спільній сумісній власності відповідач не надає. За цих обставин позивач змушена звернутись до суду і просить суд захистити її право (а.с.3-5, 34-37). В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали посилаючись на обставини того, що спірне майно є особистою приватною власністю відповідача (а.с.41-43). Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб від 08.09.2001 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Відділом актів громадянського стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, та який розірвано за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.11.2013 року (а.с.10, 39). Як вбачається з технічного паспорту на нежитлове вбудоване приміщення за адресою: Одеська область, місто Іллічівськ, вулиця Данченко, 1/49н, реєстраційного посвідчення на зазначене приміщення, акту прийомки-передачі комунального майна, договору купівлі-продажу майна шляхом викупу, власником нежитлового приміщення зазначено фізичну особу підприємця [PERSON], ринкова вартість приміщення у відповідності до висновку експерта складає 947835 гривень (а.с.11-15, 65, 125). Як вбачається з договору про дольову участь у будівництві спірної квартири [PERSON] є інвестором зазначеної квартири (а.с.53-55). У відповідності до договору банківського строкового вкладу вбачається, що 02.12.2005 року відповідачем було внесено 35000 доларів США (а.с.46, 148). У відповідності до договору дарування квартири №66, за адресою: Одеська область місто Іллічівськ, вулиця Паркова, 22-б, технічного паспорту на зазначену квартиру, свідоцтва про право власності на квартиру №66, рішення виконавчого Комітету Іллічівської міської ради Одеської області власником зазначеної квартири з урахуванням збільшення загальної та житлової площі власником спірної квартири значиться відповідач [PERSON], ринкова вартість квартири у відповідності до висновку експерта складає 1482355 гривень (а.с.45, 47-52,125). Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.12.2008 року та розписки виданої [PERSON] 04.12.2005 року, відповідачем відчужено земельну ділянку покупцю [PERSON], яка належала [PERSON] на праві власності за ціною 138000 гривень (а.с.66-68). Судом застосовується законодавство на час виникнення правовідносин. Щодо позовних вимог позивача в частині визнання спільним майном подружжя трикімнатної квартири №66, площею 72,2 кв.м. за адресою: Одеська область місто Іллічівськ, вулиця Паркова, 22-б, визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину трикімнатної квартири №66, площею 72,2 кв.м. за адресою: Одеська область місто Іллічівськ, вулиця Паркова, 22- б, скасування права власності [PERSON] на 1/2 частину майна, а саме: трикімнатну квартиру №66, площею 72,2 кв.м. за адресою: Одеська область місто Іллічівськ, вулиця Паркова, 22-б, суд зазначає наступне. За Сімейним кодексом України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення (ч.ч.1, 2 ст.70). Пленум Верховного Суду України в пунктах 23 і 24\~постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~роз'яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч.3\~ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст.ст.10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 179 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до\~ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтями\~58,\~59 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1\~ст.64 ЦПК України\~письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Частиною 1\~ст.62 СК України\~передбачено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дійсно, за змістом\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, але належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і фактом, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі №6-135цс13, який у відповідності до ч.1\~ст.360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для всіх судів України. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов'язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу позову, а саме те, що спірна переобладнана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, але в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів у підтвердження вказаних обставин, тому ці обставини є не доведеними, відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню саме з підстав їх недоведеності. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] в частині визнання спільним майном подружжя окремого нежитлового вбудованого приміщення площею 44,9 кв.м. за адресою: Одеська область, місто Іллічівськ, вулиця Данченко, 1/49н, визнати за позивачем права власності на 1/2 частину окремого нежитлового вбудованого приміщення площею 44,9 кв.м. за адресою: Одеська область, місто Іллічівськ, вулиця Данченко, 1/49н, скасування права власності [PERSON] на 1/2 частину майна, а саме: окремого нежитлового вбудованого приміщення площею 44,9 кв.м. за адресою: Одеська область, місто Іллічівськ, вулиця Данченко, 1/49н, суд зазначає наступне. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання\~\~(ч.1\~ст.15 ЦК України, частина перша\~статті 3 ЦПК України). Аналізуючи доводи позивача в цій частині позову, як в сукупності, так і окремо, у відповідності до положень ч.1 ст.60 ЦПК України, суд зауважує, що положеннями СК України власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним\~\~майном визначено у\~\~ст.ст.63,\~65 СК України.\~\~ Водночас відповідно до\~ст.59 СК України\~той з подружжя, який є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Так, згідно зі\~статтею 52 ЦК України\~фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним\~\~майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.\~\~\~\~ Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені в Постановах Верховного суду України по справах № 6-79цс13, 6-135цс13, 6-21цс15, 6-1109цс15, висновки, яких є обовязковими для судів нижчих інстанцій. З урахуванням правової позиції позивача, виходячи з предмету його позовних вимог та в межах предмету доказування суд зазначає, що позивачем в судовому засіданні не доведено обставин того, що саме окреме нежитлове вбудоване приміщення, за адресою: Одеська область, місто Іллічівськ, вулиця Данченко, 1/49 н є обєктом спільної сумісної власності подружжя, набуто у спільну сумісну власність спільними зусиллями подружжя та за спільні сумісні кошти подружжя, тому позов в цій частині є недоведеним та не може бути задоволений В цілому, щодо предмету позовних вимог, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову в цілому, саме з підстав недоведеності позивачем обставин в межах предмету позовних вимог, -

Outcome: dismissed