Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач ПАТ «Український професійний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» звернувся до суду з вказаним позовом та просить: - визнати недійсним нікчемний правочин - Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ПАТ «УПБ» та [PERSON], що нотаріально посвідчений 28 травня 2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О. Я. Договір за реєстровим № 1613; - застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, шляхом: скасування рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нерухоме майно, яким є ціле вбудоване приміщення відділення банку, загальною площею 78,70 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 9846910, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21681025 від 28.05.2015 р. 23:27:24, державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О. Я.), що є підставою для внесенням відповідного запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - визнання за ПАТ «УПБ» (ідентифікаційний код 19019775) права власності на нерухоме майно, яким є ціле вбудоване приміщення відділення банку, загальною площею 78,70 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 647119659104. - стягнути з відповідача на користь ПАТ «УПБ» (ідентифікаційний код 19019775) понесені витрати на оплату судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 28 травня 2015 року між ПАТ «УПБ» та фізичною особою [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О. Я. договір купівлі-продажу нерухомого майна, реєстровий № 1613, згідно з умовами якого ПАТ «УПБ» здійснив відчуження на користь відповідача права власності на нерухоме майно, яким є ціле вбудоване приміщення відділення банку, загальною площею 78,70 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Зазначена в договорі купівлі - продажу ціна нерухомого майна становила 452 764,00 грн. Вказаний Договір купівлі - продажу має ознаки нікчемності, встановлені ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ознаки недійсності правочину, а нерухоме майно підлягає поверненню позивачу. Постановою Правління Національного банку України від 28 травня 2015 року №348 «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних», банк було віднесено до категорії неплатоспроможних. Винесенню вказаної постанови передувало ухвалення Правлінням Національного банку України Постанови від 30 квітня 2015 року № 293/БТ «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», відповідно до якої було установлено цілий ряд обмежень у здійсненні діяльності ПАТ «УПБ», запроваджено особливий режим контролю за його діяльністю та призначено куратора Національного банку України. На підставі цієї Постанови Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 р., виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 28.05.2015 р. №107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ». Даним рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 р. по 28.08.2015 р. (включно). Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «УПБ» було призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Л.О. Спеціальним законом в сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку є Закон України від 23.02.2012 р. №4452-УІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який набув чинності 22.09.2012 р. Частиною 8 прикінцевих та перехідних положень Закону №4452-УІ встановлено, що законодавчі та інші нормативно - правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного суду України від 20.01.2016 р. по справі № 6-2001 цс 15, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України. Основною метою цього закону є захист прав та законних інтересів вкладників банку щодо задоволення їх кредиторських вимог та повернення належних їм коштів. Так, за наслідком запровадження у ПАТ «УПБ» тимчасової адміністрації та на виконання своїх обов'язків, передбачених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», п. 1.18. рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 р. № 2 "Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 р. за N 1581/21893, уповноваженою особою Фонду, наказом № 26/ТА від 29.05.2015 р., було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «УПБ», якою було здійснено перевірку усіх правочинів (договорів), укладених Банком з іншими контрагентами протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації. Метою проведення такої перевірки було виявлення правочинів, у тому числі тих, які сприяли настанню негативних для неплатоспроможного банку наслідків, забезпечували виведення кредиторами та пов'язаними особами банку коштів з неплатоспроможного банку, та в подальшому унеможливили виконання цим банком зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами. Під час здійснення перевірки було виявлено, що договір купівлі - продажу є нікчемним, оскільки при укладені даного договору було допущено ряд порушень норм чинного законодавства України, обмежень, встановлених Національним банком України, до того ж, було встановлено, що такий правочин має ознаки нікчемності, визначені частиною 3 статті 38 Закону №4452-УІ, оскільки має безоплатний характер, що зумовило неможливість виконання банком зобов'язань перед іншими кредиторами та направлений на позачергове задоволення вимог одного з кредиторів неплатоспроможного банку. Як зазначалося вище, 30.04.2015 р. Правлінням Національного Банку України було прийнято постанову № 293/БТ «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», відповідно до якої було установлено цілий ряд обмежень у здійсненні діяльності ПАТ «УПБ», зокрема було зобов'язано позивача: - не здійснювати будь-якого відчуження будівель і споруд ПАТ «УПБ», крім відчуження майна, що перейшло у власність ПАТ «УПБ» на підставі реалізації прав заставодержателя, за вартістю, не нижче ніж визначена за результатами оцінки, проведеної відповідно до вимог законодавства України незалежним суб'єктом оціночної діяльності, який уключений до Державного реєстру оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності та відповідає критеріям, передбаченим абзацами другим- шостим п. 7 Постанови Правління НБУ від 25.03.2014 року № 602 «Про заходи щодо забезпечення повернення кредитів, наданих Національним банком України»; - не здійснювати достроково повернення коштів інсайдерам, пов'язаним особам та власникам істотної участі в ПАТ «УПБ», крім спрямування коштів на збільшення статутного капіталу; - зобов'язати ПАТ «УПБ» під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України. Підставою для прийняття Національним банком України рішення про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних стало, у тому числі невиконання банком своїх грошових зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами банку щодо повернення депозитних вкладів, перерахування коштів, тощо, про що свідчили численні звернення вкладників та інших кредиторів Банку до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України, Верховної ради України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банки зобов'язані провадити свою діяльність відповідно до вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів України. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом), які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом) набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Національним банком. Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності у порядку, встановленому цими актами. Акти Національного банку можуть бути оскаржені відповідно до законодавства України. Згідно з положеннями п. 1.2. Інструкції Правління Національного банку України № 313 від 20.12.1995 р. «Про порядок підготовки, видання, реєстрації надсилання та систематизації нормативних документів Національного банку України», нормативний акт Національного банку України - це офіційний документ, юридична форма правотворчої діяльності Національного банку України. Він містить правові норми з основних питань банківської діяльності, регулює відносини в межах банківської системи та містить у собі певні правила її діяльності. Нормативний акт є обов'язковим для виконання всіма банками, а також юридичними і фізичними особами під час здійснення банківських операцій. У зв'язку з тим, що за загальним правилом акти органів державного управління поділяються на нормативні та розпорядчі (індивідуальні) акти, а відповідно до Закону України «Про Національний банк України», Правління Національного банку України було наділено повноваженнями і видавало виключно нормативні акти, то постанова Правління Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015 р. є саме нормативно-правовим актом. Таким чином, та враховуючи, що постанова Правління Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015 р. містить гриф «Банківська таємниця», то така постанова є нормативно-правовим актом з обмеженим доступом і є обов'язковою для виконання. Структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначає Закон України «Про банки і банківську діяльність», згідно зі ст. ст. 66, 73, 75 якого Національний банк України здійснює регулювання банківської діяльності у формах адміністративного та індикативного регулювання. Здійснюючи адміністративне регулювання, Національний банк України встановлює вимоги та обмеження щодо діяльності банків. У разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно- правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать, зокрема: віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного. Так, відповідно до п. 12.3. Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 р. № 346, рішення Правління НБУ про віднесення банку до категорії проблемних має містити, зокрема, обмеження у діяльності банку. Відтак, оскільки ПАТ «УПБ» не мав права укладати договір купівлі - продажу, такий договір слід вважати укладеним з порушенням банком його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним. Пунктом 7.9. цього ж положення передбачено, що банк після прийняття рішення Національного банку про обмеження окремих видів здійснюваних банком операцій та протягом визначеного цим рішенням строку (або до визначеного терміну) укладає договори та здійснює операції, у тому числі згідно з договорами, виключно з урахуванням установлених обмежень, в даному випадку з урахуванням обмежень, визначених постановою Правління Національного банку України №293/БТ 30.04.2015 р. «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку». Відтак договір купівлі - продажу, вцілому, укладений з порушенням вимог Постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015 р. №293/БТ. Також, договір купівлі - продажу слід вважати укладеним з порушенням банком його господарської компетенції, що не впливає на обставину того, чи слід відносити постанову Правління Національного банку України від 30.04.2015 р. №293/БТ до нормативно-правових актів чи є вона актом індивідуальної дії, оскільки така постанова містить чітке обмеження господарської компетенції ПАТ «УПБ», а саме заборону укладати такі договори. Разом з тим, факт обмеження господарської компетенції ПАТ «УПБ» на момент укладення договору купівлі - продажу з дійсним та не спростованим будь - якою із сторін даного спору. Принцип свободи договору обмежується можливістю укладення договорів, які не суперечать загальним засадам цивільного законодавства, визначеним у ст. 3 ЦК України. На підставі ст. 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно- правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку. Крім того, не дивлячись на заборону, встановлену Постановою № 293/БТ, розрахунки за договором купівлі-продажу через кореспондентський рахунок Банку, відкритий в Національному банку не здійснювались, що підтверджується відповідною довідкою. Так, замість реальних розрахунків (через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України) в балансі ПАТ «УПБ» були відображені штучні транзакції з оплати договору, внаслідок чого ПАТ «УПБ» жодних грошових коштів отримано не було. Як зазначено вище, розрахунки за договором купівлі - продажу не проводились через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України. Умовами п. 2.2. договору купівлі-продажу визначено, що оплата за об'єкт нерухомості здійснюється на рахунок продавця № 361075783, відкритий в ПАТ «УПБ», м. Київ, код банку 300205 внутрішній рахунок Банку. Крім цього, договір купівлі - продажу містить умову щодо можливості залучення покупцем третіх осіб для здійснення розрахунків за договорами з Продавцем. Як вбачається з аналізу довідки (виписки) по рахунку № 361075783 на який покупець мав здійснювати переказ коштів за купівлю нерухомості, згідно умов укладеного з банком договору, з метою оплати договору купівлі - продажу за покупця в балансі банку було відображено штучну транзакцію з переказу коштів від третьої особи, що мала відкриті рахунки в банку: ТОВ «РОЗВИТОК- 2012» (ідентифікаційний код 38239352), згідно договорів доручення. Комісією з перевірки договорів (інших правочинів) також було встановлено, що здійснити оплату договору купівлі - продажу ТОВ «РОЗВИТОК - 2012» не мало можливості. Так, з метою проведення штучних розрахунків ТОВ «Розвиток -2012» було оформлено платіжне доручення №212 від 28.05.2015 р з перерахування коштів зі свого поточного рахунку, відкритого в ПАТ «УПБ», на рахунок ПАТ «УПБ» на суму 452 764 грн. Проте, виконання вказаного платіжного доручення не вбачалося можливим, оскільки станом на 28.05.2015 р. залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «УПБ» складав 43 805,61 грн. Відповідно до п. 2.2. Глави 2 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 р. № 368, високоліквідними коштами (тобто коштами, якими в подальшому реально можливо здійснювати погашення грошових зобов'язань) є: готівкові кошти (кошти, що перебувають у касі банку), і безготівкові кошти, що обліковуються на кореспондентському рахунку, відкритому в Національному банку України. Враховуючи, що за наслідком укладення між ПАТ «УПБ» та [PERSON] договору купівлі - продажу на суму 452 764,00 грн. кошти не були відображені ані на кореспондентському рахунку, ані у касі банку - такі кошти не є високоліквідними, а отже не можуть бути направлені на задоволення вимог кредиторів. Враховуючи, що уклавши зі [PERSON] договір купівлі-продажу, банк здійснив відчуження власних активів, що жодним чином не покращило його ліквідність та призвело до неплатоспроможності і неможливості виконання грошових зобов'язань перед іншими кредиторам в частині ціни договору, такий правочин є нікчемним. Згідно з умовами договору купівлі-продажу, покупець має розрахуватись з продавцем сплатити вартість придбаної нерухомості після підписання договору, але не пізніше ніж: 30.06.2015 р. Тобто, за договором купівлі - продажу безпідставно встановлено відстрочку платежу, що з урахуванням перебування ПАТ «УПБ» у категорії проблемних та його неможливістю виконання зобов'язань перед кредиторами значно погіршувало фінансове становище останнього. При цьому, як зазначалось вище штучна оплата нікчемного договору здійснена третьою особою - ТОВ «Розвиток-2012», яке в період укладання покупцем нікчемного договору з банком та відображення в балансі банку штучних транзакцій з оплати об'єкту нерухомості за покупця, було кредитором банку, оскільки мало залишки грошових коштів на своїх рахунках, відкритих в ПАТ «УПБ». Згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевими бенефіціарними власниками (контролерами) ТОВ «Розвиток-2012» (ідентифікаційний код 38239352) є дві фізичні особи: [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим, [PERSON] мав значний вплив на ПАТ «УПБ», про що свідчить той факт, що останній був акціонером банку і фактично здійснював усі управлінські функції. Про обізнаність [PERSON] про фінансовий стан ПАТ «УПБ» та його вплив на банк, свідчить окрім іншого і лист, направлений на адресу Національного банку України №01-08/1521 від 27.05-2015 р., який власноручно був підписаний [PERSON] від акціонерів ПАТ «УПБ». Зазначений лист містить виклад обставин, що підтверджують обізнаність останнього про фінансовий стан банку, про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та існування встановлених обмежень. Враховуючи вищезазначені обставини та факти, згідно положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» [PERSON] є контролером ПАТ «УПБ» та відповідно разом із ТОВ «Розвиток- 2012», [PERSON] є пов'язаними особами з ПАТ «УПБ», відомості про що, у відповідності до закисів Постанови Правління Національного банку України № 315 від 12.05.2015 р. було подано до Національного банку України. Важливою складовою є й те, що жодного публічного конкурсу (тендеру) щодо продажу належних банку об'єктів нерухомості не проводилось, будь-які звернення [PERSON] щодо наміру придбати належні Банку об'єкти нерухомості - відсутні. Оскільки, вибір покупців нерухомості не пояснювався банком на ринкових умовах, є всі підстави вважати, що покупці були визначені контролером банку - [PERSON], а сам правочин вчинений виключно в інтересах пов'язаних з банком осіб. Від продажу об'єкта нерухомості за договором купівлі-продажу сума грошових коштів на кореспондентському рахунку банку не збільшилась, як і не збільшилась його платоспроможність на суму відчуженої нерухомості оскільки, покупець не розраховувався за договорами, переказавши кошти зі свого рахунку в іншому Банку, які за наслідком здійснення переказу з іншого Банку були б відображені на кореспондентському рахунку ПАТ «УПБ». Укладення вказаного договору купівлі - продажу призвело до неплатоспроможності ПАТ «УПБ» та зумовило неможливість виконання зобов'язань неплатоспроможного банку перед іншими кредиторами. Поміж тим, комісією з перевірки договорів (інших правочинів) було достовірно встановлено, що в період укладення договорів купівлі - продажу, кредитор банку - ТОВ «Розвиток-2012» був позбавлений можливості розпоряджатися коштами, що обліковувалися на рахунку останнього, відкритого в ПАТ «УПБ», шляхом зняття коштів зі своїх рахунків чи переказу їх за межі банку, оскільки банк вже був неплатоспроможним в розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», тобто не здатний виконувати свої грошові зобов'язання. Банк уклав договір купівлі - продажу на заздалегідь невигідних для банку умовах, перебуваючи у важкому фінансовому стані, маючи проблеми з ліквідністю, фактично вже будучи неплатоспроможним, в розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Невиконання банком своїх зобов'язань щодо переказу коштів підтверджується сотнями листів, заяв, скарг, претензій, що надійшли від клієнтів банку як юридичних так і фізичних осіб протягом травня місяця та продовжують і надалі надходити, та позовними заявами поданими клієнтами банку до відповідного суду щодо повернення коштів, здійснення переказу коштів, тощо. Укладання банком договору купівлі-продажу між пов'язаними особами з [PERSON], на невигідних для банку умовах, на умовах, що не є ринковими та з порушенням чинного законодавства, дає всі підстави вважати, що у зв'язку з неможливістю переказати кошти за межі банку чи зняти їх готівкою та розуміючи практично неможливість отримання таких коштів у випадку ліквідації банку, за допомогою пов'язаних з ним юридичних та фізичних осіб [PERSON] здійснював виведення коштів з банку в натуральній формі - майном, що належало на праві власності ПАТ «УПБ». Фактично відчуження майна банку за договором купівлі - продажу, призвело до ще більшого зменшення обсягу високоліквідних активів банку, порушення внаслідок цього нормативів діяльності банку, встановлених Національним банком України, до повної неплатоспроможності та неможливості виконання грошових зобов'язань перед іншими кредиторами банку та як наслідок - прийняття Національним банком України 28.05.2015 року Постанови №348 про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних. Означене свідчить, що даний правочин має ознаки нікчемності, визначені пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Враховуючи вищевикладене, договір купівлі-продажу є нікчемним, оскільки має ознаки нікчемності, визначені у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема: - п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону - банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; -п 2 ч. 3 ст. 38 Закону - банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; - п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону - банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Представник позивача Бондаренко М.Г., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, відповіді на відзив та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав викладених в відзиві на позовну заяву та запереченні. Третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав письмові пояснення по справі, в яких пояснив, що зважаючи на ризики протиправного виведення активів банку, що призведе до штучного зменшення ліквідаційної маси, що в свою чергу може стати підставою для порушення прав безпосередньо Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як кредитора банку, а також інших кредиторів банку вимоги яких, наразі, акцептовано, враховуючи норми спеціального Закону,

Outcome: dismissed