Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Європа-Транс ЛТД» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що відповідач перебував у трудових відносинах із позивачем. 22.07.2015 року відповідач [PERSON] під час виконання службових обов`язків у 22.10 години на автодорозі Київ-Чоп Макарівського району Київської області скоїв ДТП, керувавши автомобілем «MAN» державний номерний знак [NUMBER] , який належить ТОВ «Європа-Транс ЛТД» на підставі свідоцтва про право власності, зіткнувся із автомобілем «Volkswagen» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням потерпілого [PERSON] який є власником даного авто. Зазначена ДТП мала місце з вини [PERSON] . В результаті даного зіткнення автомобілів були заподіяні технічні пошкодження. Вина [PERSON] підтверджується постановою Макарівського районного суду Київської області від 28.09.2015 року за вчинене адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП як порушення ПДР. 30.11.2016 року Шевченківським районним судом міста Києва винесено рішення про стягнення з ТОВ «Європа-Транс ЛТД» матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, в розмірі 57761.54 гривень та судового збору у розмірі 577.62 гривень на користь [PERSON] . На дату подання позовної заяви до суду, товариством «Європа-Транс ЛТД» дана сума на користь потерпілого [PERSON] сплачена в повному обсязі, згідно платіжному дорученню №116 від 14.02.2017 року. Відповідно наказу №80/01/К від 03.12.2016 року [PERSON] звільнений з роботи по ст.38 КЗпП, за власним бажанням. Організація, яка повністю відшкодувала шкоду, завдану з вини її працівника при виконанні ним своїх трудових обов`язків, має право зворотної вимоги (регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування. Відповідач відшкодувати заподіяну шкоду у добровільному порядку відмовився. Позивач просить: стягнути з відповідача нанесені збитки у розмірі 57761.54 гривень, судовий збір у сумі 577.62 гривень. Представник позивача Нечіпайло Р.С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Ганенко Р.А. проти задоволення позовних вимог заперечив. Згідно поданого раніше відзиву, відповідач не заперечує той факт, що 22.07.2015 року сталася ДТП за участю автомобіля «MAN», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . На момент вчинення вказаної ДТП відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з позивачем по даній справі ТОВ «Європа-Транс ЛТД», яке також є власником автомобіля «MAN», державний номерний знак [NUMBER] . Постановою Макарівського районного суду Київської області від 28.09.2015 року [PERSON] визначений винним у вчиненні вказаної ДТП. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30.11.2016 року у справі №761/10737/16-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Транс ЛТД» про стягнення суми страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ТОВ «Європа-Транс ЛТД» було стягнуто 57761.54 гривень в рахунок відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди, завданої вказаною ДТП, а також 577.62 гривень судового збору. В той же час вимоги ТОВ «Європа-Транс ЛТД» про стягнення з [PERSON] в порядку регресу завданої матеріальної шкоди в сумі 57761.54 гривень та 577.62 гривень судового збору є необґрунтованими. Як зазначено в позовній заяві і не заперечується відповідачем, на момент вчинення ДТП відповідач [PERSON] перебував в трудових відносинах з позивачем ТОВ «Європа-Транс ЛТД» - він працював водієм та за сумісництвом експедитором. Також з матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП і завдання шкоди потерпілому [PERSON] автомобіль «MAN», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] , належав на праві власності позивачу по справі ТОВ «Європа-Транс ЛТД». Законодавством встановлено обмежену відповідальність працівників за шкоду, завдану роботодавцю, і розмір такої відповідальності не може перевищувати середньомісячного заробітку. Однак позовна заява та додані до неї докази не містять розрахунку середньомісячного заробітку відповідача, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність розміру заявлених позовних вимог обмеженням, які встановлені ст.132 КЗпП України. Додані до позовної заяви копії договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.12.2014 року, укладених між ТОВ «Європа-Транс ЛТД» та [PERSON] не дають підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди в повному обсязі. Зі змісту п.2 та 4 доданих до позовної заяви договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.12.2014 року також вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язався відшкодувати завдану шкоду у випадку незабезпечення зі своєї вини збереження ввірених йому матеріальних цінностей, виявлення нестачі переданих йому під звіт матеріальних цінностей, грошових засобів більше встановлених норм, зниження якості або псування з його вини товарів/матеріалів. При цьому за умовами зазначених договорів [PERSON] не брав на себе зобов`язання в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану третім особам під час виконання своїх трудових обов`язків. Зі змісту позовної заяви та доданих доказів вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення в порядку регресу шкоди, яка завдана з вини [PERSON] третім особам - [PERSON] Завдана шкода полягає у пошкодженні належного на праві власності [PERSON] автомобіля «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] . При цьому завдана шкода не пов`язана із незабезпеченням [PERSON] зі своєї вини збереження ввірених йому ТОВ «Європа-Транс ЛТД» матеріальних цінностей, виявлення нестачі переданих йому під звіт матеріальних цінностей, грошових засобів більше встановлених норм, зниження якості або псування з його вини товарів/матеріалів. А тому покладення на відповідача [PERSON] повної матеріальної відповідальності суперечить нормам ч.1 ст.1191 ЦК України та ст. ст.132, 134, 135-1 КЗпП України. Згідно відповіді на відзив, позивач зазначає, що відповідачем у відзиві на позовну заяву не спростував доводів про те, що з [PERSON] підлягає стягненню сума, яка була відшкодована ТОВ «Європа-Транс ЛТД» на користь потерпілого [PERSON] Для виконання своїх трудових обов`язків відповідачу було передано транспортний засіб MAN державний номерний знак [NUMBER] , який був за ним закріплений, що також підтверджується подорожнім листом №КУ 072201 від 22.07.2015 року. Договір який був укладений із експедитором (відповідачем по справі [PERSON] ) про повну індивідуальну матеріальну відповідальність є у матеріалах справи. Відповідно до ст.134 КЗпП передбачено випадки коли працівники несуть повну матеріальну відповідальність: 1. між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Даний договір із відповідачем як з експедитором укладений та міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч.2. ст.130 КЗпП України, умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода, 2) протиправна поведінка працівника, 3) вина в діях чи бездіяльності працівника, 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала. Дотримуючись вимог ч.2 ст.130 КЗпП України, позивачем підтверджена: -пряма дійсна шкода у розмірі 57 761.54 гривень. Як роз`яснено у абзаці 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 29.12.1992 року №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати; -протиправна поведінка, яка полягає у вчинені адміністративного правопорушення та порушення умов договору про повну матеріальну відповідальність; -вина, яка підтверджена постановою Макарівського районного суду від 28.09.2015 року за вчинене адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП як порушення ПДР. - прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала. Позивач стверджує, що відповідач має відшкодувати у повному обсязі матеріальну шкоду в порядку регресу та враховуючи, що із відповідачем як з експедитором із перевезення вантажів був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Судом встановлено, що відповідно наказу (розпорядження) №34/02/к від 01.12.2014 року про прийняття на роботу, [PERSON] з 01.12.2014 року прийнято на роботу до автомобільної колони №1 Центрального АТП ТОВ «Європа-Транс ЛТД» на посаду експедитора за сумісництвом (а.с.5). Відповідно наказу (розпорядження) про переведення на іншу роботу №34/01/к-01657 від 01.12.2014 року, виданого ТОВ «Європа-Транс ЛТД», [PERSON] з 01.12.2014 року переведений на посаду водія автотранспортних засобів (вантажного автомобіля) автомобільної колони №1 Київського АТП (а.с.6). Згідно подорожньому листу №КУ072201 від 22.07.2015 року, виданого ТОВ «Європа-Транс ЛТД», [PERSON] був водієм автомобіля MAN державний номерний знак [NUMBER] (а.с.7). Відповідно наказу №80/01/к-01657 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), виданого ТОВ «Європа-Транс ЛТД», [PERSON] звільнений 01.12.2015 року з посади водія автотранспортних засобів (вантажного автомобіля) автомобільної колони №1 Центрального АТП за власним бажанням (а.с.8). Згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.12.2014 року, укладеного між ТОВ «Європа-Транс ЛТД» та [PERSON] , [PERSON] , який займає посаду водія АТЗ прийняв на себе повну матеріальну відповідальність як за всі передані йому в установленому підприємством порядку матеріальні цінності та грошові засоби згідно з інвентаризаційними описами на день підписання цього договору, так і за всі ті, що будуть надходити йому протягом усього терміну дії цього договору (а.с.9). Згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.12.2014 року, укладеного між ТОВ «Європа-Транс ЛТД» та [PERSON] , [PERSON] , який займає посаду експедитора прийняв на себе повну матеріальну відповідальність як за всі передані йому в установленому підприємством порядку матеріальні цінності та грошові засоби згідно з інвентаризаційними описами на день підписання цього договору, так і за всі ті, що будуть надходити йому протягом усього терміну дії цього договору (а.с.10). Відповідно платіжному дорученню №116 від 14.02.2017 року, ТОВ «Європа-Транс ЛТД» перерахувало [PERSON] 58339.16 гривень, призначення платежу - оплата грошових коштів на виконання рішення Шевченківського районного суду по справі №761/10737/16-ц від 30.11.2016 року (а.с.11). Згідно постанови Макарівського районного суду Київської області від 28.09.2015 року по справі №370/1913/15-п, [PERSON] за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340.00 гривень (а.с.12). Відповідно рішенню Шевченківського районного суду міста Києва від 30.11.2016 року по справі №761/10737/16-ц, стягнуто з: - Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Транс ЛТД» на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 57761.54 гривень та судовий збір у розмірі 577.62 гривень; - [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 3000.00 гривень та судовий збір у розмірі 551.20 гривень. - [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 5000.00 гривень та судовий збір у розмірі 551.20 гривень (а.с.13-16). Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст.1 КЗпП України). Згідно вимог ч.1 ст.3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно вимог ст.130 КЗпП, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Вимогами ст.134 КЗпП передбачено випадки повної матеріальної відповідальності. Зокрема, відповідно до вимог п.1 ч.1 цієї статті, - відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно вимог ст.135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажом (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Позивачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про функціональні та посадові обов`язки працівника [PERSON] як експедитора та водія, з якими б він був ознайомлений, щоб давало суду підстави вважати, що він може за законом нести повну матеріальну відповідальність перед позивачем. Відповідно вимог ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Як роз`яснено у п.4 згаданої постанови №14, за правилами ст.132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на данному підприємстві (в установі, організації). Відповідно до вимог ч.2 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Нормою ч.1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, проте, відповідач [PERSON] на час події ДТП, що мала місце 22.07.2015 року, у результаті якої було завдано матеріальної шкоди, перебував із позивачем ТОВ «Європа-Транс ЛТД» у трудових відносинах, з огляду на це, до застосування підлягають спеціальні норми КЗпП України. Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). За збиток, заподіяний підприємству під час виконання трудових обов`язків, працівники (крім посадових осіб), з вини яких його заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямого дійсного збитку, але не більше ніж їхній середній місячний заробіток. Матеріальну відповідальність понад середній місячний заробіток допускають лише у випадках, визначених у законодавстві (ст.132 КЗпП). Випадки, у яких працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі збитку, заподіяного з їхньої вини підприємству, перелічено в ст.134 КЗпП. Зокрема, це можливо, якщо між працівником і підприємством згідно зі ст.135-1 КЗпП укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Оцінюючи здобуті докази, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано розрахунку середньомісячного заробітку відповідача, суд позбавлений можливості перевірити відповідність розміру заявлених позовних вимог. Шкода, яка була завдана третій особі [PERSON] у зв`язку з пошкодженням належного йому автомобіля, не пов`язана із незабезпеченням [PERSON] з його вини збереження ввірених йому ТОВ «ЄВРОПА-ТРАНС ЛТД» матеріальних цінностей, виявлення нестачі переданих йому під звіт матеріальних цінностей, грошових засобів більше встановлених норм, зниження якості або псування з його вини товарів/послуг.

Outcome: dismissed