Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

06.03.2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка в подальшому буде здійснювати догляд за ним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. 27.03.2018 малолітнього [PERSON] , [INFO] було вилучено із сім`ї та поміщено до комунальної установи «Центральна дитяча міська лікарня». Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради 03.04.2018 прийнято рішення про влаштування малолітнього [PERSON] до Житомирського обласного спеціалізованого будинку для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків Житомирської обласної ради. 18.04.2018 виконавчим комітетом Житомирської міської ради прийнято рішення «Про направлення малолітнього [PERSON] до державного дитячого закладу». Так, з 02.05.2018 [PERSON] перебуває на повному державному утриманні в Житомирському обласному спеціалізованому будинку дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків. За період перебування дитини у закладі його мати, [PERSON] , жодного разу сина не провідала, про життя та здоров`я не турбувалась, допомоги на утримання не надавала, умовами проживання своєї дитини не цікавилась. Виходячи з інтересів дитини, з метою встановлення їй статусу дитини, позбавленої батьківського піклування позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 22.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.23-24). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та пояснив, що відповідач не виконує батьківські обов`язки відносно дитини, не цікавиться її вихованням та здоров`ям протягом тривалого проміжку часу. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, в судове засідання не з`явився, при цьому, судом вжито заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 04.06.2019 (а.с.34). Відповідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до п. 15.8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України оприлюднення інформації щодо справи, визначеної цією редакцією Кодексу, на офіційному веб-порталі судової влади України здійснюється в порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши висновок органу опіки і піклування, інші матеріали справи, оцінюючи у сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.01.2018 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с.8). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України № 00019339766 від 05.01.2018, у свідоцтві про народження малолітнього [PERSON] , [INFO] , відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, актовий запис складено за № 51 від 05.01.2018 року (а.с.9). Відповідно до акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 27.03.2018 малолітнього [PERSON] , [INFO] госпіталізовано до комунальної установи «Центральна дитяча міська лікарня» (а.с.11). 30.03.2018 відповідач [PERSON] написала заяву про тимчасове влаштування свого сина [PERSON] до обласного будинку дитини, у зв`язку із складними матеріально-побутовими умовами проживання (а.с.15). З витягу протоколу №12 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради від 03.04.2018 вбачається, що комісією з питань прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради розглядалось питання про ситуацію, яка склалась у сім`ї [PERSON] , та вирішено: Службі у справах дітей міської ради підготувати проект рішення про направлення малолітнього [PERSON] , [INFO] , до державного дитячого закладу та винести на засідання виконавчого комітету Житомирської міської ради (а.с.12-13). 18.04.2018 виконавчим комітетом Житомирської міської ради прийнято рішення № 418 «Про направлення малолітнього [PERSON] , [INFO] , до державного дитячого закладу» (а.с.14). Відповідно до акту комісії по зв`язкам із батьками, діти яких знаходяться в комунальному закладі «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків» Житомирської обласної ради від 13.02.2019, малолітній [PERSON] , [INFO] перебуває в Житомирському обласному спеціалізованому будинку дитини з 02.05.2018 на повному державному утриманні та вихованні, батьки жодного разу не провідували його, життям не цікавились (а.с.18). Як вбачається з листа Комунального закладу «Житомирського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків» Житомирської обласної ради № 70/02-23 від 19.02.2019, у вказаному закладі [PERSON] , [INFO] перебуває з 02.05.2018 на повному державному утриманні та вихованні. З моменту поступлення дитини до закладу батьки жодного разу дитину не вивідували, її життям та здоров`ям не цікавилися (а.с.17). За таких обставин, рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 03.07.2019 року за №674 затверджено висновок, відповідно до якого виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.35). Згідно статей 3, 18 Конвенції Про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року № 780-Х11 (далі - Конвенція) незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частин 3, 4 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її станом здоров`я, а тому суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав. Крім того, за правилами частин 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (Частини 1, 2 ст. 27 Конвенції). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, на підставі норм Сімейного кодексу України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь особи чи установи, яка в подальшому буде здійснювати догляд за дитиною, на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з кожного, починаючи з 06.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1536, 80 грн. (дві позовні вимоги немайнового характеру).

Outcome: approved