Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

06 червня 2017 року позивач звернулася до суду з вимогами до [PERSON] З підстав передбачених ст.ст.392,1268 ЦК України просить позов задовольнити. Пояснила, що з 1981 року вона проживала разом з своїм майбутнім чоловіком [PERSON] в будинку [ADDRESS], а 26 травня 1982 року зареєструвала шлюб з останнім. Також в спірному будинку проживала матір її чоловіка [PERSON], яка померла [INFO]. Спірний будинок належав до колгоспного двору, оскільки голова двору та всі його члені працювали в колгоспі. На момент розпаду колгоспного двору (15 квітня 1991 року) в господарстві проживали: позивач, її чоловік та [PERSON], які набули право власності на даний будинок по 1/3 частці кожен. [INFO] помер її чоловік [PERSON] На час його смерті позивач разом з чоловіком перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали в будинку [ADDRESS]. На початку 2016 року відповідач [PERSON] повідомила позивачу, що вона є єдиним власником спірного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 серпня 1994 року. [PERSON] вважає, що вищезазначене свідоцтво слід визнати недійсним в частині належності відповідачу на праві власності 2/3 часток будинку, оскільки позивач набула право власності на 1/3 частку будинку при розпаді колгоспного двору та 1/3 частка будинку належала її померлому чоловіку і вона прийняла спадщину після смерті останнього, оскільки проживала разом з ним на момент смерті, а також просить визнати право власності на 2/3 частки спірного будинку. Відповідач заперечила по суті позову, вважає вимоги позивача безпідставними. Пояснила, що [PERSON], яка померла [INFO] була її матір'ю. При життя матір склала заповіт, яким заповідала все належне їй майно [PERSON] Після смерті матері, відповідач звернулась до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та 26 серпня 1994 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірний будинок. Також пояснила, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] були зареєстровані в господарстві , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] до 30 травня 1982 року, а надалі вибули з колгоспного двору, придбавши інший будинок за адресою: [ADDRESS], таким чином , створивши окремий колгоспний двір, де [PERSON] був зареєстрований до дня смерті - [INFO], а [PERSON] зареєстрована до даного часу. Тому твердження позивача, що остання та її чоловік на момент розпаду колгоспного двору, а саме господарства за адресою: [ADDRESS], мають право на частку в даному колгоспному дворі є безпідставним. Не заперечила тих обставин, що позивач разом з чоловіком тривалий час проживали в спірному будинку, однак останні не набули право власності на даний будинок, оскільки зареєстровані в іншому господарстві. Представник третьої особи Слобідської сільської ради Андрійчук Т.І. при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Пояснила, що будинок [ADDRESS] відносився до колгоспного двору, оскільки голова господарству [PERSON] та члені господарства працювали у колгоспі. Відповідно до виписок з погосподарських двір Слобідської сільської ради по даному господарству за 1980 - 1982 роки в господарстві були зареєстровані: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, сини - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також невістка [PERSON] [PERSON] та її чоловік [PERSON] вибули з даного колгоспного двору 30 травня 1982 року до м. Малина, однак з 1983 року позивач та [PERSON] створили інший колгоспний двір за адресою: будинок [ADDRESS], де позивач зареєстрована по даний час. Також зазначила, що позивач та її чоловік [PERSON] дійсно проживали у спірному будинку за адресою: будинок [ADDRESS], однак без реєстрації місця проживання. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON]. показала, що [PERSON] було достовірно відомо про існування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 серпня 1994 року і коли в лютому 2008 року [PERSON] реєструвала право власності на спірний будинок, то [PERSON] привезла свідоцтво , який весь час зберігала у себе. Су , заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Судом досліджені оригінали погосподарських книг Слобідської сільської ради та встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належало до типу колгоспного двору, членами якого станом на 1980 -1982 роки були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, сини - [PERSON], [PERSON], [PERSON] , а також невістка [PERSON]. Також міститься запис , що [PERSON] та [PERSON] вибули 31 травня 1982 року в Малин. ( а.с.100-101 ) Станом на 1986-1989, 1990-1992 року в господарстві були зареєстровані та проживали [PERSON] - голова двору. ( а.с. 84-85). 18 червня 1985 року укладено договір купівлі продажу будинку відповідно до якого [PERSON] набула право власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Щербатівка Малинського району. 28 лютого 2008 року [PERSON] зареєструвала право власності на житловий будинок [ADDRESS].( а.с. 63-64 ). Виписками з погосподарських книг Слобідської сільської ради, оригінали яких досліджено в судовому засіданні, встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належало до типу колгоспного двору, в даному господарстві станом на 1983-1985 роки були зареєстровані і проживали: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, станом на 1986-1990 роки,1991-1995 роки були прописані і проживали: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина. Таким чином суд приходить до висновку , що станом на 15 квітня 1991 року ( момент розпаду колгоспного двору), [PERSON] та [PERSON] не були членами колгоспного двору, що знаходився за адресою: [ADDRESS], оскільки, починаючи з 31 травня 1982 року вибули з даного колгоспного двору та створили окремий колгоспний двір за адресою: [ADDRESS] Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Факт проживання [PERSON] та [PERSON] у спірному будинку не є підставою для виникнення у останніх права власності на даний будинок. Тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed