Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

06.04.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання за нею права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] померла її родичка - [PERSON] , з якою вона проживала однією сім`єю понад п`яти років, а саме з 2000 року, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 7,56 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Красногорівської міської ради. За життя [PERSON] заповіт не складала, інших родичів не мала. Позивач стверджує, що на день відкриття спадщини позивач та спадкодавець проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Отже, позивач, яка постійно проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю, від спадщини не відмовлявся, то у відповідності до ст. 1268 ЦК України її слід вважати такою, що прийняла спадщину шляхом постійного проживання за місцем її відкриття. Позивач вважає, що вона має право на спадщину, оскільки інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, а вона, як спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на дань відкриття спадщини, на підставі ст. 1268 ЦК України, вважає себе такою, що прийняла спадщину. У зв`язку з вище наведеним у позивача виникла необхідність звернення до суду з позовною заявою, адже сертифікат на право на земельну частку (пай) видається в одному екземплярі, оригінал якого втрачено. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив на позов, як то передбачає ст. 280 ЦПК України, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до роз`ясень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Приписами п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту смерті [PERSON] . Згідно відповіді від 07.05.2018 року № 0-5-0.211-323/114-18 міськрайонного управління Держгеокадастру у Мар`їнському районі та м. Вугледарі вбачається, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на земельну ділянку (пай) сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] зареєстрований 20.03.2001 року за № 14943 по колишньому КСП «Красногорівське» на території Красногорівської міської ради отримала громадянка [PERSON] . Станом на 01.01.2018 року розмір земельної частки (паю) по колишньому КСП «Красногорівське» складає 7, 56 умовних кадастрових гектара, вартість якої становить 315542,84 гривень. З цієї відповіді вбачається, що відомості про земельну ділянку (рілля паю [NUMBER]) було внесено до Державного земельного кадастру, якій визначено кадастровий номер 1423310400:03:000:1318 площею 7,3390 га з цільовим призначенням "для ведення товарного сільсько-господарського виробництва". Відповідно заяв сусідів [PERSON] , проживаючої в [ADDRESS] і [PERSON] , проживаючого в в [ADDRESS] , останні підтверджують сумісне проживання [PERSON] , померлої [INFO] з [PERSON] по [ADDRESS] приблизно з 2000 року. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частини у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] проживала однією сім`єю з померлою [INFO] [PERSON] понад п`ять років, та на момент смерті були пов`язані спільним побутом та вели спільне господарство. Викладені обставини дають суду підстави для визнання за позивачем права власності на майно померлої в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 263-265, 280-280 ЦПК України, ст.ст. 1261, 1268, 1276 ЦК України, суд

Outcome: approved