Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд: - поновити строк для звернення до суду; - визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Скаліка, 8-93; - скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Скаліка, 8-93; - зобов'язати [PERSON] повернути позивачу квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Скаліка, 8-93. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що, після смерті її чоловіка, [PERSON], залишилось спадкове майно квартира, розташована за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Скаліка, 8-93. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вона отримала повідомлення нотаріуса про те, що, для прийняття вказаної заяви їй необхідно сплатити кошти за формування [PERSON] зі Спадкового реєстру. У лютому 2014 року їй стало відомо, що, вищевказана квартира на підставі рішення суду була зареєстрована ОКП «Дніпродзержинське БТІ» за відповідачем [PERSON], та, у подальшому, була продана відповідачу [PERSON], та відповідачу [PERSON] Враховуючи, що, після смерті чоловіка, відповідно до ст.1261 ЦК України, вона є спадкоємцем першої черги, та, приймаючи до уваги відсутність інших спадкоємців [PERSON], просить суд визнати за нею право власності на вищевказану квартиру в порядку спадкування, та, водночас, на підставі ст.ст.330, 388 ЦК України зобов'язати відповідача [PERSON] повернути позивачу зазначену квартиру. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що, підтримує позов у повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за її відсутності, і не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідачів. Відповідачі (кожен) в судове засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки в судове засідання не повідомили, що дозволило суду визнати їх неявку в судове засідання з неповажних причин, та, за згодою позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом державної РАЦС реєстраційної служби П'ятихатського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, 17.09.2011 року помер [PERSON]. Згідно відповіді нотаріуса Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 17.09.2011 року не заводилась. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, відповідно до ст. ст. 1296- 1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином, лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, або невизнання права іншими спадкоємцями, спадкоємець може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи, матеріали справи не містять відмови нотаріуса у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину, а також, не містять доказів, з яких можливо встановити, що, позивач є спадкоємицею померлого 17.09.2011 року [PERSON], а також не містять доказів тому, що, на час смерті [PERSON] останньому на праві власності належала вищевказана квартира. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд, приймаючи до уваги, що, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача в частині визнання за позивачем, як за спадкоємцем [PERSON], права власності в порядку спадкування на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Скаліка, 8-93 є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, згідно роз'яснень, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Встановивши в ході розгляду справи, що, на час звернення до суду з позовними вимогами в частині витребувати на користь позивача із незаконного володіння [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Скаліка, 8-93, позивач не є власником зазначеного майна, суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні вказаних позовних вимог через відсутність у позивача права на звернення з зазначеними позовними вимогами до суду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що, обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог - не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, що, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed