Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] 15.02.2019 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В якому просив стягнути на його користь з відповідачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частини у частці від заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття. Також просив звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] , які стягуються на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за виконавчим листом № 2/759/6486/13 від 05.12.2013 року, виданий Святошинським районним судом м. Києва. Обгрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що з відповідачкою перебував у шлюбі, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2013 року даний шлюб було розірвано, від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , Як зазначив позивач дитина фактично з 01.12.2018 року постійно проживає з позивачем, та він її самостійно утримує, в той час як матір ухиляється від свого обов`язку утримувати сина. Також зазначив, що він сплачує аліменти на користь [PERSON] , які стягуються на утримання сина [PERSON] , [INFO] за виконавчим листом № 2/759/6486/13 від 05.12.2013 року, виданий Святошинським районним судом м. Києва. На переконання позивача, оскільки син на даний час проживає з ним, то відповідач втратила право на отримання аліментів, та таке право набув позивач. На підставі наведеного просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 18.02.2019 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання та ухвалою суду від 08.05.2019 закрито підготовче провадженння та призначено до судового розгляду (а.с. 28-29, 57-58). Ухвалою суду від 08.05.2019 року забезпечено позов у справі, шляхом зупинення проведення стягнення на підставі виконавчого документа за виконавчим листом № 2/759/6486/13 від 05 грудня 2013 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва, який перебуває на примусовому виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, виконавче провадження № 41460697 (а.с. 53-56). Від відповідача відзив на позов не надходив, як і не надходили письмові пояснення від третьої особи. У судовому засіданні позивач та його представник на вимогах позову наполягали та просили його задовольнити з підстав викладених в позові. У судовому засіданні відповідач позов не визнала, проти його задоволення заперечувала з підстав його необгрунтованості. Надала до суду докази (фіскальні та товарні чеки), якими спростовувала посилання відповідача на те, що вона не утримує сина. Однак, дані докази до розгляду судом не приймаються, оскільки подані після встановленого судом строку подання доказів, а відповідач не обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї у відповідності до ч. 8 ст. 83 ЦПК України. Представник третьої особи - Святошинський районний відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві не з`явився, про час та місце рохгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, пояснення свідка, дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.08.2004 року, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2013 року шлюб розірвано (а.с. 11-12). Після розірвання шлюбу, [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] (а.с. 20). Позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.19). На підставі виконавчого листа № 2/759/6486/13 від 05.12.2013 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним зареєстрований з [INFO] і син [PERSON] , [INFO] (а.с.10, 17). Тобто, встановлено, що на момент реєстрації за адресою: [ADDRESS] , [INFO] [PERSON] досяг 14 років та у відповідності до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно довідки ЖБК "Автобусник" за №2 від 31.01.2019 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з січня 2019 року проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18), аналогічні покази надав суду свідок [PERSON] Відповідач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] в судовому порядку не встановлювалось, доказів домовленості сторін про місце проживання дитини з батьком суду не надано. Підтвердження того, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] знаходиться на утриманні позивача у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України матеріали справи не містять. Ухилення відповідачкою від утримання сина позивачем не доведено. У судовому засіданні суд заслухав в присутності обох батьків, які є законними представниками, покази неповнолітнього свідка [PERSON] , [INFO] , який надав суду наступні пояснення. З січня по травень 2019 року проживав в будні дні він проживав з батьком, на вихідних проживав з матір`ю. З червня по серпень 2019 року неповнолітній [PERSON] проживав, як зазначив останній як з батьком, так і з матір`ю (фактично 50\\50), а з вересня та станом на даний час проживає з матір`ю, оскільки після сварки він пішов від батька. Також зазначив, що як і батько, так і матір його матеріально забезпечували, давали кошти, купували одяг та взуття. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог, викладених в ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Виходячи з норми, закріпленої в ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З огляду на ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи, керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, судом достовірно встановлено, що неповнолітній [PERSON] , 2005 р.н., знаходиться на утриманні відповідача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову в разі відмови в задоволенні позову підлягають скасуванню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed