Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач в заяві зазначив, що між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем 11.02.2013 року було укладено кредитний договір №500903784, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 15850 грн. 36 коп. 30.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого було відступлено останньому право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 10.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого було відступлено останньому право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором на суму заборгованості в розмірі 34581 грн. 99 коп., з яких: 14374,62 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 9207,37 грн. - заборгованість по процентам та комісії; 11000 грн. - пеня, штраф, неустойка. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості та судові витрати. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність та підтримання позову. Відповідач до суду не з'явилася, надаши письмові заперечення проти позову за змістом яких остання заперечувала проти задоволення позову посилаючись на безпідставність нарахування штрафу в розмірі 11000 грн. та необхідність залишення позову без задоволення в зв'язку зі спливом строку повної давності, при цьому не заперечувала обставин порушення строків повернення кредиту та наявності заборгованості по кредиту. Від представника відповідача надійшли письмові пояснення, згідно яких остання заперечувала проти задоволення позову посилаючись також на безпідставність нарахування штрафу в розмірі 11000 грн. та необхідність залишення позову без задоволення в зв'язку зі спливом строку повної давності. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію кредитного договору від 11.02.2013 року та додаток №1 до нього; копію договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору; анкету-заяву на отримання кредиту, розрахунок заборгованості по кредиту, повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» від 19.10.2016 року; повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» від 24.10.2016 року; копію договору факторингу від 30.09.2014 року та додаткової угоди №1 до нього; копію договору факторингу від 10.10.2014 року; копію акту приймання передачі реєстру боржників від 10.10.2016 року; витяг з Додатку №1-1 до договору факторингу від 10.10.2016 року; копію статут та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи), суд приходить до висновку необхідності відмови в задоволенні позову. В судовому засіданні встановлено, що дійсно між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] 11.02.2013 року було укладено кредитний договір №500903784, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 15850 грн. 36 коп. зі сплатою відсотків в розмірі 15,99% річних строком до 13.02.2017 року. 12.02.2013 року між вказаними сторонами було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до вищевказаного кредитного договору, яким було обумовлено обставини щодо дострокового повернення позичальником всієї суми залишку заборгованості за кредитом. 30.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого було відступлено останньому право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 08.12.2014 року між вказаними сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору факторингу від 30.09.2014 року. 10.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого було відступлено останньому право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором на суму заборгованості в розмірі 34581 грн. 99 коп., з яких: 14374,62 грн. - сума за основною заборгованістю; 9207,37 грн. - заборгованість по процентам та комісії; 11000 грн. - пеня, штраф, неустойка. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 553, 554, 1050, 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність". Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1050 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Сукупність досліджених судом обставин свідчать про порушення відповідачем вищевказаних кредитних зобов'язань, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 34581 грн. 99 коп. Доводи відповідача з приводу безпідставності нарахування суми штрафів в розмірі 11 000 грн. з посиланням на те, що штраф має разовий характер та можливо його лише стягнути в розмірі фіксованої частин, а саме 350 грн., суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки п. 4 кредитного договору (а.с.4) передбачено обов'язок позичальника щодо сплати штрафу (в залежності від суми кредиту) за кожний прострочений платіж, при цьому повернення кредиту, згідно його умов, здійснюється щомісячними платежами. Відомостей, які б свідчили, що дані положення умов кредитного договору оскаржувалися або з інших причин припинили свою дію, під час розгляду справи судом не встановлено. Разом з тим, судом не вбачається підстав для задоволення позову, виходячи з необхідності застосування в даних спірних правовідносинах строку позовної давності. В ході розгляду справи стороною відповідача було заявлено про необхідність застосування строку позовної давності. З наявного в матеріалах справи копії кредитного договору та додатку №1 до нього (а.с.4,5) вбачається, що повернення кредиту та інших пов'язаних з ним платежів повинно здійснюватися щомісяця певними платежами щомісяця починаючи з березня 2013 року до лютого 2017 року. Пунктом 5 Анкети-Заяви про отримання кредиту (що є складовою кредитного договору) передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту та сплати відсотків, комісії та інших платежів, у разі неможливості здійснення позичальником платежів чи виконання будь-якої вимоги Банку, що вказана в кредитному договорі. З розрахунку заборгованості (а.с.9) слідує, що в наслідок несплати відповідачем сум по кредиту в період з серпня 2013 року по травень 2014 року позичальником прийнято рішення про вимагання відповідача достроково повернути кредитні кошти строком до 12 червня 2014 року. Обставини щодо реалізації позичальником свого права вимоги дострокового погашення заборгованості за кредитом також вбачаються виходячи з того, що предметом вищевказаних договір факторингу від 30.09.2014 року та 10.10.2016 року була вся сума кредитних коштів, а не сума заборгованості по кредиту станом на час укладання договору факторингу від 30.09.2014 року. Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Реалізація позичальником свого права вимоги щодо дострокового погашення заборгованості за кредитом вбачає зміну строку виконання зобов'язання. Невиконання відповідачем (боржником) вимоги про дострокове повернення кредитних коштів в строк до 12.06.2014 року, свідчить, що починаючи з наступного дня у позичальника виникло право на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права та саме з 13.06.2017 року почався перебіг позовної давності. Даний висновок суду узгоджується з Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, за якою пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Таким чином, в даному випадку строк позовної давності слід відраховувати починаючи з 13.06.2014 року та закінчується загальний трирічний строку позовної давності відповідно 13.06.2017 року. В свою чергу позов до суду надійшов 01.08.2017 року, при цьому зі штемпелю на поштовому конверті (а.с.32) вбачається, що позов було здано на пошту 26.07.2017 року. Наведене свідчить, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права після спливу строку позовної давності, що свою чергу вбачає достатність підстав для відмови в позові. Так, відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Доводи позивача, викладенні в додаткових письмових поясненнях (а.с.58-59) з приводу того, що строк позовної давності слід відраховувати з моменту відступлення права вимоги, а саме укладання договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, суд вважає безпідставними виходячи з положень ст. 262 ЦК України, за змістом якої заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. З урахування наведеного, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed