Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про виселення його з квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру. Обґрунтувуючи позов позивач вказала на те, що відповідач створює нестерпні умови для проживання позивачці у вказаній квартирі, так як зловживає спиртними напоями, після чого вчиняє пяні дебоші та сварки. Вказане негативно впливає також на малолітнього сина відповідача [PERSON], який також проживає у цій квартирі. Відповідач не приймає участі в утриманні квартири, ремонті, оплаті комунальних послуг, чим завдає матеріальних збитків позивачці. Посилаючись на норми ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.116,150 ЖК УРСР, ст.ст.317,319,321, 391 ЦК України, позивач вважаючи, що її право як власника порушено відповідачем, а відповідач добровільно виселятися не бажає, просить прийняти рішення про виселення відповідача із квартири, що їй належить. У судовому засіданні позивач позов підтримала, вказала, що з приводу неправомірної поведінки відповідача вона неодноразово зверталася до поліції, однак бажаного результату всі її звернення не принесли. Відповідач злісно зловживає алкогольними напоями, матеріальних витрат на забезпечення сімї не здійснює, а навпаки без дозволу її як власника, виносить із квартири речі, зокрема постільну білизну, будматеріали, споживає продукти харчування, які призначені для малолітнього онука. Вказана поведінка відповідача негативно впливає на добробут, затишок родини, онук не відчуває себе захищеним, коли відповідач, його батько, вчиняє скандали у пяному стані. На даний час позивач змінила замки у квартирі, чим не дозволяє відповідачу перебувати у житлі. Відповідач у судовому засіданні 24.01.2019 проти позову заперечив, указуючи, що він не має іншого житла, крім квартири, належній його матері, де він проживає та зареєстрований постійно. Мати сама відмовляється від отримання матеріальної допомоги від нього на утримання квартири та утримання сина [PERSON]. Саме позивач провокує сімейні сварки, агресивно до нього поводиться, перешкоджає йому проживати у квартирі. На даний час, з метою уникнення конфліктних ситуацій, він не проживає у квартирі матері. Зніматися із реєстрації у вказаній квартирі не бажає. Заслухавши доводи сторін, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає із огляду на таке. Свідоцтвом про право власності на квартиру від 25.11.2002 підтверджено належність позивачці [PERSON] право власності на кооперативну квартиру №22 загальною площею 62,9 кв.м у будинку №77 по вул.Л.Татаренка (колишня 50 років СРСР) у м. Тростянець Сумської області (а.с.10), у якій зареєстровані, крім позивача, її сини: [PERSON], [INFO] (відповідач у справі) та [PERSON],[INFO] (а.с.11,14). В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на покази свідків. Так, судом була допитана свідок [PERSON], яка показала, що відповідач постійно перебуває у пяному стані, ображає сусідів, матір, яка постійно викликає поліцію щоб утихомирити відповідача, який вчиняє сварки. Позивач страждає через таку поведінку її сина, незважаючи на літній вік вона опікується малолітнім онуком [PERSON], на якого також негативно впливає поведінка батька. Свідок [PERSON], сусідка сторін, показала суду, що позивач вимушена переховувати продукти харчування у свідка, так як відповідач не зважає на інтереси малолітньої дитини та витрачає харчі на власні потреби. Відповідач зловживає алкоголем, вчиняє скандали, у звязку з чим викликала поліцію як позивач, так і свідок. Свідкові відомо зі слів позивачки, що відповідач виносить із дому речі (алюмінієві карнизи, вагонку). Відповідач ставиться агресивно не тільки до позивачки, а й до сусідів. Свідок [PERSON] у суді засвідчила, що вона була очевидцем сварки між сторонами, коли перебуваючи у квартирі позивача, відповідач досить агресивно поводився до позивача та до свідка, ображав їх. Вказане негативно впливає на малолітню дитину [PERSON], який з острахом відноситься до батька. Також свідок повідомила, що позивач зберігає продукти харчування для дитини у квартирі свідка. Позивач повідомляла свідкові, що відповідач виносить із дому консервацію. Крім того, у обґрунтування позову позивач додатково надала рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 18.10.2018 про відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], від батька [PERSON], без позбавлення його батьківських прав та передачу дитини позивачці (а.с.46-48). Разом із тим, указаними доказами не у повній мірі підтверджено доводи позивача щодо неправомірної поведінки відповідача, а саме не вбачається, що відповідач систематично руйнує, псує жиле приміщення, чи використовує його не за призначенням. Суд погоджується із позивачем, що нею доведено на підставі показів свідків неправомірну поведінку [PERSON], який порушує правила співжиття, так як зловживає алкогольними напоями, з чим не бажає миритися позивач та повідомляла неодноразово у поліцію щодо його неправомірних дій. Із витребуваних судом за клопотанням позивачки матеріалів перевірки із поліції, судом установлено, що [PERSON] 09.01.2018 зверталася до Тростянецького ВП ГУ НП у Сумській області із заявою щодо невиконання відповідачем його батьківських обовязків щодо виховання сина [PERSON], [INFO], за результатами було проведено профілактичну бесіду із відповідачем, будь-яких рішень не прийнято (матеріали ЖЄО №83 від 09.01.2018). У подальшому позивач, 02.07.2018 зверталася до поліції із заявою про насильство в сімї, яке чинить її син, перебуваючи у стані алкогольного спяніння. За результатами перевірки правоохоронцями встановлено, що повідомлення не відповідає дійсності, а з [PERSON] проведено профілактичну бесіду (матеріали ЖЄО №2132 від 02.07.2018). 09.07.2018 позивач знову через службу 102 повідомила поліцію про те, що відповідач за місцем проживання чинить сварки, по приїзду оперативної групи було встановлено, що відповідача на місці не було та допомога поліції не потрібна, рішень прийнято не було (матеріали ЖЄО №2228 від 09.07.2018). У подальшому, 22.07.2018 позивач знову звернулася до поліції зі скаргою на відповідача, який чинить сварку, за результатами перевірки поліція встановила факт насильства у сімї та склала відносно відповідача протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173 -2 КУпАП (матеріали ЖЄО №2402 від 22.07.2018). Як убачається лише за останнім зверненням позивачки до поліції були застосовані заходи впливу до відповідача щодо його неправомірної поведінки у сімї. Допитана судом свідок [PERSON], голова ОСББ «Тростянчанка», до якого входить і позивач, пояснила, що [PERSON] жодного разу не зверталася ні до неї, ні до правління ОСББ із приводу неправомірної поведінки відповідача чи вжиття щодо нього заходів виховного характеру. Відповідач є особою, який постійно проживає у вказаній квартирі, іншого житла немає, а мати (позивач) перешкоджає йому користуватися житлом, неодноразово свідок бачила на подвірї відповідача, який на це скаржився. [PERSON] не заперечує, що дійсно відповідач зловживає алкогольними напоями, однак позивач не проявляє до нього материнську турботу. З осені 2018 року свідок за місцем проживання відповідача не бачила, а де він зараз перебуває їй не відомо. Крім того, відповідач у заперечення проти позову надав документи, що його позитивно характеризують - від депутата Тростянецької міської ради [PERSON] (а.с.26), від голови ОСББ «Тростянчанка» [PERSON] (а.с.28), подяка від військового комісара (а.с.29). Інші докази, надані відповідачем: довідка за 2016 рік, що він не зареєстрований у Тростянецькому центрі зайнятості та медична довідка від психіатра (а.с.25,29) не мають доказового значення у вказаній справі. Вирішуючи вимогу позивача про виселення відповідача із квартири суд ураховує наступне. Відповідно до положень ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.3 ст.9\~ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частинами першою та другою статті 116\~ЖК УРСР визначено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або приживання відповідача. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N2 від 12.04.85 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116\~ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або приживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до правил ст.79\~ЦПК щодо допустимості засобів доказування, факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися відповідними письмовими доказами. Суд установив, що фактично до відповідача був застосований лише один захід впливу - складений протокол від 22.07.2018 р. за ст.173-2 ч.2 КУпАП за насилля в сімї щодо неправомірної поведінки відповідача, коли той 22.07.2018 р. за місцем свого проживання ображав нецензурною лайкою та намагався розвязати бійку, але фізичної сили не застосовував, із позивачем [PERSON] Разом із тим позивачем не надано доказів, що на відповідача було накладено адміністративне стягнення за вказане правопорушення. Усі інші матеріали перевірки поліції, досліджені судом, не вказують про факти застосування щодо нього заходів запобігання та впливу за порушення правил співжиття. Крім того, як встановлено іншими дослідженими доказами до відповідача не були застосовані і заходи попередження чи громадського впливу, як то підтверджено показами голови ОСББ «Тростянчанка». Судове рішення про відібрання у відповідача його малолітньої дитини також не може бути достатнім аргументом для виселення відповідача із квартири за місцем його реєстрації, та законом таке право не передбачено. За вказаних обставин суд вважає, що надані позивачем докази не є достатніми та досить переконливими для постановлення рішення про виселення відповідача, оскільки не у повній мірі доведено позивачем триваюча антигромадська поведінка відповідача та застосування до нього заходів впливу, які не дали позитивного результату. За вказаних обставин, у разі задоволення позову, буде неправомірно порушено конституційне право відповідача на житло. Іншого житла у [PERSON], крім за місцем його постійної реєстрації у квартирі позивача, не має, що не заперечувалось сторонами. Крім того, як встановлено показами позивача, що не заперечувалось і показами відповідача, [PERSON] на даний час тимчасово не проживає у квартирі позивача з метою уникнення конфліктних ситуацій через неприязні відносини між сторонами та через заміну позивачем замків до вхідних дверей, що унеможливлює для відповідача проживання у квартирі за місцем його реєстрації. За таких обставин, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову, та, відповідно, понесені позивачем судові витрати у справі задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed