Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. В 1947 році бабуся позивача [PERSON] зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] придбали по домашній угоді 1/2 частину зруйнованого після війни житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У подальшому вони побудували будинок, де і проживали весь час. [INFO] бабуся померла, після її смерті, належна їй 1/4 частина житлового будинку перейшла у спадок за законом батькові позивача [PERSON] , та його сестрам: [PERSON] , та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті, належна йому 1/12 частина житлового будинку перейшла у спадок за законом [PERSON] [INFO] померла тітка позивача - [PERSON] , після чого, належна їй 1/12 частина житлового будинку перейшла у спадок її чоловіку - [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В., третя спадкоємиця - [PERSON] продала [PERSON] 1/12 частину житлового будинку. Згідно даних технічного паспорта на спірний житловий будинок [PERSON] є власницею 1/6 частини житлового будинку, відповідач - [PERSON] є власником 1/12 частини житлового будинку, [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку. Власником 1/4 частини житлового будинку значився [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2018 року право власності на 1/4 частину будинку, яка належала [PERSON] визнано за [PERSON] за набувальною давністю. [INFO] [PERSON] помер і 1/2 частина будинку перейшла у спадок його доньці [PERSON] , яка проживала разом з ним. З 2001 року позивач відкрито та безперервно володіє та користується Ѕ частиною зазначеного будинку. Зазначене володіння підтверджується фактом користування у вигляді: особових рахунків (за електроенергію, воду, газ) зареєстрованих за [PERSON] ; оплатою комунальних послуг; ремонтом будинку заміною даху; заміна віконних блоків; проведенням інженерних комунікацій: питної води, облаштування санвузлу та душу в приміщенні; встановлення газового лічильника; часткове встановлення паркану. На теперішній час здійснюється капітальний ремонт житлових кімнат. Відповідач [PERSON] , жодного дня у вказаному домі не проживав, не приймав участі у сплаті комунальних платежів, не цікавився станом будинку, та взагалі за весь цей час жодного разу не з`являвся у даному будинку. Будь-яких суперечностей щодо користування з боку відповідача ніколи не було. У зв2язку з викладеним, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/12 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . 23.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, по справі призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 21.05.2019 року витребувано з Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після померлої [PERSON] . 24.07.2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засідання [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Додатково суду пояснила, що вона мешкає більше 17 років в будинку за адресою: [ADDRESS] , є власницею 5/12 частини будинку. Іншою власницею Ѕ частини зазначеного будинку є [PERSON] Відповідач у справі є чоловіком її тітки, яка померла. [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини, але у спірному будинку ніколи не мешкав, не сплачував за комунальні послуги не проводив ремонтні роботи. З [PERSON] бачилася близько восьми років тому, при розмові він не виявляв наміру користуватись своєю частиною будинку і не заперечував, щоб там мешкала вона. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань до суду не надано. Третя особа [PERSON] до суду не з`явилась, про день, місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надано заяву, в якій зазначено, що проти задоволення позову вона не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Пунктом 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст.ст. 76,81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Будинок за адресою: [ADDRESS] станом на 1973 рік належав: Ѕ частина - [PERSON] та її цивільному чоловікові [PERSON] (по ј), інша Ѕ частина [PERSON] (а.с. 141). Після смерті [PERSON] 22.10.1990 року (а.с. 6), спадкоємцем ј частини став [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто кожний успадкував по 1/12 частині будинку (а.с. 136-138). \~ \~ \~ \~ [INFO] помер [PERSON] (а.с. 8), якому належало ј частина будинку. \~ \~ \~ \~Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2018 року за [PERSON] визнано право власності за набувальною давністю на ј частину житлового будинку, яка належала [PERSON] (а.с. 21-23). [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про право на спадщину [PERSON] отримала спадщину у вигляді 1/12 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] (а.с. 9). 20.12.2012 року було укладено договір купівлі-продажу між [PERSON] (тіткою позивача) та [PERSON] , за яким остання набула у власність 1/12 частину будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-20). З копії спадкової справи № 30, заведеної після смерті [PERSON] (тітки позивача), померлої [INFO] встановлено, що із заявою про прийняття спадщини як чоловік померлої, звернувся відповідач [PERSON] До складу спадкового майна, окрім іншого майна також входить і 1/12 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 130-154). 12.04.2002 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, втому числі і на 1/12 частину будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 151). Таким чином, на день звернення до суду співвласниками спірного будинку є: позивач [PERSON] 5/12 частин, відповідач [PERSON] 1/12 частина та [PERSON] Ѕ частина (згідно довідки державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори а.с. 97). Згідно з\~вимогами ст.\~41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України\~визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 2\~ст. 344 ЦК України\~передбачено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є власник майна [PERSON] . Згідно з п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст.\~344\~ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст.\~344\~ЦК України). Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно,\~яке немає власника\~або власник якого невідомий,\~або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добровільно набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі №755/16913/16-ц. З матеріалів цивільної справи і пояснень [PERSON] вбачається, що остання фактично володіла спірною частиною будинку за волею відповідача, завжди знала, що власником 1/12 частини житлового будинку є [PERSON] , була усвідомлена про місце проживання чи перебування відповідача, а проживання в спірному житлі протягом тривалого часу та навіть його утримання не є безумовною підставою для визнання за [PERSON] права власності на вказану частину житлового будинку в порядку набувальної давності. Крім того, суд враховує, що [PERSON] не відмовився від права власності на спірну частину будинку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed