Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 05.02.2018 року до Черкаського районного суду Черкаської області звернувся адвокат [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі договору про правову допомогу, з позовом, який у подальшому уточнив та в якому просив встановити юридичний факт того, що [PERSON] фактично прийняв спадщину в розмірі ј частки домоволодіння по вул. Гагаріна,13 с. Білозіря Черкаського району Черкаської області згідно ч.3 ст.1268 ЦК України після смерті своєї матері [PERSON] Ільїнічни, яка померла 01.01.2017 року та визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування на 1/4 частку домоволодіння по вул. Гагаріна 13 в с. Білозіря Черкаського району Черкаської області, яка залишилися після смерті його матері [PERSON] На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що після смерті 01.01.2017 року [PERSON], яка являлась матірю позивача, залишилася спадщина у вигляді домоволодіння по вул. Гагаріна.13 с. Білозіря Черкаського району Черкаської області. Спадкоємцями даного домоволодіння являються фактично діти померлої - дочка [PERSON] та син [PERSON], який проживав в сусідньому будинку, фактично в одному подвірї з матірю, так як будинки мають спільне подвіря та заїзд і вів з нею спільне господарство. Дані факти підтверджуються актом обстеження від 11.01.2018 року та довідкою Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 15.01.2018 року за вих. №221. Після смерті матері між спадкоємцями була розмова про оформлення спадщини і тоді [PERSON] сказала, що займатися документами буде вона. Але при цьому вона спочатку приховала факт наявності заповіту матері на її імя, тому [PERSON] прийнявши фактично спадщину і проживаючи в спадковому дворі домоволодіння вважав, що спадкування буде йти по закону І йому буде повідомлено про це нотаріусом. Крім того він звернувся до виконкому сільської ради і там йому повідомили, що будь-якого заповіту не має. При таких обставинах [PERSON] спочатку не звернувся до нотаріуса з письмовою заявою про прийняття спадщини, так як він фактично вже прийняв свою частку, а його сестра скористалася такою поведінкою [PERSON] і приховавши наявність заповіту стала оформляти спадщину тільки на себе, при цьому заявила про свої наміри продати спадкове домоволодіння. [PERSON] пропустив 6-ти місячний строк для прийняття спадщини та звернувся до суду з позовом про його продовження. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05.01.2018 року в позові було відмовлено. На думку позивача і його представника дане рішення суду є не суттєвим так як [PERSON] вже фактично прийняв спадщину, користується нею і тому на даний час йому необхідно тільки встановити даний факт та оформити з цього приводу документи. Факт спільного проживання в одному спільному для будинків №11 та №13 по вул. Гагаріна с. Білозіря Черкаського району Черкаської області подвірї, ведення спільного господарства [PERSON] та його матірю [PERSON], факт прийняття фактично спадщини [PERSON] підтверджується як вказано вище актом обслідування по місцю розташування спадщини, довідкою Білозірської сільської ради, а також показами свідків - мешканців с. Білозіря: [PERSON], прож. [INFO], [PERSON], прож. [INFO], [PERSON], прож. [INFO]. При розгляді справи по суті позивач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник за договором [PERSON]ʼяк М.О. заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що [PERSON] є рідним братом відповідача. 01.01.2017 року померла їхня мати [PERSON], яка за життя залишила заповіт в якому все своє майно заповіла відповідачеві по справі. Даний факт був відомий позивачеві і ним не заперечувався, оскільки за життя батьків їхня бабуся [PERSON] подарувала свій будинок по вул. Гагаріна, 11 с. Білозіря Черкаського району Черкаської області позивачеві, в якому він проживав і проживає по даний час, а будинок батьків за адресою вул. Гагаріна, 13 с. Білозіря Черкаського району Черкаської області по домовленості в родини мала успадкувати відповідач, а про свою обовязкову частку позивач «згадав» лише після того як вона повідомила його, що має на меті продати успадкований будинок і у них виник спір у належності кожному з них площ земельної ділянки у спільному дворищі. Дані будинки знаходяться по сусідству, але мають різні адреси, а факт того, що брат проживаючи по сусідству спілкувався з матірю, залишав у неї на подвірї різний інструмент, не свідчить про факт їхнього спільного проживання. Вказані обстави підтверджуються і доказами наданими самим позивачем, так згідно довідки Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 15.01.2018 року № 221 та акту обстеження від 11.01.2018 року, [PERSON] проживає за адресою [INFO]я Черкаського району Черкаської області, а спадкодавець проживала в [INFO]я. Також, про факт окремого проживання свідчать дії позивача, який звертався до Черкаського районного суду з позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщину, в чому йому було відмовлено як рішенням Черкаського районним судом та і районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і отримав відмову. Відмова мотивована тим, що Позивач пропустив строк для прийняття спадщини, згідно ст. ст.1269, 1270 ЦК України, а також не надав документів, які підтверджували б факт сумісної реєстрації та проживання з померлою особою на день її смерті. Позивач посилається на довідку Білозірської сільської ради № 221 від 15.01.18 року, в якій вказано, що згідно акту обстеження факту проживання від 11.01.2018 року та акту на підтвердження обстеження спільного господарства від 11.01.2018 року - встановлено, що позивач [PERSON] та померла [PERSON] вели спільне господарство. Станом на 11.01.2018 рік минув рік з дня смерті позивач протягом останніх семи місяців самовільно займав, змінив там замки і не пускає у двір відповідача. Лише після звернення до органів поліції позивач перестав перешкоджати у доступі до даного будинку. Крім того факт ведення спільного господарства не є фактом постійного проживання разом із спадкоємцем і, як наслідок, виключає фактичне прийняття спадщини. А, згідно довідки Білозірської сільської ради від 20.06.2017 року № 3354, виданій відповідачу [PERSON], вказано, що за померлою [PERSON] [INFO], яка померла 01.01.2017 року, рахувався будинок по вул. Гагаріна, 13 в с. Білозіря і, з якою на час відкриття спадщини крім померлої в господарстві ніхто не був зареєстрований. Також відповідач зазначає, що у своєму позові до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини(справа № 707/1766/17, рішення Черкаського районного суду від 05.01.2018 року) позивач вказував, що «просто проживав у будинку поряд з хатою матері. У дані позовній заяві позивач не наголошував на тому, що постійно проживав або вів з померлою спільне господарство. Окрім, того позивач має у власності будинок по вул. Гагаріна, 11 у с. Білозіря Черкаського району Черкаської області, поряд з будинком по вул. Гагаріна, 13 у с. Білозіря Черкаського району Черкаської області, які є окремими домоволодіннями з окремими земельними ділянками. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року за клопотанням представника позивача [PERSON] [PERSON] витребувано у Черкаської районної державної нотаріальної кантори завірену копію спадкової справи № 346/17 за спадщиною спадкодавця [PERSON], яка померла 01.01.2017 року, проживаючої за адресою: с. Білозір′я , вул. Гагаріна, 13 Черкаського району Черкаської області, заведеною за заявою [PERSON] Норми права, що підлягають застосуванню. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи ,яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Стаття 1223. Визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1241 малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. Стаття 1270 для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Встановлені судом обставини Так, згідно свідоцтва про смерть І-СР № 296738 від 05.01.2017 року, 01.01.2017 року померла [PERSON], а.с.72. При житті [PERSON] склала заповіт 20.11.2009 року, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, вона заповідала відповідачу по вказаній цивільній справі [PERSON], а.с.77. Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Даний заповіт зареєстровано у реєстрі за №60828315 , а.с.73. У встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з дня відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріусу звернулася відповідач [PERSON], а.с. 71. [PERSON] в заяві про прийняття спадщини від 21.06.2017 року зазначила, що приймає спадщину після смерті [PERSON] згідно заповіту. Згідно довідки Білозірської сільської ради від 20.06.2017 року № 3354, виданій відповідачу [PERSON], вказано, що за померлою [PERSON] [INFO], яка померла 01.01.2017 року, рахувався будинок по вул. Гагаріна, 13 в с. Білозіря і, з якою на час відкриття спадщини крім померлої в господарстві ніхто не був зареєстрований, а.с. 76. Відповідно до свідоцтва про народження серія ІV №275144 від 30.01.1959 року [PERSON] є сином [PERSON] Відповідно до заяви від 06 вересня 2017 року [PERSON] повідомив в.о. завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори про свої наміри звертатися до суду із заявою про прийняття спадщини, а.с. 81. Згідно посвідчення № 139956 [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, а.с. 9. Згідно паспорту позивача він зареєстрований у [INFO] [PERSON]. подав заяву на прийняття спадщини за законом після спливу шестимісячного строку. Відповідно до відмови в.о. завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 07.09.2017. Нотаріус зазначає, що позивач не підтвердив факт проживання з померлою та вважається таким, що спадщину не прийняв та пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, а.с.20. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05.01.2018 року (а.с. ) залишеним без змін Ухвалою Аперляційного суду Черкаської області від в наданні додаткового строку [PERSON] для прийняття спадщини після смерті [PERSON] йому було відмовлено. В довідці Білозірської сільської ради № 221 від 15.01.18 року (а.с.14) зазначено, що [PERSON] проживав за адресою [INFO], а померла [PERSON] проживала за адресою [INFO] та вели спільне господарство. Згідно акту обстеження на підтвердження факту ведення спільного господарства від 11.01.2018 року в домоволодіння за адресою с. Білозіря вул. Гагаріна, 11 Черкаського району (належного позивачу) [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство. Відповідно до листа Черкаського районного відділення поліції ЧВП від 20.03.2018 року [PERSON] самовільно змінив замки в будинку за адресою с. Білозіря вул. Гагаріна, 13 Черкаського району та недопускав туди [PERSON] В березні 2018 року відносно нього був складений протокол про адміністративне порушення за ст. 186 КУпАП. Позиція суду Щодо меж розгляду справи судом в частині встановлення факту спільного проживання та прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та оцінка аргументів учасників справи. По даній справі встановлено, що метою встановлення факту проживання однією сімєю позивача з [PERSON] необхідно позивачу для отримання спадщини, оскільки визнання факту проживання вказаних осіб однією автоматично призводить до визнання позивача таким, що відповідно до ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину, оскільки позивач пропустив шестимісячний для прийняття спадщини. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. По справі стороною позивача на підтвердження своїх позовних вимог щодо встановлення факту проживання позивача з [PERSON] надані довідкаБілозірської сільської ради № 221 від 15.01.18 року та акт обстеження факту проживання від 11.01.2018 року в яких зазначено, що позивач [PERSON] проживав за адресом [INFO], а померла [PERSON] проживала за адресом [INFO] та вели спільне господарство. На думку суду вказані докази не містять відповідної інформації щодо предмета доказування та не доводять факту спільного проживання позивача з [PERSON], а навпаки в них зазначено, що позивач та [PERSON] проживали за різними адресами, які знаходяться по сусідству. Крім того відповідно до довідки Білозірської сільської ради від 20.06.2017 року № 3354, виданій відповідачу [PERSON], вказано, що за померлою [PERSON] [INFO], яка померла 01.01.2017 року, рахувався будинок по вул. Гагаріна, 13 в с. Білозіря і, з якою на час відкриття спадщини крім померлої в господарстві ніхто не був зареєстрований. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожна окремо суду пояснили, що позивач [PERSON] постійно допомагав своїй матері [PERSON], належні позивачу речі ( інструменти, коса, інше) знаходилися в неї на подвірї. Вони разом вживали їжу та постійно спілкувалися, а відповідач [PERSON] проживала окремо і матері допомагала рідко. Разом з тим свідки показали, що позивач та [PERSON] проживали в різних будинках, він в своєму вона в своєму. Вказані пояснення свідків на думку суду також не є доказами спільного проживання позивача з [PERSON] оскільки свідки чітко зазначили, що у позивача є свій будинок, а у його матері свій. Встановленим є факт близьких стосунків між [PERSON] і [PERSON], піклування позивача до своєї матері, користування позивачем за життя матері спірним будинком, в тому числі і майном, яке там знаходилося. Разом з тим відповідно до заповіту [PERSON] розпорядилася своїм майном і вважала за необхідне заповісти його своїй доньці [PERSON] склавши відповідний заповіт. Цей заповіт позивач не заперечує та пояснив суду, що вирішив оформити свою частину на спадщину лише тоді, коли відповідач йому повідомила, що має на меті продати будинок, а це призвело б до порушення усталеного укладу життя позивача. Факт окремого проживання з спадкоємцем був фактично визнаний позивачем і під час звернення до суду із заявою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини і лише після відмови судом йому в позові, він змінив свою позицію і звернувся до суду із цим позовом. Враховуючи наведене підстав для встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] та прийняття позивачем спадщини суд не вбачає. Висновки суду за результатами розгляду справи. Отже, враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає, так як не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, суду не доведено обставин спільного проживання позивача [PERSON] з [PERSON] на момент відкриття спадщини і відповідно відсутні підстави для визнання за ним права власності на ј частину домоволодіння за адресом с. Білозіря вул. Гагаріна, 13 Черкаського району. Судові витрати. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені стороною позивача судові витрати покладаються на позивача, якому відмовлено в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed