Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

представник Органу опіки та піклування Буської районної державної адміністрації звернувся до суду з заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON], 2015 року народження та сина [PERSON], 2017 року народження, покликаючись на те, що діти перебувають на обліку дітей, що опинилися у складних життєвих обставинах служби у справах дітей Буської райдержадміністрації у зв»язку з неналежним виконанням їхньою матір»ю, [PERSON], жителькою с. Закомар"я Буського району Львівської області батьківських обов'язків. На неодноразові звернення депутата Ожидівської сільської ради [PERSON], проводились обстеження житлово-побутових умов проживання сім"ї [PERSON], під час яких було встановлено, що у будинку де проживають діти, безлад, діти брудні і не у свіжому одязі, мати дітей була неодноразово відсутня, догляд за дітьми здійснювали сторонні особи. Підтвердивши даний факт, комісія з питань захисту прав дитини при Буській райдержадміністрації, вирішила відібрати малолітніх дітей в матері та тимчасово влаштувати в комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини № 1», де вони знаходяться на даний час. Представник позивача позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач проти позову заперечила, просить відмовити в задоволенні такого, дітей має намір забрати з дитячого будинку та виховувати їх. Третя особа [PERSON] позов підтримала, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей. Вислухавши сторін, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом з'ясовано такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір»ю малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с. 9-12) Останні, згідно розпорядження Буської РДА від 20.04.2018 року № 150, відібрані у матері та влаштовані у комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини № 1» (а.с. 3) Як вбачається з довідки від 11.07.2017 року, до складу сім»ї [PERSON] також входять [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с.5) Відповідач з сім»єю проживали в [ADDRESS]. Маючи намір придбати житло, з дітьми переїхала проживати в с. Закомар»я Буського району Львівської області. Однак, не маючи постійного заробітку, власного житла та належних умов для проживання дітей, тому старші діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] поміщені в ДБЗТ «Добре серце» с. Новий Милятин Буського району. На вихідні, свята, канікули мати забирає їх. [PERSON] та [PERSON] проживали разом з матір»ю у старому дерев»яному будинку, який складається з однієї житлової кімнати, кухні, коридору, кладової, що вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов сім»ї відповідачки від 03.01.2018 р. в с. Закомар»я. З такого також вбачається що в кімнаті тепло, діти забезпечені продуктами харчування, одягом, взуттям, засобами особистої гігієни (а.с. 6) Згідно з актом обстеження житлових умов № 29 від 16.04.2018 року, с. Закомар»я, діти нагодовані, є продукти, дитяче харчування, в будинку прибрано, наявні миючі засоби. (а.с. 32). 19.04.2018 року в вечірній час, в телефонному режимі на адресу керівника апарату Буської райдержадміністрації поступило повідомлення від [PERSON], депутата Ожидівської сільської ради, про те, що [PERSON], яка проживає у с. Закомаря Буського району, залишила без нагляду своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Оскільки такий факт позивачем підтверджено, дітей відібрано у відповідачки та переміщено до Буської центральної районної лікарні до моменту з'ясування обставин. 20.04.2018 р. на позачерговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Буській райдержадміністрації розглянуто питання щодо здійснення соціального захисту малолітніх дітей, такі тимчасово влаштовані в комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини № 1». Відповідач не була проти тимчасового влаштування дітей в дитячий будинок, про що подала заяву від 02.05.2018 року. (а.с. 21) Факт неналежного утримання дітей відповідачем переконливо ствердили в суді свідки [PERSON] та [PERSON], жителі с. Закомар»я Буського району, показали що діти постійно ходили брудні, голодні, в будинку брудно, не пристосований для проживання дітей. Суд критично ставиться до поданих третьою особою доказів, зокрема актів обстеження житлово-побутових умов сім»ї [PERSON], які датовані 2016 та 2017 роками, оскільки з актів обстеження таких умов за квітень 2018 року (а.с. 32, 34-38) санітарний стан у помешкання задовільний, в кухні зроблена санітарна побілка, посуд є, продукти харчування є, діти забезпечені засобами особистої гігієни. Після того, як відібрали дітей, відповідач переїхала проживати в с. Утішків Буського району, де винаймає житло. Згідно ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 18Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається з ч. 5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Буської районної державної адміністрації Львівської області від 05.11.2018 р., орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 20). Однак, причини такої доцільності не навів, про необхідність змінити ставлення до виховання, проживання, дітей не попереджував. Крім того, як вбачається з позитивної характеристики, виданої Утішківською сільською радою 08.11.2018 року № 251, [PERSON] проживає в с. Утішків без реєстрації з серпня 2018 року, від сусідів та жителів села заяв із скаргами щодо її поведінки, не надходило, з боку виконкому сільської ради зауважень та претензій до такої, немає. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім»ї [PERSON] в с. Утішків від 06.09.2018 року, санітарний стан житлового приміщення задовільний, є меблі, продукти харчування (а.с. 24) З рішення Виконавчого комітету Утішківської сільської ради № 18 від 20.09.2018 року про доцільність повернення малолітніх дітей матері, вбачається що така заява [PERSON] розглянута, вирішено відтермінувати повернення дітей матері до 01.04.2019 року. (а.с. 23) Суд звертає увагу на те, що відповідач хоче повернути дітей в сім»ю, піклуватися про них, отримує допомогу від держави на утримання дітей. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження тверджень позивача про те, що відповідач неналежно виконує обов'язки щодо утримання дітей, оскільки протилежне вбачається з поданих актів обстеження умов сім»ї. Слід вказати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, згідно ст.166 СК України та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У частині 4 ст.10 ЦПК України зазначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (п.54) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Отже, сам факт невизнання відповідачем позову про позбавлення її батьківських прав стосовно дітей свідчить про її інтерес до дітей та позитивно характеризує її, як матір. Окрім цього, в п. 53 рішення «Хант проти України», Європейський суд вказав про те, що беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Більше того, необхідно зважити, що зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. Виходячи з цих міркувань, завдання Суду полягають не в виконанні обов'язків національних органів щодо визначення питань опіки чи доступу до дитини, а в дослідженні рішень, які виносились державними органами, здійснюючи свої дискреційні повноваження, на предмет їх відповідності Конвенції. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач належним чином не вмотивував власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надав належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, в судовому засіданні не встановлено, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що відповідач умисно не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей, хоче їх забрати з дитячого будинку, а тому позбавлення її батьківських прав на даний час є передчасним, так як винна поведінка її або свідоме нехтування своїми обов'язками щодо дітей в суді не доведені, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed