Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

У грудні 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідача понесені витрати, пов`язані з регламентною виплатою, в порядку регресу у розмірі 40199,19 грн. (38599,19 грн. - сума страхового відшкодування та 1600 грн. - вартість послуг оцінювача), а також покласти на відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2102 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 19.04.2019 року, з вини водія [PERSON] , який керував автомобілем «Форд Фіеста», реєстраційний номер [NUMBER] , відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль марки Шкода Октавія, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.08.2019 року по справі №175/2769/19 встановлена вина відповідача у вчиненні ДТП. На момент настання ДТП, [PERSON] не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, в зв`язку з чим, позивач сплатив на користь потерпілої особи [PERSON] , - власника автомобіля «Шкода Октавія», реєстраційний номер [NUMBER] , вартість матеріальних збитків у розмірі 38599,19грн. Крім того, для встановлення розміру заподіяної шкоди залучався оцінювач, вартість послуг якого складала 1600грн. Таким чином, посилаючись на зальні вимоги щодо відшкодування шкоди, позивач просить стягнути з відповідача зазначену грошову суму, в порядку регресу, відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України тта Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У відзиві на позов представник відповідача посилається на те, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві не відповідають дійсності. Так, [PERSON] не визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, протягом розгляду справи свою винуватість заперечував, постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.08.2019 року провадження по справі закрите за спливом строків, визначених ст. 38 КУпАП, що унеможливлює стягнення збитків, в порядку регресу (а.с. 47-48). У відповіді на відзив представник позивача наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відбувалося з нереабілітуючих підстав - за закінченням строків притягнення до відповідальності, однак судом не встановлена і відсутність в діях [PERSON] вини адміністративного правопорушення (а.с. 53-54). В судове засідання представники сторін не з`явилися, до початку розгляду справи по суті, кожен окремо, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею визначено Сороку О.В. (а.с. 24). Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року дану справу передано на розгляд за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ( а.с.38). Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрите провадження по справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 27). Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 52-63). Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Так, 19 квітня 2019 року по вул.Нижньодніпровській Дніпропетровського району Дніпропетровської області на паркувальному майданчику біля ТРЦ «Караван» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Форд Фієста, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля Шкода Октавія, реєстраційний номер [NUMBER] , водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення № 175/2769/19 було закрите, на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого т. 38 КУпАП (а.с. 7), при розгляді справи про адміністративне правопорушення [PERSON] свою вину у вчиненні правопорушення заперечував, [PERSON] наполягав на притягненні [PERSON] до адімнстративної відповідальності. Судом встановлено, що на час ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в зв`язку з чим, власник транспортного засобу шкода Октавія, державний номер [NUMBER] - [PERSON] звернувся до МТСБ України з заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП (а.с. 5). Відповідно до висновку № 6548 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, складеного 22 травня 2019 року експертом Крутінь В.І., вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Шкода Октавія, державний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, з урахуванням вартості запасних частин становить 41072 грн., без урахування вартості запасних частин та малоцінних деталей збиток становить 38599,19 грн (а.с. 8-14). Моторне (транспортне) страхове бюро України на підставі довідки № 1 від 10.09.2019 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та наказу про відшкодування шкоди [PERSON] від 12.09.2019 за №2950 (а.с. 18), виплатило останньому страхове відшкодування у розмірі 38599,19 грн. Даних про перерахування цієї суми потерпілій особі суду не подано. Крім того, МТСБУ сплатило на користь АТ «СГ «ТАС» грошову суму у розмірі 1600,00 грн., за роботу, виконану відповідно до умов договору № 2016/5 від 23.02.2016 року (а.19,20). Означений договір до суду також не подано. Сторонами не оспорено, що [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди не мав полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, однак не відповідач не визнає свою вину у вчиненні ДТП. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме. Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (стаття 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до положень ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Розглядаючи спір, який виник між сторонами, та визначаючи характер спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, та надавши їм оцінку, не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат, в порядку регресу. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування витрат, в порядку регресу, позивач посилався на те, що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.08.2019 року доводиться вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Між тим, закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача, суд керувався пунктом 7 частини першої статті 247 КУпАП, не встановив відсутність складу адміністративного правопорушення та не встановив вини відповідача. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкод. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволені позову, позивачем, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме [PERSON] є особою, відповідальною за завдані [PERSON] збитки. Подана позивачем постанова суду про закриття провадження не може бути розцінена, як така, що має приюдиційне значення для вирішення цієї справи, оскільки в ній наявна вказівка про невизнання своєї вини у вчиненні ДТП. Питання щодо судового збору належить вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та покласти їх на позивача.

Outcome: dismissed