Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

У вересні 2015 року позивач в особі представника за довіреністю звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 27 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №32.2-13/39-7, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 19 449 доларів США 00 центів, зі сплатою за користування коштами 12,55 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 26 липня 2014 року. Кредит було надано на придбання автомобіля. 27 липня 2007 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №1 від 27 липня 2007 року, згідно з умовами якого відповідач зобов`язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо повернення суми кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Позичальник несвоєчасно здійснював погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 12 травня 2015 року загальна сума заборгованості за вищезазначеним кредитним договором становить 36 170 доларів США 87 центів з яких: заборгованість за сумою кредиту 16 135,31 доларів США; заборгованість по відсоткам 11 769,07 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення суми кредиту 5 280,73 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення відсотків 2 985,76 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 744 735,26 грн. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 36 170 доларів США 87 центів та судові витрати по справі у розмірі 11 171,30 грн. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Волошина Є.В. від 30 вересня 2015 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2015 року [PERSON] залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 15 січня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення заборгованості задоволено. Стягнено із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору №32.2-13/39-7 від 27 липня 2007 року у розмірі 36170 доларів США 87 центів, що по курсу НБУ станом на 12 травня 2015 року становить 744735 грн. 26 коп., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 332223 грн. 81 коп.; заборгованість по відсоткам - 242323 грн. 52 коп.; пеня за несвоєчасне погашення суми кредиту - 108729 грн. 47 коп.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 61476 грн. 46 коп. та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір в сумі 11 171 грн. 30 коп. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2018 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] ,третя особа: [PERSON] , про стягнення заборгованості задоволено, заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 січня 2016 року скасовано. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.06.2018 року справа розподілена судді Волошину Є.В. У провадженні судді Волошина Є.В., призначеного на посаду судді строк на п`ять років, відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року №571/2013 «Про призначення судді» та у якого, станом на 19 жовтня 2018 року закінчилися повноваження судді, справа перебувала до 19 жовтня 2018 року. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року справа розподілена судді Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 26 жовтня 2018 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, причини неявки суду не повідомив. Крім того 12.06.2019 року представник позивача знайомився з матеріалами справи. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, відповідно до заяви від 25 червня 2019 року просили справу слухати без їх участі та відповідно до заяви від 29.03.2019 року просили суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №32.2-13/39-7, за умовами якого банк надав останньому у тимчасове користування на умовах кредит в сумі 19 449,00 доларів США на автомобіля (п.п. 1.1, 1.2), зі сплатою за користування коштами 12,55 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 26 липня 2014 року. Розмір щомісячного платежу становить 231 доларів США. Пунктом 3.3.9 Кредитного договору передбачений обов`язок позичальника своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 Договору. В забезпечення виконання зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] і відповідачем [PERSON] 27 липня 2007 року було укладено договір поруки, згідно з умовами якого [PERSON] взяла на себе зобов`язання відповідати за виконання [PERSON] умов кредитного договору щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірах та випадках, передбачених кредитним договором. Банк виконав умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у розмірі 19 449 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] за 27.07.2007 року. [PERSON] , отримавши кредит, належним чином своїх обов`язків за кредитним договором не виконував, своєчасно та у повному обсязі не здійснював повернення боргу. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору №32.2-13/39-7 від 27 липня 2007 року заборгованість за ним станом на 12 травня 2015 року становить 36 170,87 доларів США 87 центів, що у гривневому еквіваленті складає 744 735,26 грн. з яких: заборгованість за сумою кредиту 16 135,31 доларів США; заборгованість по відсоткам 11 769,07 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення суми кредиту 5 280,73 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення відсотків 2 985,76 доларів США. Таким чином, [PERSON] не виконав умови договору, чим порушив право позивача на кошти за кредитним договором. Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб. За приписами ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Згідно з частиною першою статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Судом встановлено, що в договорі поруки № 1 від 27 липня 2007 року, укладеного між сторонами, не встановлено строку, після якого порука припиняється. Тому в даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки за спливом встановленого законом часу. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Разом із цим, встановлені частиною четвертою статті 559 ЦК України строки, після закінчення яких порука припиняється, не відносяться до позовної давності. Врегульовуючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної правової норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), в якій підтримала правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших. Судом встановлено, що у кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання визначений строком повного погашення кредиту - 26 липня 2014 року. У позивача виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту протягом шести місяців, починаючи із 26 липня 2014 року. У вересні 2015 року банк подав до суду позов про стягнення кредитної заборгованості до поручителя. Отже, кредитор звернувся із позовом про стягнення боргу до поручителя з пропуском, зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України, шестимісячного строку. Позивач пред`явив вимоги після припинення поруки за укладеним договором поруки, а саме коли у позивача немає суб`єктивного права на це. Тому, позовні вимоги позивача, пред`явлені ним до відповідача як до поручителя за припиненою порукою не можуть бути задоволені судом. Отже, враховуючи вищенаведені обставини, слід відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» в задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК Україниоскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed