Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те. що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі під час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між ними розірваний та на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.12.2019 року, яке залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, визначено місцем проживання їх спільного сина разом з батьком та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільного сина в розмірі 1100 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. З метою примусового виконання вказаного судового рішення в частині стягнення аліментів відкрито виконавче провадження , натомість на момент звернення з даним позовом до суду [PERSON] жодного разу аліменти не сплачувала та загальна сума заборгованості по аліментах становить 19390 грн. У зв`язку з наведеним остання має нести відповідальність передбачену законом, тому вважає, що з неї підлягає стягненню пеня за період з 01.11.2020 року по 03.11.2020 року в сумі 16990,87 грн. Крім того, вказував, що з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів матеріальне становище [PERSON] змінилось, оскільки з 03.03.2020 року вона зареєстрована як приватний підприємець, з 01.09.2019 року остання працює на посаді психолога в Національному антинаркотичному союзі м. Москви, Російської Федерації, а стан здоров`я малолітнього [PERSON] на даний час незадовільний, останній потребує лікування, реабілітації та особливих умов для його розвитку, оскільки останньому встановлений діагноз - розлад психологічного розвитку із загальним недорозвитком мовлення ІІ групи, тривожно-фобічний розлад, логопедом встановлено загальний недорозвиток мовлення хлопчика ІІІ групи. У зв`язку із таким станом здоров`я хлопчик потребує постійної реабілітації, огляд спеціалістів з метою розвитку його світосприйняття, мислення, пам`яті та інших процесів. Таким чином, вважає наявними підстави для збільшення розміру аліментів. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми права, просив стягнути з відповідачки на його користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання їх спільного сина в розмірі 16990,87 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував, про що зазначив у вказаній заяві. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не з`явилась в судове засідання незважаючи на те, що належним чином була повідомлена судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем її проживання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Про причини своєї неявки суд не повідомила і не подала відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі, а також не направила у встановлений строк відзиву чи заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила та не направила відзиву, а позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] та його батьками є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а/с 27). Відповідно до рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18.12.2019 року, залишеного буз змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 12.03.2020 року та постановою Верховного суду від 11.09.2020 року, визначено місцем проживання [PERSON] з батьком [PERSON] , [INFO] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільного сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2019 року і досягнення дитиною повноліття (а/с 11-26). З метою примусового виконання вказаного рішення в частині стягнення аліментів відкрито виконавче провадження ВП №62199254, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження Старовижівського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) від 28.05.2020 року (а/с 37). Відповідно до розрахунку заборгованості Старовижівського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) від 03.11.2020 року №6260 загальна заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 01.11.2020 року становить 19390 грн. (а/с 43-45). Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У відповідності до роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахування аліментів банком. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає в усіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. З системного аналізу наведеного вбачається, що в даному випадку діє презумпціюя вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, у зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного, однак відповідач не спростував належним чином обставин позову, передбачених ст. 196 СК України, які є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки, зокрема за наслідками судового розгляду даного спору судом не встановлено належними і допустимими доказами, що прострочення сплати аліментів стало можливим через несвоєчасну виплату відповідачеві заробітної плати чи пенсії, що мало місце неправильне перерахування аліментів банківськими установами, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав вважати, що вина відповідача у справі в прострочення сплати аліментів відсутня, а тому приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені в порядку ст. 196 СК України. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяцьта кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) питання стягнення пені зі сплати аліментів вирішено аналогічно у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, проте, помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Відповідно до частини ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обчислюючи розмір неустойки, суд виходить із розміру заборгованості, який був визначений державним виконавцем у розрахунку від 03.11.2020 року і який не спростований будь-якими належними та допустимими доказами. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 16990,87 грн. за період з 21.05.2019 року по 01.11.2020 року, оскільки з моменту присудження аліментів до моменту проведеного державним виконавцем розрахунку відповідач жодного разу аліменти не сплачувала. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір аліментів визначений судовим рішенням не вважається незмінним. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З системного аналізу положень ст. 192 СК України вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зі змісту рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.12.2019 року вбачається, що при визначені розміру аліментів судом було враховано той факт, що відповідач є особою працездатного віку, натомість на момент розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач отримує стабільний заробіток, оскільки офіційно працевлаштована, з 01.09.2019 року остання працює на посаді психолога в Національному антинаркотичному союзі м. Москви, Російської Федерації (а/с 46). Також, судом враховується стан здоров`я малолітнього [PERSON] , зокрема відповідно до консультативного висновку ОКУ «Обласний центр медико-соціальної реабілітації дітей з ураженнями нервової системи» [PERSON] встановлено діагноз: розлад психологічного розвитку із загальним недорозвитком мовлення II групи, тривожно-фобічний розлад; внаслідок огляду логопеда в Чернівецькій міській дитячій поліклініці встановлено, що у [PERSON] загальний недорозвиток мовлення III групи копія історії розвитку дитини; згідно з висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 24.06.2019 року у [PERSON] розлад психологічного розвитку із ЗНМ II рівня, тривожно-фобічний розлад; відповідно до висновку про повторну комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини № ІРЦ-85221/2020/76795 від 23.11.2020 року у дитини спостерігаються позитивні зміни, однак дитина і в подальшому потребує щоб педагоги працювали над розвитком його сприймання, мислення, пам`яті та інших процесів (а/с 28, 30-36). Таким чином, суд приходить до переконливого висновку про зміну майнового стану як платника так і отримувача аліментів в порівняні з тим, яке було на момент визначення розміру аліментів. Оскільки нормами СК України, зокрема положеннями ст. 182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та на теперішній час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи об`єктивні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів, які підлягали стягненню з позивача на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.12.2019 року, залишеного без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 12.03.2020 року та постановою Верховного суду від 11.09.2020 року. Таким чином, враховуючи обставини справи, однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що аліменти у розмірі по 1300 грн. щомісячно, але не менше від законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, буде відповідати інтересам дитини та не порушуватиме прав сторін. За змістом ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до ставок, які існували на момент звернення позивача до суду, оскільки відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з даним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору, а відомості про те, що відповідач відноситься до категорії осіб, які звільненні від сплати судового збору відсутні. Питання щодо розподілу судових витрат буде вирішуватись судом в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки про це позивач заявив про зверненні до суду одночасно з поданням позовної заяви (а/с 45). Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved