Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP12330093 від 08.03.2006 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 2597,40 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. В порушення умов Договору 08.07.2013 року заборгованість відповідача перед ПриватБанком склала 24594,41 грн., з яких: 2597,40 грн. - заборгованість за кредитом; 8338,49 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 12011,17 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1147,35 грн. - штраф (процентна складова), у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. Відповідач та представник відповідача, в судовому засіданні, кожен окремо пояснили, що з позовними вимогами не згодні та заперечують проти їх задоволення, тат просили суд застосувати строк позовної давності. Ознайомившись із матеріалами справи, суд вважає за необхідне відмовити в позовних вимогах з наступних підстав. Судом були встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 08 березня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] був укладений договір про видачу кредиту в сумі 2597,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 08.03.2007 року У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 08.07.2013 рок, утворилась заборгованість у розмірі 24594,41 грн., з яких: 2597,40 грн. - заборгованість за кредитом; 8338,49 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 12011,17 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1147,35 грн. - штраф (процентна складова). Згідно з п.23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем споживачеві на придбання продукції, є споживчим кредитом. Таким чином, [PERSON] отримав споживчій кредит. За умовами договору споживчого кредиту [PERSON] зобов'язався повернути кредит та проценти за користування ним щомісячними платежами згідно з обумовленим в договорі графіком. Останній такий платіж він повинен був здійснити 08.03.2007 року. Відповідно до ч.1 ст.251, ч.1 ст.252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Такого договору між сторонами укладено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Із матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами договір № DNH4KP12330093 від 08.03.2006 року передбачає строк дії з 08.03.2006 року по 08.03.2007 року (а.с. 7-8), позивач же до суду з позовом звернувся лише 15 жовтня 2013 року, тобто після того як сплив передбачений ст. 257 ЦК України строк позовної давності. Крім того, як роз'яснив Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", враховуючи положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). З огляду на вищезазначене суд вважає за можливе застосувати строк позовної давності. Посилання представника ПАТ КБ «Приватбанк» на те, що укладаючи договір сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності по кредитному договору до 50 років не можуть бути взяті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів в розумінні ст.ст.57,58 ЦПК України, які б містили інформацію, що з відповідачем було укладено договір про збільшення позовної давності у письмові формі. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, які додані позивачем, не містять відомостей (підпису) відповідача про обізнаність із даними умовами. Факт підписання відповідачем заяви позичальника № DNH4KP12330093 від 08 березня 2006 року, де зазначено, що відповідач ознайомивсь та згоден із умовами надання споживчого кредиту фізичним особам(«Розстрочка»)(Стандарт), які були надані йому у письмовій формі, не свідчить про те, що він у передбаченому законом порядку підписав умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт), які містять умови про збільшення позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підставі для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed