Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У грудні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.10.2010 року в розмірі 120403,74 грн та судові витрати у розмірі 1921 грн. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулася до суду до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 15.10.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 6000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 31.10.2019 року має заборгованість у сумі 120403,74 грн, що складається з 7950,95 грн заборгованість за кредитом; 112452,79 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 15.10.2010 по 31.07.2017 року. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася. У заяві про перегляд заочного рішення просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Суд, дослідивши письмові документи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно письмової заяви від 15.10.2010 року відповідач попросила відкрити рахунок у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк», правонаступником якого є позивач (а.с.11). Сторони договору узгодили розмір базової процентної ставки, а також неустойки (пені, штрафів) у випадку порушення боржником своїх зобов`язань (а.с.12). Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Доданий до позовної заяви Витяг з Умов та\~правил надання\~банківських послуг,\~затверджених наказом\~№ СП-2010-256\~від 06.03.2010\~року не містить дати та підпису позичальника. Отже, посилання позивача на те, що відповідач ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, про що зазначено в її особистій заяві не заслуговують на увагу, оскільки зазначені Умови не містять підпису позичальника; не встановлено доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. Вказана позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, станом на 31.10.2019 року має заборгованість - 120403,74 грн, що складається з 7950,95 грн заборгованість за кредитом; 112452,79 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 15.10.2010 по 31.07.2017 року (а.с.6-10). Останній платіж був здійснений 25.02.2014 року в сумі 960,00 грн (а.с.8). У заяві від 15.10.2010 року та Довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підписані відповідачем, відсутні умови, що визначають строк дії Договору про надання банківських послуг. Згідно ч.1 ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦПК України, за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що представник позивача, звертаючись до суду з даним позовом у грудні 2019 року, пропустив строк позовної давності у три роки, який слід відраховувати з дати останнього платежу по кредиту. Враховуючи наведене вище, у задоволенні позову слід відмовити повністю у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed