Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, який неодноразово уточнювала, згідно останнього уточненого позову (т.2 а.с. 58) просить суд : - поновити строк позовної давності щодо звернення до суду із позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 18/100 частин житлового будинку літ. «З», літню кухню літ. «І», сарай літ. «К», підвал літ. «Л», які розташовані за адресою: [ADDRESS]; - встановити факт перебування в зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] та народження у цьому шлюбі дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] ржу народження; - встановити, що [PERSON] була членом сім'ї [PERSON] , проживала та вела спільне господарство разом з нею з 23.01.1989 року по 17.10.1996 року; - визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів № 838 від 15.08.1996 року про залишення у власності [PERSON] та затверджений акт вводу в експлуатацію щодо самочинно збудованого жилого будинку літ. «З»; - визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів за № 1129 від 17.10.1996 року «Про оформлення права власності на домоволодіння по [ADDRESS]»; - визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності від 25.10.1996 року на домоволодіння по [ADDRESS], видане на підставі рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів за № 1129 від 17.10.1996 року «Про оформлення права власності на домоволодіння по [ADDRESS]»; - визнати незаконним та скасувати рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 293 від 11.12.1997 року в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 2222 кв.м. розташованої по [ADDRESS], з яких 1000 кв.м. для обслуговування будинку і господарських будівель і 1222 кв.м. для ведення особистого господарства; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 481392, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:006:0594; - визнати спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно на 54/100 частин, у майні, набутим спільно членами сім'ї, які складаються з: жилого будинку літ. «З», літньої кухні літ. «І», сараю літ. «К», підвалу літ. «Л», які розташовані за адресою: [ADDRESS]; - визнати за [PERSON], право власності на 18/100 частин у майні, набутим спільно членами сім'ї, що в цілому складається з : жилого будинку літ. «З», літньої кухні літ. «І», сараю літ. «К», підвалу літ. «Л», які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Судові засідання по справі неодноразово відкладалися за клопотаннями сторін з метою надання їм можливості врегулювати спір в позасудовому порядку шляхом укладення мирової угоди. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки позовні вимоги були уточнені позивачем, суд розглядає справу з урахуванням такого уточненя позову. Представник позивачки за довіреністю у судовому засіданні повністю підтримала вимоги уточненого позову, просила його задовольнити, мотивуючи його наступним. [PERSON] померла [INFO] року, її спадкоємцями згідно заповіту є дочка - [PERSON] та син - [PERSON], що підтверджується відповідними матеріалами спадкової справи до майна померлої № 393/2011 від 15.12.2011р. Позивачка, [PERSON], 16.07.1988 року, уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданим Білгород-Дністровським міським відділом ЗАГС, актовий запис №274. Як молоде подружжя [PERSON] та [PERSON], вирішили проживати у жилому будинку літ. «А», який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який на праві власності належав [PERSON] згідно Свідоцтва про право особистої власності від 04.10.1989 року, виданого на підставі Рішенням виконкому Білгород-Дністровської міської народних депутатів за № 1123 від 21.09.1989р. Позивачка [PERSON] з 23.01.1989 року є прописаною (зареєстрованою) у жилому будинку за адресою: [ADDRESS], у якому вона спільно проживала та вела спільне господарство з [PERSON] декілька років. [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], а [INFO] року народилася донька [PERSON]. Після цього позивачка [PERSON] та її колишній чоловік вирішили до жилого будинку літ «А», який належить [PERSON], прибудувати житлову прибудову для двої сімей - [PERSON] та [PERSON] Рішенням виконкому Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів за № 15.02.1990 року «Про дозвіл жилої прибудови до жилого будинку [ADDRESS]», в якому, серед іншого, зазаначено, що при прийнятті рішення було також розглянуто клопотання управління торгівлі за № 15 від 15.01.1990 року, де на той час працювала позивачка [PERSON], надано [PERSON] дозвол на будівництво зазаначеної пристойки, що підтверджується копією цього рішення виконкому в копії інвентарної справи БТІ. Далі, у 1990 році позивачка та її колишній чоловік, зі згоди [PERSON], почали будівництво прибудови до жилого будинку, яке закінчили у 1996р. (жилий дім літ. «З», літня кухня сарай літ. «К», підвал літ. «Л», за адресою: [ADDRESS]. Тобто, позивачка [PERSON] постійно проживала з [PERSON] у будинку літ А, давала кошти на будівництво та облаштування жилого будинку літ «З», вкладала у його будівництво свою працю нарівні з іншими членами сімї, являлася членом сім'ї, та, у відповідност ідо цього, як вважає позивачка, має право на частку у житловому будинку літ. «З». Далі, як вказує позивачка, рішенням виконкому Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів №1129 від 17.10.1996 року «Про оформлення права власності на домоволодіння по [ADDRESS]» на [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], замість свідоцтва про право особистої власності від 04.10.1989р. на будівлю літ. «А». Як вказує позивачка, це рішення прийнято під час дії Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995р. №56 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.1996р. за №31/1056) та Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Держбуду України від 09.06.1998р. №121. Зі вказаного вище рішення позивачці стало відомо, що рішенням виконкому Білгород-Дністровської міської ради, народних депутатів «Про залишення у власності самочинно побудованого жилого дому по [ADDRESS]» за № 838 від 15.08.1996р. у власності [PERSON] залишений та затверджений акт введення в експлуатацію самочинно збудованого жилого будинку літ. «З», літню кухню літ. «І», сарай літ. «К», підвал літ. «Л», за адресою: [ADDRESS]. У рішенні виконкому № 838 від 15.08.1996р. зазначено, що склад сім'ї [PERSON] становить шість чоловік. Згідно ст. 12 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991р., чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. З огляду на положення ч.1 ст.17 Закону України від 7 лютого 1991р. № 697-ХІІ "Про власність" майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї у період чинності цього Закону, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. У Постанові Пленуму Верховного суду України №20 від 22 грудня 1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що положення щодо захисту права приватної власності поширюються також і на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном з підстав, передбачених законом чи договором. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів, про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Встановлено, що право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім'ї та брали трудову участь у його придбанні. Далі, як вказує позивачка, згідно ч.4 ст.З68 Цивільного кодексу України встановлено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, що інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. На виконання ухвали суду про забезпечення доказів у справі КП «Білгород-Дністровське БТІ» надало суду інвентаризаційну справу №4261 щодо житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. На аркуші 73 інвентаризаційної справи №4261 наявний розрахунок часток від 30.10.1996 року, які мала намір відчужити [PERSON] і значиться, як 54/100 часток у складі жилого будинку літ. «З», літньої кухня літ. «І», сарай літ. «К», підвал літ. «Л», за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом РАГС Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області від 22.08.2002 року, запис № 139 від 15.06.2000 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка з дітьми залишилася проживати у жилому будинку літ. «З», право власності на який визнається, а [PERSON] забрав речі та пішов жити до будинку матері літ. «А» за адресою: [ADDRESS]. Отже, з 1996 року і до теперішнього часу позивачка проживає в жилому домі літ. «З», користується літньою кухнею літ. «І», сараєм літ. «К», підвалом літ. «Л», за адресою: [ADDRESS]. За час проживання у цьому будинку позивачкою неодноразово проводилися ремонтні роботи, зокрема, у 2006 році проведена заміна вікон з дерев'яних на металопластикові, що підтверджується відповідними квитанціями, проводився ремонт даху, що підтверджується квитанціям на дошки та шифер, проведено водопровід, встановлено лічильник на водокористування, що підтверджується копіями квитанцій, технічної документації, проведено роботи по влаштуванню замощення, що підтверджується копіями накладних на купівлю піску, щебеню, цементу від 04.05.2005р., від 13.05.2005р„ від 10.05.2005р., від 18.04.2005р. від 20.04.2005р. Окрім цього, як вказує позивачка, нею самостійно здійснюються витрати, пов'язані з утриманням зазначеного житлового будинку, а саме: проводиться оплата за водокористування; проводиться оплата за спожиту електроенергію; за послуги електрозв'язку, згідно договору №1/19766 від 27.02.2006 року. Крім того, на ім'я позивачки відкрито особовий рахунок у КП «Білгород-Дністровськводоканал», щодо сплати за користування послугами волопостачання та водовідведення, та ВАТ «Укртелеком» на сплату користування телефонним зв'язком саме за адресою: [ADDRESS]. Як вказує позивачка, з наведеного можна дійти висновку про те, що позивачка - [PERSON], добросовісно, відкрито та безперервно на протязі більш ніж 10 років володіє жилим будинком літ. «З», літньою кухнею «І», сараєм літ. «К», підвалом літ. «Л» за адресою: [ADDRESS]. Про те, що [PERSON] стала власником жилого будинку літ. «З», літньої кухні літ. «І», сараю літ. «К», підвалу літ. «Л», розташованих за адресою: [ADDRESS], позивачці стало відомо лише 24.06.2011 року, після отримання нею копії позовної заяви 18.04.2011 року з додатками, про що свідчить її підпис на позові, що зберігається в матеріалах справи №2-2843/2011р., за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном. Також, позивачці стало відомо, що на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 293 від 11.12.1997 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2222 кв.м. по [ADDRESS], з яких 1000 кв.м. - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель і 1222 кв.м. для ведення особистого господарства. 09 листопада 2010 року [PERSON] отримала державний акт на право власно земельну ділянку серії ЯК № 481392, згідно якого вона стала власником земельної площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:006:0594. Далі, як вказує позивачка, про порушення її майнових прав їй стало відомо 24.06.2011 року, після отримання копії позовної заяви від 18.04.2011 року з додатками, про що свідчить її підпис на позові, що зберігається в матеріалах справи №2-2843/2011р., за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном. Про наявність спірних рішень виконкому та ради позивачці стало відомо після виконання ухвали суду про забезпечення доказів у справі № 2-3811/2011р. При видачі позивачці паспорту громадянина України серії [NUMBER] Білгород-Дністровським МВ ГУМВС України в Одеській області від 05.12.2006 року, її прізвище вказано у паспорті як [PERSON], що зумовлює встановлення факту перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] та народженням в цьому шлюбі дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, що додаються. Походження від цього шлюбу дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] підтверджує копія постанови про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на користь дітей [PERSON], [PERSON]. На підставі вищевикладеного представник позивачки просить суд задовольнити її позов у повному обсязі. Позивачка [PERSON] у судове засідання, призначене на 17 лютого 2015 року не з'явилась, будь-яких заяв на адресу суду не надавала. Адвокат в інтересах відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні з позовом не погодився, просив суд відмовити у його задоволенні з наступних підстав. Дійсно, як зазначено у позові [PERSON], відповідач [PERSON] перебував у шлюбі з позивачем [PERSON] з 16 липня 1988 року по 15 червня 2000 року. 23 січня 1989 року позивачка зареєструвалася за адресою спірного житлового будинку. Зазначений житловий будинок був особистою приватною власністю матері відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], яка померла [INFO] року, та в цілому належав виключно їй. Спочатку забудовником вказаного житлового будинку була мати [PERSON] - [PERSON], яка померла в 1987 році, на ім'я якої виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради був наданий дозвіл на виконання робіт № 129 від 27.11.1986 року, та яка стала будувати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами задовго до надання цього дозволу, про що свідчать відповідні записи в технічному паспорті на зазначене нерухоме майно, а також рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради № 948 від 15.09.1988 року, згідно якого в домоволодінні [ADDRESS] у власності [PERSON] залишено навіс літ. «М» та зменшена жила площа на 8,4 кв.м. Далі, забудовником спірного домоволодіння була [PERSON], якій 04.10.1989 року було видано свідоцтво про право особистої власності на зазначений житловий будинок. Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 149 від 15.02.1990 року «Про дозвіл жилої прибудови до жилого будинку по [ADDRESS]» [PERSON] було надано дозвіл на жилу прибудову до будинку розміром 8.0 х 10.0м. зі знесенням 1/2 частини сараю по [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради д №838 від 15.08.1996 року «Про залишення у власності самочинно збудованого жилого будинку по [ADDRESS]», за [PERSON] залишено у власності жилий будинок літ. «З» розміром 8,81x10.60 м корисною площею 69.4 кв.м., жилою площею 31,3 кв.м. зі зменшенням жилої площі на 14.4 кв.м., літню кухню літ. «І» розміром 3.9x3.2 м., сарай літ. «К» розміром 5.20x3.20 м., підвал літ. «Л» розміром 3,0x3,1 м. по [ADDRESS] та затверджено акт введення в експлуатацію жилого будинку літ. «З» корисною площею 69,4 кв.м., жилою 31,3 кв.м. На підставі рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 1429 від 17.10.1996 року, взамін свідоцтва про право особистої власності від 04.10.1989 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради 25 жовтня 1996 року було видано [PERSON] нове свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння по [ADDRESS]. Окрім того, на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 293 від 11.12.1997 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2222 кв.м. по [ADDRESS], з яких 1000 кв.м. для обслуговування жилого будинку і господарських будівель і 1222 кв.м. для ведення особистого господарства. 09 листопада 2010 року [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 481392, згідно якого вона стала власником земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:006:0594. Зазначене домоволодіння у встановленому законом порядку зареєстровано на ім'я [PERSON], на нього складено технічний паспорт та інвентаризаційна справа в КП «Білгород-Дністровське БТІ». Зазначене також підтверджується тим, що згідно домової книги, свідоцтво про право власності на будинок видано [PERSON], на ім'я якої і була видана домова книга, про що свідчить відповідний запис у домовій книзі, що посвідчено підписом начальника Білгород-Дністровського БТІ (нині - КП «Білгород-Дністровське БТІ») та печаткою цієї установи, що до 31.12.2012 року був органом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Тобто, є невірними ствердження позивачки, що вона також була забудовником спірного нерухомого майна. Позивачка разом зі своїм колишнім чоловіком [PERSON], як подружжя, з дозволу матері [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] проживали в зазначеному будинку і як користувачі житла посильно допомагали їй робити в будинку поточні ремонти. Крім того, як вказує адвокат в інтересах відповідача [PERSON], відповідно до вимог Житлового кодексу України, [PERSON] та його колишня дружина - позивач [PERSON] були зобов'язанні нарівні з власником житла дбайливо ставитись до житла, в тому числі і приймати участь у його ремонті та сплачувати комунальні послуги (ст.ст.10, 64, 66-68 ЖК України). Зазначені норми ЖК України прямо вказують на те, що робити ремонт та сплачувати комунальні послуги є не правом, а обов'язком користувачів житла. Вказане нерухоме майно не може вважатись спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки за життя [PERSON] він був виключно її особистою приватною власністю, про що було добре відомо позивачці, оскільки вона прийшла проживати в житло, що було давно збудоване і вона не оскаржувала право власності [PERSON] на спірне нерухоме майно. Також зазначає, що індивідуальне житлове будівництво здійснюється з метою забезпечення жилою площею тих громадян і членів їх сімей, яким у встановленому порядку надано земельну ділянку для будівництва жилого будинку. Згідно ст.14 Закону України від 07.02.1991 p. № 697-ХІ1 «Про власність», який набув чинності з 15 квітня 1991 року та був чинним на час виникнення спірних правовідносин, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок. Тобто, позовні вимоги позивачки можуть бути задоволені лише в тих випадках, якщо між цими особами і забудовником було досягнуто домовленості про створення спільної власності на жилий будинок і саме з цією метою вони вкладали свою працю та несли затрати на будівництво жилого будинку. В іншому випадку ці особи вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. Про це зазначено і в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 р. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] не надала суду жодного доказу про те, що між нею та [PERSON] була якась домовленість про спільне будівництво та створення спільної власності на жилий будинок і що саме з цією метою вона вкладала свою працю та несла затрати на будівництво будинку.Таким доказом може бути лише договір про спільну діяльність, який укладається лише у письмовій формі (ст.430 ЦК України 1963 року та ст.1130, 1131 ЦК України 2003 року). Також слід зазначити, що позивачка та [PERSON] не були членами сім'ї [PERSON], оскільки вони не вели з нею спільне господарство, окремо готували їжу, у кожного із них був окремий сімейний бюджет, кожний із них самостійно визначав порядок використання коштів і між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] не було взаємних прав та обов'язків, як це передбачено сімейним законодавством для членів сім'ї. Доводи позивачки, що вона та її чоловік [PERSON] жили однією сім'єю з [PERSON] спростовуються як поясненнями свідків, так і в цілому не грунтуються на законі, відповідно до якої сім'єю вважається проживания осіб, які не тільки пов'язані спільним побутом та веденням господарства, але і які пов'язані в першу чергу спільними правами та обов'язками (ст.3 Сімейного кодексу). [PERSON] з 1980 року і по день своєї смерті знаходилася у цивільному шлюбі з [PERSON], який помер [INFO] року, який з 10 лютого 1990 року по день своєї смерті був зареєстрований за вказаною домобудівлею. що підтверджується відповідною відміткою у домовій книзі. На утриманні у [PERSON] на час будівництва спірного будинку була її дочка - нинішня відповідачка [PERSON]. [INFO]. Отже, під час будівництва спірного будинку у [PERSON] була власна сім'я, з якою вона була пов'язана відповідними правами та обов'язками. В свою чергу [PERSON] в той час перебувала у шлюбі з [PERSON], у яких на час будівництва спірного будинку уже була дочка [PERSON], [INFO], була власна сім'я, і вони в свою чергу були пов'язані з відповідними правами та обов'язками друг перед другом. ІІри цьому проживання за одною адресою двох сімей не вказує на те, що вони складають одну сім'ю, оскільки члени цих двох сімей в першу чергу не мали по відношенню одних членів сімей до інших спільних прав та обов'язків. Окрім того, адвокат в інтересах відповідачів [PERSON], [PERSON], зазначає, що [PERSON] пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності щодо вимог, зі здійснення будівництва нерухомого майна, яке було введено в експлуатації у 1996 році та на яке у 1996 році було видано нове свідоцтво про право власності взамін старого свідоцтва. Також вказує, що позивачка пропустила строк позовної давності щодо претендування на ті поліпшення, які з її слів було проведено у 2006 році, на що у неї нібито є накладні на будівельні матеріали за 2005 рік, оскільки, відповідно до ст.257 ЦК України, ч.2 ст.72 СК України строк позовної давності установлюється у три роки. Також вказує, що є безпідставними доводи позивачки, що їй лише у 2011 році стало відомо про вищевказані рішення міської ради, виконкому міської ради та правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку, які видані на на ім'я [PERSON], оскільки позивачці було добре відомо, що забудовником будинку була мати [PERSON] - [PERSON], а потім, після її смерті, забудовником була сама [PERSON] При цьому саме власне позивачка [PERSON], яка в 1996 році працювала державним податковим інспектором Білгород-Дністровської районної державної податкової інспекції, за кошти [PERSON] займалась оформленням документів по введенню домоволодіння в експлуатацію, оформленням нового свідоцтва про право власності на домоволодіння та реєстрацією в Білгород-Дністровському БТІ. Далі, адвокат в інтересах [PERSON] та [PERSON] вказує, що під час розгляду зазначеної справи у суді та вивчення матеріалів, що були наданні до неї, та зокрема матеріалів інвентаризаційної справи, що були надані КП «Білгород- Дністровське БТІ» № 4261 по домоволодінню [ADDRESS], було встановлено наступне. Так, на аркуші інвентаризаційної справи 64 є рахунок № 1504 від 21.06.1996 року та на звороті заявка №1504 від 21.06.1996 року на інвентаризацію вказаної домобудівлі, що зроблена від імені власника зазначеної домобудівлі [PERSON], яка померла [INFO] року. При цьому на лицевій стороні цього аркушу вказано, що документи по інвентаризації отримані 24.07.1996 року у «графі документі получил» проставлено підпис, який збігається із підписом [PERSON], а на звороті цього аркушу, на якому знаходиться заявка на інвентаризацію, у верхній його частині вказано «зак. сдал [PERSON] паспорт [NUMBER]» і внизу напроти дати від 21.06.2007 р. у графі «подпись заказника» стоїть рукописний підпис, який збігається із підписом позивачки [PERSON] Далі, на аркуші інвентаризаційної справи № 68 знаходиться Акт про закінчення будівництва та введення до експлуатації індивідуального житлового будинку від 26.07.1996 року, на якому на звороті є підпис від імені забудовника зазначеної домобудівні і який також схожий із підписом позивачки [PERSON] Окрім того, на аркушу інвентаризаційної справи № 75 знаходиться заявка [PERSON] № 2462 від 16.09.1996 року на інвентаризацію зазначеного домобудівл, в нижній частині якої напроти дата від 16.06.1996 року у графі «подпись заказника» проставлено підпис, який схожий із підписом позивачки [PERSON] На звороті зазначеного аркушу знаходиться рахунок № 2462 від 16.09.1996 року, в якому в нижній частині у графі «документи получил» проставлено підпис, який схожий із підписом [PERSON] Зазначені документи свідчать про те, що саме позивачка [PERSON] у 1996 році займалася допомогою [PERSON] оформленням документів на спірну домобудівлю і що їй було добре відомо, що саме [PERSON] була забудовником зазначеного житловою будинку та саме на [PERSON] і було оформлено право власності на вказану домобудівлю. Однак, у судовому засіданні позивачка [PERSON] ці факти заперечувала, заперечила, що вона допомагала [PERSON] проводити інвентарицію та займатися оформленням документів на право власності вказаний будинок у 1996 році, та пояснила, що підписи на вищевказаних документах нібито схожі з її підписами, але при цьому заперечує той факт, що це нею зроблені вказані підписи. Таким чином,стверджує, що навіть якщо допустити, що суд може прийти до висновку, що нібито позивач понесла якісь власні матеріальні витрати на будівництво спірного нерухомого майна та має право на ті поліпшення, які на її думку були зроблені за її власні кошти, то в такому разі суд повинен застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, відмовивши у позові, оскільки згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно п.7 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв 'язку із закінченням строку позовної давності. Якщо ж причину пропуску цього строку суд визнає поважною, порушене право повинно бути захищене.Вимогу про захист порушеного права суд приймає до розгляду незалежно від закінчення строку позовної давності. Саме загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Далі вказує, що за позивачкою не може бути визнано право власності на спірне нерухоме майно як на спільне сумісне майно подружжя, оскільки забудовником цього нерухомого майна була мати відповідачів, що в цілому підтверджується пояснення свідків у зазначеній справі, а тому за жодних обставин воно не може вважатись спільним сумісним майном подружжя, оскільки це нерухоме майно не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і воно не підпадає під поняття «майно, нажите подружжям під час шлюбу» (ст.22 Кодексу України про шлюб та сім'ю 1969 року) чи «майно, набуте подружжям за час шлюбу» (ст.60 Сімейного кодексу України 2002 року). Окрім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК) визнання спільною сумісною власністю спірного нерухомого майна, оскільки це визнання об'єкту нерухомості спільною сумісною власністю - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про права власності на нерухоме майно чи його частину. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні уточненого позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні повністю погодився та підтримав доводи адвоката [PERSON], просив суд відмовити у задовленні позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні погодилась та підтримала доводи адвоката [PERSON], просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі, оскільки позов є недоведеним, тобто позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, зазначених у позові. Представник Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області в особі Реєстраційної служби відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово був сповіщений належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових поввсток, причину своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв на адресу суду не надавав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору - Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області у судове засідання не з'явився, нада на адресу суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без участі нотаріуса у зв'язку із великою завантаженістю. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що достатньо тривалий час знає сторні у справі, з позивачкою [PERSON] працювала в управлінні торгівлі. Як їй відомо, після того, як [PERSON] та [PERSON] одружились, вони вирішили проживати в будинку матері [PERSON] - [PERSON] Через деякий час [PERSON] погодилась на будівництво будинку. Позивачка [PERSON] особисто цей будинок не будувала, вона готувала їжу, допомагала батькам [PERSON] Батьки [PERSON] також допомагали у будівництві цього будинку, привозили із м. Ізмаїл, де вони жили, будівельні матеріали на будівництво будинку. Після того, як [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, [PERSON] залишилась проживати у цьому будинку, здійснювала ремонт. Також пояснила, що їй відомо, що забудовником будинку була мама [PERSON] - [PERSON], яка проживала ці своїм чоловіком. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою сторін у справі. Коли здійснювалось будівництво спірного будинку, вона також будувала свій будинок. Також пояснила, що [PERSON] приймала активну участь у будівництві спірного будинку, її батьки також допомагали будувати, однак, що конкретно виконувала [PERSON], свідок пояснити не змогла, хто сплачував будівництво спірного будинку, їй не відомо. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] приблизно с 90-х років. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] спочатку проживали у матері [PERSON] - [PERSON], а потім здійснювали будівництво житлового будинку разом, та проживали у ньому деякий час. Після того, як вони розірвали шлюб, [PERSON] сама продовжувала будівництво цього будинку. Хто саме та які матеріали привозив для будівництва цього будинку, а також хто здійснював оплату за будівництво будинку, свідок не знає. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона знає родину [PERSON] з 1989 року, коли вони після одруження проживали у матері [PERSON] - [PERSON] Пояснила, що у будівництві спірного будинку приймали участь і самі [PERSON] разом з [PERSON] а також їх батьки. Також вказала, що спочатку відносини між [PERSON] та [PERSON] були добрі, однак, потім все погіршувались, вони часто сварились. Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він знає та знаходиться в дружніх відносинах з [PERSON] з самого дитинства. Також поянив, що він допомагав будувати спірний будинок, однак, грошові кошти йому за це не платили, оскільки він є другом [PERSON]. Будувала спірний будинок [PERSON], усі розрахунки здійснювала саме вона, за усі будівельні матеріали розраховувалась [PERSON] Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою сторін по справі. Також пояснила, що їй відомо, що спірний будинок будувала [PERSON], вона на той час працювала на птахофабриці, також допомагав у будівництві цього будинку чоловік [PERSON]. Почали будівництво нового будинку, оскільки у будинку [PERSON] за адресою [ADDRESS] проживало шість чоловік - [PERSON], її чоловік [PERSON], [PERSON], його дружина [PERSON], донька [PERSON], сестра [PERSON] Усі вони проживали однією родиною. Як відомо свідку, будівництво спірного будинку оплачувала [PERSON] Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він разом із [PERSON] допомагав здійснювати будівництво спірного будинку [PERSON], яка здійснювала оплату за будівництво цього будинку. Спірний бдинок був побудований у 90-х роках, він особисто приймав участь у його будівництві, оскільки працює прорабом. Був на будівництві від самого його початку до самого кінця, однак, гроші за будівництво він не отримував, оскільки є другом [PERSON] Також пояснив, що будівельні матеріали на будівництво будинку придбавав [PERSON] за гроші, які давала йому [PERSON] Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивачку [PERSON], її представника [PERSON], адвоката в інтересах відповідачів [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], представника Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, суд приходить до наступного. При вирішенні спору між сторонами підлягають застосуванню норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі. Згідно останнього уточненого позову позивачка просить суд поновити їй строк позовної давності щодо звернення до суду з цим позовом. Пропуск строку позовної давності позивачка мотивує тим, що про її порушене право їй стало відомо 24.06.2011 року після отримання нею корпії позовної заяви від 18.04.2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, про що свідчить підпис [PERSON] на цій позовній заяві. Заслухавши пояснення сторін з приводу поновлення позивачці строку позовної давності, дослідивши матеріали справи, а також приймаючи до уваги той факт, що про рішення виконавчого комітету, які просить скасувати [PERSON], вона не мала згоди дізнатись, оскільки не є суб'єктом цих рішень, суд вважає причини пропуску строку звернення до суду поважними, та, у відповідності до положень ч. 5 статті 267 ЦК України, вважає за необхідне поновити позивачці [PERSON] строк на звернення до суду з цим позовом. Як вказала у судовому засіданні позивачка та її представник, правовою підставою для звернення позивачки до суду нею обрані стаття 12, ч. 1 статті 17 Закону України «Про власність», які встановлюють, що громадянин набуває права власності на доходи від участі у суспільному виробництві, індивідуальній праці а також встановлює, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї у період чинності Закону України «Про власність» є їхньою спільною сумісною власністю. Таким чином, доказуванню позивачкою підлягає саме факт її участі у спільній праці по будівництву житлового будинку, тобто що спірний будинок є спільною сумісною власністю. Інші вимоги позовної заяви, а саме : визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, визнання недійсними Свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсним Державного акту є похідними від вищевказаних позовних вимог, та базуються на цих позовних вимогах. Наявні у матеріалах справи письмові докази про наявність таких обставин не свідчать, тобто позивачкою не доведено її участь у спільній праці, тобто не доведено, що спірний житловий будинок є об'єктом спільної сумісної вланості. Так, за відповідним клопотанням позивача у судовому засіданні були допитані в якості свідків вказані особи, однак,жоден зі свідків не надав суду переконливих доказів на підтвердження того, що позивачка приймала участь у будівництві спіного будинку та яку саме участь позивачка приймала у будівництві спірного будинку, що саме було нею зроблено. Як вказувала позивачка, в якості доказів на підтвердження її участі у будівництві та ремонті спірного будинку нею до матеріалів справи надані копії квитанцій про придбання нею будівельних матеріалів, та документи про оформлення на її ім'я документів, які підтверджують сплату комунальних послуг. Так, позивачкою надані настпуні документи : т. 1 а.с. 21 - квитанція про придбання метало пластикових виробів на суму 2 935, 06 гривень, однак, на цій квитанції відсутня дата та не вказано, ким придбані ці металопластикові вироби, що позбавляє суд можливості прийняти цю квитанцію як належний та допустимий доказ та оцінити його у сукупності з іншими доказами по справі; т. 1 а.с. 22 - накладна від 12.07.2006 року, з якої вбачається, що [PERSON] придбала 2 профільні системи на суму 1046, 92 гривні, однак, на цій квитанції відсутня дата; т. 1 а.с. 23, 24, - товарні чеки, з яких вбачається, що була придбана дошка на суму 204,00 гривні, 67,50 та 41,25 гривень, однак, цей чек не містить відомостей ким та коли була придбана ця дошка, що позбавляє суд можливості прийняти цю квитанцію як належний та допустимий доказ та оцінити його у сукупності з іншими доказами по справі; т.1 а.с.25,26,27 - містять відтиски підприємств, які погодили проведення земляних робіт, по [ADDRESS], іншої інформації не містять; т.1 а.с. 28 - заява від [PERSON] на ім'я Начальника КП «Водоканал» на установку водовимірювача та квитанція від [PERSON] про сплату нею 11,70 гривень за видачу ордеру на здійснення раскопок за адресою : [ADDRESS]; т.1 а.с. 29 - лист-відповідь Білгород-Дністровського ПУВКГ на адресу [PERSON] про те, що у відповідь на заяву [PERSON], дозволено підключення до міських мереж водопроводу за власний рахунок; т.1 а.с. 30 - технічні умови на підключення до водопроводу; т.1 а.с. 31 - ордер № 37 від 10.09.2001 року, затверджений Управлінням житлово-комунального господарства на виконання робіт по будівництву та капітальному ремонту підвальних споруд, який виданий [PERSON]; т.1 а.с.32 - розрахункова книжка на сплату за послуги водокористування, згідно якої вбачається, що особовий рахунок відкритий на ім'я [PERSON]; т.1 а.с. 33 - розрахункова книжка ВАТ «Одесаобленерго», на першій сторінці якої вказано, що особовий рахунок відкритий на ім'я [PERSON], та копія договору про надання послуг електрозв'язку, де абонентом вказана [PERSON]; т. 1 а.с. 34,35 - накладні від 04.05.2005 року, від 13.05.2005 року, від 10.05.2005 року, з яких вбачається, що [PERSON] придбавала цемент, щебень та пісок; т.1 а.с. 35- довідка, видана [PERSON] про те, що вона працювала у ТОВ «Торговий дім», її заробітна плата складала у 1986-1991 роках - 6154, 30 рублів, у 1992-1994 роках - 6 209 828, 53 карбованців; т.1 а.с. 37 - копія трудової книжки [PERSON] Дослідивши надані позивачкою докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ці докази не можуть слугувати доказом на підтвердження того, що позивачка приймала участь у будівництві спірного будинку і, відповідно має право на нього, оскільки надані позивачкою докази по-перше, датуються різними роками, (а будівництво спірного будинку проводилось у 90-ті роки), або взагалі не містять дати, по-друге, сам по собі факт придбання будівельних матеріалів також не підтверджує участі [PERSON] у будівництві спірного будинку, оскільки доказів на підтвердження того, що ці матеріали були використані при будівництві спірного будинку, матеріали справи не містять. Крім того, на виконання ухвали суду про забезпечення доказів у справі КП «Білгород-Дністровське БТІ» було надано суду інвентаризаційну справу №4261 щодо житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], оригінал якої був оглянутий судом у судовому засіданні, завірена копія цієї інвентаризаційної справи наявна у матеріалах справи (т.1 а.с. 165-253). Як вбачається з цієї інвентаризаційної справи, власником домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 04.10.1989 року (а.с.206), та Свідоцтвом про право приватної власності на домоволодіння від 25.10.1996 року (а.с. 228). Також, серед іншого, матеріали інвентаризаційної справи містять Рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №149 від 15.02.1990 року «Про розміщення житлової прибудови до жилого будинку по [ADDRESS]», згідно якого виконавчий комітет міської ради вирішив дозволити [PERSON] будівництво житлової прибудови розміром 6,0х10.0 м. зі знесенням ? частини сараю по [ADDRESS] (а.с. 224), а також рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 838 від 15.08.1996 року «Про залишення у власності самовільно збудованого житлового будинку по [ADDRESS]», згідно якого вирішено залишити у власності [PERSON] житловий будинок літ. «З» розміром 8,81х10,60м. по [ADDRESS] (а.с. 231). Дійсно, матеріали інвентаризаційної справи містять розрахунок частини домоволодіння, яка відчужується (а.с. 235), де вказано, що відчужується житловий будинок літ. «З», літня кухня літ. «І», сарай літ. «К» та підвал літ. «Л», однак, цей розрахунок не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ, а може лише свідчити про наміри [PERSON], які не були нею реалізовані за життя. Таким чином, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині визнання спірного будинку об'єктом права спільної сумісної власності та визнання за нею права власності на частину цього домоволодіння є недоведеними. Оскільки суд прийшов до висновку, про те, що позовні вимоги позивачки у частині визнання будинку [ADDRESS] спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та, відповідно, позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на 18/100 частин житлового будинку [ADDRESS] є такими, що не доведені, а позовні вимоги позивачки про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів № 838 від 15.08.1996 року про залишення у власності [PERSON] та затверджений акт вводу в експлуатацію щодо самочинно збудованого жилого будинку літ. «З»; визнання незаконним та скасування рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів за № 1129 від 17.10.1996 року «Про оформлення права власності на домоволодіння по [ADDRESS]»; визнання недійсним свідоцтво про право особистої власності від 25.10.1996 року на домоволодіння по [ADDRESS], видане на підставі рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів за № 1129 від 17.10.1996 року «Про оформлення права власності на домоволодіння по [ADDRESS]»; визнання незаконним та скасування рішення Білгород-Дністровської міської ради Одесьокї області № 293 від 11.12.1997 року в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 2222 кв.м. розташованої по [ADDRESS], з яких 1000 кв.м. для обслуговування будинку і господарських будівель і 1222 кв.м. для ведення особистого господарства; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 481392, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:006:0594; є похідними від вищевказаних позовних вимог, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в цій частині також є такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивачки в частині встановлення факту перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON], суд приходить до наступного. Згідно ч.1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як пояснив у судовому засіданні адвокат в інтересах відповідачів [PERSON], факти перебування позивачки та відповідача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі ані відповідачами по справі, ані будь-ким іншим не оспорюється. Приймаючи до уваги твердження адвоката в інтересах відповідачів, а також той факт, що матеріали справи містять Свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (т.1.а.с. 6), недоведеність позивачкою того, що даний факт будь-ким оспорюється або не визнається, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині. Що стосується позовних вимог позивачки в частині встановлення того, що [PERSON] була членом сім'ї [PERSON] та вела спільне господарство з нею у період з 23.01.1989 року по 17.10.1996 року, судом встановлено наступне. Позивачкою на надано суду доказів на підтвердження цього факту, а свідки, допитані у судовому засіданні, також не надали свідчень на підтвердження цього факту. Тому у задоволенні цієї частини позовних вимог суд вважає за необхідне також відмовити. Згідно п.7 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв 'язку із закінченням строку позовної давності. Якщо ж причину пропуску цього строку суд визнає поважною, порушене право повинно бути захищене. Вимогу про захист порушеного права суд приймає до розгляду незалежно від закінчення строку позовної давності. Саме загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області в особі Реєстраційної служби відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору - Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора Одеської області про встановлення факту, визнання незаконним та скасування рішень виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області,визнання незаконним свідоцтва про право особистої власності, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності є недоведеними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed