Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

У листопаді 2017 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (далі по тексту - ТОВ «Рада 2» , позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON](далі по тексту - [PERSON], відповідач) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послугз урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та пені в загальному розмірі 10 164,22 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а позивач надає для зазначеного будинку житлово-комунальні послуги. На виконання вимог закону 17.07.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг № УЖ/Р-11/17/07/15, відповідно до умов якого до розрахунків за послуги застосовується щомісячна система оплати послуг. З липня 2015 р. відповідач надані послуги не оплачує, у зв'язку з чим утворився борг в розмірі 8856,17 грн. Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Окрім того за несвоєчасне внесення платежів за послуги пунктом 4.1.2. договору передбачена сплата пені. Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг станом на 01.03.2018 в сумі 8878,15 грн., втрати від інфляції в сумі 2092,31 грн., три проценти річних, нараховані на суму основного боргу, в сумі 448,88 грн. та пеню в сумі 5461,38 грн. Від представника позивача Гіневської-Гайдай М.О. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] повідомлялась про розгляд справи у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем її проживання та за місцезнаходженням належного їй об'єкта нерухомого майна, проте в судове засідання вона не з'явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подала. Зважаючи на неявку відповідача в судове засідання та неподання відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS]. 17.07.2015 між ТОВ «Рада 2» (підприємством) та [PERSON] (споживачем) укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, предметом якого є забезпечення підприємством надання комплексу послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій та здійснення функцій управління будинком [ADDRESS] (а.с.10-13). Згідно з умовами, визначеними пунктом 1.1. договору, споживач уповноважує підприємство здійснювати управління будинком, надає йому право укладати необхідні договори з виконавцями та постачальниками послуг на користування відповідними будинковими мережами та, в свою чергу, зобов'язується здійснювати своєчасну оплату послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором. Згідно пункту 1.3. договору розмір щомісячної плати за надання послуг на дату укладення договору становив 404,56 грн. Відповідно до пункту 2.1. договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Сторони домовились про застосування авансової системи оплати послуг. Платежі по авансовій системі вносяться не менш ніж за один місяць до 20 числа місяця, що передує розрахунковому (пункт 2.2. договору). Відповідно до положень пункту 7.1. договору термін його дії складає один рік, але його дія автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його розірвання або перегляд за один місяць до закінчення його дії. Факт підписання [PERSON] вищевказаного договору є доказом ознайомлення її з його предметом та усіма умовами. Укладений сторонами договір про надання житлово-комунальних послуг ґрунтується на приписах чинного законодавства. Так, відповідно до положень статей 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Підпункти 1, 10 пункту 1 частини 1 статті 1 Закону № 1875-IV дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Стаття 19 Закону № 1875-IV встановлює, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а стаття 20 цього Закону зобов'язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. За нормою статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію, Порядком встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Судом встановлено, що з моменту укладення договору, тобто з липня 2015 р., [PERSON] взагалі не здійснювала оплату вартості наданих їй ТОВ «Рада 2» послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій та за забезпечення пропускного режиму.. Згідно з положеннями статей 526, 530, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а договір є обов'язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина 1 статті 624 ЦК України). Пункт 4.1.2. договору про надання житлово-комунальних послуг передбачає, що за несвоєчасне внесення платежів за послуги споживач сплачує пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу. Відповідно до положень частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 01.03.2018 загальний розмір заборгованості відповідача за договором про надання житлово-комунальних послуг складає 16880,72 грн., що включає: 8878,15 грн. - основний борг (за період з 01.07.2015 по 28.02.2017); 2092,31 - інфляційна складова; 448,88 грн. - три проценти річних; 5461,38 грн. - пеня (а.с. 49). Отже зважаючи на те, що відповідач добровільно не виконує договірні зобов'язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved