Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

22 січня 2020 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями приватного виконавця Баришнікова А.Д. та Заводського районного суду м. Миколаєва у сумі 256 649 грн.06 коп. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду підсудність за даною позовною заявою визначено за Жовтневим районним судом Миколаївської області. 22 квітня 2020 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшла вказана позовна заява [PERSON] з ухвалою Миколаївського апеляційного суду. Ухвалою суду від 24.04.2020 року позовну заяву залишено без руху та 12 травня 2020 року повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2020 року ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області скасовано та повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду. 29 липня 2020 року судом прийнято рішення про відкриття провадження та призначено підготовче судове засідання. В ході розгляду справи судом позивач збільшив заявлені позовні вимоги до 559 189 грн. 04 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що 11 листопада 2019 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/2086/17 частково задоволена його скарга на дії приватного виконавця Баришнікова А.Д. за виконавчим листом, виданим Заводським районним судом м.Миколаєва за справою №487/2086/17, та зобов`язано приватного виконавця зупинити виконавче провадження №58512123 за даним виконавчим листом до закінчення касаційного провадження у справі. 15 січня 2020 року він звернувся до приватного виконавця Баришнікова А.Д. з клопотанням про зняття арешту з коштів на його рахунку у АТ КБ «Приватбанк». 21 січня 2020 року приватний виконавець Баришніков А.Д. листом відмовив у задоволенні його клопотання про зняття арешту. Позивач зазначає про те, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 26.04.2019 року зупинено виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва у цивільній справі №487/2086/17 та постанови Миколаївського апеляційного суду від 13.12.2018 року у цивільній справі №22-ц/812/367/18 до закінчення касаційного провадження у справі. Однак, 21.05.2019 року приватний виконавець Баришніков А.Д. наклав арешт на кошти позивача [PERSON] , хоча був обізнаний про існування ухвали касаційного суду про зупинення виконання судового рішення до закінчення касаційного провадження з його заяви від 01.07.2019 року до Заводського районного суду про м. Миколаєва про уточнення скарги, поданої ним на рішення та дії приватного виконавця, наданої в якості додатка до скарги від 29.05.2019 року, тобто після зупинення виконання рішення касаційною інстанцією. Зазначене стало причиною зупинення ним торгової діяльності та можливості отримувати доходи від торгівлі, що є незаконним та порушує його права на використання грошових коштів, які є його власністю та перебувають на рахунку у банку. Вважає, що приватним виконавцем порушено порядок накладення арешту, а тому вказаний арешт відповідно до ч.3 ст.59 Закону «Про виконавче провадження» повинен був знятий відразу після виявлення порушення, на виконання рішення касаційного суду про зупинення виконання. Крім того, позивач зазначає, що 29.05.2019 року звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на неправомірні дії щодо накладення арешту на грошові кошти, які перебувають на рахунку позивача (боржника за виконавчим провадженням) та що до зобов`язання приватного виконавця Баришнікова А.Д. зупинити виконавче провадження. Розгляд справи судом призначено лише 12.07.2019 року. Рішення за скаргою постановлено 11.11.2019 року. Таким чином, Заводським районним судом м.Миколаєва в порушення вимог ч.1 ст.450 ЦПК України порушено строки розгляду його скарги, що призвело до порушення прав заявника та потягло спричинення матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до ухвали касаційного суду від 26.04.2019 року до закінчення касаційного провадження зупинено виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.07.2018 року по цивільній справі №487/2086/17 та Миколаївського апеляційного суду від 13.12.2018 року у справі за позовом АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, забезпеченим іпотекою №59 від 21 червня 2007 року, у зв`язку з прийняттям до розгляду касаційної скарги [PERSON] . Посилаючись на вимоги п.1 ст.1,1-1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду» позивач вважає, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва порушено його права та свободи, що підтверджується ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 26.04.2019 року про зупинення виконання судового рішення у провадженні №61-1839ск19, та ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.11.2020 року у цивільній справі № 487/2086/17 про часткове задоволення скарги позивача, у результаті чого визнано неправомірними дії приватного виконавця Баришнікова А.Д. щодо не направлення рекомендованим поштовим відправленням боржнику [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження №58512123 та зобов`язання приватного виконавця Баришнікова А.Д. зупинити вказане виконавче провадження відповідно до ухвали Касаційного цивільного суду до закінчення касаційного провадження. Грошові доходи, які позивач отримував за період з 01.01.2019 року по 06.06.2019 року, до моменту накладення приватним виконавцем арешту, складають суму у розмірі 190757,45 грн., тобто його щоденний дохід складав 1215 грн.02 коп.(190757,75 грн.+157 днів). Таким чином, позивач вирахував розмір матеріальної шкоди, помноживши суму одноденного надходження коштів на його рахунок на кількість днів до подачі уточнених позовних вимог, що становили 452 дні, та вважає, що йому було спричинено матеріальної шкоди на суму 549 189 грн.4 коп., які просить стягнути з Державного бюджету. Крім того, позивач вважає що названими діями органів, що здійснюють оперативну розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінив у 50 000 грн. та просив стягнути з Державного бюджету. Від відповідача приватного виконавця Баришнікова А.Д. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач позов не визнає та зазначає, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. 28.09.2019 року від ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Миколаївське управління АТ «Ощадбанк» надійшла заява разом з виконавчим документом про примусове виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.01.2019 року у справі №487/2086/17 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором №59 від 21.06.2007 року у загальній сумі 25731,39 доларів США. У той же день ним було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58512123 копія якої направлена за адресою боржника, яка вказана у виконавчому документі. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі, розташованої у [ADDRESS] , та квартири [ADDRESS] , виконавцем 15.05.2019 року накладено арешт на вказане майно шляхом винесення відповідної постанови, та рекомендованою кореспонденцією 15.05.2019 року направлено вимогу про надання доступу до нежитлової будівлі магазину на 21.05.2019 року на 13 годину. На зазначену дату боржник вчинив перешкоди у здійсненні виконавчої дії, про що складено акт у присутності понятих. 06.06.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, копія якої направлена до банківських установ з метою її реалізації. 26.12.2019 року надійшла ухвала Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/2086/17 від 11.11.2019 року, якою визнано неправомірними дії приватного виконавця Баришнікова А.Д. щодо не направлення рекомендованим поштовим відправленням боржнику [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження № 58512123, та зобов`язано приватного виконавця зупинити виконавче провадження №ВП№58512123 за виконавчим листом №487/2086/17, який виданий Заводським районним судом м.миколаєва у даній справі до закінчення касаційного провадження у справі. 26.12.2019 року приватним виконавцем прийнято рішення про зупинення виконавчих дій. Вимога позивача про відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди завданої незаконними рішеннями та діями приватного виконавця є безпідставною у зв`язку з недоведеністю факту неправомірності його дій. Крім того, не встановлено шкоду та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та спричиненою шкодою. Виконавцем було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, однак боржником навмисно не отримано поштове відправлення з метою ухилення від виконання судового рішення, про що свідчить повернення поштового конверту з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». Арешт майна боржника не було знято приватним виконавцем, так як вказане протирічить ч.4 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого арешт накладений виконавцем на майно боржника у тому числі на кошти на рахунках протягом строку, на який зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку передбаченого п.10 ч.1ст.34 вказаного Закону. З моменту отримання постанови Верховного суду у складі Касаційного суду від 26.04.2019 року з 22.08.2019 року жодних виконавчих дій не вчинялося, примусове стягнення не проводилось, тим самим не порушено право позивача на яке він посилається та яке є причинно-наслідковим зв`язком із спричиненням майнової та моральної шкоди. Державна казначейська служба України надіслала до суду свій відзив на позовну заяву, у якому повідомила, що не визнає позовних вимог позивача та заперечує проти їх задоволення, та зазначає щодо неправомірних дій судді Заводського районного суду м. Миколаєва, то особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Щодо не розгляду його скарги судом станом на 26.12.2019 року, то вказана обставина не може бути доказом, так як існує ухвала того ж суду від 11.11.2019 року, яка набрала чинності 27.11.2019 року, відповідно до якої вимоги позивача задоволені частково. Питання неправомірності дій приватного виконавця, пов`язаних із описом та арештом майна боржника за виконавчим провадженням, судом за даною скаргою не вирішувалося. Відповідно до діючого законодавства не передбачено можливості розгляду у суді позовних вимог судом про визнання незаконними дій або бездіяльності іншого суду пов`язаних з розглядом судової справи. Вчинення судом процесуальних дій з якими не згодна сторона у справі під час розгляду конкретного провадження, а також ухвалені процесуальні рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним Законом. Усі процесуальні порушення можуть бути усунені лише у межах відповідної судової справи у межах якої вони були, на думку позивача, допущені. Відповідно до ст.1176 ЦК України існує вичерпний перелік підстав відшкодування державою шкоди, яка завдана незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду. До зазначеного переліку не входять обставини, які зазначені позивачем. Що стосується дій приватного виконавця, то вони не підпадають під дію ст.1176 ЦК України та ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" так як приватний виконавець не є суб`єктом, на який розповсюджують свою дію вказані норми, та його дії не відповідають положенням, визначеним у статтях 1 та 2 зазначеного Закону. Поєднання вказаних позовних вимог є необґрунтованими. Крім того, відповідно до ст.16 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і інших органів» приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності, у зв`язку з чим його рішення не підпадають під вимоги статей 1174,1176 ЦК України. В ході судового розгляд позивач до судового засідання не з`явився, свого представника не направив, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимог у повному обсязі на підставі викладених у позові обставин та доказів. Відповідач приватний виконавець Баришніков А.Д. позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та пояснив, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню з підстав викладених у відзиві на позов. Представник відповідача Державної казначейської служби Самарська Т.А. в ході судового розгляду позов не визнала та пояснила, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Вислухавши доводи сторін, вивчивши зміст письмових доказів, які надані сторонами та є у наявності у матеріалах цивільного провадження, судом встановлено наступне. Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цієї особи. На підставі рішення суду за цивільною справою за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до відповідача [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, Заводським районним судом м. Миколаєва за заявою стягувача видано виконавчий лист №487/2086/17. Стягувач ПАТ «Державний ощадний банк» звернувся із заявою 28.02.2019 року до приватного виконавця Баришнікова А.Д. про примусове виконання рішення суду. У той же день постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження за №58512123 з повідомленням про вказану дію боржника. 15.05.20109 року приватним виконавцем накладено арешт на майно [PERSON] , про що винесено відповідну постанову. Постановою від 06.06.2019 року арешт накладено на грошові кошти боржника. 11 листопада 2019 року Заводським районним судом м.Миколаєва винесено ухвалу за скаргою [PERSON] , яка надійшла до приватного виконавця 26.12.2019 року, якою було визнано неправомірними дії приватного виконавця щодо не направлення рекомендованим поштовим повідомленням [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов`язано приватного виконавця зупинити виконавче провадження за вказаним виконавчим листом, який видано судом 28.01.2019 року відповідно до ухвали Верховного касаційного суду від 26.04.2019 року. У той же день, а саме 26.12.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження. 29.05.2019 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м.Миколаєва зі скаргою на рішення та дії приватного виконавця Баришнікова А.Д. За даною скаргою 06.06.2019 року Заводським районним судомм.Миколаєва відкрито провадження у справі №490/2086/17 ( провадження №4с/487/58/19) та призначеного до розгляду. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру судових рішень за вказаною скаргою судом постановлено ухвалу від 11.11.2019 року, яка набрала чинності 27.11.2019 року. Відповідно до вказаної ухвали скарга [PERSON] задоволена частково. Визнано неправомірними дії приватного виконавця щодо не направлення рекомендованим поштовим повідомленням [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов`язано приватного викоавця зупинити виконавче провадження №58512123 до закінчення касаційного провадження у справі, в іншій частині заявлених вимог відмовлено. Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» зі змінами та доповненнями від 17.06.2020 року приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності та відповідно до п.3 ч.2 ст.22, ст.24 того ж закону зобов`язаний укласти договір страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця, з певним строком його дії та повною інформацією про страховика та страхову суму. Як зазначено у ст. 37 зазначеного Закону приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом. Як вбачається з резолютивної частини позову [PERSON] , окремих позовних вимог до приватного виконавця позов не містить. Таким чином, держава у визначеній позивачем особі Державного казначейства України не може нести відповідальність за дії та бездіяльність суб`єкта незалежної професійної діяльності - приватного виконавця. Тобто, Державне казначейство України не є належним відповідачем за вимогами позивача щодо неправомірних дій або бездіяльності приватного виконавця. Відповідно до ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення у цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відшкодування вказаної шкоди передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду», у якому визначені порядок та підстави відшкодування такої шкоди у випадку незаконного кримінального переслідування. При вирішенні спору про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивачем не доведено наявності заподіяної йому шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому, кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У даному провадженні в ході судового розгляду та на стадії подачі позову до суду позивачем не було надано доказів і не доведено факт протиправності дій або бездіяльності відповідачів, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями завдавачів шкоди. Крім того, за встановлених обставин, враховуючи, що позивачем не надано доказів заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат майнового характеру, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки будь-яких обставин, зокрема щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та діями відповідачів не встановлено, тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати за даною справою складаються з судового збору від сплати якого позивача звільнено, про що зазначено в ухвалі Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2020 року, стягнення яких на користь держави за наслідками розгляду справи не передбачено ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed