Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі проживає та зареєстрований з 26.06.1998 року відповідач [PERSON] . Фактичною підставою для проживання відповідача було укладення ним шлюбу із донькою позивачки [PERSON] , котра померла [INFO] . Із часу набуття права власності на квартиру у 2008 році, вона не укладала жодних правочинів з відповідачем, на підставі яких [PERSON] набував би право проживати у її квартирі. Вважає, що на даний час, за відсутності будь-яких договірних відносин та родинних відносин між ними, підстави для користування житлом у відповідача відсутні. Крім того відповідач зловживає алкоголем, регулярно вчиняє сварки та конфлікти. З приводу порушення відповідачем правил співжиття вона неодноразово зверталася в правоохоронні органи та відносно [PERSON] складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП, виносилися термінові заборонні приписи, суд неоноразово притягував відповідача до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, про те всі вжиті заходи виявилися безрезультатними, а тому позивач вважає, що наявні підстави для його виселення з квартири без надання іншого житла. Ухвалою судді від 16.01.2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Небельський Р.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав і мотивів наведених у позовній заяві та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що його дружина [PERSON] померла в 2013 році однак в квартирі [ADDRESS] проживають його неповнолітня дочка [PERSON] та повнолітній син [PERSON] , іншого житла у нього немає, а конфлікти вчиняє сама позивачка та викликає працівників поліції з метою позбавлення його житла. В задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: [PERSON] , є одноосібною власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.11.2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21423724 від 26.12.2008 року. Згідно довідки №3088 виданої 16.12.2019 року ДП «Люкс-2» за адресою [ADDRESS] зареєстровані з 15.02.1982 року [PERSON] , [INFO] , з 26.06.1998 року [PERSON] , [INFO] , з 12.02.2005 року [PERSON] , [INFO] , з 02.03.2007 року [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що фактичною підставою для вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] було укладення ним шлюбу із донькою позивачки [PERSON] , у якому народилися онуки позивачки: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю, що підтверджується медичним висновком №179 виданим 16.09.2014 року Тернопільською міською дитячою комунальною лікарнею. [INFO] донька позивачки та дружина відповідача - [PERSON] померла. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 23.08.2016 року, адміністративну справу, порушену відносно [PERSON] за ознаками ч.1 ст.173-2 КУпАП - провадженням закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановами Тернопільського міськрайонного суду від 05.03.2018 року, 11.09.2018 року, [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 14.11.2018 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з вчиненням відповідачем домашнього насильства щодо позивачки. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 03.07.2019 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з вчиненням відповідачем домашнього насильства щодо позивачки. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 26.09.2019 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2, ч.1 ст. 184 КУпАП у зв`язку з вчиненням відповідачем домашнього насильства щодо позивачки у присутності неповнолітньої дочки [PERSON] Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 12.11.2019 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 у зв`язку з вчиненням відповідачем домашнього насильства щодо позивачки. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 18.12.2019 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП у зв`язку з вчиненням відповідачем домашнього насильства щодо позивачки у присутності неповнолітньої дочки [PERSON] 20.09.2019 року виносився терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії [NUMBER] , відносно [PERSON] терміном 5 діб стосовно постраждалої особи [PERSON] . 07.11.2019 року виносився терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії [NUMBER] , відносно [PERSON] терміном 5 діб стосовно постраждалої особи [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що громадянин [PERSON] , проживаючи разом із громадянкою [PERSON] за адресою [ADDRESS] , систематично порушує правила співжиття, оскільки вчиняє сімейні сварки, скандали. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з частинами другою та третьою статті 64 ЖК УРСРдо членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК УРСР, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Судом встановлено, що за згодою власника квартири [PERSON] був вселений як член сім`ї [PERSON] (чоловік [PERSON] - дочки позивача), також були вселені після народження їхні спільні діти [PERSON] , [PERSON] , яка на даний час є неповнолітня. Згідно зі статтею 157 ЖК УРСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вбачається, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів. Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу України у випадку, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. За вказаних обставин судом не встановлено, а позивачем не доведено наявності передбачених законом обставин, які б стали підставою для виселення відповідача із квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки хоча судом і встановлено порушення [PERSON] правил співжиття, однак офіційно передбачених законодавством заходів попередження або громадського впливу про недопустимість протиправної поведінки працівниками поліції чи іншими органами винесено не було. Також позивач не надала доказів які б свідчили про самоправне вселення відповідача у спірну квартиру. Крім того суд бере до уваги той факт, що у спірному житловому приміщенні також проживає неповнолітня дочка відповідача [PERSON] , 2005 р.н., яка є дитиною з інвалідністю мати якої, як дочка позивача та дружина відповідача померла в 2013 році. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем підстав, передбачених статтею 157, в поєднанні зі статтею 116 ЖК України, обов`язкових для виселення відповідача в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення, а відтак в задоволені позовних вимог слід відмовити. Разом із тим, беручи до уваги, що [PERSON] неодноразово порушував правила співжиття, що в подальшому може унеможливити для [PERSON] проживання з ним в одній квартирі, суд вважає за доцільне попередити [PERSON] про недопустимість порушення правил співжиття щодо [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed