Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з[PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №\~NKXRRX1850082 від 08.07.2007 року у розмірі 41 618,81 грн., стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] 10 000 грн.; стягнути з [PERSON] на свою користь витрати на юридичну допомогу 3\~200,00 грн.; стягнути з [PERSON] судовий збір за подання позовної заяви. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № NKXRRX1850082 від 08.07.2007 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 1\~678,79 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.07.2008 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року,у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2014 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON] про стягнення заборгованостібула задоволена частково. Ухвалою суду від 21 грудня 2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2014 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON] про стягнення заборгованостіскасовано. При новому розгляді справи представник позивача в судове засідання у справі не зявився, відповідно до заяви від 15.01.2016 року просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, відповідно до заяв просив суд розглядати справу за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечував. Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] був укладений кредитний договір № NKXRRX1850082 від 08.07.2007 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 1\~678,79 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.07.2008 року. Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору № NKXRRX1850082 від 08.07.2007 року заборгованість за ним станом на 01.11.2013 року склала 51 618,81 грн., де: 1 506,03 грн. заборгованість за кредитом; 16 891,45 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 493,56 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 29 793,54 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2\~434,23 грн. - штраф (процентна складова). Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором №\~NKXRRX1850082 від 08.07.2007 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років (а. с. 6). Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 11.10.2013 року по цивільній справі № 469/915/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. При цьому судом до вимог позивача було застосовано строки позовної давності. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зв'язку з вищевикладеним суд вважає необхідним застосувати до позовних вимог\~ позивача наслідки пропуску строку позовної давності.\~ Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою\~ про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно\~ правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні\~ «Стаббініс та інші проти Сполученого\~ Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує\~ кілька\~ важливих цілей, а саме забезпечує правову\~ визначеність і\~ остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко\~ спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо\~ подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати\~ ненадійними\~ і недостатніми.\~ Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу\~ позовної давності повязується\~не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах\~позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13,\~та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15, які згідно зі ст. 360 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.\~ У Постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року №6-116ці13\~вказано, що у випадку, коли умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до п. 6.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 08.07.2007 року, строк дії договору до 08.07.2008 року, при цьому відповідачем не здійснювалося погашення заборгованості, що підтверджується виписками по рахунку, а з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся тільки у січні 2014 року, через майже шість років, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого кредитним договором. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed