Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

До суду із позовом про стягнення аліментів на утримання батька звернувся [PERSON] до [PERSON] . Свій позов мотивує тим, що він є інвалідом 2-ї групи, є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1497 грн., інших джерел доходу не має, його матеріальне становище є вкрай нужденним. Його син відповідач по справі матеріальну допомогу йому не надає, а тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, щомісяця, з часу звернення до суду і довічно. Провадження по справі відкрито 01 березня 2019 року призначено підготовче засідання на 28 березня 2019 року. 28 березня 2019 року відкладено підготовче засідання на 22 квітня 219 року у зв`язку з відсутністю електроенергії. 22 квітня 2019 року відкладено розгляд справи на 22 травня 2019 року у зв`язку з надходженням клопотання представника відповідача по справі. 22 травня 2019 року відкладено розгляд справи на 10 червня 2019 року. 10 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18 червня 2019 року. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та відповіді на відзив, просили їх задовольнити в повному обсязі. Крім того позивач пояснив, що має право на отримання аліментів від свого дорослого сина. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав відзив на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання батьків недостатньо їм бути непрацездатними, але й вони мають потребувати допомоги. Позивач отримує пенсію , як непрацездатний в сумі 1497,00 грн., що відповідає прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тобто, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, що є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом 1,2,3 групи. Потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. Такими чином, право на аліменти у батька, матері виникає у разі наявності двох підстав в їх сукупності, а саме непрацездатність та потреба в матеріальній допомозі, яка визначається\~ залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. Як вбачається з матеріалів справи позивач є інвалідом 2-ї групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серії [NUMBER] (а.с.8) тобто є непрацездатною особою. Він, є рідним батьком відповідача [PERSON] , [INFO] . Зі слів позивача отримує пенсію по інвалідності, яка становить 1497,00 грн., що не оспорювалось в судовому засіданні. Також встановлено, що позивач проживає і зареєстрований в будинку, який належить на праві власності відповідачу. Сам відповідач в будинку зареєстрований, але не проживає в ньому тривалий час. Крім сина-відповідача, позивач має ще повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає окремо зі своєю сім`єю та надає батькові допомогу у вигляді приготування їжі та прибирання в будинку. \~ Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. В нормальних умовах діти добровільно допомагають своїм непрацездатним батькам і турбуються про них. Неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш, суд враховує, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до ч. 2 ст. 1 Сімейного кодексу України є утвердження почуття обов`язку перед батьками. За змістом ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються Сімейним кодексом України. Згідно статті 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України) повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Статтею 201 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов`язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом, так як він є непрацездатним, має скрутне матеріальне становище та необхідність постійного лікування та відсутність джерел доходу, крім пенсії. При цьому, з матеріалів справи достовірно вбачається, що при наявності витрат на лікування та комунальні послуги позивач, купує будівельні матеріали та прилади побутового вжитку, вартість деяких перевищує 20 000 грн. (а.с. 12-19). Доказів того, що дані кошти були позивачем позичені суду не представлено.\~ Крім того, при визначенні розміру аліментів, судам необхідно враховувати наявність у відповідача інших зобов`язань, зокрема наявність у відповідача неповнолітніх дітей, які порівняно з позивачем не отримують пенсію, не потребує витрат зумовлених ростом (одяг, взуття) та розвитком (навчальні приладдя, заходи всебічного розвитку). Проте, стороною відповідача таких фактичних даних судові не надано. Відповідно до статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Позивач на даний час проживає один, проте крім відповідача в нього є повнолітня дочка, яка його доглядає. Середньомісячний дохід позивача складається з пенсії по інвалідності, яка на день розгляду справи становить року 1497 грн. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Таким чином, відсутня необхідна умова для застосування ст. 202 СК України потреба в матеріальній допомозі. Окрім того, безпосередньо в судовому засіданні позивач повідомив, що підставою для звернення до суду з даним позовом є наявність реєстрації відповідача по справі в будинку який є його власністю та небажання останнього «переписати» даний будинок на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом у інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.\~\~\~\~\~\~ Виходячи з вищевикладеного, враховуючи встановлені обставини справи, матеріальний стан позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід залишити за державою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed