Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

19 січня 2018 року позивач звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації Київської області про визнання незаконним наказу. Позовні вимоги мотивує тим, що 15 лютого 2006 року згідно наказу № 40-к її було призначено на посаду провідного фахівця з охорони праці і енергозбереження господарської групи відділу освіти, однак вона була звільнена із займаної посади. Оскарживши до суду наказ про звільнення, рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.03.2017 року визнано незаконним наказ відділу освіти Фастівської РДА від 02.09.2015 р. № 460-к про її звільнення з посади провідного фахівця з охорони праці, поновлено на вказаній посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.09.2015 р. по 15.03.2017 р. у розмірі 37 295,19 грн. 03.04.2017 року Відділ освіти Фастівської РДА наказом № 93-к скасував наказ № 460-к від 02.09.2015 р. про звільнення провідного фахівця з охорони праці [PERSON] та поновлено на посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження Борівської ЗОШ 1-3 ст. Однак, не погодившись з поновленням на посаді саме у Борівській ЗОШ 1-3 ст., позивач оскаржила наказ №93-к до суду, в результаті чого за рішенням суду наведений наказ скасований, а позивач поновлена на посаді господарської групи відділу освіти Фастівської РДА. На виконання вказаного рішення суду відповідачем видано оскаржуваний наказ від 19.12.2017 року № 525-к про визнання незаконним наказу від 03.04.2017 року № 93-к. Цього ж дня, 19.12.17 року зроблено запис у трудовій книжці позивача № 46 «визнано незаконним наказ від 03.04.2017 року № 93-к відділу освіти ФРДА з 19.12.2017 року» підстава наказ № 525-к від 19.12.2017 року, рішення Апеляційного суду Київської області № 381/1482/17 від 04.10.17 року та рішення Фастівського міськрайонного суду від 06.06.2017 року по справі № 2/381/774/17. Позивач вказує, що дана ситуація призвела до того, що фактично рішення суду від 15.03.2016 року про скасування наказу № 460-к від 02.09.2015 року не виконано відповідачем. Всі інші рішення є похідними від попереднього рішення суду також не виконано. Згідно записів трудової книжки вбачається, що запис № 46 скасовує всі попередні записи № 43-45 та повертає [PERSON] до відносин по запису № 42, тобто до фактичного звільнення з 02.09.2015 року, отже відповідач звільнив її без жодного правового обґрунтування. Відповідно до записів трудової книжки вбачається порушення п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджено наказом Мінпраці № 58 від 29.07.93 року, оскільки відповідач повинен був запис № 43 «Скасовано наказ № 460-к від 02.09.15 р. відділу освіти Фастівської РДА» доповнити обовязковим записом про поновлення на попередній посаді. Позивач зазначає, що видаючи оскаржуваний наказ, запис у трудовій книжці № 44, відповідач порушив її права та всупереч рішенню суду перевів фактично на іншу посаду, яка є нижчою рангом тій посаді на якій її було поновлено. Виходячи з викладеного, позивач просить визнати незаконним наказ відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації від 19.12.2017 року №525-к. В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки оскаржуваний наказ було винесено на виконання рішення апеляційного суду Київської області від 04.10.2017 року. Також зазначила, що на даний час Відділ освіти Фастівської РДА не має змоги поновити [PERSON] на посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської РДА, так як станом на 22.02.2018 року рішення Апеляційного суду Київської області від 15.03.2017 року зупинено рішенням Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ до закінчення касаційного провадження у справі. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно трудової книжки серії БТ-І №1670307 [PERSON] наказом №40-к від 15.02.2006 року була призначена на посаду провідного фахівця з охорони праці і енергозбереження господарської групи /а.с.8/. Наказом № 460-к від 02.09.2015 року відділу освіти Фастівської РДА [PERSON] була звільнена з посади провідного фахівця з питань безпеки та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації у звязку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України /а.с.8,12/. Не погоджуючись із вищезазначеним наказом, позивач звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі, про виплату середнього заробітку на час вимушеного прогулу, виплати вихідної допомоги про звільненні та виплату моральної шкоди. Так, рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.03.2017 року позов [PERSON] задоволено частково, а саме визнано незаконним наказ відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації від 02 вересня 2015 року № 460-к про звільнення, поновлено з 02 вересня\~\~2015 року на посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації та стягнуто з відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.09.2015 р. по 15.03.2017 р. у розмірі 37295,19 грн. /а.с. 13-16/. Крім того, 03.04.2017 року відповідно до запису трудової книжки позивачки, наказом № 93-к, наказ № 460-к від 02.09.2015 року відділу освіти Фастівської РДА на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 15.03.2017 року було скасовано. (запис в трудовій книжці № 43) [PERSON] поновлено на посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження Борівської [PERSON] ступенів (запис в трудовій книжці № 44) /а.с.8,11/. Проте вказаний наказ позивачем було оскаржено, оскільки поновивши її з 02 вересня 2015 року на рівнозначній посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження Борівської ЗОШ I-III ступенів, а не на посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської РДА, відповідач порушив її права, всупереч рішенню Апеляційного суду Київської області, тому що фактично перевів її на іншу посаду, яка є нижчою рангом тій посаді на якій її було поновлено за рішення суду.\~ Так, відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 06.06.2017 року, яке в частині скасування наказу залишено в силі рішенням Апеляційного суду Київської області від 04.10.2017 року, визнано незаконним наказ Відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації від 03 квітня 2017 року за № 93-к про поновлення на посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження [PERSON] /а.с.17-22/. 19.12.2017 року відділом освіти Фастівської РДА на підставі рішення Апеляційного суду Київської області винесено наказ № 525-к, яким на виконання рішень суду наказ відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації від 04 квітня 2017 року за № 93-к «Про поновлення на посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження [PERSON]» визнаний незаконним та недійсним з 19.12.2017 року /а.с.10/. Відповідно до запису в трудовій книжці за № 45, 19.12.2017 року запис за № 43 вважати недійсним, підстава наказ № 525-к від 19.12.2017 року відділу освіти Фастівської РДА та записом № 46 визнано незаконним наказ від 03.04.2017 року № 93к відділу Фастівської РДА з 19.12.2017 року, підстава: наказ № 525-к від 19.12.2017 року відділу освіти Фастівської РДА, рішення апеляційного суду Київської області №381/1482/17 від 04.10.2017 року та рішення Фастівського міськрайонного суду від 06.06.2017 року /а.с. 9/. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під предметом спору розуміється об'єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем. Об'єктом цивільних правовідносин є матеріальні і нематеріальні блага, з приводу яких виникають цивільні правовідносини. Предмет спору не є тотожним предмету позову, яким\~є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті. Предметом позову є позовні вимоги. Предмет спору - є достатньо простим для визначення (з'ясування) та станом на момент виникнення спору є таким, що фактично існує та не може бути заперечений сторонами. Так, у судовому засіданні встановлено, що предметом спору у даній цивільній справі є намір позивача поновитись на посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської РДА, при цьому предметом позову визначена вимога про визнання незаконним наказу відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації від 19.12.2017 року №525-к. Тобто, на думку позивача, скасувавши в судовому порядку оскаржуваний наказ, відбудеться автоматичне поновлення її на посаді, з якої її незаконно звільнено, що призведе до поновлення прав позивача, передбачених законодавством. Суд не може визнати обґрунтованими такі посилання позивача з огляду на наступне. За приписами чинного законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов'язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права та інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. В основу свого рішення суд покладає висновок про відсутність підстав для визнання незаконним наказу відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації від 19.12.2017 року №525-к та недоведеність порушення цим наказом прав чи законних інтересів позивача. Як зазначалось, оскаржуваний наказ від 19.12.2017 року №525-к виданий на виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 04.10.2017 року. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. З наведеного виходить, що оскаржуваним наказом на виконання рішення суду був визнаний незаконним наказ Відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації від 03 квітня 2017 року за № 93-к про поновлення на посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження [PERSON], питання ані про поновлення, ані про звільнення позивача не вирішувалось при його прийнятті, він носить більш «технічний» характер та не породжує будь-яких правових наслідків для позвача. Більш того, скасування цього наказу не призведе до поновлення позивача на попередньо займаній посаді, оскілки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.04.2017 року виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 15.03.2017 року (про поновлення [PERSON] на посаді провідного фахівця з охорони праці та енергозбереження господарської групи відділу освіти Фастівської РДА) зупинено до закінчення касаційного провадження /а.с. 44/. Таким чином, у суду відсутні підстави, на які посилається позивач, скасовувати наказ № 525-к. Будь-яких інших доводів на підтвердження правомірності вимог про скасуання цього наказу позивач не навела. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем порушення його прав або законного інтересу внаслідок прийняття оскаржуваного наказу, наведені позивачем доводи, з урахуванням встановлених судом обставин, не мають правового значення для вирішення питання про порушення прав і законних інтересів позивача та про наявність чи відсутність підстав для їх правового захисту. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed