Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач згідно позову та уточнень до нього просить змінити формулювання причин його звільнення за п.6 ст.36 КЗпП України на ст.39 КЗпП України, стягнути на його користь 1297,9 грн. недоплаченої за лютий-березень 2015 року заробітної плати ,2435,3 грн. вихідної допомоги ,грошову компенсацію 18 днів додаткової відпустки ,моральну шкоду в загальній сумі 17176,5 грн.,14784,9 грн. компенсації вимушеного прогулу, 2927 грн. вимушених витрат .Всі виплати просить провести з врахуванням індексу інфляції та покласти на відповідача обов»язок провести всі виплати в 14денний термін після постановлення рішення , а разі порушення такого терміну встановити нарахування штрафу . В позові вказав, що попередження про істотну зміну умов праці за 2 місяці ,як того вимагає КЗпП України, не відбулось .В лютому його усно попередили про дводенний режим роботи на тиждень .З 19.02.2015 року по 31.03.2015 року він працював всі робочі дні тижня, а нарахування заробітної плати провели лише за 2-деним робочим тижнем.Про свій графік роботи при 5-денному робочому тижні він попереджав відділ кадрів.За діючим колективним договором його робоче місце не враховано як робота з особливим характером праці , йому не було встановлено додаткову відпустку ,що є порушенням його трудових прав. Моральну шкоду обгрунтовує тим, що внаслідок порушень законодавства мало місце тривале порушення соціальних звязків ,що викликало порушення стану здоровя,яке продовжується до цього часу. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю.Вказав, що наказу про перехід на 2-денний режим роботи не було.Копія наказу і його оригінал розрізняються розміром шрифту,при копіюванні такого відбуватись не може , що свідчить про недійсність наказу,його підроблення.Свідок [PERSON] розповів суду правду, свідок [PERSON] менш точно, але також правду. Свідок [PERSON] розповів неправду,оскільки до цього часу працює на підприємстві. Право на додаткову відпустку стверджують фото, медичні довідки про щорічне проходження медогляду , а також пояснення свідків.Він постійно перебував перед екраном монітора,переносив явне інтелектуальне навантаження.В квітні 2015 року був 5-денний робочий тиждень, отже фактично зміна умов праці не відбулась .Звільнення за ст..36 КЗпП України є незаконним, його звільнили тому, що не хотіли мати працівника,який знає закони. Численні порушення законодавства при звільненні,видачі наказів,пропозиція зайняти посаду двірника свідчать,що йому було спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначає в 10-кратному розмірі від невиплаченої зарплати, вихідної допомоги, понесених витрат та іншого. Він витрачає свої зусилля щоб довести свої права в суді ,у відповідача як роботодавця, більше прав,а тому і відповідальність повинна бути більшою. Представник відповідача щодо позову заперечила.Ствердила, що 2-денний робочий тиждень був встановлений з 2.01.2015 року наказом по підприємству № 184-ОД від 31.10.2014 року.Позивач був повідомлений про зміну істотних умов праці ,через те,що він не погодився на продовження роботи в нових умовах, він був звільнений за п.6 ст.36 КЗпП України .Посилання позивача на ст.39 КЗпП України як на підставу його звільнення є необґрунтованим,він був працевлаштований за безстроковим трудовим договором , а вказана стаття передбачає умови для звільнення працівника за строковим трудовим договором .Підстави для нарахування йому заробітної плати з розрахунку 5-денного робочого тижня відсутні.Займана позивачем посада не надавала йому права на щорічну додаткову відпустку.Позивач не надав суду належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди ,понесених витрат . Вислухавши пояснення позивача , представника відповідача, свідків, дослідивши представлені сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Кожна сторона, як це встановлено ст.ст.10,60 ЦПК України зобовязана довести або спростувати обставини ,викладені в позові, подати суду докази на підтвердження або в спростування заявлених вимог та довести перед судом їх переконливість. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 11.08.2010 року по 16.04.2015 року на посаді інженера конструктора , звільнений згідно наказу № 25-к від 16.04.2015 року за п.6 ст.36 КЗпП України в зв»язку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці, про що свідчать записи в трудовій книжці. (а.с.10). Відповідно до п. 6\~ст. 36 КЗпП України\~підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку\~із зміною істотних умов праці. Наказом від 2.02.2015 року № 02-ОД внесено зміни в структурі і штатному розписі(а.с.61-64),зі штатного розпису скорочено 2 посади інженера конструктора 3 категорії. 19.02.2015 року позивач подав заяву,в якій повідомив про відмову від пропозиції від 17.02.2015 року про перевід на посаду двірника з 16.04.2015 року (а.с.9). Згідно з ч. 3\~ст. 32 КЗпП України\~при змінах в організації виробництва і праці власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, а саме: системи та розміри оплати праці, зменшувати надані пільги, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, суміщення професій, змінювати розряди і найменування посад тощо, повідомивши про це працівника не пізніше ніж за два місяці.. Отже зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна\~істотних умов праці\~може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде\~доведена наявність змін в організації виробництва і праці.Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2012 року № 6-59цс12 .Пунктом 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9\~роз`яснено, що припинення трудового договору за п. 6\~ст. 36 КЗпП України\~при відмові працівника від продовження роботи із зміненими істотними умовами праці може бути визнане необґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо). Таким чином, власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, а саме: системи та розміри оплати праці, зменшувати надані пільги, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, суміщення професій, змінювати розряди і найменування посад тощо (частина третя\~ст. 32 КЗпП України) лише у випадках змін в організації виробництва і праці. Якщо ж такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. Згідно з наказом по підприємству відповідача № 184-ОД від 31.10.2014 року(а.с.22)про зміну режиму роботи з 2.01.2015 року встановлено 2-денний режим роботи в зв»язку з економічною нестабільністю,зменшенням замовлень ,неспроможністю замовників розраховуватись за виготовлену продукцію,що призвело до змін в організації праці. Пунктом 2.3 колективного договору (а.с.25)передбачена можливість зміни істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю,кваліфікацією чи посадою у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці . Свідок [PERSON] ствердив, що він як керівник структурного підрозділу під підпис ознайомився з наказом про введення дводенного режиму роботи на підприємстві, цей наказ був вивішений на стенді для ознайомлення. Він сам особисто довів до відома працівників цей наказ ,в тому числі і позивача . Позивач приходив на роботу в інші дні, але в цей період йому робочі завдання не надавались, будь-яку роботу він не виконував.Про скорочення посади йому також було повідомлено . Свідок [PERSON] зазначив, що наказ про 2-денний режим роботи на січень 2015 року був вивішений в цехах,щодо роботи в лютому,то він такого наказу не бачив, в березні 2015 року знову був дводенний робочий тиждень. Робоче місце інженера конструктора передбачає перебування за компютером всі 8 годин.Свідок [PERSON] зазначив,що в роздягалці він особисто бачив наказ, що з січня поточного року змінюється робочий тиждень на дводенний. Покази вказаних свідків спростовують доводи позивача щодо не ознайомлення його з наказом про 2-денний робочий тиждень та його недостовірності .Доводи свідків про те,що наказ був іншим за змістом, був виготовлений іншим розміром шрифту суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи є субєктивним сприйняттям вказаних осіб його змісту, недостовірність наказу, оригінал якого оглянуто судом, не встановлена іншими доказами в справі. Як свідчать табелі обліку використання робочого часу (а.с.30-34,38-55)за лютий березень 2015 року працівникам підприємства відповідча робочий час обліковувався відповідно до встановленого режиму роботи, заробітна плата нараховувалась пропорційно до відпрацьованого часу. Наявні в справі докази та їх оцінка не дають суду підстави прийти до висновку, що звільнення позивача відбулося незаконно.Відповідачем доведено,що відбулись зміни в організації виробництва і праці, позивач відмовився від продовження роботи із зміненими істотними умовами праці. У разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України ,зобов"язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю(пункт) закону. Суд на підставі досліджених доказів не встановив неправильності формулювання причин звільнення позивача ,а тому вимоги про зміну формулювання причин звільнення задоволенню не підлягають . Оскільки заробітна плата позивачу за лютий-березень 2015 року була виплачена відповідачем в повному об»ємі відповідно до відпрацьованого часу, про що свідчать вказані вище табелі обліку , підстави для стягнення 1297,9 грн. відсутні. Підстави виплати вихідної допомоги при звільненні та її розмір визначені в ст.44 КЗПП України .Позивач, не заперечуючи факту виплати вихідної допомоги при звільненні за п.6.ст.36 КЗпП України в розмірі середнього місячного заробітку, просить стягнути на його користь вихідну допомогу в розмірі, передбаченому ст..44 КЗпП України в разі звільнення за ст.39 КЗпП України. Оскільки суд не знайшов підстав для зміни формулювання причин звільнення, то підстави для стягнення вихідної допомоги в іншому розмірі відсутні. Вимоги позивача про стягнення грошової компенсації за 18 днів невикористаної щорічної додаткової відпустки задоволенню не підлягають. Згідно з положеннями статей\~74,\~75,\~76 КЗпП України працівникам гарантовано надання щорічної відпустки; визначено тривалість щорічної основної відпустки та щорічної додаткової відпустки. Статтями\~7,\~8 Закону України «Про відпустки» встановлено підстави та тривалість надання щорічних додаткових відпусток : відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці\~, а ст.83 КЗпП України передбачено право працівника при звільненні на грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки.Позивачем не доведено, що він виконував роботу із шкідливими і важкими умовами праці; його робота мала особливий характер ,була пов'язана із негативним впливом на здоров'я шкідливих виробничих факторів, і за результатами атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах позивач мав право на додаткову щорічну відпустку .Покази свідків [PERSON],[PERSON] щодо виконання роботи позивачем на протязі 8 годин за компютером не дають суду підстави прийняти їх до уваги як беззаперечний доказ наявності права у позивача на додаткову відпустку. Відшкодування працівнику моральної шкоди в зв"язку з порушенням його трудових прав врегульовано\~ст.237-1 КЗпП України. Суд, на підставі ст. 237-1 КЗпП України відмовляє в задовленні вимог про стягнення моральної шкоди повністю виходячи з наступного.Позивачем не доведено факту моральних страждань з вини відповідача,що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя . Доводи позову про те, що внаслідок порушень законодавства мало місце тривале порушення соціальних звязків ,що викликало порушення стану здоровя не стверджені дослідженими судом доказами. Довідки про встановлені позивачу діагнози, проведені обстеження (а.с.180-201) не свідчать, що порушення стану здоровя є безпосереднім наслідком винних дій відповідача у порушенні трудових прав позивача . Щодо доводів позову про стягнення вимушених витрат в сумі 2927 грн.(1627 грн. на підтримку здоров»я,1300 грн. на консультації адвоката),суд знаходить їх необґрунтованими та відмовляє у стягненні таких коштів.Позивачем не надано доказів та не доведено підстав для стягнення з відповідача витрат на відновлення його здоров»я , а витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають на підставі ст.84 ЦПК України як необґрунтовані .Судові витрати по сплаті судового збору суд відповідно до ст.88 ЦПК України відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed