Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя та розділити між ними вказану квартиру, визнавши за кожним право власності на 1/2 частку квартири. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей. 16 листопада 2012 року, ними була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS], правовстановлюючі документи на спірну квартиру були оформлені на ім'я відповідача. На даний час відносини між ними погіршились, тому вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом. У судове засідання позивач надала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що знаходить підтвердження в матеріалах справи, про причину не явки суду не повідомив. Суд розглядає справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановляє заочне рішення. Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2011 року. Шлюб зареєстровано Жовтневим відділом державної РАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 453. Від шлюбу подружжя мають двох неповнолітніх дітей. Дані обставини знаходять підтвердження в матеріалах справи (а.с. 10-12). З копії договору купівлі-продажу квартири (а.с. 4) вбачається, 16 листопада 2012 року, [PERSON] придбав квартиру № 12, що розташована на ІІ поверсі ІІ поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 47,7 кв. м., загальною площею 66,3 кв. м., розташована у будинку [ADDRESS] Договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори 16.11.2012 року за зареєстрований в реєстрі за № 1-2475. Право власності на спірну квартиру зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.11.2012 року в КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" (а.с. 6-7). Таким чином, із досліджених доказів, суд погоджується з доводами позивача, що спірна квартира була придбана у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, який на даний час у встановленому законом порядку не розірвано та правовстановлюючими документами на квартиру. Витягом про державну реєстрацію прав від 24.11.2012 року підтверджується, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2012 року, при цьому придбана у період перебування сторін у шлюбі і є їх спільною сумісною власністю. Задовольняючі позовні вимоги [PERSON] суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими та законними, оскільки ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що передбачено ст. 79 СК України. Відповідно до ст. 69 СК України чоловік та дружина мають право на розподіл майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Згідно ст. 70 СК України у випадку розподілу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя частки майна чоловіка та жінки являються рівними. Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана сторонами в період шлюбу, вона має бути визнана об'єктом спільної сумісної власності подружжя та за позивачем має бути визнано право власності на 1/2 частину вказаної квартири та за відповідачем на іншу 1/2 частину цієї квартири. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 326,43 грн.

Outcome: approved