Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі банк) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 11 вересня 2016 року він отримав повідомлення Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про відкриття 29 серпня 2016 року виконавчого провадження за заявою банку про стягнення кредитної заборгованості у сумі 274 997,87 грн. на підставі виконавчого напису нотаріуса № 5641, вчиненого 7 липня 2016 року. В матеріалах виконавчого провадження є виконавчий напис нотаріуса № 5641 від 7 липня 2016 року, який вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (далі виконавчий напис). Відповідно до виконавчого напису нотаріус пропонує стягнути з [PERSON] кошти у сумі 274 997,87 грн., які є боргом за кредитним договором від 6 квітня 2011 року, укладеного з банком. Нотаріус пропонує задовольнити вимоги банку у розмірі: залишку заборгованості за кредитом у сумі 52 237,22 грн., за відсотками у сумі 206 250,36грн., пені та комісії у сумі 1 796,11., штрафу у сумі 13 041,18 грн., всього на загальну суму 273 297,87 грн. та витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису в розмірі 1 700,00 грн. Під час його вчинення виконавчого напису нотаріусом були допущені наступні порушення: 1) право вимоги у банка виникло у 2011 році, що становить більше, передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» трьох років; 2) в порушення ч. 2 п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України банк не надав нотаріусу, а останній не перевірив наявність отриманої боржником письмової вимоги про усунення порушень; 3) банк не надав приватному нотаріусу, а останній не перевірив наявність оригіналу кредитного договору. Крім того, на час вчинення виконавчого напису в Іванівському районному суді Херсонської області існував спір щодо стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості, що в свою чергу спростовує безспірність заборгованості боржника. Просить суд виконавчий визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідачів судові витрати у справі. В судовому засідання [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в заві та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те, що право вимоги до боржника у банка виникло 29 квітня 2015 року, наступного дня після останнього погашення боргу позивачем. Виконавчий напис вчинений з дотриманням вимог законодавства. Просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, направила до суду письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що зазначені позивачем обставини не є підставою для скасування виконавчого напису, виконавчий напис вчинений відповідно до законодавства. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи видно, що 7 липня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] вчинений виконавчий напис № 5641 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» грошових коштів у сумі 274 997, 87 грн. (а.с.41). Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1999 року № 3425-ХІІ визначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). При вчиненні нотаріальних дій нотаріуси України керуються насамперед Цивільним Кодексом України, Законом України "Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1999 року № 3425-ХІІ для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Згідно з п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, додаються такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно із ст. 88 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1999 року № 3425-ХІІ нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з п. 2.1. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі Порядок) для вчинення виконавчого напису стягувачем нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Згідно з п. 3.1. Глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із п. 3.2. Глави 16 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 3.5. Глави 16 Порядку передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Пунктом 5.3. Глави 16 Порядку якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. Із матеріалів справи видно, що стягувачем в особі банку, для вчинення виконавчого напису нотаріусу надані наступні документи: 1) заява банку із зазначенням відомостей про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дати і місця народження боржника, місця його роботи; номерів рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ стягувача юридичної особи; строку, за який має провадитися стягнення пять років два місяці сім днів, а саме з 6 квітня 2011 року до 13 червня 2016 року; інформації щодо суми, яка підлягає стягненню, включаючи пеню, штрафи, проценти (а.с.42); 2) кредитний договір у формі анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.49); розрахунок заборгованості за кредитним договором від 6 квітня 2011 року, останнє погашення боргу боржником здійснено 29 квітня 2015 року (а.с.51-52); направлена на адресу [PERSON] письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором від 6 квітня 2011 року (а.с.46); фіскальний чек «Укрпошти» від 1 липня 2016 року про поштове відправлення на адресу [PERSON] цінного листа (а.с.47); опис поштового відправлення цінного листа на адресу [PERSON] з письмовою вимогою про усунення порушень за кредитним договором від 6 квітня 2011 року (а.с.48). Суд вважає, що банком нотаріусу надані документи, зазначені у Переліку, та які встановлюють безспірність заборгованості та перевірені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису. Згідно з п. 6.3. Глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог статті 1050 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Із матеріалів справи видно, що за кредитним договором від 6 квітня 2011 року стягнення проводиться частинами (а.с.49-50). Згідно з п. 3.4. Порядку строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 правила користування платіжною карткою є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як видно із матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості за кредитним договором від 6 квітня 2011 року погашення боргу боржником здійснювалось частинами протягом 2014 року, останнє погашення боргу в 2014 році здійснено 11 грудня, також божник надавав кошти стягувачу в 2015 році 28 квітня, що свідчить про визнання ним боргу (а.с.51-52). Суд вважає, що право вимоги у стягувача виникло з 29 квітня 2015 року - дня наступного після несплати чергового платежу, виконавчий напис вчинений 7 липня 2016 року в межах строку позовної давності та після предявлення письмової вимоги боржнику. За таких обставин підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed