Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, Державної казначейської служби України, у якій просить суд захистити конституційне право позивача на компенсацію моральної шкоди, завданої прийняттям незаконних рішень та протиправною бездіяльністю відповідача, застосувавши при розгляді справи практику Європейського суду з прав людини; стягнути з Державної казначейської служби України компенсацію моральної шкоди в розмірі 328860,00 грн., завданої відповідачем, в результаті прийняття незаконних рішень та протиправної бездіяльності. В обґрунтування позову зазначив, що 07 квітня 2015 р. посадова особа правоохоронного органу - ст. ДІМ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області [PERSON], зловживаючи своїм службовим становищем в інтересах третіх осіб, склав відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення № 045294 за ст. 173 КУпАП, зазначивши в ньому завідомо неправдиві відомості, що не відповідають дійсності, тобто вчинив службове підроблення. 08 квітня 2015 р. позивач, будучи на прийомі у керівника даного органу, звернувся до нього зі скаргою, в якій просив перевірити відповідність чинному законодавству України протоколу про адміністративне правопорушення від 07.04.2015 року, і за результатами проведеної перевірки вжити відповідних заходів. Однак, керівник даного органу на скаргу не відповів. Більш того, керівник даного органу, у відсутності позивача, виніс постанову про направлення адміністративного матеріалу для розгляду до Червонозаводського районного суду м Харкова. 16 квітня 2015р. Червонозаводський районний суд м Харкова, розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності встановив: позивач близько 15-00 год. 20.03.2015 року не висловлювався в кабінеті прийому громадян нецензурною лайкою на адресу прокурора прокуратури Харківської області [PERSON]; в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які дані про порушення нібито позивачем близько 15-00 год. 20.03.2015 року громадського порядку і спокою громадян; що в діях позивача, при його перебуванні на прийомі громадян близько 15-00 год. 20.03.2015 року, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. 3 зв'язку з чим суд, викривши відповідача у фальсифікації, на підставі ст. 247 КУпАП, виніс постанову, якою закрив провадження в адміністративній справі відносно позивача в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Зазначає, що для настання відповідальності, передбаченої ст.ст.1173, 1174 ЦК України, необхідно, щоб посадова чи службова особа заподіяла шкоду при здійсненні своїх повноважень, обсяг яких встановлюється відповідними правовими актами. До цих посадових осіб належать і відповідач, який, при здійсненні своїх повноважень, приймав незаконні рішення, а також неправомірно не діяв, чим заподіяв позивачу тривалі і глибокі моральні страждання, що виразилися в наступному. Позивач, будучи важко хворим і перебуваючи на обліку в онкодиспансері, змушений був виїжджати в суд і правоохоронний орган м. Харкова для того, щоб викрити відповідача у прийнятті незаконного рішення і навмисної бездіяльності. При здійсненні вимушених поїздок як в правоохоронний орган, так і на судові засідання, де позивач викривав відповідача у винесенні незаконного рішення, неправомірною бездіяльності, переносив глибокі моральні та сильні фізичні страждання, так як позивачу не надавалась своєчасна медична допомога. Позивач переніс глибокі моральні страждання від криміналізації правоохоронних органів України, змушений витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, навмисно, грубо, цинічно та зухвало порушених відповідачем, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з родичами, та що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Прийняттям незаконних рішень відповідач принизив честь позивача, гідність та ділову репутацію. Компенсацію моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями і протиправної бездіяльністю відповідача, позивач оцінює у розмірі 328\~860 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Прокурор в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, просила у його задоволенні відмовити. Пояснила, що службовими особами органів міліції будь-яких протиправних дій стосовно [PERSON] не вчинено. Доказів протиправності дій Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області при складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення позивачем надано не було. Представники відповідачів Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, Державної казначейської служби України в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. До канцелярії суду надійшла заява від [PERSON] щодо розгляду справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у звязку з його необґрунтованістю. Суд, вислухавши пояснення позивача, прокурора, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 07.04.2015 року у відношенні [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП. В протоколі КИ № 045294 від 07.04.2015 року зазначено, що 20.03.2015 року біля 15-00 год. [PERSON], знаходячись в кімнаті прийому громадян прокуратури Харківської області, висловлювався брутальної лайкою на адресу прокурора відділу прокуратури Харківської області [PERSON] Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.04.2015 року по справі №646/5019/15-п, провадження по адміністративній справі за ст.173 КУпАП відносно [PERSON] закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. У звязку з поданням апеляційної скарги на вказану постанову, на час розгляду даної цивільної справи, постанова Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.04.2015 року не набрала законної сили. Статтею 1167 ЦК України визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно до приписів ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної правової норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, й відшкодування моральної (немайнової шкоди). Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Пунктом 9 вказаної Постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім вказаного, обовязковою підставою для відшкодування заподіяної шкоди є наявність взаємозвязку між протиправною поведінкою того, хто заподіяв шкоду, і шкодою, що настала. Для його встановлення слід довести, що: протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки. У той же час, позивачем не надано доказів, які підтверджують наявність такого взаємозвязку. В свою чергу, незаконність дій повинна виражатися в тому, що заподіювач шкоди діяв поза межами, встановленими для його правомірної поведінки правом (законом), і таким чином діяв проти законних прав інших осіб, порушуючи їх. Судом під час розгляду вказаної цивільної справи не встановлено факту заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Не доведено вказаних обставин і позивачем. Позивачем не надано, а судом у судовому засіданні не встановлено, що відповідачі, коло яких визначив позивач у позовній заяві, вчинили незаконні дії або бездіяльність, чим порушили, на думку позивача, його права, передбачені Конституцією України. Посилання відповідача на перебуванні на обліку у ДУ ІМР АМН України з 22.02.2010 року з приводу тяжкої хвороби, суд не може прийняти до уваги, оскільки вказане захворювання передувало складанню неправомірного, на думку позивача, протоколу. Згідно з нормами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Приписами ч. 1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи факт не доведення позивачем належними та допустимими доказами своїх позовних вимог, суд не вбачає правових підстав для задоволення даного позову.

Outcome: dismissed