Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулась до суду в інтересах [PERSON] з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 14 червня 2016 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. [PERSON] за час свого життя склав заповіт, згідно із яким заповідав позивачці все його майно. Після смерті [PERSON] позивачка звернулась до нотаріальної контори за оформлення спадщини, однак їй було відмовлено, оскільки вона у встановлений законом строк не надала до нотаріальної контори, оформлену належним чином заяву про прийняття спадщини. Просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 14 червня 2016 року. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, в присутності її представника [PERSON], позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно із заповітом, складеним 05 вересня 2008 року [PERSON], посвідченим Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за №2-2771, останній заповідав все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 15 червня 2016 року Іллічівським районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер - 14 червня 2016 року, актовий запис №890. Відповідно до договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 16.06.2016 року, укладеного між [PERSON] та ГКП «Комбінат комунальних підприємств», свідоцтва про поховання встановлено, що позивачка [PERSON] провела поховання [PERSON] Так, відповідно до письмових матеріалів справи вбачається, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], померлого 14 червня 2016 року, увійшла квартира [ADDRESS], загальною площею 17,2 кв.м., яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 серпня 2005 року, виданого управлінням міського майна м.Маріуполя, що підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8280057 від 08.09.2005 року. За актом КСН «Центральний ІІ» №512 від 28 грудня 2016 року та довідки №512 [PERSON] проживала в [INFO] без реєстрації з 2009 року по день смерті [PERSON], померлого 14 червня 2016 року. Відповідно до постанови приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 27.12.2016 року №708/02-14, [PERSON] відмовлено у відкритті спадкової справи оскільки вона у встановлений законом строк не надала до нотаріальної контори, оформлену належним чином заяву про прийняття спадщини. Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру та відповіді приватного нотаріуса [PERSON] від 01.02.2017 року спадкова справа щодо померлого 14 червня 2016 року [PERSON] не відкрита, заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не надходили. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житло. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження письмовими доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved