Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

У лютому 2017 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - дитячий будинок сімейного типу [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач у справі [PERSON], яка зареєстрована та проживає в [ADDRESS], є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітньої [PERSON]. [PERSON] була засуджена вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.04.2012 року, а також вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.02.2014 року . Батько дітей, [PERSON], рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.09.2014 року позбавлений батьківських прав. Рішення чинне. Діти: [PERSON] та [PERSON] перебували в Ізюмському дитячому будинку з 15.04.2010 року по 12.01.2015 рік; [PERSON] з 04.08.2011 року по 12.01.2015 рік; [PERSON] неодноразово перебувала протягом 2012-2014 року в Ізюмському центрі соціально- психологічної реабілітації, а з 03.03.2014 року по 31.08.2014 рік знаходилася в Ізюмському дитячому будинку Ізюмської міської ради та з 01.09.2014 рік і по теперішній час навчається на повному державному утримання в Ізюмському професійному аграрному ліцеї. Малолітні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були влаштовані до прийомної сім'ї гр. [PERSON] на підставі рішення виконавчою комітету Ізюмської міської ради. В 2016 році гр. [PERSON] була звільнена з місць позбавлення волі та вибула з Качанівської виправної колонії (№ 54) за адресою: [ADDRESS]. Відповідач і до теперішнього часу не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує у разі повторної неявки відповідачки в судове засідання проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка повторно в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в тому числі шляхом оголошення на сайті Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, заперечень проти позову суду не надала. Представник третьої особи, [PERSON], надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить ухвалити заочне рішення. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, що[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та неповнолітня [PERSON], [INFO], є рідними дітьми відповідача у справі [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.18,21,24,27). Відповідачка, [PERSON], була засуджена вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.04.2012 року за ст.ст.15 ч.1, 185 ч.3, 304 ч.2, 198 Кримінального кодексу України та постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.11.2012 року №2016/4473/2012 (набрало чинності 03.12.2012 року ) їй було скасовано звільнення від відбування покарання, а також була засуджена вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.02.2014 року №623/4727/13-к (набрало чинності 28.03.2014 року) за ст. 118 Кримінального кодексу України до 4 років 2 місяців позбавлення волі з дня затримання 04.12.2012 року ( а.с.7-8). Батько дітей [PERSON], [INFO], рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області №623/2510/14-ц від 09.09.2014 року позбавлений батьківських прав. Рішення чинне. ( а.с.9-10). Діти: [PERSON] та [PERSON] перебували в Ізюмському дитячому будинку з 15.04.2010 року по 12.01.2015 рік; [PERSON] з 04.08.2011 року по 12.01.2015 рік; [PERSON] неодноразово перебувала протягом 2012-2014 року в Ізюмському центрі соціально- психологічної реабілітації, а з 03.03.2014 року по 31.08.2014 рік знаходилася в Ізюмському дитячому будинку Ізюмської міської ради та з 01.09.2014 рік і по теперішній час навчається на повному державному утримання в Ізюмському професійному аграрному ліцеї, який об'єднався з 01.01.2017 року з Ізюмським професійним ліцеєм ( а.с.20,23,26,29). 12.01.2015року малолітні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були влаштовані до прийомної сім'ї гр. [PERSON] на підставі рішення виконавчою комітету Ізюмської міської ради № 0659 від 17.12.2014 року (з 24.06.2015 р. прийомна сім'я змінила статус на дитячий будинок сімейного типу) ( а.с.33-35). Неповнолітня [PERSON] надала письмову згоду на позбавлення її матері батьківських прав по відношенню до неї ( а.с.19). У відповідності до копії акту обстеження матеріально - побутових умов сім'ї відповідач у справі [PERSON], [INFO], має одноповерховий будинок без вікон та дверей, огорожа відсутня, електро - та газопостачання відрізане. Відсутні ознаки проживання в будинку ( а.с.13). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради за вих. № 286 від 27.01.2017 року, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету Ізюмської міської ради Харківської області, розглянувши заяву матері - виховательки дитячого будинку сімейного типу [PERSON] щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітньої [PERSON]. Встановлено, що малолітні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перебувають в дитячому будинку сімейного типу [PERSON] на спільному проживанні та вихованні рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 0659 від 17.06.2015 року за адресою: [ADDRESS]. Неповнолітня [PERSON] навчається в Ізюмському професійному аграрному ліцеї на повному державному у триманні. [PERSON] не зверталась до служби у справах дітей Ізюмської міської ради щодо повернення в сім'ї її дітей, не цікавилась вихованням та утриманням, фізичним і духовним розвитком, матеріально не утримувала та не створила умов для їх повернення. На засідання комісії [PERSON] не з'явилась. У зв'язку з вищевикладеним в інтересах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав гр. [PERSON],[INFO], стосовно її дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та неповнолітньої [PERSON], [INFO] ( а.с.14). Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо вони не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Як вбачається з матеріалів справи, позивач довів, що відповідач своїми умисними діями, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей:[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та неповнолітньої [PERSON], [INFO] і не бажає їх виконувати. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, оскільки він відповідає зібраним у справі доказам і фактичним обставинам справи, є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини. Суд, виходячи з інтересів дітей, вважає, що існують підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON], яка своїми винними діями свідомо нехтує обов'язками по вихованню своїх дітей. Частиною 1 ст. 180 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України ( ч. 2 ст. 82 СК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 03 лютого 2017 року (а.с.2-5).

Outcome: approved