Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним (частково) рішення 49 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 29.04.2010 року та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. 08.10.2015 року [PERSON] подала до суду письмову заяву про зміну предмету позову в якій просить визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], виданий гр. [PERSON] на підставі рішення 49 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 29.04.2010 року. Мотивуючи вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки [NUMBER], площею 0,0393 га у садовому товаристві «ім.Мічуріна» згідно державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого на підставі рішення 4 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради від 12.09.2002 року. В серпні 2012 у неї та відповідача, що займає суміжну земельну ділянку [NUMBER] та є власником згідно Державного акту [NUMBER], виданого на підставі рішення 49 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 29.04.2010 року, виник спір щодо меж земельних ділянок. Вказує, що [PERSON] отримала у власність земельну ділянку неправомірно з порушенням установленого порядку її відведення. Відповідач ніколи не зверталась до неї, як до суміжного землевласника, з питання погодження меж земельної ділянки та підписання відповідного акту. У спірному акті її підпис був підроблений. З цього приводу, вона у січні 2013 року звернулась до Чернігівського МВ УМВС України у Чернігівській області. Кримінальне провадження за ознаками кримінальних порушень, передбачених ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України відносно [PERSON] було закрито ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігові від 21.03.2013 у зв'язку з закінченням строку давності. Відсутність належним чином оформленого Акту встановлення та погодження меж земельної ділянки в складі Технічної документації зі складання державного акту на право приватної власності за землю [PERSON] є порушенням Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю та підставою для визнання недійсним спірного Державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивач позов підтримала за вимогами викладеними в заяві про зміну предмету позову. Пояснила, що просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку відповідача, оскільки акт погодження меж позивач не підписувала, з нею межі земельної ділянки ніхто не узгоджував. В зв'язку з підробленням відповідачем підпису на акті погодження меж є підстави для задоволення позову. На даний час позивач не погоджується з межами земельної ділянки відповідача, оскільки частина сараю, який належить відповідачу знаходиться на земельній ділянці, яка є власністю позивача. Відповідач змінила кордон земельної ділянки, перенесла огорожу. Кадастровим планом та листом управління земельних ресурсів підтверджується, що сарай відповідача знаходиться на земельній ділянці, що належить позивача. Відповідач позов не визнала. Пояснила, що акт погодження меж земельної ділянки у позивача не підписувала, оскільки в садівничому товаристві пояснили про достатність двох підписів. На місці старого фундаменту здійснила будівництво нового сараю, на земельній ділянці позивача нічого не будувала. Представник відповідача просив відмовити у задоволені позову. Пояснив, що з боку відповідача не було завдано порушень прав позивача. Земельна ділянка не змінилась, накладок земельної ділянки немає, перевіркою встановлено, що частина сараю відповідача знаходиться на земельній ділянці, що належить позивачу. Представник третьої особи просила відмовити у задоволені позовних вимог. Пояснила, що позов не обґрунтований, оскільки з листа Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області вбачається, що частина земельної ділянки позивача зайнята сараєм відповідача. Підроблення підпису в акті погодження меж земельної ділянки ні є порушенням прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання незаконним Державного акту про право власності на земельну ділянку. Крім того позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом свого порушеного права. Вислухавши осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що на підставі рішення 4 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради від 12 вересня 2002 року [PERSON] 17.10.2002 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0393 га у межах згідно з планом, яка розташована на території садового товариства ім. Мічуріна (а.с.6). На підставі рішення 49 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 29 квітня 2010 року [PERSON] 20 червня 2010 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0453 га у межах згідно з планом, яка розташована на території садового товариства ім. Мічуріна [NUMBER](а.с.74;75). Листом № 04/Ю-151 від 21.09.2012 року начальника Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області ( а. с. 7) [PERSON] повідомлено, що під час реконструкції з метою покращення будівлі (встановлення цегляної стіни) [PERSON] самовільно зайнято частину земельної ділянки [PERSON], відповідно збірного кадастрового плану ДП "Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" станом на 07 серпня 2012 року, розміром 2,48*0,17 метрів. Таким чином [PERSON] порушено вимоги ст. ст. 125, 126 ЗК України. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 21 березня 2013 року ( а. с. 9-10) [PERSON] обвинувачену у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1, ч.4 ст. 358 КК України ( підроблення підпису в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки від 09.12.2009 року з метою його подальшого використання для отримання державного акту на право приватної власності на землю) звільнено від кримінальної відповідальності згідно п.2 ч.1 ст. 49 КК України, п.1 ч.2 ст. 284 КПК України. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Згідно ч.1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частиною першою статті 15 ЦК України, статтею 3 ЦПК України визначено право кожної особи, в порядку встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає позов в межах заявлених вимог, поданих відповідно до ЦПК України і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому засіданні. Позивачем пред'явлені вимоги про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] виданий [PERSON] на підставі рішення 49 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 29.04.2010 року в зв'язку з підробленням підпису на Акті встановлення та погодження меж від 09.12.2009 року. Позовні вимоги не обґрунтовувалися порушенням відповідачем меж земельної ділянки, що перебуває у власності позивача. В ході судового розгляду справи встановлено, що дійсно підпис в Акті встановлення та погодження меж від 09 грудня 2009 року від імені [PERSON] підроблений, Чернігівською міською радою виданий акт на право власності земельною ділянкою [PERSON] на підставі технічної документації до якого входив і Акт встановлення та погодження меж від 09 грудня 2009 року. Проте суду не обґрунтовано і не надано відповідних доказів в чому полягає порушення прав [PERSON] у володінні, користуванні чи розпорядженні земельної ділянки, виданий [PERSON] Державний акт про право приватної власності, а тому відсутні підстави визначені ч.3 ст. 152, ч.1 ст. 155 ЗК України для задоволення позовних вимог. З досліджених доказів і пояснень [PERSON] вбачається, що у сторін виникає спір про розташування частини сараю [PERSON] на земельній ділянці, що належить [PERSON] ( встановлено перевіркою Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області) і спір розташування паркану між земельними ділянками, проте обраний позивачем спосіб захисту прав на земельну ділянку не відповідає положенням ч.3 ст. 152 ЗК України, а суд з урахуванням положень ч.1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed