Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач 01.03.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що 16.02.2009 року між [PERSON] та ВАТ «Кредобанк» укладено кредитний договір №25/д-08, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15000,00 грн., а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Банк свої зобов'язання виконав, однак станом на 08.08.2016 року заборгованість [PERSON] перед банком складає 19946,37 грн., з яких: 10938,51грн. - неповернута сума кредиту; 9007,86 грн. - заборгованість по пені. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 16.02.2009 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки №25/д-08/S-1, за умовами якого остання несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов'язання всім належним їй майном та грошовими коштами. З посиланням на ст.ст. 526, 543, 610, 625 ЦК України просив позов задовольнити, стягнувши солідарно з [PERSON], [PERSON] загальну суму заборгованості за кредитним договором №25/д-08 у розмірі 19946,37 грн., а також судовий збір у розмірі 1600 грн. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, надав письмові заперечення відповідача, просив застосувати позовну давність. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Під час судового розгляду встановлено, що 16.02.2009р. між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №25/д-08 (а.с. 10-12), за умовами якого банк надав у власність позичальника грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов'язався повернути кредит і сплатити проценти. Пунктом 2.1 договору встановлено, що банк видав позичальнику кредит у сумі 15000 грн. на строк до 01.02.2012 року. За користування кредитом позичальник сплачує банку 40,5% річних (п.3.2 договору). Згідно п.4.1 договору позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим договором та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами та комісією за управління кредитом, відповідно до цього договору, рівними сумами по 743 грн. протягом усього строку кредитування (п.2.1), не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим договором та/або додатками до нього. Відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, в результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, сума його заборгованості перед банком станом на 08.08.2016р. складає 19946,37 грн., з яких 10938,51 грн. - неповернута сума кредиту; 0,00 грн. - прострочені відсотки; 0,00 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 9007,86 грн. - заборгованість по пені. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до п.2.1 кредитного договору кредит надано на строк до 01.02.2012 року. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами та комісією за управління кредитом, відповідно до цього договору, рівними сумами по 743 грн. протягом усього строку кредитування (п.2.1), не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим договором та/або додатками до нього (п. 4.1). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з розрахунку суми позову, наданого позивачем (а.с. 6-8), останній місячний платіж [PERSON] здійснила у лютому 2012 року, та 01.02.2012 року визначено у договорі граничним терміном виконання грошового зобов'язання. Позивач звернувся до суду з позовом 01.03.2017 року, тобто поза межами позовної давності. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки позовна давність за позовними вимогами спливла і підстав до її поновлення немає, то суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Також судом установлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.02.2009 р. між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено договір поруки №25/д-08/S-1 (а.с. 13). Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Позивач протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, тому зобов'язання за договором поруки №25/д-08/S-1 від 16.02.2009 року є припиненим. Відповідно до ст.89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються.

Outcome: dismissed