Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

06.08.2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, в якій просять визнати за ними право в порядку спадкування за законом в рівних частках, відповідно по 1/2 частці кожній на земельну частку (пай) в розмірі 6,44 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, яка перебувала у колективній власності КСП «Донець» і залишилась після смерті їхнього батька [PERSON] , померлого [INFO] в м.Нягань Ханти-Мансійського автономного округу Югра Тюменської області Росії, право на яку він мав згідно Сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР №0201826 від 20.03.1997 року; визнати за ними право в порядку спадкування за законом в рівних частках, відповідно по 1/2 частці кожній на земельну частку (пай) розміром 6,44 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, яка перебувала у колективній власності КСП «Донець» і залишилась після смерті їх батька [PERSON] , померлого [INFO] в м.Нягань Ханти-Мансійського автономного округу Югра Тюменської області Росії, право на яку він отримав в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] , що належало останньому згідно Сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР №0201723 від 20.03.1997 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі вказали, що вони доводяться дочками [PERSON] . Батьком їх батька, тобто їх дідом, доводиться [PERSON] , який помер [INFO] . Тривалий час їх батько постійно проживав в м. Нягань Ханти-Мансійського автономного округу-Югра Тюменської області і був громадянином Російської Федерації. На початку лютого місяця 2016 року вони через соціальні мережі випадково взнали, що в кінці серпня місяця 2015 року їх батько - [PERSON] помер за місцем проживання. Також їм повідомили, що серед тих документів, що залишились у батька, були знайдені документи про право власності як самого батька, так і діда - [PERSON] на земельну ділянку, а також сертифікати про право на землю. До того часу вони нічого не знали ні про смерть батька, ні про наявність після його смерті спадкового майна та майнових прав, на які вони можуть претендувати як спадкоємці першої черги за законом. З документів вбачається, що батько - [PERSON] , помер [INFO] в м. Нягань Ханти-Мансійського автономного округу-Югра Тюменської області Російської Федерації. Також згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІУ-ХР №104048 від 11.03.2003 року, їх батькові [PERSON] на території Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області належить земельна ділянка, площею 1,9993 га для ведення особистого селянського господарства. Крім того, батькові належить Сертифікат, серії ХР №0201826 від 20.03.1997 року, на право на земельну частку (пай), розміром 6,44 в умовних кадастрових гектарах, в КСП «Донець» на території Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, і Сертифікат, серії ХР №0201723 від 20.03.1997 року, на право на земельну частку (пай) розміром 6,44 в умовних кадастрових гектарах в КСП «Донець» на території Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, виданий на ім`я діда - [PERSON] , який батько фактично прийняв у спадщину після його смерті. 02.08.2019року нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Дворник Я.В. були видані свідоцтва серії [NUMBER] , 786004 про право на спадщину за законом, відповідно по 1/2 частці кожній з них на земельну ділянку загальною площею 1,9993 га на території Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, рілля, кадастровий номер якої 6320284800:05:000:0551, яка належала батькові [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-XP №104048 від 11.03.2003 року. Однак видати свідоцтва про право на спадщину на земельні частки (паї), що підтверджуються вищевказаними Сертифікатами на право на земельну частку пай серії ХР №0201826, та ХР №0201723 від 20.03.1997 року, нотаріус відмовила. При цьому роз`яснила, що їм необхідно звертатися до суду із заявою, в якій просити визнати право на ці земельні частки, що підтверджується листом від нотаріуса №358/02-17 від 06.08.2019 року. При цьому нотаріус роз`яснила, що згідно з ч. 1 ст. 45 «Конвенції про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах» м. Мінськ, 22 січня 1993 року, (надалі Конвенція), право спадкування майна визначається за законодавством країни (договірної сторони), на території якої спадкодавець мав останнє постійне місце проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 45 Конвенції, право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством країни (договірної сторони) на території якої знаходиться це майно. Також, нотаріус вказала, що згідно інформації, що міститься в спадковій справі, батько [PERSON] , хоч і мав паспорт громадянина Російської Федерації, але на реєстраційному обліку за місцем проживання і на реєстраційному обліку за місцем знаходження на момент смерті не перебував. Тому нотаріус позбавлена можливості видати свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні частки в умовних кадастрових гектарах на території Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, бо місце реєстрації їх батька на день смерті було не відоме, і скоріш за все, він зовсім не був ніде зареєстрованим. Вищенаведене стало підставою для звернення до суду із позовною заявою про визнання за ними права на земельну частку (пай), оскільки іншим шляхом оформити право на спадщину неможливо. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Позивач [PERSON] просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, про що надала відповідну заяву. Представник відповідача - Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав, про що до суду надійшла відповідна заява. Суд вважає, що визнання позову представником відповідача , не може бути підставою для задоволення позову, оскільки таке визнання суперечить вимогам чинного законодавства, яке регулює дані правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , доводиться дочкою [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13.10.1986 року Відділом РАГС Балаклійського району Харківської області, та Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 20.02.2004 року Савинською селищною радою, Балаклійського району, Харківської області. (а.с.12, 13) [PERSON] , доводиться дочкою [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим 21.05.1980 року Міським РАГС м. Сургут, Тюменської області, і Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016385562 від 02.03.2016 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області. (а.с.14, 15) Тобто позивачі є неповнорідними сестрами, бо обоє доводяться дочками [PERSON] . Батько позивачів - [PERSON] помер [INFO] в м. Нягань Ханти-Мансійського автономного округу-Югра Тюменської області Російської Федерації, що підтверджується повторним Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22.10.2015 року Відділом ЗАГС адміністрації міста Нягані Ханти-Мансійського автономного округу-Югра Тюменської області. (а.с.18) Батьком їх батька, тобто дідом позивачів, є [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 15.09.2016 року №00017104899 про народження батька позивачів [PERSON] , та повторним свідоцтвом про смерть діда, серії [NUMBER] від 20.09.2016 року, виданим Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. (а.с.16, 17) 02.08.2019 року приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Дворник Я.В. позивачам були видані свідоцтва серії [NUMBER] , 786004 про право на спадщину за законом, відповідно по 1/2 частці кожній на земельну ділянку загальною площею 1,9993 га на території Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, рілля, кадастровий номер якої 6320284800:05:000:0551, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-XP №104048 від 11.03.2003 року. (а.с.19-22) \~ \~ \~ \~Відповідно до копії сертифікату серії ХР №0201826 від 20.03.1997 року на право на земельну частку (пай) розміром 6,44 в умовних кадастрових гектарах в КСП «Донець» на території Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області [PERSON] (дідусь позивачів) на праві власності належала вище зазначена земельна ділянка (а.с.23) Згідно Сертифікату серії ХР №0201723 від 20.03.1997 року на право на земельну частку (пай) розміром 6,44 в умовних кадастрових гектарах в КСП «Донець» на території Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області на праві власності належала вище зазначена земельна ділянка [PERSON] (а.с. 24) Згідно відповіді заступника начальника Управління МВС Російської Федерації по Ханти-Мансійському автономному округу-Югра від 22.03.2019 року, вих. №09/5107, [PERSON] мав паспорт громадянина Російської Федерації, але на реєстраційному обліку за місцем проживання і на реєстраційному обліку за місцем знаходження на момент смерті не перебував. (а.с.25) 06.08.2019 року приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Дворник Я.В. позивачу [PERSON] надано консультацію, у якій повідомлено інформацію щодо можливості отримання позивачами свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Донець» розміром 6,44в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0201826, виданого 20березня 1997року Балаклійською районною державною адміністрацією Харківської області, та на право наземельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Донець» розміром 6,44в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0201723, виданого 20березня 1997року Балаклійською районною державною адміністрацією Харківської області, після смерті батька [PERSON] , а саме: [PERSON] , хоч і мав паспорт громадянина Російської Федерації, але на реєстраційному обліку за місцем проживання і на реєстраційному обліку за місцем знаходження на момент смерті не перебував, а оскільки спадкування рухомого майна визначається за законодавством країни (договірної сторони), на території якої спадкодавець мав останнє постійне місце проживання, тому можливості отримання свідоцтв про право на спадщину за законом не вбачається. (а.с. 26) Також нотаріус вказала, що згідно інформації, що міститься в спадковій справі, [PERSON] , хоч і мав паспорт громадянина Російської Федерації, але на реєстраційному обліку за місцем проживання і на реєстраційному обліку за місцем знаходження на момент смерті не перебував. Тому нотаріус позбавлена можливості видати свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні частки. (а.с.26) З відповіді Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області від 24.09.2019 року на запит суду вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , ніхто із спадкоємців із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертався (а.с. 46-48). З відповіді приватного нотаріуса Балаклійського районного нотаріального округу Дворник Я.В. від 10.10.2019 року на запит суду вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини за законом звернулись доньки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 57). Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Діти спадкодавця мають право на спадкування за законом у першу чергу (стаття 1261 ЦК України). Згідно ч. 5 ст.\~1268\~ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно\~ст.\~1\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Земельна частка (пай) є тільки правом на отримання земельної ділянки у якої немає ні площі, ані визначеного місця розташування. Земельна частка (пай) не є об`єктом нерухомого майна, що випливає із загальних положень\~Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Право на земельну частку (пай) належить до рухомого майна, отже відсутні будь-які перешкоди у оформленні такого права в Російській Федерації. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Водночас земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (частини перші статей 79 та 791 Земельного кодексу України відповідно). На відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені. Отже, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об`єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. За життя спадкодавець [PERSON] не\~набув\~права власності\~на земельну частку (пай). Він мав право на земельну частку (пай), що не є одним і тим же. Дане право підтверджено оригіналом правовстановлюючого документу, а тому у позивачів відсутні правові перешкоди для оформлення права на земельну частку (пай), як рухоме майно, через нотаріальну контору. Відповідно до\~статті 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень частин другої та\~третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позивачами не підтверджено належними доказами відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, що є підставою для відмови у позові, надано лише лист нотаріуса «щодо надання консультації». Аналогічну позицію висловлено у роз`ясненнях, викладених у Листі пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13. На даний час між Україною та Російською Федерацією діє Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, відповідно до ч.1 ст.48 якої провадження по справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи договірної сторони, на території якої мав місце проживання спадкодавець у момент своєї смерті. Спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Таким чином, правових підстав для задоволення позову в частині визнання права позивачок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] не вбачається. Одночасно не доведено факту прийняття спадкодавцем [PERSON] спадщини після смерті його батька [PERSON] , оскільки [PERSON] у 2002 році на момент відкриття спадщини проживав у Російській Федерації. Тому посилання позивачів на фактичне прийняття ним спадщини після смерті батька не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а відтак суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed