Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

08.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просив: - зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], та участі у його вихованні, та не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], та участі у його вихованні; - визначити порядок спілкування [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], та неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], за яким встановити, що: - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], по-черзі один тиждень з 18 години 00 хвилин неділі до 18 годин 00 хвили наступної неділі живуть з батьком [PERSON] та один тиждень з 18 години 00 хвилин неділі до 18 годин 00 хвили наступної неділі живуть з матір'ю [PERSON]; - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], під час осінніх, зимових, весняних канікулах половину канікул проводять з батьком [PERSON] та половину канікул проводять з матір'ю [PERSON]; - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], під час літніх канікул, по черзі по два тижні проводять з батьком [PERSON] та з матір'ю [PERSON]; - дні народження дітей незалежно від графіку діляться навпіл, а саме з 9 години 00 хвилин до 15 годин 00 хвилин діти святкують день народження з [PERSON], а 15 годин 00 хвили до 21 години 00 хвилин з [PERSON]; - Новий рік з 31 грудня по 01 січня діти святкують з [PERSON], а Різдво Христове з 06 січня по 07 січня діти святкують з [PERSON]; - День народження [PERSON], день народження [PERSON], день народження [PERSON] діти проводять разом з [PERSON] незалежно від графіку спілкування; - визначити, що по закінченню терміну спілкування з дітьми той з батьків, хто перебував з дітьми, повинен привести дітей до іншого з батьків за місцем прописки або проживання та навчання дітей у м. Києві. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилається, що 09.08.2012 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження №1600, відповідно до якого були встановлені дні та години спілкування позивача з дітьми, але фактично діти проживали з позивачем. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день діти проживають разом з матір'ю, проте наразі відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, а раніше встановлений регламент не задовольняє потреби дітей. Враховуючи вищевикладене, позивач просив усунути перешкоди та визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми, що зазначений в заяві про зменшення позовних вимог. В судовому засіданні позивач та його представник позов з урахуванням уточнень підтримали та просили суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечувати частково. Зазначили, що проживання дітей по черзі один тиждень з матір'ю, а один тиждень з батьком негативно вплине на духовний та фізичний розвиток малолітніх дітей та завдасть їм лише стресу. Звернули увагу на ту обставину, що спосіб участі у вихованні шляхом почергового проживання дітей, фактично містить вимоги про визначення місця проживання дітей, а не встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні дітей. Просила відмовити позивачу в задоволенні позову в цій частині, залишивши проживати дітей з матір'ю. Також посилалася на те, що незважаючи на те, що з позивачем наявний спір щодо порядку участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, просила залишити раніше встановлений регламент, при цьому не заперечувала щодо заявлених вимог позивача в іншій частині позову. Третя особа-Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду лист, в якому просила розглядати справу у відсутності їхнього представника та при винесенні рішення врахувати висновок комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.12.2015 № 9416/40 про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони з 04.08.2006 року по 14.02.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін народився син [PERSON], а [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с.19,29). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.31). Встановлено, що з квітня 2011 року сторони проживають окремо, малолітні діти сторін на даний момент проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] Як встановлено в суді та не заперечувалося сторонами по справі, між ними виникли конфліктні стосунки на ґрунті особистих неприязних стосунків, які призвели до спірних питання щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. В суді беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі склалися конфліктні неприязні стосунки, які самі по собі не можуть впливати, та як наслідок, усунути позивача від спілкування з дітьми. Та обставина, що між сторонами виникають сварки при їх спілкуванні пов'язано з відсутністю компромісу щодо порядку зустрічей та вихованню дітей. З пояснень позивача вбачається, що він прагне приймати участь у вихованні своїх дітей та створювати для них необхідні умови щодо їх розвитку, підтримання нормального здоров'я та відпочинку. Суд вважає, що відповідачем не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що [PERSON], як батько дітей, несе загрозу та його спілкування суперечить інтересам дітей. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов»язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], обґрунтовані та підлягають задоволенню. Частиною 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Частиною 5 даної норми визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Висновку Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.12.2015 року №107-9416/40 вбачається, що Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендує визначити наступні способи участі громадянина [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]: I, III тиждень місяця з 18 год. 00 хв. неділі до 18 год. 00 хв. наступної неділі; половина осінніх, зимових та весняних канікул; I, II тиждень місяця в період літніх канікул; дні народження дітей з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; різдвяні свята щороку з 15 год. 00 хв. 06 січня до 20 год. 00 хв. 07 січня; день народження батька з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. (а.с.94-95). В судовому засіданні відповідач заперечувала проти висновку в цій частині посилаючись на його необґрунтованість та вважає, що в даному випадку визначено не спосіб виховання та спілкування, а місце проживання дітей. Також вважає, що висновок в цій частині суперечить інтересам дітей, оскільки фактично діти не матимуть постійного місця проживання, будуть знаходитися в постійній зміні обстановки, що пов'язане з почерговим проживанням з батьком та матір'ю. Суд частково погоджується з Висновком Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.12.2015 року №107-9416/40, виходячи з наступного. Предметом розгляду даної справи є усунення перешкод позивачу та визначення способів участі у спілкуванні та вихованні дітей , а не визначення місця проживання дітей. Виходячи з вимог ст. 159 СК України вбачається, що метою регулювання та судового захисту одного із батьків, який проживає окремо, є саме визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичних чи систематичних побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо, місце та час їхнього спілкування. Як встановлено вище, діти проживають разом з матір'ю за домовленістю сторін. Визначаючи способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у формі зустрічей I, III тиждень місяця з 18 год. 00 хв. неділі до 18 год. 00 хв. наступної неділі, Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.12.2015 року №107-9416/40 фактично визначила місце проживання малолітніх дітей почергово між батьками, які проживають за різними адресами. Як вбачається з Висновку психологічного обстеження дітей від 08.10.2015, діти мають емоційну прихильність як до матері, так і до батька. Поряд з матір'ю діти відчувають затишок, стабільність та комфорт, поряд з батьком - любов та підтримку. У дітей присутній міцний емоційний зв'язок як з матір'ю, так і з батьком, потреби та інтереси дітей на даний час зі сторони обох батьків задоволені, однак у хлопчиків спостерігається незначна тривожність, що говорить про емоційний дискомфорт у їх житті через конфлікт дорослих (а.с.127-129). Разом з цим, з Висновку психологічного обстеження [PERSON] вбачається, що на час обстеження проживання з матір'ю та відвідування батька та бабусі, відповідає інтересам дитини. Згідно вимог ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства та оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що визначення способу участі у вихованні та спілкування дітей разом з батьком у формі встановлення порядку проживання дітей почергово по тижню, не відповідає інтересам дітей та вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Покази допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON], яка є матір'ю позивача щодо неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, суд не приймає до уваги, оскільки вони не відноситься до предмету спору у даній справі. Та обставина, що відповідач працює та займається кар'єрним зростом, що на думку позивача та свідка свідчить про відсутність належного догляду та піклування з боку відповідача, та як наслідок, збільшення часу для спілкування з дітьми шляхом визначення почергового їх проживання з батьками, не є підставою для задоволення вимог позивача в цій частині, з огляду на викладене вище. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач та відповідач є хорошими та турботливими батьками, які прагнуть до створення належних умов виховання та утримання своїх дітей, з урахуванням інтересів дітей. З огляду на викладене, приймаючи до уваги вік дітей, особливості їх розвитку та відпочинку, суд вважає за доцільне визначити способи участі у спілкуванні та вихованні [PERSON] з неповнолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], шляхом: - встановлення зустрічей батька з дітьми чотири рази на місяць у вихідні дні: перша і третя субота, друга і четверта неділя з 09.00 години до 19.00 години; -у будні дні середа та четвер щотижня з неповнолітнім [PERSON] з 13.30 год. до 19.00 год., а з неповнолітнім [PERSON] з 17.00 год. до 19.00 год.; - першу половину осінніх, зимових, весняних канікул [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проводять з батьком [PERSON], другу половину осінніх, зимових, весняних канікул проводять з матір'ю [PERSON] ; - першу половину кожного місяця літніх канікул [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проводять з батьком [PERSON], другу половину кожного місяці літніх канікул з матір'ю [PERSON] ; - дні народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] незалежно від графіку діляться порівну з 9.00 год. до 15.00 год. діти святкують день народження з матір'ю [PERSON], а 15.00 год. до 21.00 год. з батьком [PERSON]; - Новий рік з 31 грудня по 01 січня діти святкують з [PERSON], а Різдво Христове з 09.00. год. 06 січня по 20.00 год. 07 січня діти святкують з [PERSON]; - День народження [PERSON] діти проводять разом з батьком [PERSON] незалежно від встановленого графіку спілкування. При вирішені вказаного вище способу виховання та спілкування, суд враховує ту обставину, що [PERSON] навчаться у школі та відвідує додаткові заняття, а [PERSON] відвідує дошкільний заклад. Як вбачається з пояснень сторін, [PERSON] перебуває у школі та розклад його занять визначено: понеділок, середа, четвер, п'ятниця з 8.30 до 13.05, а у вівторок до 14.00 год., група продовженого дня до 17.00 год., додатково займається у спортивній секції. В той час, як [PERSON] перебуває у дитячому садку з 7.30 до 18.00 год. Що стосується вимог позивача щодо спільного святкування дітей днів народження бабусі та дідуся, то вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 257 СК України дідусь та бабуся мають право на спілкування зі своїми онуками та брати участь у їх вихованні, в т.ч. на визначення певного часу святкування власних днів народження. Якщо такі перешкоди чиняться мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Разом з тим, таких вимог, [PERSON] та [PERSON] , тобто батьки позивача у порядку передбаченому законом не заявили. Право вимоги у позивача на визначення порядку святкування днів народження його батьків з дітьми, суду не надано. Що стосується вимог позивача щодо порядку та необхідності повернення дітей по закінченню терміну спілкування до одного із батьків, суд також не знаходить підстав для їх задоволення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов в цій частині не містить вимог про захист порушеного права, суперечить статтям 3 та 4 ЦПК України, які передбачають захист в судовому порядку лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кожної особи у спосіб, визначений законами України. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial