Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить : -встановити факт проживання [PERSON] із [PERSON] , [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років ( з травня 1997 року до часу відкриття спадщини -[INFO] року); -визнати право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] за позивачем в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що заявниця та [PERSON] проживали разом як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство з травня 1997 року. [INFO] року [PERSON] помер. Заявниця звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 21.11.2017 року постановою державного нотаріуса Шевцової О .В . відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку з цим, заявниця звернулась до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник Одеської міської ради в судовому засіданні заперечував проти позову, при цьому зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо спільного проживання [PERSON] з [PERSON] . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно актового запису про смерть №477 від 11.01.2017 року вбачється, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно акту від 18.12.2017 року підписаного [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом в квартирі [ADDRESS] . З паспорту [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована за адресою : [ADDRESS] . На підтвердження проживання у вказаній квартирі Каталевська надала суду виписки з історії хвороби, в яких зазначена адреса проживання [ADDRESS] . Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу Українидо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1258ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 Цивільного Кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. У пункті 21 вище вказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки . Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК Українисуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1ст. 315 ЦПК Українисуд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності до п.7 вказаної постанови Пленуму, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказів проживання разом із [PERSON] крім акту позивачем не надано. Також до акту не надано копії паспортів [PERSON] та [PERSON] , яких вбачається, що вони проживають за адресою [ADDRESS] Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтверження своїх вимог, а саме, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім`єю та вели спільне господарство. Також суд відмовляє в визнанні права власності на 1/2 частину [ADDRESS] безпідставністю такої вимоги. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed