Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

05 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] у розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, але згодом шлюб розірвано відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова. Сторони від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. На теперішній час позивачка проживає з батьками, має нерегулярний невеликий дохід. Офіційно працевлаштуватися не має можливості, оскільки постійно зайнята виконанням своїх батьківських обов'язків, вихованням дитини, забезпеченням надання дитині належної освіти, всебічного розвитку тощо. Батько дитини - [PERSON] мешкає окремо, займається підприємницькою діяльністю, має значний дохід, має у своєму володінні декілька автомобілів, значну кількість об'єктів нерухомого майна. З огляду на вказане, вважає, що має право на отримання від відповідача аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітнього сина, що і стало підставою для звернення до суду з вищезазначеним позовом . У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовільнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з»вився , проти позову заперечував та просив відмовити в повному обсязі, до суду надав відзив на позовну заяву в якому зазначено, що фактично дитина проживає з відповідачем, а тому для задоволення позовних вимог відсутні жодні правові підстави, оскільки вимагати сплати аліментів на дитину має право лише той з батьків з ким ця дитина проживає, що цілком відповідає змісту ст. 181 СК України. Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ,з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 14.11.2008 року. Згодом шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.11.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Сторони по справі від шлюбу мають спільну дитину сина , [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження яке міститься в матеріалах справи. Відповідно до Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.05.2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа Управління служб у справах дітей департамент праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання задоволені . Визначено місце проживання дитини , [PERSON] [INFO] разом з матір»ю. В рішенні Київського районного суду м. Харкова від 10.05.2017 року зазначено, що [PERSON] не буває у матері за місцем мешкання з травня 2016 року , так як колишній чоловік [PERSON] перешкоджає бачитися з дитиною. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Управління служб у справах дітей департамент праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, зміну місця проживання дитини, стягнення аліментів на неповнолітню дитини - залишено без розгляду. Як вбачається з заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 січня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа департамент служби у справах дітей Харківської міської ради про відібрання дитини задоволено в повному обсязі. Негайно відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] у особи , яка незаконно його утримує - відповідача [PERSON] . Проте в судовому засіданні не заперечувалось сторонами, що рішення Ленінського районного суду м.Харкова не виконано, що підтверджується Актом державного виконавця від 18.04.2018 р., зі змісту якого вбачається наступне: «Виходом державного виконавця за адресою виконання рішення суду: [ADDRESS] за участю представника органу опіки та піклування, представника поліції та стягувача, боржник [PERSON] за адресою відсутній. Дитина фактично наявна. Дитина [PERSON] відмовляється щодо передачі матері. Відмовляється виходити з квартири № 207 та йти з матір'ю.Батько - боржник [PERSON] з'явився 14 год. 30 хв. за адресою. Позиція боржника - не перешкоджає відібранню, надає доступ до дитини. Окрім того, як зазначається в заочному рішенні Ленінського районного суду м.Харкова від 31.01.2018 року в травні 2016 року відповідач [PERSON] забрав сина зі школи без попередження позивачки та більше не дав їй можливості бачитися з сином. В травні 2016 року позивачка звертається до Київського районного суду з вищезазначеним позовом. Згідност. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). В той же час, відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. На підставі вище викладеного, оскільки малолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає з відповідачем [PERSON], з травня 2016 року, заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова про відібрання малолітньої дитини не виконане, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина відповідно до ч.3 ст.181 СК України, а тому у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментівслід відмовити в повному обсязі у зв»язку з необґрунтованістю. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed