Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

15 вересня 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання дій державного виконавця Щербини Ю.М. щодо нарахування заборгованості по аліментах неправомірними та визначення суми заборгованості по аліментам у розмірі 9793,24 грн. Заявами від 16.09.2016 та від 21.09.2016 позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати дії державного виконавця неправомірними та встановити факт відсутності заборгованості по сплаті аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в провадженні державного виконавця Лиманського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області [PERSON] знаходиться виконавчий лист виданий Краснолиманським міським судом Донецької області № 2-1148 від 27.06.2003 про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з заробітку (доходів). В січні та березні 2016 року державним виконавцем Щербиною Ю.М. були проведені розрахунки заборгованості по аліментам, відповідно до яких був визначений розмір заборгованості станом на 31 грудня 2015 року в розмірі 15217,82 грн. З таким розміром заборгованості позивач не згоден. Зазначаючи, що в період з вересня 2012 року по жовтень 2015 року він не працював, а з жовтня 2015 по грудень 2015 року отримував дохід від заняття підприємницькою діяльністю, вважає, що державним виконавцем в порушення вимог ст. 195 СК України в період з вересня 2012 року по жовтень 2015 року нараховувалися аліменти виходячи з середньої заробітної плати працівників для даної місцевості, тоді як на його думку розрахунок заборгованості повинен був визначатися з розміру отриманих ним доходів у 2015 році від заняття підприємницькою діяльністю відповідно до положень ч.2 ст. 195 СК України. Крім того державним виконавцем не враховані сплачені аліменти засобами поштового звязку в червні 2013 року 600 грн, в липні 2013 року 500 грн, в квітні 2014 року 600 грн, травні 2014 року 600 грн, в листопаді враховано 500 грн при сплаті 600 грн, та не врахований поштовий переказ аліментів в сумі 1000 грн в жовтні 2015 року. Виходячи з отриманого ним доходу на момент проведення розрахунку заборгованості та мінімального розміру аліментів на одну дитину встановленого ч.2 ст. 182 СК України вважає що повинен був сплатити 15047,10 грн. Всього за період з 01.09.2012 року по 31.12.2015 року на утримання сина [PERSON] ним добровільно через відділення Укрпошти перераховано 23700 грн., що свідчить про переплату на 3159,70 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Після встановлення в ході судового розгляду справи неможливості позивачем підтвердити факт сплати ним заборгованості в червні 2013 року 600 грн, в липні 2013 року 500 грн, в квітні 2014 року 600 грн, травні 2014 року 600 грн, в листопаді 2014 600 грн, у звязку з втратою оригіналів квитанції, позивач просив визнати неправомірними дії державного виконавця лише в частині визначення заборгованості виходячи з середньої заробітної плати працівників для даної місцевості. Відповідач [PERSON] - головний держаний виконавець Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заперечуючи проти позову, зазначила, що нарахування аліментів боржнику [PERSON] в період з 01.09.2012 року по 31.12.2015 року проводилося на підставі ч. 3 ст. 195 СК України виходячи з середньої заробітної плати працівника у місті Лиман Донецької області на підставі даних відділу статистики, оскільки позивач не працював як на час виникнення заборгованості та і на час визначення її розміру. Вважає, що по суті позов є скаргою на дії державного виконавця, яка повинна розглядатися в порядку Розділу VII Цивільного процесуального кодексу України. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON]просила прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, суд доходить до наступного. Вимогами ст.3 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 180 СК України передбачений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно до ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. На підставі п.9 цієї статті спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку(доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Згідно із ч. 4ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. В п. 26 Постанови пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" зазначено, що судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати,

Outcome: dismissed