Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

14.04.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФГ «Мир» про відшкодування шкоди в якому посилаючись на те, що 20 жовтня 2013 року між ним та відповідачем було укладено письмовий договір найму (розписка), відповідно до якого відповідач передав йому у платне користування (оренду) строком на 5 років належну йому земельну ділянку розміром 8,29 га, розташовану на території Веселобалківської сільської ради Казанківського району. За користування зазначеною вище земельною ділянкою ним відповідачу було сплачено орендну плату в сумі 40000 гривень. В жовтні 2016 року зазначену земельну ділянку обробив та посіяв на ній озимий ячмінь. Проте, 26.12.2016 року власник земельної ділянки [PERSON] уклав договір оренди вищезазначеної земельної ділянки з відповідачем ФГ «Мир». Посилаючись на те, що ФГ «Мир» 27.03.2017 року приступило до обробітку спірної земельної ділянки та знищило посіви ячменю, просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальних збитків 85100 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 10.05.2017 року залучено [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. 10.07.2017 року позивач [PERSON] надав суду письмову заяву про зменшення позовних вимог в якій просив стягнути з відповідача ФГ «Мир» на його користь заподіяну матеріальну шкоду внаслідок знищення посівів озимого ячменю в розмірі 55776 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги (зменшені ) підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що користується спірною земельною ділянкою відповідно до договору оренди землі укладеного 26 грудня 2016 року з [PERSON], який зареєстровано у встановленому законом порядку. Посилаючись на те, що [PERSON] ніколи не був ні володільцем ні користувачем спірної земельної ділянки в розумінні Земельного кодексу України та на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів обробітку спірної земельної ділянки і понесених затрат на її обробіток, просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутності. Вислухавши доводи сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної власникам землі або землекористувачам, регулюються нормами цивільного законодавства, в тому числі загальними положеннями статті 22, глави 82 ЦК та земельного законодавства. Відповідно до статті 22 ЦК збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до статті 152 ЗК держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а землекористувач, поряд з власником, набуває права вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а також право на відшкодування завданих збитків. Таке право землекористувача передбачено і статтею 95 ЗК. Підстави та порядок відшкодування збитків, заподіяних землекористувачам, передбачені статтями 156, 157 ЗК та Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою КМУ від 19 квітня 1993 року №284 (далі Порядок). Пунктами 3, 4 Порядку передбачено право землекористувачів, в тому числі орендарів, на відшкодування збитків, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані, розмір яких визначається в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості). Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад (пункт 2 Порядку). Матеріалами справи встановлено, що громадянин [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14 березня 2012 року, є власником земельної ділянки площею 8,2928 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Веселобалківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. У жовтні 2013 року [PERSON] за усною домовленістю передав в оренду [PERSON], належну йому на праві власності земельну ділянку строком до 12 жовтня 2018 року. Відповідно до розписок позивач [PERSON] сплатив відповідачу [PERSON] наперед орендну плату в розмірі 40000 грн. Між тим, договору оренди земельної ділянки у передбаченій законом формі не було укладено, та, відповідно, не була здійснена державна реєстрація такого договору. З пояснень власника земельної ділянки [PERSON], які ним було надано в судовому засіданні 04.04.2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] (№478/366/17), які було досліджено в судовому засіданні шляхом відтворення звукозапису, вбачається, що [PERSON] в категоричній формі відмовився укладати договір оренди земельної ділянки у передбаченій законом формі, тому в червні 2016 року повідомив останнього про припинення обробітку земельної ділянки. 26 грудня 2016 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Мир» укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надав в оренду господарству земельну ділянку, належну йому на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, на строк 7 років зі сплатою орендної плати в розмірі, що складає 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. До цього договору оренди землі додано акт про передачу і прийом межових знаків під охорону та зберігання. 28 грудня 2016 року проведено державну реєстрацію договору оренди землі від 26 грудня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 18484323. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 21.04.2017 року, яке набрало законної сили 04.05.2017 року, встановлено виникнення у відповідача ФГ «Мир», з моменту державної реєстрації договору оренди землі, права користування спірною земельною ділянкою на відповідній правовій підставі та в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та ФГ «Мир» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено. З матеріалів кримінального провадження №12017150240000160 вбачається, що 17.03.2017 року до Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області звернувся [PERSON] з заявою про те, що невідомими особами здійснюється обробіток земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні та по даному факту триває досудове розслідування. Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом-земельної ділянки від 29.06.2017 року №213-ДК/364/АП/09/01/17 складеного державним інспектором-головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Баштанському, Казанківському та Новобузькому районах управління з контролю за використанням та охороною земель [PERSON] за участю голови Веселобалківської сільської ради [PERSON] встановлено, що земельна ділянка площею 8,2928 га ріллі належить [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка восени 2016 року була засіяна [PERSON] озимим ячменем. 28.12.2016 року [PERSON] та ФГ «Мир» зареєстрували договір оренди зазначеної земельної ділянки терміном на 7 (сім) років. Весною 2017 року [PERSON] задискував ячмінь та посіяв соняшник. Порушень земельного законодавства не виявлено. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29.06.2017 року відомості про те, що спірна земельна ділянка восени 2016 року була засіяна озимим ячменем [PERSON] та те, що саме [PERSON] задискував ячмінь та посіяв соняшник, зазначені зі слів представника позивача [PERSON] Встановлені обставини свідчать про те, що відповідач ФГ «Мир», користується земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 26 грудня 2016 року, є належним землекористувачем, має право самостійно господарювати на цій землі. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. "Про практику застування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК, статті 1166 ЦК така шкода відшкодовується у повному обсязі. Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки. Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. В силу вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування позовних вимог покладається на позивача. Розраховуючи розмір шкоди, позивач [PERSON] виходив з розрахунку середніх витрат по району понесених на 1 га вирощування озимого ячменю, наданого головою Казанківської райдержадміністрації від 07.07.2017 року, проведеними за оперативними даними по сільгосппідприємствам району. Проте, передбаченого Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19 квітня 1993 року № 284, акту в якості допустимого доказу розміру спричинених збитків позивачем не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди задоволенню не підлягають в зв'язку з їх недоведеністю. В силу вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на її рахунок.

Outcome: dismissed