Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

У вересні 2019 року до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви звернувся громадянин Туреччини [PERSON] . В обґрунтування заяви вказував, що з метою уникнення будь-яких претензій з боку співмешканки, а тепер дружини, щодо квартири [ADDRESS] стороною договору купівлі-продажу від 31.03.2004 року, як покупець, за домовленістю, був зазначений його дядько - громадянин Туреччини [PERSON] . За твердженням заявника між ним та [PERSON] виник спір при веденні спільного бізнесу, а тому останній заявив, що буде виселяти [PERSON] з дружиною та малолітньою донькою із квартири та продавати її. У зв`язку із цим [PERSON] просить вжити заходів забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо вказаної квартири. Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). З огляду на зазначене, в судове засідання для вирішення питання забезпечення позову сторони не викликались. Дослідивши матеріали, суддя вважає, що заява [PERSON] про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності. Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. У заяві [PERSON] про забезпечення позову відсутні посилання на докази, які б свідчили, що [PERSON] вчиняє будь-які дії спрямовані на відчуження чи підготовку до відчуження квартири [ADDRESS] , що між сторонами дійсно виник спір з приводу вказаного помешкання. Станом на 08.10.2019 року позов позивачем не подано, при цьому із заяви вбачається, що [PERSON] лише має ініціювати позов до [PERSON] про визнання за заявником права власності на цю квартиру, хоча не зазначає обґрунтування для можливого позову та підстав недійсності нотаріально посвідченого договору-купівлі продажу від 31.03.2004 року. За таких обставин, суд не вбачає можливим задоволення заяви. При цьому, суддя роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Outcome: dismissed