Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]\~ про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування автомобіля та визнання права власності на нього. В остаточно уточненій редакції позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики-застави, за яким позивач передав грошові кошти з кінцевою датою повернення 27.08.2009 року, але грошові кошти не повернуті до теперішнього часу. У відповідності до договору, [PERSON] був переданий у якості забезпечення виконання зобовязань автомобіль Subaru Tribecaта видана йому генеральна довіреність на розпорядження вказаним авто. Також, за умовами договору позики-застави була встановлена заборона на відчуження цього автомобілю. Однак, відповідачкою [PERSON] була укладена та нотаріально посвідчена довіреність від 15.05.2009 року, якою вона передала автомобіль у розпорядження [PERSON] Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.04.2012 року вказана довіреність визнана недійсною. В подальшому відповідач [PERSON] передав даний автомобіль в порядку передоручення за довіреністю від 03.06.2009 року [PERSON] та [PERSON] Надалі [PERSON] продав спірне авто [PERSON] згідно довідці-рахунку №666483 від 05.04.2011р., а [PERSON] продав автомобіль [PERSON] згідно довідці-рахунку №980278 від 10.11.2011р.Просив суд визнати недійсними договори купівлі-продажу легкового автомобілю марки Subaru Tribeca, 2008 року випуску, двигун V=3630 cub.cm., шасі (кузов, рама) № 4S4WX92D184410817: а саме договір купівлі-продажу від 14.06.2009 року спірного легкового автомобілю між [PERSON] та [PERSON]; договір купівлі-продажу від 05.06.2011 року між [PERSON]та [PERSON]; договір купівлі-продажу від 10.11.2011 року між [PERSON]та [PERSON]; договір купівлі-продажу від 11.07.2013 року між [PERSON]та [PERSON] Витребувати від [PERSON] спірний автомобіль та передати автомобіль йому у власність. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав аналогічні пояснення викладені у позові та в уточненій позовній заяві, позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON], допитаний в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнав та пояснив, що він є добросовісним набувачем спірного автомобілю і його право на цей автомобіль не може бути порушено. Позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу, на його думку, не можуть бути задоволені, оскільки нормами ЦК України встановлені інші наслідки порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави. Також у задоволенні позову просив відмовити з підстав пропущення строку позовної давності звернення до суду позивачем. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, підтримала доводи відповідача [PERSON], надала аналогічні пояснення, просила у задоволені позову відмовити. Відповідач [PERSON], допитаний в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнав та пояснив, що на законних підставах придав спірний автомобіль, при купівлі автомобіля та його наступному продажу він перевірявся по всі базам, заборон для його відчуження не було, таким чином він є добросовісним набувачем вказаного автомобіля. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявилися, про час, місце та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за можливим розглянути справу у їх відсутність, відповідно до наявних у справі доказів, на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики-застави від 27.02.2009 року, за яким [PERSON] передано заставне майно у вигляді автомобілю Subaru Tribeca, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та була встановлена заборона на відчуження цього транспортного засобу. Окрім того, [PERSON]\~ видана довіреність від 26.02.2009 року на імя [PERSON] на розпорядження вищезазначеним автомобілем (а.с.3). Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 26.07.2011 стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON]. суму боргу в розмірі 65 000 грн., відсотки у сумі 148720 \~грн., суму інфляції в розмірі 12870 грн. три відсотки річних в розмірі \~3670 гривень, \~та пеню в розмірі 223275 \~грн., а всього 453535 гривень. \~\~В рахунок погашення заборгованості за договором позики-застави від 27 лютого 2009 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки SUBARU моделі TRIBECA випуску 2008 року, двигун V=3630cub.cm шасі (кузов,рама) № 4S4WX92D184410817, що належить на праві приватної власності [PERSON]. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 22.10.2012 року визнано недійсною довіреність від 15.05.2009 року, видану від імені [PERSON] на право користування та розпорядженням автомобілем Subaru Tribeca, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], транзитний знак 7570 на імя [PERSON] та [PERSON]. З рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.04.2012 року вбачається, що довіреністю від 03.06.2009 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON]\~ уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатись належним [PERSON]\~ автомобілем марки\~ SubaruTribeca, 2008 року випуску, транзитний знак 05 АХ 7570, строком до 15.05.2012 року без права передовіри, з правом виїзду за межі України. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.04.2012 року вказана довіреність визнана недійсною. Згідно з довідкою-рахунком №666483 від 05.04.2011р. [PERSON] придбав автомобіль Subaru Tribeca, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № 4S4WX92D184410817 (а.с. 5). Відповідно до довідки-рахунку №№980278 від 10.11.2011р. [PERSON] придбала автомобіль SubaruTribeca, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № 4S4WX92D184410817 (а.с. 6). Перехід права власності на спірний автомобіль також підтверджено і роздруківкою із бази даних «АМТ фізичних та юридичних осіб», надану Регіональним сервісним центром МВС у Волинській області ( а.с. 140-150) Згідно з рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.11.2014 року узадоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсною угоди купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області рішення суду залишено без змін. Статтею 215 ЦК України передбачено, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку, коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (частина друга статті 586 Цивільного Кодексу України), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнаний недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в пункті 2 частини другої статті 592 Цивільного Кодексу України встановлено інші підстави порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави. Частиною 2 ст. 586 Цивільного Кодексу України визначено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 592 Цивільного Кодексу України, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, звернути стягнення на предмет застави у разі порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави. Статтею 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права відчужувати, особа, яка придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна, добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Як вбачається із Витягу із Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 15 січня 2016 року, обтяження на легковий автомобіль марки SUBARU TRIBECA, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. номер кузова 4S4WX92.D1844I0817, згідно договору позики-застави від 27 лютого 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] не реєструвались, інформація у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутня ( а.с. 220 ) Таким чином, договори купівлі-продажу від 14 червня 2009 року, від 5 квітня 201І року, від 10 листопада 2011 року та від 11 липня 2013 року не можуть бути визнаними недійсними, оскільки нормами Цивільного Кодексу України встановлено інші наслідки порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави. Як зазначено у абзаці 4 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього цього майна. Відповідачка [PERSON], на підставі рішення Приморського райсуду м. Маріуполя від 10.11.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнана добросовісним набувачем даного автомобіля, що в наступному давало їй право розпорядитися вказаним автомобілем, як власнику, уклавши договір купівлі-продажу вказаного автомобіля з [PERSON], який також є добросовісним набувачем спірного автомобіля. Рішення Приморського райсуду м. Маріуполя від 10.11.2014 року набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Донецької області від 29.01.2015 року. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, є преюдиціальними при розгляді даної справи та враховується судом при прийнятті остаточного рішення по справі. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій вінпередав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як встановлено в судовому засіданні, позивач не є власником, а є заставодержателем спірного майна, тому, відповідно до ст. 388 ЦК України, не має правових підстав для витребування у добросовісного набувача [PERSON] автомобіля та визнання за собою права власності на вказаний автомобіль. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed