Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

У листопаді 2016 року представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 вересня 2016 року з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» уклав договір фінансового лізингу № 1238 з метою придбання транспортного засобу - трактора Foton FT -354. На виконання умов договору цього ж дня позивач сплатив 30000 грн. та вважає, що був ошуканий відповідачем, бо виявилося, що призначення цього платежу - це комісія за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Позивач зазначив, що до підписання договору не мав можливості детально ознайомитися з його умовами, а тому підписав договір вважаючи, що інформація, яку він усно отримав від представника відповідача, відповідає умовам договору. Вважав, що укладений договір є недійсним, оскільки його умови є несправедливими, тому що пункти вищезазначеного договору суперечать положенням ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (його умови є несправедливими, такі, що призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на його шкоду, як споживача), а також, що договором забезпечено захист інтересів лише лізингодавця. Несправедливими умовами договору позивач вважає наступні: - пункт 1.5 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та інш. суперечить вимогам ч.1 ст.808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця і обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках; - у п.5.5 договору зазначено, що у будь-якому випадку всі невід'ємні поліпшення модифікації або зміни предмета лізингу повинні стати власністю лізингодавця, який не зобов'язаний виплачувати лізингоодержувачу жодних компенсацій і останній не має права відшкодувати ці витрати за рахунок лізингових платежів; - п.5.6 договору лізингоодержувач зобов'язаний за власний рахунок забезпечити відповідність предмета лізингу всім нормативним вимогам та вносити такі зміни модифікації та доповнення до предмету, які можуть час від часу вимагатися будь-яким нормативним актом; - п.5.7 договору зобов'язання лізингоодержувача залишаються в повному обсязі, незважаючи на неможливість користування предметом внаслідок його часткового пошкодження або юридичних, технічних, економічних причин, надзвичайних подій чи форс-мажору; - п. 8.3 передбачена можливість індексування розміру лізингової плати, однак не передбачена можливість лізингоодержувача відмовитися від договору в разі значної збільшення ціни; - п.12.4 визначено, що за несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач сплачує пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості та 3% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення; - розділом 12 договору передбачена жорстка відповідальність споживача перед продавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. За змістом п.12.1 лізингоодержувач має право на розірвання угоди у разі неотримання предмета лізингу після сплати комісії за організацію договору, адміністративного платежу та авансового внеску. При цьому поверненню підлягає тільки 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% утримуються як штраф за дострокове розірвання договору, комісія за організацію договору як адміністративний платіж поверненню не підлягає; пунктами 12.3-12.4 встановлено відповідальність у виді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу; будь-яких штрафних санкцій на лізингодавця за порушення умов угоди договір не передбачає; - у договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару; - договір містить лізинговий платіж як комісію за організацію по договору фінансового лізингу усупереч вимогам ч.2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»; - відповідно до п.5.4 лізингоодержувач погоджується взяти на себе відповідальність стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власник предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування предмета лізингу Лізиногоодержувачем або стану предмета лізингу протягом строку лізингу або термін володіння лізингоодержувачем предметом лізингу, якщо він довший. За пунктом 5.10 договору з дати передачі предмета лізингу лізингоодержувач визнає і бере на себе всі ризики, пов'язані з пошкодженням або втратою, викраденням або передчасним зносом предмета лізингу або його частини незалежно від таких подій(за винятком нормального зносу і амортизації предмета лізингу в процесі його експлуатації), тоді як за п. 7.3 договору страхування предмету лізингу здійснюється на користь лізингодавця. Також посилався на те, що відповідач не має відповідної ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг. Договір найму транспортного засобу в порушення вимог ст. 799 ЦК України не посвідчений нотаріально. Посилаючись на викладене, порушення його прав споживача, позивач просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути з відповідача сплачені йому кошти. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав письмове заперечення по справі, в якому прохав слухати справи у його відсутність, зазначив, що позивачем не оплачено 50% вартості транспортного засобу як це передбачено умовами договору, відповідач же підтверджує намір і спроможність поставки транспортного засобу позивачу після виконання останнім своєї частини зобов'язань, Закон України «Про фінансовий лізинг» не передбачає визначення предмету лізингу індивідуальними ознаками, зазначення продавця. Відповідач не є продавцем, за якість речі відповідає продавець, а не лізингодавець. Сторони мали укласти договір лізингу, а не купівлі-продажу, умови договору є чесними і пропорційними з урахуванням особливостей непрямого лізингу, сторони керувалися принципами диспозитивності та свободи укладення договору, нотаріальна форма для непрямого лізингу необов'язкова, в Україні не існує ліцензії для непрямого лізингу. Те, що позивач не скористався своїм правом на належне ознайомлення з умовами договору, не може свідчити про введення його в оману відповідачем. Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядку сплати за предмет лізингу, позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21 вересня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу №1238, за умовами якого лізингодавець («Лізингова компанія «Авто Лайф») зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Пунктом 1.1 договору предметом лізингу визначено трактор Foton FT -354. На виконання умов договору лізингу 21 вересня 2016 року позивач [PERSON] оплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» платіж у розмірі 30 000 грн., про що свідчить квитанція від 21 вересня 2016 року. За змістом вказаного договору лізингу предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу (п.1.7). Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 вказаного закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Проаналізувавши норму статті 18 вказаного закону, слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2 - 4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону). У спірному договорі фінансового лізингу (п. 12.1) зазначено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання - 40 % від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається. Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень зі стягненням з останнього певних штрафних санкцій, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено. Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Цією нормою до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця, виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначена у пункті 12.1 умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до пункту 1.5 договору лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем за зобов'язання щодо продажу якісного предмета лізингу. Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (статті 808 ЦК України). Враховуючи, що п.4.3 договору передбачено право лізингоодержувача на обрання продавця товару та зазначено, що у разі якщо лізингоодержувач не скористався своїм правом на обрання продавця, то такий вибір здійснює лізингодавець, при цьому лізингодавець несе перед лізингоодержувачем відповідальність щодо поставки предмету лізингу належної якості, тому не можна по даному договору зробити висновок про щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та обмеження прав споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Дослідивши умови договору фінансового лізингу, суд дійшов до висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Відповідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з аналізу норм чинного законодавства Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Встановлено, що спірний договір не був нотаріально посвідчений у відповідності до вимог ст. 799 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору фізична і юридична особа, всупереч положень ст.799 ЦК не було укладено в нотаріальній формі, а тому він в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16 грудня 2015 року по справі №6-2766цс15. У відповідності до пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якою передбачено, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до частини першої статті 4 вказаного закону послуга з надання фінансового лізингу є фінансовою. Відповідно до п.1.3.1. Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісія з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року № 21, фінансова послуга з фінансового лізингу (послуга з фінансового лізингу) - операції з фінансовими активами, які полягають в набутті юридичною особою (лізингодавцем) у власність речі у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передачі цієї речі у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) на підставі договору фінансового лізингу. Частиною першою статті 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідач не надав доказів того, що він має ліцензію на здійснення фінансових послуг. Враховуючи вищенаведені обставини справи та вимоги закону суд прийшов до висновку, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими, а також оспорюваний договір не був нотаріально посвідчений та вчинений без наявності відповідної ліцензії, що є підставою для визнання його недійсним. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved