Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 2/3 частин житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] [PERSON] . В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] померла [PERSON] , які до смерті постійно проживали в с. Савинці, Тростянецького району Вінницької області. Станом на 15.04.1991 померлі [PERSON] та [PERSON] були членами одного колгоспного двору, який розташований в [ADDRESS] . Крім них членом двору була [PERSON] , 1977 року народження. Спадкоємцем до майна померлого [PERSON] була його дружина [PERSON] , яка вчасно прийняла спадщину, тому що була зареєстрована та проживала за однією адресою з спадкодавцем. Крім того відповідно до вимог ст.120 ЦК України (в ред.1963 року) за життя [PERSON] набула права власності на 1/3 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , тому на день смерті їй належало 2/3 частини даного житлового будинку. Спадкоємцем після смерті [PERSON] по заповіту являється позивач, інших спадкоємців немає. В зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на 2/3 частин житлового будинку оформити свої спадкові права через нотаріальну контору позивач немає можливості. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився та 30.09.2020 подав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась та 01.10.2020 на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити за її відсутності, заперечень проти визнання права власності не має. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд за правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13 травня 1998 року виконкомом Савинецької сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с.5). За життя [PERSON] був одружений з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 11.04.1971 року (а.с.19). Довідкою №948 від 10.12.2019, виданою виконкомом Савинецької сільської ради Тростянецького району Вінницької області встановлено, що спадкоємцем після смерті [PERSON] являється його дружина [PERSON] , 1938 року народження, яка була зареєстрована та проживала за однією адресою з померлим на день його смерті в [ADDRESS] (а.с.11). Також факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] підтверджено випискою з погосподарської книги №5 за 1996-2000 роки, відповідно якої станом на день смерті [INFO] [PERSON] була зареєстрована з спадкодавцем за однією адресою (а.с.21). Відповідно до відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області від 13.10.2020 №2248/01-18 спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] по фонду Тростянецької державної нотаріальної контори не виявлено, що вказує на те, що інших спадкоємців до майна померлого [PERSON] немає. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 лютого 2015 року виконкомом Савинецької сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с.6). За життя 03 вересня 2012 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження, яким усе своє майно заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчено секретарем Савинецької сільської ради Тростянецького району Вінницької області Тимінською Н.В., зареєстрований в реєстрі №31 (а.с.7). Відповідно до довідки №925 від 05.12.2019, виданої виконкомом Савинецької сільської ради Тростянецького району Вінницької області, за життя [PERSON] , 1938 року народження, була зареєстрована та проживала до дня смерті в [ADDRESS] . Спадкоємцем після її смерті являється [PERSON] на підставі заповіту від 03.09.2012. Він вчасно прийняв спадщину, вступивши в управління спадковим майном, а також тому, що він був зареєстрований за однією адресою з спадкодавцем на час відкриття спадщини. До складу спадкового майна належить житловий будинок по [ADDRESS] . За даними земельно-шнурової книги запис 301 біля домогосподарства рахується земельна ділянка площею 0,69 га з правовим режимом: 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та 0,44га для ведення особистого селянського господарства. Станом на 15.04.1991 господарство відносилось до суспільної групи колгоспних дворів, головою якого був [PERSON] , членами [PERSON] та онука [PERSON] (а.с.8). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] , виготовленим станом на 05.12.2007, будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , частина якого являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера "А", загальна площа 78,3 кв.м, житлова площа 46,3 кв.м, допоміжна площа 32,0 кв.м (а.с.14-17). Згідно з виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 житловий будинок по [ADDRESS] , особовий рахунок господарства № [NUMBER] відноситься до суспільної групи колгоспний двір; голова двору [PERSON] , 1937 року народження, члени [PERSON] , 1938 року народження, [PERSON] , 1977 року народження (а.с.20). Відповідно до ст. 120 ЦК України в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст. 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до п.п.а п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, були наділені правом власності на майно колгоспного двору, а саме кожному з них належало по 1/3 частині житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Оглянувши спадкову справу №133/2015р. до майна померлої [INFO] [PERSON] , встановлено, що дійсно позивач [PERSON] 07.04.2015 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Частину спадкового майна позивач оформив на себе, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.12). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса Середи Н.М. від 30 вересня 2020 року за №318/02-31 [PERSON] , наданою на підтвердження листа-відмови від28.01.2020 №55/02-17 (а.с.10), відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Згідно з вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Тобто в судовому засіданні доведено, що [PERSON] за життя набула право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] (1/3 як член колгоспного двору та 1/3 як спадкоємець після смерті [PERSON] ). Згідно з п.3.1 Листа ВССУ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Таким чином, оскільки встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, а його права на майно оспорюються з підстав відсутності правовстановлюючих документів, позов слід задовольнити та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Outcome: approved