Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати неправомірною відмову [PERSON] у підписанні акту погодження меж земельної ділянки, визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться по [ADDRESS], без погодження меж з суміжним землекористувачем - [PERSON] та без підпису [PERSON] в акті погодження зовнішніх меж земельної ділянки (позовні вимоги наведені з урахуванням уточнень від 31.03.2014 р. до позовної заяви). Від [PERSON] заяви про визнання позову або заперечень проти позову не надходило. Управління Держземагентства у Бердичівського районі Житомирської області своєї позиції щодо позову з урахуванням уточнень від 31.03.2014 р. до позовної заяви не повідомило. Бердичівська міська рада Житомирської області позов підтримала, посилаючись на те, що документи, наявні у [PERSON], відповідають вимогам законодавства України та є підставою для здійснення приватизації земельної ділянки, яка стосується спору. Судом з'ясовано, що рішенням від 29.12.2009 р. № 816 Бердичівської міської ради Житомирської області було, зокрема, надано [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації для складання державних актів на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилих будинків, яка знаходиться по [ADDRESS], орієнтовною площею 954,00 кв. м. (а. с. 10). Це рішення було прийнято на підставі статей 12, 118, 121 та 124 Земельного кодексу України, тобто [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (виготовлення технічної документації) для подальшої безоплатної передачі ділянки у власність (приватизації цієї земельної ділянки). Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої, частини третьої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з пунктом "а" частини третьої статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Суд зазначає, що позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Між тим, [PERSON] не довів, що [PERSON] та/або Управління Держземагентства у Бердичівського районі Житомирської області не визнають, оспорюють його право на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться по [ADDRESS], без погодження меж з суміжним землекористувачем - [PERSON] та без підпису [PERSON] в акті погодження зовнішніх меж земельної ділянки. Таким чином, позов [PERSON] в частині вимоги про визнання за ним права на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться по [ADDRESS], без погодження меж з суміжним землекористувачем - [PERSON] та без підпису [PERSON] в акті погодження зовнішніх меж земельної ділянки задоволенню не підлягає. Щодо позову [PERSON] в частині вимоги про визнання неправомірною відмову [PERSON] у підписанні акту погодження меж земельної ділянки, то він у цій частині також задоволенню не підлягає, оскільки законодавством України не передбачено обов'язок фізичної особи - суміжного землекористувача, у даному випадку - [PERSON], підписувати акт меж земельної ділянки. Більше того, частиною другою статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника [PERSON], останній не може завершити процедуру приватизації земельної ділянки, яка знаходиться по [ADDRESS], оскільки суміжний землекористувач - [PERSON], не погоджує зовнішню межу цієї земельної ділянки. Між тим, частиною третьою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Частиною п'ятою статті 158 Земельного кодексу України визначено, що у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. З вказаних положень статті 158 Земельного кодексу України випливає, що у разі існування спору між землевласниками/землекористувачами земельних ділянок щодо меж останніх, цей спір має вирішуватись органом місцевого самоврядування шляхом прийняття рішення, і лише у разі незгоди з таким рішенням землевласника/землекористувача спір вирішується судом шляхом оскарження такого рішення, тобто вирішення спорів щодо меж земельних ділянок не належить до компетенції суду, суд не має права перебирати на себе повноваження органу місцевого самоврядування. Таким чином, для завершення процедури приватизації [PERSON] має звернутись до Бердичівської міської ради Житомирської області для вирішення спору щодо зовнішніх меж його земельної ділянки, а Бердичівська міська рада Житомирської області зобов'язана вирішити цей спір шляхом прийняття рішення, у разі незгоди з цим рішенням [PERSON] та/або [PERSON] мають право оскаржити його у судовому порядку, так само як і мають право оскаржити в судовому порядку бездіяльність Бердичівської міської ради Житомирської області у разі не вирішення нею спору. Також суд вважає за необхідне зазначити, що, як свідчать матеріали справи, [PERSON] як мінімум двічі звертався до Бердичівської міської ради Житомирської області для вирішення спору між ним та [PERSON] щодо меж земельної ділянки, яка знаходиться по [ADDRESS], проте Бердичівська міська рада Житомирської області, в порушення частини третьої статті 158 Земельного кодексу України, ухилялась від вирішення цього спору - будь-яких рішень з цього приводу нею прийнято не було, безпідставно зазначаючи, що це питання має бути вирішено виключно в судовому порядку (а. с. 11, 13).

Outcome: dismissed