Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

05.10.2020 заявник звернувся до суду із заявою у якій просив встановити факт належності [PERSON] архівної довідки від 29.11.2002 № П-130, виданої Державним архівом Черкаської області Черкаської ОДА на ім`я [PERSON] , посвідчення виданого на ім`я [PERSON] від 27.07.1945 № 11965 м. Вангерін за підписом голови Реєстраційної комісії НКВС СРСР Бедерова, реєстраційного листа на ім`я [PERSON] від 27.07.1945 заповненого співробітником НКВС та перевіреного головою Реєстраційної комісії НКВС СРСР, анкети на громадянина СРСР, який повернувся в СРСР через кордон на ім`я [PERSON] від 23.05.1946 та встановити факт народження [PERSON] [INFO] в інших місцях примусового тримання батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт (с. Бубили, табір Вендорф, Німеччина), створених фашистською Німеччиною в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни. Заявник подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримав та просив задовольнити. Представник Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та письмові пояснення по справі в яких зазначила, що згідно доданих заявником до заяви документів, виходить, що [PERSON] має право на встановлення статусу жертви нацистських переслідувань згідно зі ст. 6-1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», як дитині, яка народилася в місцях примусового тримання їх батьків. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . Зі слів матері заявник знає, шо він народився у Німеччині, коли вона в 1942-1945 роках знаходилася там на примусових роботах та в середині вересня 1945 року повернулися до України. Матері заявника було видано посвідку про народження [PERSON] , де було записано, що він народився в м. Каневі. Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] засвідчує, що він складався 27 жовтня 1945 року, його номер 76, дата народження [INFO] , ім`я матері - [PERSON] , яка прибула з Німеччини (а.с. 9-10). В свідоцтві про народження від 20.11.2012 записано, що заявник народився [INFO] і місцем мого народження є місто Канів, Черкаська область, Україна. З цього приводу складався відповідний актовий запис № 76 від 27.10.1945. У свідоцтві значиться, батьком - [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с. 11). У листопаді 2002 року заявник звернувся із заявою до Державного архіву Черкаської області щодо його народження в місцях примусового тримання батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт. На що отримав архівну довідку від 29.11.2002, яка констатує, що в документах УСБУ в Черкаській області у фільтраційній справі на [PERSON] , 1921 року народження є відомості про те, що вона в період Великої Вітчизняної війни 1941-1945 роки була насильно вивезена на примусові роботи до фашистської Німеччини (а.с. 12). 15 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради з заявою про встановлення статусу жертви нацистських переслідувань відповідно до статті 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» та відповідними документами: копії 1-3 та 12-13 сторінок паспорту серії [NUMBER] , виданого Обухівським РВ ГУМВС України в Київській області 27.03.1999 р.; копія посвідки про народження серії [NUMBER] від 27.10.1945 р.; копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.11.2012 р.; копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №671175 від 08.11.2019 р.; копія посвідчення ветерана війни - учасника бойових дій серії [NUMBER] від 30.03.2000 р.; копія архівної довідки, виданої державним архівом Черкаської області Черкаської ОДА № П-130 від 29.11.2002 р. Листом управління від 18.11.2019 року заявнику було відмовлено у видачі посвідчення, пославшись на те, що надані ним документи не дають законних підстав видати посвідчення «Жертви нацистських переслідувань» (а.с. 8). У червні 2020 року заявник повторно звернувся із письмовим запитом до Держархіву Черкаської області щодо надання додаткової інформації (документів), яка містилася в архівній довідці від 29.11.2002 стосовно його народження в Німеччині під час перебування його батьків в місцях примусового їх утримання та відбування ними примусових робіт. В документах фільтраційної справи, які надіслав архів містяться: «удостоверение» выдано [PERSON] (переклад цих слів та ім`я з російської на українську мову - «посвідчення» видано [PERSON] ) від 27.07.1945 № 11965 м. Вангерін за підписом голови Реєстраційної комісії НКВС СРСР Бедерова; «регистрационный лист» [PERSON] (переклад цього слова та ім`я з російської на українську мову - «реєстраційний лист» [PERSON] ) від 27.07.1945, заповнений співробітником НКВС та перевірений головою Реєстраційної комісії НКВС СРСР; «анкета» на гражданина СССР, возвратившегося в СССР через границу [PERSON] (переклад цих слів та ім`я з російської на українську мову - «анкета» на громадянина СРСР, який повернувся в СРСР через кордон [PERSON] ) від 23.05.1946. При розгляді архівних документів (архівна довідка, посвідчення, реєстраційний лист, анкета) встановлено, що в них по батькові матері ( [PERSON] ) не збігаються з по-батькові матері, що зазначені в офіційних державних реєстраційних документах: в актовому записі про народження заявника від [INFO] , в свідоцтві про народження (повторно) від 20.11.2012 ( [PERSON] ), тобто архівні документи містять помилку щодо правильності написання по батькові матері. Наявні розбіжності у написанні ім`я матері по батькові унеможливлюють подальше звернення заявника до органів соціального захисту населення щодо встановлення статусу «жертви нацистських переслідувань» та отримання відповідного посвідчення. Зі слів матері заявника [PERSON] народився в Німеччині, в місцях примусового тримання батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт, зокрема у таборі. Ці місця знаходилися саме на території Німеччини під час Великої Вітчизняної війни і Другої світової війни. Даний факт підтверджується архівною довідкою Державного архіву Черкаської області Черкаської ОДА від 29.11.2002 № П-130, в ній зазначено, що у документах Управління служби безпеки України в Черкаській області у фільтраційній справі на [PERSON] , 1921 року народження, жительку м. Канів, Київської (нині Черкаської) області є відомості про те, що вона в період Великої Вітчизняної війни 1941-1945 рр. була насильно вивезена на примусові роботи до фашистської Німеччини у травні 1942 року. У довідці вказується, що місце роботи матері заявника знаходилося в м. Штеттін, на фабриці (підприємець [PERSON] ), працювала біля верстата з 1942 по 1945 рік (проживала у таборі). Є відомості: один рік працювала на фабриці у м. Штеттін, потім два роки працювала у поміщика в с. Бубили. Визволена радянськими військами у травні 1945 року. В архівній довідці наголошується, що мати заявника пройшла держперевірку у перевірочно-фільтраційному таборі (пункті) СПП № 144 м. Вангерін з 1 червня по 27 липня 1945 року, де знаходилася з дітьми [PERSON] та [PERSON] (роки народження не зазначені). Дата повернення на Батьківщину не пізніше 14 вересня 1945 року. Події, які описані в архівній довідці підтверджуються наступними документами: реєстраційним листом. Архівна довідка, реєстраційний лист та анкета говорять по те, що матір заявника було примусово вивезено до Німеччини, там вона примусово перебувала, а виконання нею робіт на фабриці та в поміщика також засвідчують, що ці роботи вона виконувала примусово та без її на те волі. Зібрані та перелічені вищеназвані докази підтверджують реальний факт, що в дійсності [PERSON] народився [INFO] в Німеччині в місцях примусового тримання матері [PERSON] в місцях примусового тримання та відбування примусових робіт матері на території Німеччини в період Великої Вітчизняної війни з травня 1942 року по вересень 1945 року, тому має право на встановлення статусу жертви нацистських переслідувань згідно зі статтею 6-1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», як дитині яка народилася в місцях примусового тримання їх батьків. Законом України «Про жертви нацистських переслідувань» визначено, що: жертви нацистських переслідувань - особи, які в роки Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму; нацистські переслідування - злочинне позбавлення Німеччиною в роки Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув`язнення його у концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильне вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом PCP, або на території окупованих ними інших держав. Жертви нацистських переслідувань користуються правами і свободами, передбаченими Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами та мають право (особисто або через своїх представників, у тому числі через громадські організації) на відшкодування у встановленому порядку завданої їм націонал- соціалістським режимом у роки Другої світової війни шкоди, в тому числі моральної (немайнової), і на соціальний захист відповідно до Закону. Відповідно до ст. 4 Закону України « Про жертви нацистських переслідувань» особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, є: колишні в`язні концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання та місць примусових робіт у роки Другої світової війни; особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу PCP на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом PCP, або на території окупованих ними інших держав; діти, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт; діти партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога, яких у зв`язку з патріотичною діяльністю їх батьків було піддано репресіям, фізичним розправам, гонінням. До жертв нацистських переслідувань належать також особи, які у роки Другої світової війни були насильно вивезені з території інших держав, що після 1944 року увійшли до складу колишнього Союзу PCP, а також особи, які після звільнення з концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання та місць примусових робіт були переселені на територію України. Статтею 5 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» передбачено, що жертвам нацистських переслідувань видаються відповідні посвідчення замість раніше виданого посвідчення ветерана війни. Зразок посвідчення та «Порядок виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 р. № 1467. Посвідчення жертви нацистських переслідувань є документом, що підтверджує статус жертви нацистських переслідувань і її право на отримання відповідних пільг згідно із Законами України "Про жертви нацистських переслідувань" і "Про податок з доходів фізичних осіб", іншими актами законодавства та видаються на підставі одного з таких документів: довідки, виданої органами служби безпеки, державними архівами, архівами МВС, Міноборони, архівними установами інших держав; довідки Військово-медичного музею колишнього СРСР (м. Санкт Петербург); довідки Міжнародної служби розшуку [PERSON] ; довідки з архівів-музеїв, утворених в місцях розташування колишніх фашистських концтаборів (Освенцім, Бухенвальд, Дахау, Маутхаузен, Равенсбрюк та інші), гетто та інших місцях примусового тримання і примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також архівів іноземних антифашистських організацій; довідки Комісії у справах колишніх партизанів Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років при Верховній Раді України. В окремих випадках посвідчення можуть видаватися також на підставі документів, які містять необхідні відомості про факт нацистських переслідувань, а саме: довідки, витягу з документів особової справи за місцем роботи; довідки з книг руху вихованців дитячих закладів із зазначенням назви цих закладів та часу перебування в них особи, яка звернулася за отриманням посвідчення; свідчення іноземних громадян, які проживають нині у Федеративній Республіці Німеччині або в інших державах, про нацистські переслідування особи, яка звернулася за отриманням посвідчення, засвідчених за місцем проживання у відповідних державних органах цих країн. До документів про факт нацистських переслідувань, складених іноземною мовою, обов`язково додається переклад на українську мову, засвідчений в установленому порядку. Замість оригіналу документа, який підтверджує факт нацистських переслідувань, до розгляду приймаються копії цих документів, засвідчених у встановленому порядку. У разі відсутності документів про факт нацистських переслідувань факт і період перебування в місцях примусового тримання встановлюються в судовому порядку. Підповідно до п. 6 Положення посвідчення видаються: колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концтаборів, гетто, інших місць примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, які мають право на пільги, встановлені статтею 6-1 Закону - за зразком згідно з додатком 1, синього кольору; колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концтаборів, гетто та інших місць примусового тримання, які визнані інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які мають право на пільги, встановлені статтею 6-2 Закону - за зразком згідно з додатком 2, темно вишневого кольору; колишнім в`язням концтаборів, гетто та інших місць примусового тримання в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни; особам, які були насильно вивезені на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім СРСР, або на території окупованих Німеччиною інших держав; дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога, яких у зв`язку з патріотичною діяльністю їх батьків було піддано репресіям, фізичним розправам, гонінням, які мають право на пільги, встановлені статтею 6-3 Закону - за зразком згідно з додатком 3, зеленого кольору; дружинам (чоловікам) померлих жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге та мають право на пільги, встановлені ст. 6-4 Закону - за зразком згідно з додатком 4, темно-синього кольору. Громадянам інших держав, що перебували у складі колишнього СРСР, видаються відповідні посвідчення жертв нацистських переслідувань у разі переїзду на постійне місце проживання в Україну. Зазначеним особам посвідчення видаються органами праці та соціального захисту населення. Посвідчення видаються жертвам нацистських переслідувань особисто або за їхнім дорученням рідним чи іншим особам за місцем проживання жертв нацистських переслідувань органами праці та соціального захисту населення. Посвідчення жертвам нацистських переслідувань видаються на заміну посвідчень ветеранів війни,раніше виданих відповідними органами, які здаються до регіональних органів праці та соціального захисту населення. Держава забезпечує соціальний захист жертв нацистських переслідувань та їх громадських організацій шляхом надання пільг передбачених ст. 6 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому засіданні достовірно встановлено, що факт належності [PERSON] архівної довідки від 29.11.2002 № П-130, виданої Державним архівом Черкаської області Черкаської ОДА на ім`я [PERSON] , посвідчення виданого на ім`я [PERSON] від 27.07.1945 № 11965 м. Вангерін за підписом голови Реєстраційної комісії НКВС СРСР Бедерова, реєстраційного листа на ім`я [PERSON] від 27.07.1945 заповненого співробітником НКВС та перевіреного головою Реєстраційної комісії НКВС СРСР, анкети на громадянина СРСР, який повернувся в СРСР через кордон на ім`я [PERSON] від 23.05.1946 та факт народження [PERSON] [INFO] за місцем примусового тримання матері [PERSON] в місцях примусового тримання та відбування примусових робіт матері на території Німеччини в період Великої Вітчизняної війни з травня 1942 року по вересень 1945 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved