Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON], третя особа на стороні відповідача Бобринецький районний сектор державної міграційної служби України в Кіровоградській області про зобовязання Бобринецького районного сектору державної міграційної служби України в Кіровоградській області зняти [PERSON], з реєстрації за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з тих підстав, що його онук [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою позивача у 2010 році у звязку з необхідністю навчання у школі для отримання водійських прав, фактично більше чотирьох років не живе за місцем реєстрації, на даний час знаходиться у м.Москва Російської Федерації, добровільно виписатися з місце реєстрації відповідач не захотів. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи судове засідання не зявився, будь-яких заяв, клопотань, заперечень суду не надав. Судом, за клопотанням позивача допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, згідно показів яких, відповідач фактично за місцем реєстрації не проживав і вже приблизно чотири роки свідки відповідача взагалі не бачили. Суд, заслухавши пояснення учасників цивільної справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З домової книги для реєстрації громадян, які проживають [INFO] кв. 14 по вул. 16 Березня м. Бобринець вбачається, що [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 28.01.2010 року (а.с. 5). Згідно довідки Бобринецької міської ради від 24.06.2015 року, до складу сімї позивача входить дружина [PERSON] [INFO] та онук [PERSON] [INFO], який зареєстрований, але не проживає за адресою [INFO] (а.с. 28) Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Право на користування жилим приміщенням членів сімї власника будинку і наймачів регулюється різними нормами. Зокрема, права і обовязки членів сімї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР, а права і обовязки наймачів статтями 158 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає способам захисту прав закріплених у ст. 16 Цивільного кодексу України у контексті дійсних обставин справи, тому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з викладених вище підстав, суд вважає, що належним способом захисту права позивача, крім інших, буде вимога стосовно позбавлення права користування житловим приміщенням [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed