Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька, який в подальшому уточнила і просить постановити рішення про надання дозволу судом на виготовлення закордонного паспорта [PERSON], [INFO] при відсутності згоди батька - [PERSON], [INFO], виготовлення візи при відсутності згоди батька, надання дозволу на виїзд за межі України на тимчасові поїздки при відсутності згоди батька та покласти на відповідача судові витрати. Позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який на підставі рішення Франківського районного суду від 19.06.2014 року було розірвано, під час шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає із нею та перебуває на її утриманні. Згідно довідки Міністерства молоді та спорту України Управління молоді та спорту Львівської облдержадміністрації Львівської обласної дитячо-юнацької спортивної школи від 14.01.2016 року № 4 вбачається, що донька [PERSON], [INFO] дійсно займається в Львівській обласній дитячо-юнацькій спортивній школі на відділені баскетболу з 2010 року і по даний час і команда в якій вона займається часто має можливість їздити за межі України для участі у змаганнях. Крім того, позивач має можливість їздити з дитиною за межі України як в туристичні подорожі так і на відпочинок, однак з вини відповідача дитина обмежена у виїзді, так як він не дає нотаріально засвідченої згоди та згоди на виготовлення закордонного паспорта та виготовлення візи, тому позивач змушена звертатися з позовом до суду для захисту законних прав та інтересів дитини, які порушуються її батьком. На підставі наведеного просить задовольнити позов. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених в позовній заяві та уточненнях, просить такі вимоги задовольнити, для захисту порушених прав позивача та інтересів дитини. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили в частині надання дозволу на виїзд за кордон. Відповідач пояснив, що він не заперечує проти виготовлення дитині паспорта, а лише заперечує проти надання дозволу на виїзд за кордон в необмежених кількостях, без зазначення супроводжуючих осіб та строку перебування за кордоном. Просили в позовові відмовити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування ФРА ЛМР в судовому засіданні щодо вирішення спору поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до п.3ч.3ст.313 ЦПК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України» передбачено, що документами, які дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїзних документів дитини,їх тимчасового затримання та вилучення,затверджених постановою КМ України №231 від 31.03.1995р. передбачено, що оформлення паспорта, проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з них документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України,виїзд з України громадян,які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою,здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску,а у разі відсутності такої згоди-у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину,який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За принциповими положеннями ст.ст.10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1ст. 60 ЦПК України. Вимогами статтей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, у відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України, цивільні справи суд розглядає у межах заявлених позовних вимог на підставі поданих сторонами та іншими учасниками справи доказів. Згідно ч. 2 ст.18 СК України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення. Згідно матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19.06.2014 року. В шлюбі у сторін народилась малолітня дочка [PERSON]. При цьому, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між сторонами виникали суперечності та спори щодо виховання, матеріального забезпечення, місця проживання їхньої дочки та спілкування батька з останньою, що стверджується відповідними рішеннями суду, долученими до матеріалів справи. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, зобов'язані поважати дитину. Частиною 2ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Своїми поясненнями, наданими у ході судового розгляду справи та безпосередньо у позові позивач стверджує, що відповідач добровільно не надає їй згоди на виїзд їхньої дочки за кордон. При цьому, суду не надано жодного належного доказу, який би стверджував про сам факт відсутності згоди батька на тимчасовий виїзд дитини за кордон, та беруться до уваги пояснення відповідача, надані в судовому засіданні про те, що він не заперечує проти надання згоди на виготовлення паспорта дитині. Також, у позовній заяві позивач просить надати дозвіл на тимчасові виїзди дитини за кордон та надати дозвіл оформляти документи необхідні для виїзду дитини за кордон та виготовлення візи, без згоди батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, що законом не передбачено, оскільки дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон носить разовий характер, надається для конкретної поїздки на визначений термін. Наявні у справі матеріали та докази, які не мали прямого відношення до обставин, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення на них, судом до уваги не бралися. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги не можуть підлягати задоволенню у зв'язку і з недоведеністю обставин, які позивач вважає підставами для задоволення позову та частковою невідповідністю змісту позовних вимог вимогам чинного законодавства.

Outcome: dismissed