Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 22240 гривень, моральної шкоди у розмірі 2000 гривень та судових витрат. Представник позивача посилається на те, що 30.09.2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Дачія» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортним засобом марки «Део» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті ДТП засоби отримали механічні пошкодження. Винним у скоєні ДТП визнано [PERSON] У відповідача, який скоїв ДТП, поліс обов'язкового страхування цивільно -правової відповідальності відсутній. Позивачка звернулась МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП. 13.11.2013 року відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачу, у зв'язку з відсутністю підстав для виплати страхового відшкодування. Позивач вважає, що рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування є неправомірним та підлягає скасуванню. Представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивачки матеріальну шкоду у розмірі 22240 гривень. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідач [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2000 гривень, оскільки внаслідок ДТП вона протягом тривалого часу не могла користуватися автомобілем, що порушило її нормальний життєвий зв'язок. Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України позовні вимоги не визнав, просив відмовити у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 30.09.2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Дачія» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортним засобом марки «Део» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті ДТП засоби отримали механічні пошкодження. Страховим випадком за Договором страхування вважаються події, які виникають внаслідок настання страхових ризиків, яким серед інших є дорожньо-транспортна пригода. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєні дорожньо - транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про страхову виплату. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав значні механічні ушкодження. Згідно звіту №293 від 18.10.2013 року про визначення величини матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Део», реєстраційний номер [NUMBER], складає 20400,69 гривень. Частиною 1 ст. 1194 ЦК України, передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст.1. Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У ст.4 цього Закону зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку. Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповільності власників наземних транспортних засобів» встановлено вичерпний перелік випадків, коли шкода не підлягає відшкодуванню. Зокрема ст.32 Закону визначає, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, не за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону; шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування"; шкоду, заподіяну майну, яке находилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях; шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента; шкоду, пов'язану із тратою товарної вартості транспортного засобу; шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій; шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов'язаної з цією пригодою; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю водія забезпеченого транспортного засобу , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її ) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування продовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, Закон №1961-ІУ містить вичерпний перелік випадків й підстав, коли шкода спричинена дорожньо-транспортної пригодою не відшкодовується, та у виплаті страхового відшкодування має бути відмовлено, і серед усіх вищезазначених випадків відсутній такий, як відсутність у водія забезпеченого транспортного засобу водійського посвідчення. Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність позивачки була застрахована в ПАТ «СК Українська страхова група» згідно полісу № АЕ/0481726, строк дії якого з 08.12.2012 року по 07.12.2013 року. Відповідно до положень ст.2 цього Закону відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, цивільним кодексом України, законом України «Про страхування», іншими законами України. Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає ці вільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно п1.7. Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний є зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до пп.А п.41.1 ст.41 цього Закону «МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом власник якого, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі». Отже, як убачається з матеріалів справи сталася страхова подія, яка регулюється Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальні власників наземних транспортних засобів». У зв'язку з чим, сторони повинні (зобов'язані) дотримуватися порядку та умов визначених саме цим спеціальним Законом. Так, згідно пп. 33.1.4 п.33.1 ст. 33 цього Закону передбачено, «у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу. причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, повідомлення про страховий випадок надійшло в МТСБУ лише 11 листопада 2013 року, тобто через місяць та 11 днів після ДТП, разом з актом виконаних робіт про відновлення Т3. Відповідно до положень п. п. 33.3. ст.33 Закону «водії та власники транспортних засобів причетних до ДТП, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкодженне майно (транспортні засоби) у тому стані в якому воно знаходилось після ДТП, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадку, передбачених ст.41 цього закону) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортного засобу). Відповідно до положень п. 34.2. ст.34 Закону «Протягом 10 робочих днів з дні отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків». Позивачем не надано доказів з приводу того, що ускладнило йому повідомити МТСБУ завчасно про страховий випадок та з яких причин так терміново він розпочав ремонт пошкодженого Т3, що унеможливило для аварійного комісара МТСБУ, якому було видано доручення оглянути ТЗ, та надати висновок про розмір страхового відшкодування. Згідно п. 1.3.; п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів зазначено, «вимоги методики є обов'язковими під час ведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експеертами науково-дослідних інститутів судових експертиз міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, об'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами точної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб 'єктами цивільно-правових відносин. В п 8.5 Методики зазначено, якщо ДТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. Відповідно до положень ст. 37 Закону Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспорної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. П 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров'ю, майну третьої особи. Тобто визначення страхового відшкодування за рахунком СТО не є підставою для проведення страхового відшкодування або регламентної виплати. Так, згідно п. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Що стосується стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки згідно з Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст.23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в границях заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин (характеру й тривалості страждань, стану здоров'я потерпілого, ваги заподіяної травми, наслідків тілесних ушкоджень, істотність змушених змін у його життєвих і виробничих відносин, намірів з якими діяла особа, що спричинила шкоду). Позивач не надав суду доказів того, що діями відповідача їй було спричинено моральних страждань, не зазначила з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що доводи позивача є необґрунтованими, тому в позові необхідно відмовити.

Outcome: dismissed