Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

До Краснокутського районного суду Харківської області 02 серпня 2013 року звернувся позивач з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28 лютого 2014 року службовими особами КП «Джерело» було проведено ремонт водогону, який проходить по території земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності та по земельних ділянках [PERSON] по [ADDRESS] і [PERSON] по [ADDRESS]. В наслідок проведених робіт домоволодіння позивача залишилось без водопостачання по водогону. При проведенні робіт працівники КП «Джерело» отримали дозвіл на проведення робіт на земельних ділянках [PERSON] та [PERSON] від власників. В подальшому, за відсутності водопостачання домоволодіння позивача, він звернувся до КП «Джерело» та здійснив оплату послуг по ремонту водогону та надання водопостачання до його домоволодіння. Для проведення робіт працівникам КП «Джерело» необхідно провести ці роботи на території земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], які безпричинно відмовились надати дозвіл на проведення цих робіт. В даний час на земельних ділянках [PERSON] та [PERSON], де необхідно провести ремонтні роботи, відсутні будь-які об'єкти нерухомості, дерева та будь - які насадження зважаючи на пору року і тому [PERSON] вважає, що [PERSON] і [PERSON] безпричинно чинять перешкоди на проведення робіт. Позивач фактично позбавлений можливості отримати водопостачання свого домоволодіння, а тому для захисту своїх прав звернувся до суду. В відкритому судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та прохав їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в відкрите судове засідання не прибули, однак надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти позову повністю заперечують та просять суду відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи - КП «Джерело» у відкритому судовому засіданні поклався на розсуд суду при ухваленні рішення. Суд, заслухавши пояснення осіб що беруть участь у справі дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.06.2006 року, зареєстрованого в реєстрі № 2034 [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS]. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] та [PERSON] є власниками (володільцями) сусідніх земельних ділянок щодо тої, на якій вимагає встановлення земельного сервітуту позивач.Однак, будь - яких належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту позивачем не надано. Із пояснень представника КП «Джерело» витікає, що водогін , про необхідність ремонту якого зазначає позивач, взагалі не перебуває на утриманні цієї установи. Належність його не визначена. Згідно ч.1 ст.401 ЦК України, користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Як вбачається з ст.98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (ч.1 ст.100 ЗК України). Згідно ст.99 ЗК України, ст.404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації лінії електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Роз'яснення щодо встановлення земельного сервітуту містяться і в п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, що до якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. При цьому відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза. Під час розгляду справи [PERSON] не надано доказів, що на земельних ділянках відповідачів відсутні будівлі та насадження, які б не перешкоджали проведенню ремонтних робіт. Не заявлено клопотань, щодо проведення відповідної експертизи з метою визначення варіантів сервітуту. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed