Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ним надаються послуги з централізованого теплопостачання до квартири [ADDRESS]. Відповідач свої зобов'язання щодо сплати послуг позивача з теплопостачання не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з 01 листопада 2014 року по 01 серпня 2018 року у розмірі 41713,03 грн. За період з 01 січня 2015 року по 01 серпня 2018 року відповідно до ст.625 ЦК України нараховано індекс інфляції у сумі 7475,05 грн. та 3% річних у сумі 1943,30 грн. Загальна сума заборгованості становить 51031,38 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 26 листопада 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.16-17). Судом направлений запит в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, та згідно відомостей довідки про реєстрацію місця проживання від 29.01.2019 року вих. №16-20/2314, виданої відділом реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб управління державної реєстрації Полтавської міської ради відомості про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] за наявними обліками Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Полтавської міської ради відсутні (а.с.28, 38). 13.02.2019 року від відповідача [PERSON] на електронну адресу суду надійшло клопотання, у якому зазначив, що не отримував позов, про судове засідання дізнався з сайту «Судова Влада» та просив направити йому примірник позовної заяви на електронну адресу [INFO], яке судом задоволено та в той же день направлено відповідачу електронною поштою копію позовної заяви. Крім того, у клопотанні відповідач вказав свою адресу: [ADDRESS] (а.с.39, 47). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не надходили. Відповідач повідомлявся судом у тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті судової влади (а.с.37), надсилання повідомлення про судове засідання на адресу електронної пошти, вказаної відповідачем (а.с.47); судові повістки, які направлялись за останнім зареєстрованим місцем проживання відповідача, були повернені підприємством поштового зв'язку за закінченням терміну зберігання (а.с.23, 24, 29, 30, 41, 42, 45, 46, 59, 60). Згідно з ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зважаючи на те, що судом вживались всі можливі заходи для виклику відповідача [PERSON] в судове засідання, та з метою дотримання права на доступ до правосуддя, 10.04.2019 року в судовому засіданні суд ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.ст.280, 281 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 02 липня 2018 року Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання (а.с.4). Згідно матеріалів справи відповідач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу ВКС/703447 від 09.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М. за №83, що підтверджується відомостями витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №17686975 від 11.08.2008 року щодо вказаного об'єкта нерухомого майна (а.с.5, 7). Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання надаються у вказану квартиру Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» . Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з пунктом п'ятим частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції станом на момент правових відносин) споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила) розрахунковим періодом для оплати послуг визначено календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 6 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об'єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Таким чином, обов'язок щодо оплати послуг з теплопостачання покладається на власника - відповідача у справі [PERSON] та саме він зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі вносити плату за надані комунальні послуги. Проте, відповідач [PERSON] належним чином не виконував свої зобов'язання щодо сплати послуг позивача з теплопостачання. Як вбачається із розрахунку заборгованості на за період з 01 листопада 2014 року по 01 серпня 2018 року за адресою: [ADDRESS] у відповідача утворилась заборгованість зі сплати послуг позивача з теплопостачання у сумі 41713,03 грн., яку суд вважає стягнути з відповідача, який користується послугами позивача з теплопостачання та є власником вказаної квартири (а.с.8-9). Позивач просить стягнути індекс інфляції та 3% річних. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунками інфляційні втрати за період з січня 2015 року по липень 2018 року включно становлять 7375,05 грн. (а.с.10), 3% річних - 1943,30 грн. (а.с.11). Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] належним чином не здійснював оплату за послуги позивача з централізованого теплопостачання, що було встановлено під час судового розгляду, а тому суд вважає задовольнити позов та стягнути з відповідача, як власника квартири, до якої надаються послуги з теплопостачання, на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 41713,03 грн., індекс інфляції у сумі 7375,05 грн., 3% річних у сумі 1943,30 грн., а всього 51031,38 грн. Крім того, зважаючи на пояснення представника позивача з приводу звернення відповідача в позасудовому порядку щодо можливого застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, то в даному випадку щодо строків позовної давності суд зазначає про таке. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.3 вказаної статті учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] у встановленому процесуальним законом порядку із заявою про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача до суду не звертався, а отже, не заявляв про застосування позовної давності, оскільки відповідна заява на адресу суду не надходила, а тому судом по суті не вирішувалась. Суд, за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved