Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

02 липня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 10.04.2015 року Березнегуватським РВК Миколаївської області [PERSON] був призваний на військову службу за мобілізацією. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 17.03.2015 року № 64 відповідача було зараховано до списків особового складу військової частини, призначено на посаду курсанта навчального батальйону та постановлено на всі види забезпечення. 12.06.2015 року відповідач самовільно залишив військову частину без поважних причин та відповідно до наказу командира частини був виведений у розпорядження командира 235 загальновійськового полігону оперативного командування "Південь" Сухопутних військ Збройних Сил України з 12.06.2015 року. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 11.01.2018 року № 11 солдат [PERSON] повернувся до військової частини та був зарахований на всі види забезпечення. Під час шикування особового складу та перевірки особистих речей, по прибутті до підрозділу, у відповідача було виявлено нестачу інвентарного речового майна, яке було ним отримано та втрачено за час проходження служби по мобілізації, про що на ім`я командира військової частини [NUMBER] надійшов рапорт 12.01.2018 року № 123 командира роти матеріального забезпечення молодшого лейтенанта [PERSON] . На підставі наказу командира військової частини [NUMBER] від 12.01.2018 року № 6 проведено службове розслідування за фактом відсутності речового майна, виданого у особисте користування солдату [PERSON] . Відповідач ознайомлений з наказом про притягнення його до матеріальної відповідальності, свою вину визнав та відшкодував частину заборгованості в розмірі 979 грн. 12 коп. Сума невідшкодованої майнової шкоди складає 2580 грн. 92 коп. На підставі Указу Президента України № 271/2016 від 24.06.2016 року, наказом командира військової частини [NUMBER] від 15.01.2018 року № 14, відповідача було звільнено з військової служби в запас. Майнова шкода залишилася не відшкодована. На підставі зазначеного позивач просив стягнути з [PERSON] на користь військової частини [NUMBER] матеріальну шкоду, заподіяну з його вини державі, в сумі 2580 грн. 92 коп. та судові витрати по справі. До початку підготовчого засідання позивач та його представник (за довіреністю)просили про розгляд справи за їх відсутності, про що зазначили в позовній заяві, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі, надавши в підготовче судове засідання письмову заяву, просив про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №64 від 17.03.2015 року солдат [PERSON] , відповідач по справі, будучи призваним згідно із заходами мобілізації 10 квітня 2015 року Березнегуватським РВК Миколаївської області, прибув і приступив до виконання службових обов`язків на посаді курсанта навчального батальйону військової частини [NUMBER] та був зарахований на всі види забезпечення (а.с.4). З 12 червня 2015 року солдата [PERSON] увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира 235 загальновійськового полігону оперативного командування "Південь" Сухопутних військ Збройних Сил України, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини п/п [NUMBER] (по особовому складу) № 11-РС від 12.06.2015 року (а.с.5). Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №11 від 11.01.2018 року відповідач прибув після самовільного залишення військової частини польова пошта [NUMBER] і приступив до виконання службових обов`язків на посаді пиляра лісопильного відділення інженерно-технічного взводу роти матеріального забезпечення та був зарахований на всі види забезпечення (а.с.6). Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) №6 від 13.01.2018 року, на підставі рапорту т.в.о. командира роти матеріального забезпечення військової частини [NUMBER] молодшого лейтенанта [PERSON] від 12.01.2018 року №123, було проведено службове розслідування за фактом відсутності майна речової служби у військовослужбовця [PERSON] , в ході якого підтверджено обставини втрати відповідачем отриманого майна, внаслідок незадовільного відношення до його збереження, загальна сума якого складає 4560 грн. 04 коп., що підтверджується актом службового розслідування, затвердженого т.в.о.командира військової частини [NUMBER] та довідкою-розрахунком залишкової вартості майна речової служби на солдата [PERSON] станом на 11 січня 2018 року №21/46 від 12 січня 2018 року. В зв`язку з цим наказано утримати з [PERSON] вартість втраченого майна (а.с.7-8, 9-10, 12). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктами 2, 3, 4 Постанови Верховної Ради України № 243/95ВР від 23.06.1995 «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі» відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна. Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди. Відповідно до п.п. 13, 16 вказаного Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах : фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, икористання чи для іншої мети. Розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово- роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України. Під час проходження служби відповідачу були видані предмети речового майна на загальну суму 4560 грн. 04 коп. Оскільки, відповідач був мобілізований відповідно до указу Президента України від 14 січня 2015 р. №15/2015 «Про часткову мобілізацію» та звільнений з військової служби в запас, то при звільненні з нього підлягає стягненню вартість отриманого ним речового майна. Відповідно до платіжного доручення №10 від 15 січня 2018 року, відповідачем в добровільному порядку лише частково, в розмірі 979 грн. 12 коп., відшкодовано вартість втраченого з його вини майна речової служби (а.с.14). Решта, 2580 грн. 92 коп., підлягають стягненню. На підставі викладеного, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань, які виникли між сторонами у справі та те, що факт наявності суми невідшкодованої матеріальної шкоди державі у встановленому законом порядку ніким не спростовано, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Крім того відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України на відповідача суд покладає обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору, сплаченого при подачі позову.

Outcome: approved