Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

04.04.2016р. позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних збитків, процентів за користування чужими коштами. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилався на те, що 02.03.2012р. ним через банкомат на рахунок, відкритий у відділенні банку в 2012р., були внесені кошти у розмірі 8100грн. Дані кошти, відповідачем самостійно були зараховані на погашення кредиту, який був укладено без відома та згоди позивача, на його втрачений у 2006р. паспорт. Факт незаконного здійснення банківської операції по списанню коштів встановлені рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23.12.2014р. Після виявлення відсутності коштів на рахунку , позивач звернувся з відповідною заявою до банку, але позитивного результату це не дало, у зв,язку з чим позивач просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» незаконно списані кошти у розмірі 8100 грн., 3% річних за період з 13.03.2012р. по 22.02.2016р. у розмірі 979 грн., індекс інфляції за період з 13.03.2012р. по 22.02.2016р. у розмірі 6451 грн. 62 коп. та проценти за користування чужими коштами у розмірі 4298грн. 16 коп. У наданій до суду 14.06.2016р. заяві позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності (а.с. № 42). Представник відповідача [PERSON] (довіреність № 653-О від 17.02.2016р. а.с. № 50) в поданих до суду письмових запереченнях проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP42050862 від 16.10.2006р. [PERSON] 16.10.2006р. отримав кредит у розмірі 2623грн.40коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, який недійсним чи неукладеним в судовому порядку не визнавався, а тому є чинним. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис позивача у заяві. Позивач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, зв'язку із чим ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся з позовом до суду. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27.08.2014р. позов банку було задоволено, а рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23.12.2014р. було скасовано та у задоволенні позовних вимог відмовлено через пропущення строків позовної давності. Крім того, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Заява про надання кредиту підписана позивачем особисто, в ній зазначено, що він ознайомлений та згоден з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами, та всі ці документи складають між ним та банком кредитний договір. Таким чином, за наявності заборгованості позивача за кредитною угодою дії банку щодо договірного списання коштів, спрямованих на погашення вказаної заборгованості є правомірними, та такими, що не суперечать чинному законодавству, у зв,язку з чим представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В наданій до суду 15.06.2016р. заяві представник відповідача [PERSON] просила проводити судове засідання без фіксування процесу технічними засобами. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі ст. 169 ЦПК України та без фіксування процесу технічними засобами згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Враховуючи, що відповідачем надано суду заперечення щодо позову, то суд вважає за можливе винести рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти. 28.02.2012р. позивачем на відкритий ним рахунок було внесено грошові кошти у розмірі 8100 грн., що підтверджується копією квитанції від 28.02.2012р. (а.с. № - 10). Зі змісту наданої ПАТ КБ «Приватбанк» довідки від 11.03.2016р. № D7GQ-2LF7-PBSG-3KK8, вбачається, що 01.03.2012р. відбулось списання коштів у розмірі 8100 грн. на рахунок кредиту (а.с.№15). На сьогоднішній день кредитний договір, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 16.10.2006р., який з пояснень позивача він не укладав, є чинним, будь яких доказів того, що кредитний договір визнано недійсним позивачем не надано. Позивач посилається на те, що факт незаконного здійснення банківської операції по списанню коштів встановлено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23.12.2014р., проте дане твердження суд оцінює критично, оскільки даний факт не встановлено судовим рішенням, оскільки в ньому лише аналізуються пояснення представника ПАТ КБ «Приватбанк» стосовно переривання строків позовної давності при подачі позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до п.2 ст.1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Так, відповідно до п.26.1 ст.26 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та (або) третіх осіб. Згідно умов надання споживчого кредиту фізичним особам позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами, при настанні строків платежів (договірне списання). Пунктом умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено право банку списувати кошти з поточних рахунків позичальника, при настанні строків платежів, передбачених цими умовами та заявою, у межах належних до сплати банку сум. Відповідно до п. 6.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004р.,передбачено що, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається у договорі про розрахунково - касове обслуговування або іншому договорі про надання банківських послуг. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Згідно ст. 212 ЦПК України за загальними приписами оцінювання доказів, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідження наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що кредитний договір, на сьогоднішній день чинний, жодною із сторін він не оскаржувався, будь-яких рішень про визнання недійсним або не укладеним кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] позивачем не надано, а тому дії відповідача, щодо списання коштів, спрямованих на погашення заборгованості є правомірними. Стороною позивача не було надано жодного доказу неправомірного або незаконного здійснення банківської операції по списанню коштів, лише рішення Апеляційного суду Харківської області від 23.12.2014р., яким на думку позивача, встановлено факт незаконного здійснення банківської операції та дані твердження ґрунтуються лише на припущеннях самого [PERSON], оскільки не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Таким чином, підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе в задоволені позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних збитків, процентів за користування чужими коштами відмовити у звязку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів незаконного здійснення операції по списанню коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, який на сьогоднішній день є чинним. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що позивачу в задоволені позову відмовлено, суд вважає, що понесені ним судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 551грн. 20коп. відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed