Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 04.03.2014 року його колишня дружина - відповідач [PERSON] на судовому засіданні Дніпровського районного суду міста Києва у справі про усунення перешкод побачення батька з дитиною, заявила усно та подала до суду письмову заяву, що вона не давала йому бачити дитину, тому що він (позивач) образив її ([PERSON].) усним нецензурним висловом. Подана відповідачем інформація не відповідає дійсності. Відповідач використала це як привід не давати їх спільній дитині бачити рідного батька (позивача), ввела суд в оману та виявила неповагу до його гідності та честі. Дане переконливо свідчить про порушення його (позивача) особистих немайнових прав на повагу до гідності та честі, що визначено ст.297 ЦК України. Відповідно до ст.277 ЦК України він має право на спростування недостовірної інформації, поширення якої порушує його особисті немайнові права. Вважає, що недостовірна інформація про нього має бути спростована шляхом публічного вибачення. За змістом ст.28 ч.4, ст.32 Конституції України кожен має право на повагу до своєї гідності та право спростувати недостовірну інформацію про себе, а також на відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Внаслідок дій відповідача йому завдано моральної шкоди, яка оцінюється ним в розмірі однієї гривні. Його оцінка розміру моральної шкоди обгрунтовується наступним.: він не шукає помсти і не хоче, щоб мати його дитини несла значні матеріальні збитки, але при цьому не порушувала закон і не принижала честь та гідність громадянина України. Для захисту своїх прав звернувся до суду з вказаною позовною заявою. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги просив їх задовольнити та зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, а саме усний та письмовий наклеп про його лайливий вираз на неї, шляхом публічного вибачення, оскільки надана нею інформація є недостовірна. Стягнути з відповідача на його користь 1 грн. як відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Підтримав викладені в позовній заяві обставини, обгрунтування. Зазначив, що він не принижував та не ображав відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності та з проханням відмовити позивачу в позові. В даній заяві відповідач зазначила, що позивач неодноразово ображав її нецензурною лайкою наодинці, в присутності малолітньої доньки, про що вона систематично інформувала службу у справах дітей, а також в присутності комісії самої служби у справах дітей, про що вони надали своє підтвердження. Це не є недостовірною інформацією, на яку посилається позивач, оскільки всі ці образи мали місце. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, долучену для огляду справу 2/755/862/14, 755/38/14-ц, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO]. Між сторонами склалися неприязні стосунки, у зв'язку з чим були звернення до суду з позовом [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Були звернення відповідача [PERSON] до служби у справах дітей. Під час розгляду справи Дніпровським районним судом міста Києва 2/755/862/14, 755/38/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, відповідачем [PERSON] було додано до справи копію її заяви від 25.12.2013 року, адресованої Першому заступнику Голови Дніпровської РДА, в якій [PERSON] зазначила, що під час зустрічей [PERSON] з дитиною, які відбувалися в її квартирі, [PERSON] неодноразово ображав її в присутності доньки нецензурними словами, і під час засідання комісії останнього разу він її назвав "блядюгой". Саме вказана в даному листі інформація, нецензурний вираз і є предмет спору. Дану інформацію позивач просить щоб відповідач спростувала. І ця інформація та нецензурний вираз стали підставою, згідно позовної заяви, для пред'явлення позивачем вимоги про захист його честі та гідності. Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. По даній справі, як зазначено вище, позивач не згоден зі змістом листа від 25.12.2013 року, написаного відповідачем до Служби у справах дітей. Встановлено, що даний лист від 25.12.2013 року, пов'язаний з виконанням рішення Служби у справах дітей, яким було визначено порядок та спосіб спілкування позивача з донькою, у зв'язку з тим, що між сторонами існують спори щодо порядку, способу спілкування, виховання їх малолітньої дитини. З матеріалів справи та наданих документів встановлено, що сторони зверталися до суду, до Служби у справах дітей з вказаного приводу. Таким чином, з викладеного слідує, що позивач не згоден з викладеним в листі відповідача від 25.12.2013 року змістом, а саме: що стосується нібито його нецензурних висловів в адресу відповідача. Однак, нецензурні вислови в даному листі пише сама відповідач і стосуються вони саме її. Честь та гідність позивача в даному випадку не порушувалася. Мова іде про пояснення, позицію, обгрунтування відповідача по питанню стосовно дитини сторін (зустрічей з батьком), яке на час написання листа розглядалося і в судах, і в службі у справах дітей. Позовна заява позивача про захист честі та гідності, в якій позивач не згоден з тим, що написала відповідач в листі від 25.12.2013 року - про те, що він нібито ображав відповідача нецензурним виразом, є по суті поясненням позивача на вказаний лист відповідача, його незгода з поясненнями відповідача. Всі викладені вище обставини дають підстави для відмови в задоволенні позовних вимог позивача. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed