Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту також - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Стрижівської сільської ради від 15 липня 2011 року №109 про визнання за позивачем права власності на житловий будинок по [ADDRESS] ; визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане виконкомом Стрижівської сільської ради, на ім`я [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] , від 12 вересня 2011 року. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що в 1975 році разом з дружиною [PERSON] на колгоспній землі побудували будинок в [ADDRESS] , який відносився до колгоспного двору. [INFO] [PERSON] померла, позивач залишився проживати у вказаному житловому будинку. Після смерті дружини відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку в [ADDRESS] , яку позивач повинен був успадкувати як спадкоємець першої черги, оскільки дітей у нього з дружиною не було. Разом з тим, всупереч волі позивача та без його відома, виконком Стрижівської сільської ради, грубо порушуючи норми матеріального права, виніс рішення від 15 липня 2011 року №109, яким визнав за позивачем право власності на цілий житловий будинок по [ADDRESS] . З метою отримання права власності на будинок у законний спосіб, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 січня 2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Любарську селищну раду Житомирського району Житомирської області. У поданому відзиві Любарська селищна рада Житомирського району Житомирської області просила суд відмовити в позові [PERSON] у зв`язку з спливом позовної давності. Відзив мотивовано тим, що право власності на житловий будинок, який позивач набув на підставі рішення від 15.07.2011, ніким не оспорюється та факт порушення прав позивача відсутній. Позивач просить скасувати його право на майно з метою оформлення права власності на це ж майно, що є доказом безпідставності заявлених позовних вимог. Також Любарська селищна рада Житомирського району Житомирської області вказує на безпідставність покликання позивача щодо того, що про оскаржуване рішення виконкому йому не було відомо до 2020 року, оскільки 24.12.2011 позивач власноручно підписав договір дарування житлового будинку, отже, станом на вказану дату був обізнаний про існування свідоцтва про право власності від 12.09.2011 на житловий будинок, виданий на його ім`я на підставі рішення виконавчого комітету Стрижівської сільської ради від 15.07.2011. Представником третьої особи адвокатом Пасенком В.П. подано до суду пояснення, в якому просить позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення. Адвокат Пасенко В.П. вказує, що житловий будинок по [ADDRESS] , не належав [PERSON] на момент смерті, тому він не міг бути включений до спадкового майна, яке залишилось після смерті останньої. Також представником третьої особи вказано, що позивачем не вчинялося жодних дій направлених на спадкування майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , що свідчить про відсутність у нього відповідних намірів. Крім того вказано, що фактично кінцевою метою позивача є визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , укладеного 24.12.2011 між позивачем та [PERSON] , з тих підстав, що на момент укладення договору дарування, позивач набув житловий будинок у власність незаконно, тому не мав права його відчужувати. Також адвокатом Пасенком В.П. подано до суду заяву про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог. Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду. В судовому засідання представник позивача адвокат Кушнірук В.М. позовні вимог підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того вказав, що згідно доданого протоколу засідання виконавчого комітету Стрижівської сільської ради Любарського району Житомирської області від 15 липня 2011 року вбачається, що [PERSON] не був присутній на засіданні виконавчого комітету та не просив надати йому у власність житловий будинок по [ADDRESS] . Крім того вказав, що згідно вказаного протоколу вбачається, що виконавчим комітетом Стрижівської сільської ради за наслідками розгляду питання щодо надання у власність [PERSON] житлового будинку прийнято рішення №108, а не №109, що додатково вказує на протиправність оспорюваного рішення. Представник третьої\~особи адвокат\~Пасенко В.П.\~в судовому\~засіданні просив\~відмовити в\~задоволені позовних\~вимог [PERSON] \~з підстав,\~викладених у\~поданих поясненнях\~та заяві\~про застосування позовної давності. Крім того вказав, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення його цивільних прав, оскільки він просить скасувати рішення виконавчого комітету, яким йому ж надано у власність житловий будинок з метою подальшого оформлення права власності на цей житловий будинок. Також адвокат Пасенко В.П. вказав, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки метою пред`явлення даного позову є створення умов для подальшого скасування договору дарування житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] . Представник Стрижівської сільської ради в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлявся вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлявся вчасно та належним чином. 11.06.2021 на адресу суду надійшло клопотання, в якому Любарська селищна рада Житомирського району Житомирської області просила розгляд справи проводити за відсутності її представника. Заслухавши думку учасників провадження, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представників відповідачів. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням виконавчого комітету Стрижівської сільської ради Любарського району Житомирської області від 15.07.2011 №109 оформлено право власності гр. [PERSON] на житловий будинок 1975 року забудови за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності від 12.09.2011 вбачається, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , форма власності приватна, частка 1/1. На думку позивача, він мав право лише на 1/2 вказаного будинку, а іншу частину мав отримати в порядку спадкування за законом по смерті дружини [PERSON] , тому звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України, до яких належить: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним. Відповідно до абзацу 2 пункту 10 частини другої статті 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. В позовній заяві позивач вказує, що звернення до суду з даним позовом зумовлено бажанням у законний спосіб оформити право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Однак, на переконання суду, обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного цивільного права є неправильним та неефективним, оскільки судом встановлено, що згідно договору дарування від 24 грудня 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач подарував житловий будинок\~по [ADDRESS] , [PERSON] , який на даний час являється власником вказаного житлового будинку та не оспорює правомірності прийнятого рішення виконкому Стрижівської сільської ради від 15 липня 2011 року №109.\~Натомість встановлено,\~що звернення\~позивача до\~суду з\~даним позовом спрямоване на створення підстав для подальшого скасування договору дарування від 24 грудня 2011 року, що не заперечувалось в судовому засіданні представником позивача. Разом з тим суд зазначає, що з метою ефективного захисту свого права позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про скасування договору дарування житловий будинок від 24.12.2011. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.3 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014 вказано, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Оскільки на даний час позивач не являється власником житлового будинку\~по [ADDRESS] , обраний ним спосіб захисту порушеного цивільного права є неефективним та не призведе до відновлення його прав, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі. Підстав для застосування строку позовної давності, про що вказувала Любарська селищна рада Житомирського району Житомирської області, суд не вбачає, оскільки позовна давність застосовується лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість вимог, і тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Разом з тим, суд не приймає до уваги заяву представника третьої особи про застосування позовної давності, оскільки згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Таким чином, враховуючи положення ст. 267 ЦК України та ст. 48 ЦПК України, третя особа не наділена правом подавати клопотання про застосування позовної давності.

Outcome: dismissed