Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

09.11.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому посилаючись на поважність причин пропуску строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом у виді земельної ділянки, площею 12,20 га, розташованої на території Новолазарівської сільської ради Казанківського району, яка відкрилася після смерті його матері - [PERSON], що мала місце [INFO] року, просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги і пояснив, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрилась спадщина у виді земельної ділянки площею 12,20 га, розташованої в межах території Новолазарівської сільської ради Казанківського району, право власності на яку вона мала згідно державного акту на право приватної власності серії [NUMBER]. Спадкоємцем померлої за заповітом являється позивач. У встановлений законом строк до нотаріуса за оформленням спадкових справ позивач не звертався, оскільки після смерті матері фактично прийняв спадщину і вважав, що згідно чинного на час спірних правовідносин законодавства вважав достатньою правовою підставою для успадкування майна фактичне прийняття спадщини. При зверненні в жовтні 2016 року до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину йому було в цьому відмовлено з посиланням на пропуск строку для прийняття спадщини. Вважає, що зазначені вище причини пропущення строку, є поважними, тому просив задовольнити позовні вимоги і визначити позивачу [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач Новолазарівська сільська рада Казанківського району Миколаївської області явку свого представника не забезпечила, але надала суду письмову заяву в якій просила справу розглядати у відсутності представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Вислухавши доводи сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до статті 1269 ЦК право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За наслідками пропуску встановленого строку для прийняття спадщини спадкоємець вважається таким, що її не прийняв (частина 2 статті 1272 ЦК). Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанова №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"). Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. В постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа №6-85 цс 12), від 04 листопада 2015 року (справа 6-1486 цс 15) висловлена правова позиція, що правила ч. 3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнанні судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зокрема, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність позивача про наявність спадкового майна, незнання про існування заповіту або про смерть спадкодавця, перебування за кордоном тощо. Матеріалами справи встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 01.03.2001 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 12,20 га, яка розташована на території Новолазарівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. [INFO] року [PERSON] померла. Згідно свідоцтва про народження (копії) серії [NUMBER] від 10.11.1966 року позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] Відповідно до заповіту, посвідченого 04 серпня 2008 року секретарем виконавчого комітету Новолазарівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті належну їй на праві приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 12,20 га, майновий пай, ощадкнижки, житловий будинок, розташований по [ADDRESS] заповідала сину [PERSON]. Таким чином, позивач [PERSON] в силу ст.ст. 1216, 1217, ч.1 ст.1222 ЦК України має право на спадкування спадщини за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], що мала місце [INFO] року. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 22.11.2016 року після смерті [PERSON], що мала місце [INFO] року, спадкова справа не заводилась. При зверненні 12.10.2016 року до державного нотаріуса Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкоємцю за заповітом [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] у зв'язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. Позивачем не надано суду жодних належних в контексті положень ст.ст. 58-60 ЦПК України доказів, які б підтверджували наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, що унеможливили своєчасне подання ним заяви про прийняття спадщини в період перебігу шестимісячного строку після смерті [PERSON] Посилання позивача на фактичне прийняття спадщини та на власну необізнаність щодо порядку вчинення дій, які свідчать про прийняття спадщини не заслуговують на увагу, оскільки на час смерті спадкодавця позивач [PERSON] був дієздатною особою, достовірно знав про час та місце відкриття спадщини і мав реальну можливість та достатньо часу для прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Проте, [PERSON] звернувся з даним позовом до суду лише 09 листопада 2016 року, тобто через два роки і шість місяців після спливу строку для вчинення дій по прийняттю спадщини і не зазначив жодної об'єктивної обставини, яка б заважала йому звернутись до нотаріуса з відповідною заявою такий тривалий період. За таких обставин, суд приходе висновку про те, що фактичне прийняття спадщини та незнання вимог закону, не може вважатись об'єктивною, непереборною та істотною перешкодою, а такі причини - поважними, тому і підстави для застосування правил частини 3 статті 1277 ЦК відсутні. В силу вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed