Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування.. Свій позов позивач мотивує тим, що 15 березня 2015 року помер [PERSON], який був власником земельної ділянки площею 8,23 га в межах території Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1993 року по 2013 рік. Таким чином, відповідно до рішення суду вона є спадкоємцем після смерті [PERSON] За життя [PERSON] склав заповіт на свого брата, який також є спадкоємцем. В зв'язку з тим, що є ще один спадкоємець, позивач просить суд визнати за нею право власності на частину спадкового майна. Під час судового засідання позивач підтримала позовні вимоги, зазначила, що проживала з [PERSON] протягом 38 років. Спільних дітей не мають, з 2013 року вони спільно на проживали. Згідно інформаційної довідки виданої Братською державною нотаріальною конторою вона є спадкоємцем 4 черги після смерті [PERSON], тому, враховуючи, що є ще один спадкоємець, просить суд визнати за нею право власності на частину спадкового майна. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що відповідно до норм ЦК право на обов'язкову частку у спадщині має непрацездатна вдова. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси встановлено факт проживання позивача та спадкодавця до 2013 року однією сім'єю. Нотаріус неправомірно включив позивача до 4 черги спадкоємців, так як до четвертої черги належать особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, яка відкривається у день смерті спадкодавця. [PERSON] помер 15.03.2015 року, тобто на момент відкриття спадщини позивач не проживав зі спадкодавцем майже два роки. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача та дослідивши письмові матеріали, суд дійшов наступного. 15 березня 2015 року помер [PERSON], який за життя був власником земельної ділянки площею 8,32 га, розташованої в межах Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1993 року по 2013 рік. Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 68/2015 за заявою [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом від 11.08.2014 року, посвідченого секретарем Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 38. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (с. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Таким чином за наявності заповіту, спадкування здійснюється за заповітом, який є останньою волею спадкодавця. Як зазначено у п. 5 Постанови Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 N 7 За наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. Матеріали спадкової справи не містять заяви спадкоємця за заповітом про відмову його від спадщини. Крім того, суд вважає, що нотаріусом допущена помилка при визначені позивача спадкоємцем четвертої черги. Так, відповідно до ст. 1264 ЦК України до четвертої черги на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Отже, спадщини відкрилася після смерті [PERSON] 15.03.2015 року. Згідно рішення суду від 11.04.2017 року встановлено факт проживання однією сім'єю позивача зі спадкодавцем до 2013 року. Отже, на момент смерті [PERSON] позивач з ним не проживала, тому не може бути визнана спадкоємцем четвертої черги. Крім того, у разі навіть не прийняття спадщини за заповітом, відповідач [PERSON] є спадкоємцем другої черги, оскільки є рідним братом спадкодавця, а згідно ч. 1 ст. 1258 УК України спадкування за законом здійснюється почергово. Право на обов'язкову частку позивач не має. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed