Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні власністю та зобовязання не чинити перешкоди у користуванні власністю, в якому просила ухвалити рішення яким усунути їй, [PERSON] перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні домоволодінням №9-а по вул. Партизанській в м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, шляхом зобовязання [PERSON] не чинити перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні домоволодінням. Адвокат позивачки [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши в сукупності докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що з 23 листопада 1991 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 12 вересня 2016 року було розірвано на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (а.с.23). Від шлюбу подружжя [PERSON] має двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На підставі договору купівлі-продажу укладеного 06 квітня 2007 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за №704, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку №9-а по вул. Партизанській в м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, тобто кожному належить по 1/4 частці будинку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованої 13 квітня 2016 року (а.с.21). Виходячи з цього позивачка на правах співвласника має право на користування всіма приміщеннями цього будинку. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Згідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі , яка відповідає його частці. Відповідно до вимог ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (коли порушення не пов'язані із позбавленням володіння). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку не позбавлені права користування будинком №9-а по вул. Партизанській в м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, а тому їх право на користування житлом підлягає захисту в порядку ст. 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З наведених норм законодавства вбачається, що власник житла має право на власний розсуд користуватися та розпоряджатися своєю власністю, та не може бути позбавлений такого права без позбавлення його права власності. [PERSON] не надано безспірних доказів та не доведено суду належними та допустимими доказами той факт, що [PERSON] чинить їй перешкоди в користуванні і розпорядження спільним будинком, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки сторони мають право користуватися жилим приміщенням нарівні, бо іншої угоди про порядок користування будинком між ними не укладено, а припинення сімейних відносин не позбавляє права користування спільним будинком, проживання та розпорядження займаним приміщенням. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Тому суд вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок позивачки.

Outcome: dismissed