Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, та пояснила, що як під час сумісного життя так і після розірвання шлюбу в 2004 році відповідач ухиляється від виконання свої обов'язків щодо виховання, утримання дитини, долею сина, станом його здоров'я, умовами виховання, утримання не цікавиться, матеріально дитину не підтримує, має значну заборгованість по сплаті аліментів. В зазначений період неповнолітній спілкувався лише з матір'ю відповідача, яка періодично забирала його на час канікул в м.Енергодар, де мешкала разом з колишнім чоловіком. Вона не чинила перешкод у спілкуванні сина з відповідачем, однак останній самоусунувся від спілкування з сином. В обґрунтування зазначених обставин надала суду довідку КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5», згідно якої батько дитини не звертався за медичною допомогою щодо дитини та довідки ЗБЛ №99, згідно якої [PERSON] не відвідував батьківські збори з 1-го по 9-й клас, перший раз відвідав класного керівника сина 29.03.2016 року. Просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що наприкінці 2015 року випадково дізнався про наявність судового рішення про позбавлення його батьківських прав, з яким не згоден, оскільки з часу розірвання шлюбу і до 2007 року спілкувався з сином, який приїжджав до нього додому в м.Енергодар. З 2007 року до теперішнього часу регулярно спілкується з сином за місцем свого проживання, син [PERSON] відвідує його родину, спілкується з дітьми від другого шлюбу, сина підтримує матеріально, організовує відпочинок на морі в літній період за свої кошти, дарує подарунки, підтримує захоплення дитини, проводить разом з ним достатньо часу під час канікул та має намір в подальшому приймати участь у його вихованні, оскільки любить сина та бажає підтримувати з ним зв'язок. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує, вважає позов [PERSON] безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування [PERSON] за позовними вимогами [PERSON] заперечує, надала до суду витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 06.04.2016 року, згідно якого комісія вирішила недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], висновок органу опіки та піклування Хортицької райадміністрації від 03.10.2007 року не підтримала, оскільки він був ухвалений без врахування пояснень дитина та відповідача. Неповнолітній [PERSON], [INFO], висловив у відповідності до ст. 171 СК України свою думку та пояснив, що спілкувався з батьком, відвідував його за адресою його проживання, батька любить та бажає з ним спілкуватись, не згоден з позбавленням його батьківських прав. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, неповнолітнього [PERSON], інших осіб, які беруть участь у справі, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних судом за клопотанням сторін, дослідивши надані відповідачем фотознімки, висновок органу опіки та піклування від 03.10.2007 року, витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 06.04.2016 року, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав необґрунтованими, недоведеними, та такими, що не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2000 року по 03.02.2004 року. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач по справі - [PERSON]. Згідно пояснень сторін, допитаних свідків, [PERSON] та [PERSON] до 2003 року мешкали спільно, а після остаточного припинення шлюбних відносин, [PERSON] переїхав мешкати окремо, неповнолітній [PERSON], [INFO] з зазначеного часу мешкає з матір'ю та вітчимом [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Від повторного шлюбу, зареєстрованому у 2006 році з [PERSON], позивачка має двох неповнолітніх дітей. [PERSON] перебуває у повторному зареєстрованому шлюбі з 2007 року, від якого має двох неповнолітніх дітей. З пояснень відповідача [PERSON] вбачається, а поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджується, що [PERSON] з 2004 року спілкувався з сином за місцем свого проживання, дарував подарунки на свята, організовував відпочинок влітку на морі. Відповідно до постанови судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.08.2003р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.11.2015 року зазначену постанову про стягнення аліментів скасовано. В зв'язку з наведеним суд не приймає до уваги факт ухилення відповідача від сплати аліментів в період часу з 2003 року та наданий позивачем розрахунок заборгованості Хортицького ВДВС ЗМУЮ по аліментам за виконавчим листом станом на 01.01.2013 року. Крім того, суд не погоджується з висновком про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав органу опіки та піклування від 03.10.2007 року, який в силу вимог ст. 212 ЦПК України не має для суду наперед встановленого значення і оцінений судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки при його ухваленні не враховані пояснення відповідача, думка дитини та інші обставини у справі. Аналіз матеріалів справи та наданих сторонами доказів дає підстави вважати, що позивачка у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України як сторона, яка приймала участь у справі не довела суду ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме не довела, що відповідач у справі [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п. 15 Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Посилання позивачки, як на підставу ухилення батька від виховання дитини на те, що батько в вихованні сина участі не бере, так як загальні збори у навчальному закладі не відвідував, з класним керівником не спілкувався до 2015 року, був відсутній при зверненнях до лікувальних закладів з метою отримання медичної допомоги [PERSON], на думку суду не свідчить що один з батьків ухиляється, оскільки такі відвідування достатні для одного із батьків. Покази свідків [PERSON], [PERSON] допитаних судом за клопотанням позивача, не доводять, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків. З огляду наведеного, виходячи з інтересів неповнолітнього [PERSON], який висловив заперечення проти позову, суд вважає обґрунтованим відмовити у позові про позбавлення батьківських прав, оскільки відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками [PERSON], які б свідчили про ухилення від виховання сина, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed