Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна про визнання виконавчого напису № 20764 від 19.05.2021 таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорчук Л.В. на підставі виконавчого напису № 20764 від 19.05.2021, який видав приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна за кредитним договором № 586.980.06.13.М від 29.12.2006, укладений між ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] відкрито виконавче провадження № 65819872 від 16.06.2021. Разом з цим, вважає виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом під час його вчинення не дотримано вимоги актів законодавства України та позивач не є належним боржником. За захистом своїх прав позивач звернувся до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021 матеріали справи передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 05.08.2021 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову. Ухвалою суду від 09.08.2021 відкрито провадження у справі. 05.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просив відмовити в задоволені позову, оскільки виконавчий напис вчинений відповідно до вимог чинного законодавства. 05.10.2021 відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу . В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подавав відзив на позовну заяву. Третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівнапро розгляд справи повідомлялась належним чином, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Третя особа - Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна про розгляд справи повідомлялась належним чином, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не сповіщала. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.12.2006 року між ЗАТ "Агробанк" року та [PERSON] укладено кредитний Договір № 586.980.06.13.М, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 591 700,00 гривень, строком з 29.12.2006 по 28.12.2009 зі сплатою 20% річних, з цільовим призначенням - на споживчі потреби. Відповідно до п. 1.3 договору встановлено, що кредит надається шляхом видачі готівкою або перерахування на рахунок, вказаний Позичальником, одноразово на підставі письмової заяви Позичальника. Відповідно до п. 2.1 договору в забезпечення Позичальником своїх зобов`язань за Договором Банк приймає поруку, згідно Договору Поруки № 586.980.06.13.М.1 від 29.12.2006 та заставу, згідно Договору застави № 586.980.06.13.М.1 від 29.12.2006. Відповідно до п. 2.2. Договору встановлено, що для відображення заборгованості Позичальника перед банком по наданому кредиту відкрити позичковий рахунок № [NUMBER] . В п. 10 договору, адреси і реквізити позичальника, зазначено: [PERSON] , прописаний: [ADDRESS] ; паспорт серії [NUMBER] , виданий Довгинцівським РВ Криворізьк. МУ УМВС України у Дніпропетровській області, 26.06.2006; ідентифікаційний номер: [NUMBER] . 19.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис № 20764, яким з [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження не відомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , фактичне місце роботи не відоме, який є боржником за кредитним договором 586.980.06.13.М від 29.12.2006, укладеним з ЗАТ «Агробанк» ЄДРПОУ 26237202, правонаступником усіх прав та обов`язків, якого на підставі договору відступлення вимоги за кредитними договорами № б/н від 03 червня 2015 року, є ТОВ «Грифон капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами 25122019-ГК/ПК від 25.12.2019є ТОВ «ПРОФІТ КРЕДИТ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11-12/20від 11.12.2020 є ТОВ «Вердикт капітал», заборгованість за кредитним договором № 586.980.06.13М від 29.12.2006. Строк платежу за кредитним договором № 586.980.06.13М від 29.12.2006 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.12.2020 по 22.04.2021. Сума заборгованості складає 2 331 980,92 грн. Боржником у вказаному виконавчому написі зазначено: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації та адреса місця проживання: [ADDRESS] . Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорчук Л.В. від 16.06.2021 відкрито виконавче провадження № 65819872 з виконання виконавчого напису № 20764 від 19.05.2021 приватного Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 2 332 630,92 грн. Положеннями ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачою, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Разом, з цим з копії виконавчого напису вбачається, що він вчинений на кредитному договорі № 586.980.06.13М від 29.12.2006, укладеному між ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] . За вказаним кредитним договором позичальником є [PERSON] , прописаний: [ADDRESS] ; паспорт серії [NUMBER] , виданий Довгинцівським РВ Криворізьк. МУ УМВС України у Дніпропетровській області, 26.06.2006; ідентифікаційний номер: [NUMBER] . Відповідно до інформації з веб-сайту МВС «Розшук», паспорт серії [NUMBER] : знайдено серед викрадених та втрачених. Орган реєстрації: Південне відділення поліції Кам`янського відділу ГУНП в Дніпропетровській області, дата реєстрації: 08.02.2008. Відповідно до відомостей загальнодоступного інформаційного сервісу перевірки ідентифікаційного коду вбачається: що за ідентифікаційним кодом - 2562925070, розшукано особу чоловічої статі, віком 51 рік, [INFO] . Відповідно до копії паспорта позивача, копія якого містися в матеріалах справи, позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Леміщиха, Жашківського району, Черкаської області, місце реєстрації: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] . З зазначеного висновуються, що кредитний договір № 586.980.06.13.М від 29.12.2006, укладений не з позивачем - [PERSON] , [INFO] , а з іншою особою. В кредитному договорі, в реквізитах позичальника: співпадають лише прізвище: [PERSON] , інші відомості: місце реєстрації, серія та номер паспорта, ідентифікаційний номер, не стосуються позивача в цій справі, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. З урахуванням того, що судом не встановлена відповідальність позивача перед відповідачем, щодо повернення грошових коштів за кредитним договором № 586.980.06.13.М від 29.12.2006, суд вважає, що приватним нотаріусом, вчинено оспорюваний виконавчий напис, на підставі документів, які не підтверджують безспірність заборгованості та відповідальності боржника перед стягувачем, що суперечить ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», а тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1статті 264Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1362 грн. 00 коп.

Outcome: approved