Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі банк), третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Білецька Н.А. про визнання недійсним іпотечного договору від 22.05.2007 року за реєстровим №4897 укладеного між нею та АКБ «ТАС- Комерцбакн» та скасування у Державному реєстрі іпотек запису про обтяження квартири за [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач вказує, що 22 травня 2007 року між нею та АК банком «ТАС -Комерцбанк» було укладено кредитний договір. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, між банком та нею було укладено договір іпотеки квартири за [ADDRESS]. Вважає, що на момент укладення іпотечного договору, вона не мала права передавати зазначену квартиру в іпотеку, оскільки не здійснила повноцінної реєстрації належного їй майна. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові. Представник банку позов не визнав, зіславшись на доводи викладені у запереченнях на позов. Крім того, вказала, що позивач пропущено строк позовної давності без поважних причин. Приватний нотаріус Білецька Н.А. у судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце його була повідомлена належним чином. Однак, була присутня у попередньому судовому засіданні та вказала, що позов є безпідставними. Зазначила, що договір іпотеки та договір купівлі-продажу спірної квартири був посвідчений нею в один день 22 травня 2007 року. Договір купівлі-продажу квартири був нотаріально посвідчений та зареєстрований в Державного реєстру правочинів. Після чого нею було отримано витяг з Державного реєстру правочинів та на підставі поданих документів було здійснено посвідчення договору іпотеки, що відповідало вимогам діючого законодавства станом на 22.05.2007року. Так, якщо договір про відчуження майна підлягав державній реєстрації, то право власності у набувача виникало з моменту такої реєстрації, тобто реєстрації нотаріально посвідченого договору ( ч.ч.3,4 ст. 334 ЦК в редакції станом на 22.05.2007). Посилаючись на наведене, просила відмовити у позові. Судом встановлено, що 22 травня 2007 року між АК банком «ТАС- Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбнак» та [PERSON] ([PERSON]) було укладено кредитний договір за № 1906/0507/71-003, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 25 000 доларів США на строк до 21 травня 2032 року. Згідно умов п. 1.4 кредитного договору кредитні кошти були надані [PERSON] для здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON] щодо придбання трикімнатної квартири за [ADDRESS]. 22 травня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] (після одруження [PERSON]) було укладено договір купівлі-продажу квартири за [ADDRESS], згідно умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила належну [PERSON] трикімнатну квартиру за [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватний нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А., зареєстрований за №4884 З витягу з державного реєстру правочинів від 22.05.2007 року за № 4015623 встановлено, що даний договір купівлі-продажу був зареєстрований в державному реєстрі правочинів 22 травня 2007 року за № 2101701. В якості забезпечення виконання позивачем зобов'язань щодо погашення кредиту, 22 травня 2007 року між позивачем та АК банком «ТАС-Комерцбанк» було укладено іпотечний договір, згідно умов якого, в іпотеку була передана квартира придбана позивачем за кредитні кошти по [ADDRESS]. Згідно умов п.3 договору іпотеки, предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. 22 травня 2007 року за реєстровим № 4884, зареєстровано в державному реєстрі правочинів 22 травня 2007 року за №2101701. З витягу про реєстрацію у державному реєстрі іпотек від 22.05.2007 року за № 12621664 встановлено, що договір іпотеки був зареєстрований у державному реєстрі іпотек за №4995702 22.05.2007 року. Договір іпотеки та договір купівлі-продажу був посвідчений одним і тим самим нотаріусом 22 травня 2007 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу квартири у нотаріуса були в наявності усі необхідні документи. Нотаріусом було зроблено витяг з Державного реєстру правочинів та на підставі поданих документів було здійснено посвідчення договору іпотеки. 12 листопада 2010 року між банком та [PERSON] було укладено додаткові угоди до кредитного та іпотечного договорів щодо внесення змін до них. З свідоцтва про шлюб виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції від 18.10.2007 року встановлено, щ [PERSON] зареєструвала шлюбу із [PERSON] та після одруження зміна прізвище на «[PERSON]». 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АК банком « ТАС Комерц-банк», та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та іпотечними договору, у тому числі і щодо [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно з роз'ясненнями викладеними у п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до вимог ч.4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до п.6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №671, державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням. Пунктом п. 3 договору іпотеки визначено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. 22 травня 2007 року за реєстром № 2101701. З даних Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 4015623 від 22 травня 2007 року вбачається, що 22 травня 2007 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбала у власність квартиру за [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Білецькою Н.А. номер правочину -2101701. Після державної реєстрації договору купівлі-продажу у Державному реєстрі правочинів [PERSON] мала право, як власник майна, передавати його в іпотеку. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу від 22 травня 2007 року між [PERSON] та [PERSON].1 був укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений та проведено його державну реєстрацію відповідно до Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №671, у зв'язку з чим підстави вважати, що вказана квартиру на момент укладення договору іпотеки не належала [PERSON] відсутні. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 31-4-8 від 23 грудня 2004 року та положень ч. 5 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», у разі, якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатись одночасно. Згідно з вимогами ч.2 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Згідно з вимогами ч.ч.5, 6 ст.5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є нерухомість, що належить третім особам та стане власністю іпотекодавця після укладення такого договору, посвідчується нотаріусом до моменту оформлення права власності іпотекодавця на нерухомість. Таким чином, відсутність реєстрації самого договору купівлі-продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки, в органах БТІ не тягне за собою підстав для визнання договору іпотеки недійсним відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позивачем не доведено факту порушення її прав з боку відповідача. Договір іпотеки та договір купівлі-продажу вказаної вище квартири посвідчено одним і тим самим нотаріусом, яким дотримано вимоги чинного законодавства при посвідчені оскаржуваних договорів. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки їй було відомо про оскаржуваний договір у день його укладення 22 травня 2007 року, а до суду із позовом про визнання його недійсним позивачка звернулась лише 10.03.2015 року, після винесення судом рішення про стягнення з неї на корись відповідача заборгованості до договору кредиту.

Outcome: dismissed