Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

17.04.2018 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду звернувся позивач з позовом про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради і визнання недійсним договору купівлі-продажу. Позов обґрунтовує тим, що Новоград-Волинською місцевою прокуратурою виявлено факт порушення вимог законодавства при відчужені Гульською сільською радою майна комунальної власності. Рішенням шістнадцятої сесії Гульської сільскої ради від 14.07.2017 року затверджено звіт № 4/3213 про оцінку майна нежитлової будівлі за адресою: вул. Варшавська, 11, с. Гульськ, Новоград-Волинського району в сумі 71030,00 грн. Рішенням сімнадцятої сесії сьомого скликання Гульської сільської ради від 14.09.2017 року № 268 «Про продаж нежитлової будівлі за адресою: вул. Варшавська, 11, с. Гульськ, Новоград-Волинського району, вирішено продати нежитлове приміщення, яке знаходиться по вул. Варшавська, 11, с. Гульськ, Новоград-Волинського району за ціною 74030,00 грн., шляхом проведення аукціону. 08.09.2017 року Гульською сільською радою із ПП «України Експерт Центр» укладено договір про організацію та проведення аукціону з продажу вище вказаного майна. 22.11.2017 року за результатами проведеного аукціону, між сільською радою та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно якого, продавець Гульська сільська рада зобовязується передати нерухоме майно у власність покупцю [PERSON] адміністративну будівлю сільської ради за адресою: вул. Варшавська, 11, с. Гульськ, Новоград-Волинського району. Загальна вартість відчуженого нерухомого майна згідно договору становить 81433,00 грн. Актом прийманняпередавання від 23.11.2017 року вище вказане нерухоме майно сільською радою передано [PERSON] Разом з тим, рішення сесії Гульської сільської ради від 14.09.2017 року № 268 та укладений договір купівлі продажу не відповідає вимогам чинного законодавства виходячи з наступного. Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності на державне або комунальне майно у разі його приватизації в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного майна», приватизація державного майна платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований обєкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки. За приписами ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про приватизацію державного майна, відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. За змістом ст. 4 ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», визначено, що продавцями обєктів малої приватизації, що перебувають у державній та комунальній власності, є відповідно: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва: органи приватизації, створені місцевими [PERSON]. Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку обєктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації обєктів права комунальної власності. Відповідно до п. 6 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» доцільність, порядок та умови відчуження обєктів права комунальної власності визначаються відповідно радою. Тобто, для відчуження комунального майна законодавством вимагається дотримання спеціальної процедури, яка включає в себе, зокрема, прийняття компетентним органом рішення про включення майна до переліку обєктів, які підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні або конкурсом. Розділом ІІ ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» визначено загальний перелік дій, які має вчинити відповідна рада (орган приватизації) при відчуженні комунального майна територіальної громади. Так, у відповідності ст. 7 ЗУ Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» Фонд державного майна України, Верховна [PERSON] Автономної Республіки Крим, місцеві [PERSON] затверджують за поданням органів приватизації переліки обєктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні (втому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом; викупу. Включення обєктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється з ініціативи державного органу приватизації уповноваженого органу управління чи покупця. Орган приватизації розглядає подану заяву і в разі відсутності підстав для відмови у приватизації включає підприємство до переліків, зазначених у частині першій цієї статті. В порушення вимог вищевказаного законодавства рішенням сесії Гульської сільської ради від 14.09.2017 року №268 вирішено продати нежитлове приміщення, яке знаходиться по вул. Варшавській, 11, с. Гульськ без проведення відповідної підготовчої процедури та включення майна до переліків майна, що підлягає приватизації. Також в порушення ст. 8 ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» сільською радою не підготовлена та неопублікована інформація про обєкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях, місцевій пресі, інших друкованих виданнях. Частиною 5 ст. 7 ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» визначено випадки при яких можлива відмові від приватизації. Це зокрема, відсутність необхідних документів, що подаються разом з пропозиціями стосовно включення обєкта до переліку; є законодавчо встановлене обмеження на приватизацію цього підприємства; не затверджено переліків, передбачених частиною першою цієї статті. Тобто, чинним законодавством прямо передбачено відмову у приватизації у разі не включення комунального майна до відповідних переліків приватизації. Окрім того, рішення відповідача № 268 про відчуження комунального майна сільською радою прийнято 14.09.2017 року, при цьому договір про організацію та проведення аукціону укладено сільською радою 08.09.2017 року, тобто до прийняття рішення про продаж майна із аукціону та розпорядження про укладення договору. На підставі вищевикладеного позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення сесії Гільської сільської ради від 14.09.2017 року № 268 «Про продаж нежитлової будівлі за адресою с. Гульськ, вул. Варшавська, 11» та визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 22.11.2017 року між Гульською сільською радою та [PERSON] Представники позивача прокурори Матвійчук М.М. та Лівіна В.О. позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON], представник відповідача - Гульської сільської ради Новоград-Волинського району [PERSON] та [PERSON] заперечили проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] заначив, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав, що прокурор не вправі звертатися із вказаним позовом в інтересах держави, оскільки оспорюваними рішенням сільської ради та договором купівлі-продажу жодним чином права держави не порушуються, а тому позов є безпідставним. Суд, заслухавши прокурорів Матвійчука М.М. та Лівіну В.О., відповідача [PERSON], представників відповідача - Гульської сільської ради Новоград-Волинського району [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку. Встановлено, що рішенням шістнадцятої сесії Гульської сілької ради від 14.07.2017 року затверджено звіт № 4/3213 про оцінку майна нежитлової будівлі за адресою: вул. Варшавська, 11, с. Гульськ, Новоград-Волинського району в сумі 71030,00 грн. (а.с. 8, 9). Рішенням сімнадцятої сесії сьомого скликання Гульської сільської ради від 14.09.2017 року № 268 «Про продаж нежитлової будівлі за адресою: вул. Варшавська, 11, с. Гульськ, Новоград-Волинського району, вирішено продати нежитлове приміщення, яке знаходиться по вул. Варшавська, 11, с. Гульськ, Новоград-Волинського району за ціною 74030,00 грн., шляхом проведення аукціону (а.с. 11). 08.09.2017 року Гульською сільською радою із ПП «України Експерт Центр» укладено договір про організацію та проведення аукціону з продажу вище вказаного майна (а.с. 12). Про проведення аукціону ПП «Україна-Експерт-Центр» було оприлюднене оголошення в газеті «Аviso» (а.с. 14). За результатами аукціону переможцем визначено [PERSON], що підтверджується протоколом аукціону (а.с. 13) 22.11.2017 року за результатами проведеного аукціону, між сільською радою та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно якого, продавець Гульська сільська рада зобовязується передати нерухоме майно у власність покупцю [PERSON] адіміністативну будівлю сільської ради за адресою: вул. Варшавська, 11, с. Гульськ, Новоград-Волинського району. Загальна вартість відчуженого нерухомого майна згідно договору становить 81433,00 грн. (а.с. 15-16). Актом приймання передавання від 23.11.2017 року вище вказане нерухоме майно сільською радою передано [PERSON] (а.с. 17). Прокурор обґрунтовуючи своє звернення до суду в інтересах держави посилається на те, що прийняття сільською радою спірного рішення та відчуження комунального майна поза встановленого порядку явно суперечить інтересам територіальної громади міста, оскільки призвело до незаконного переходу комунального майна у приватну власність. Зазначив, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у комунальну власність майна, яке вибуло з комунальної власності територіальної громади всупереч встановленому законом порядку. Однак, з такою позицією прокурора суд не погоджується з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У свою чергу, ч. 4 ст. 56 ЦПК України зазначає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор, на виконання вимог закону, наводив обґрунтування в чому полягає порушення інтересів держави. Однак, доказів на те, що завдано шкоди інтересам державі, необхідність їх захисту, не надав. Прокурор посилається на те, що орган, який мав захищати права територіальної громади являється відповідачем - Гульська сільська рада. Однак, суд до цих пояснень прокурора відноситься критично. Як вбачається з матеріалів справи, про проведення аукціону з продажу нерухомого майна було оголошено в засобах масової інформації (а.с. 14). Рішення про продаж нерухомого майна шляхом проведення аукціону було прийнято на засіданні шістнадцятої сесії сьомого скликання депутатів Гульської сільської ради (а.с. 8). Отже, факт проведення аукціону був відомий як депутатам так і жителям територіальної громади. До прокурора не звертались члени територіальної громади із проханням захисти їхні права. Суд враховує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року). Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27). Пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У свою чергу, ч. 1 ст. 81 ЦПК України вказує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки прокурором не доведено які збитки завдані інтересам держави то суд, на підставі вищевикладеного, вирішив відмовити керівнику Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. Повний текст рішення виготовлено 23.10.2018 року

Outcome: dismissed