Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області із позовом (уточненим 17.01.2017) до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 936,70 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником автомобіля марки RENAULT KANGOO, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ №894164 від 07.12.2010. 28.09.2016, рухаючись на вказаному автомобілі по вул. Озерна, с. Піски Новопсковського району Луганської області, напроти житлового будинку №2, власником якого є відповідач, в результаті наїзду на деревяну дошку зі цвяхами, ним було пошкоджено переднє та заднє колеса правого боку автомобіля. На його думку, вказану деревяну дошку з цвяхами 28.09.2016 о 08 год. 00 хв. поклав на проїжджу частину відповідач та навмисно приховав її, накривши травою. За даним фактом він звернувся до Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області, що підтверджується відповідним повідомленням №8964/111/40-2016 від 07.10.2016 та висновком про результати розгляду заяви від 10.10.2016, яким йому було рекомендовано звернутися з цього приводу до місцевого суду. Внаслідок протиправних дій відповідача, які виразилися в умисному пошкодженні майна, йому було спричинено матеріальних збитків, як становлять 686,70 грн. вартість матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля, що підтверджується висновком експерта та 250 грн. за проведення експертного дослідження. Добровільно відшкодувати шкоду відповідач відмовився. Крім того, неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування автомобілем, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, зокрема неодноразових поїздок на СТО для ремонту автомобіля. Розмір відшкодування за моральну шкоду позивач оцінює в 1000 грн. Таким чином загальна сума відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача склала 1936,70 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду повернулися конверти з позначками «за закінченням терміну зберігання», заяв про розгляд справи без його участі суду не надавав. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю. Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. З огляду на встановленні обставини справи та пояснення позивача, суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини по відшкодуванню шкоди (деліктні правовідносини), які регулюються нормами ст.ст. 22, 1166 ЦК України. Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини заподіювача шкоди. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], є власником легкового автомобіля марки «RENAULT» модель «KANGOO», 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ №894164 (а.с.6). Згідно пояснень позивача 28.09.2016, рухаючись на вказаному автомобілі по вул. Озерна, с.Піски Новопсковського району Луганської області, напроти житлового будинку №2, власником якого є відповідач, в результаті наїзду на деревяну дошку з цвяхами, ним було пошкоджено переднє та заднє колеса правого боку автомобіля. Згідно висновку експертного автотоварозанвчого дослідження №061/16 від 04.10.2016 вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля марки «RENAULT» модель «KANGOO», державний номер [NUMBER], на дату проведення експертного дослідження склала 686,70 грн. (а.с. 9-11). За проведення зазначеної експертизи [PERSON] сплатив 250 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №015 від 03.10.2016 (а.с.13). З цього приводу [PERSON] звернувся до Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області із заявою, яку зареєстровано в ЖЄО за №1535 від 28.09.2016. Листом №8964/111/40-2016 від 07.10.2016 Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області [PERSON] повідомили, що за результатами перевірки розгляд його заяви було завершено на підставі п.4.3 Наказу МВС України №1177 від 10.10.2004 «Про затвердження Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі МВС» та запропоновано йому звернутися до місцевого суду для вирішення питання щодо відшкодування матеріальних збитків (а.с.7). Як вбачається з висновку про результати розгляду заяви громадянина [PERSON] від 06.10.2016, інспектором Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області капітаном поліції [PERSON] встановлено, що зі слів [PERSON] 28.09.2016 приблизно о 12 год. 00 хв., керуючи своїм автомобілем біля будинку №2 по вул. Озерній в с. Піски Новопсковського району Луганської області, де проживає [PERSON] він пробив два колеса переднє та заднє з лівої сторони на своєму автомобілі. Дані колеса пошкодив через два деревяні дрючки з цвяхами, які лежали на дорозі та були прикриті травою та буряном. Зазначене також підтвердила його мати [PERSON], яка бачила, що 28.09.2016 о 08 год. 00 хв. [PERSON] біля свого двору носив у руках дрючки. [PERSON] і [PERSON] бачили в ранковий час сусіда [PERSON], який знаходився у себе біля двору, але що він робив вони не звернули увагу. Вони вважають, що дрючки з цвяхами на дорогу поклав [PERSON] Сам [PERSON] від надання пояснень відмовився (а.с.8). Згідно листа №388 від 10.10.2016 виконавчого комітету Пісківської сільської ради Новопсковського району Луганської області на вуличній дорозі біля будинку [PERSON] будматеріали не виявлені, з громадянином [PERSON] проведена профілактична бесіда (а.с.14). З аналізу досліджених в судовому засіданні доказів вбачається те, що позивач достовірно не довів тієї обставини, що саме від встановленої [PERSON] на дорозі дошки із цвяхами позивачу завдана матеріальна шкода у виді пошкоджених колес і взагалі не доведено факту того, що виявлені на місці події позивачем дошки із цвяхами, які пошкодила колеса автомобіля, яким володіє позивач, були встановлені саме відповідачем [PERSON] для заподіяння шкоди саме позивачу. За таких обставин, суд вважає встановленим факт наявності шкоди, але не доведеним причинний звязок між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, так як остання має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, чого не було доведено позивачем, та встановлено судом під час розгляду даної справи, наявність яких є обовязковою умовою для відшкодування шкоди з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня провини особи, що завдала моральну шкоду, якщо провина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності й справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню, і не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В той же час, п. 4 вказаної Постанови Пленуму передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Відповідно до розяснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». Частина 3 ст.386 ЦК України передбачає, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до роз'яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу. Відповідно до ст.ст. 10,59,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність вищевказаних обставин. На підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди [PERSON] зазначив лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди, однак позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 59,60 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача та з яких міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди саме в таку суму - 1000 гривень. За таких обставин суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позивач в позовній заяві та під час судового розгляду не надав належних доказів наявності вини відповідача щодо спричинення йому матеріальної та моральної шкоди, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed