Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

10.05.2018 року до суду звернувся представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» з вищезазначеним позовом, згідно якого просить стягнути з відповідачки заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 05.04.2007 року, яка виникла станом на 16.04.2018 року в загальній сумі 11 529 грн. 27 коп. та складається з наступного: - 3 776 грн. 07 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 7 200 грн. 19 коп., заборгованість за пенею; - 500 грн., штраф (фіксована частина); - 525 грн. 20 коп. штраф (процентна складова), а також просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати по сплаті судового збору. У позові вказує, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 05.04.2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг». Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3. до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції на картрахунках. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та Угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідачка своєчасно не надавала банку грошові кошти на погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідачка станом на 16.04.2018 року має заборгованість 11 529 грн. 27 коп., з яких нараховано відсотків за користування за кредитом - 3 776 грн. 07 коп.; нараховано пені - 7 200 грн. 19 коп., а також, відповідно до п.2.1.1.7.6 умов надання банківських послуг, штраф (фіксована частина)- 500 грн.; штраф (процентна складова) - 525 грн. 20 коп. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ "ПриватБанк" та підставою звернення до суду з даним позовом. Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії. 10 травня 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим в справі було визначено суддю Семенюк Л.А. (а.с.34). 04.06.2018 року отримана довідка з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 14.05.2018 року (а.с.36) про реєстрацію місця проживання відповідачки - фізичної особи. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 червня 2018 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження (а.с.37). 11 січня 2019 року ухвалою суду (а.с.50) задоволено клопотання заявниці про відкладення розгляду справи. 27 лютого 2019 року [PERSON] надала до суду звернення про врахування моментів захисту клієнтів, відповідачка позов не визнала, однак просить звернути уваги на те, що при отриманні кредиту мало місце порушення статті 11 прав споживача, а саме - не був підписаний договір та дотримані інші умови при укладенні договору, а тому кредитодавець не має право вимагати стягнення будь-яких сум, не зазначених у договорі про надання споживчого кредиту. Статтею 2 ЗУ «Про споживче кредитування» № 1734-VIII спожив має бути поінформований про відсотки і всі умови надання кредиту. Крім того, суму тіла кредиту вона внесла. Нараховані відсотки вважає не обґрунтованими. До того ж, банк теж порушує права споживачів - кредитні відсотки не можуть настільки перевищувати тіло кредиту. Також відсотки та пеня не можуть перевищувати 15% від тіла кредиту, відповідно закону № 2455 про кредитування. Звертає увагу на те, що вона є одинока мати, дитина якої потребує лікування. 27 лютого 2019 року ухвалою суду відкладено розгляд справи по заяві відповідачки, яка бажала скористатись правовою допомогою (а.с.57). 11 квітня 2019 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи (а.с.65). 23 квітня 2019 року представник позивача через канцелярію суду надав пояснення на відзив, згідно яких зазначено, що банком надано відповідачці всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами договору. Також вказує, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки вказаний закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем споживачеві на придбання продукції. В даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Також, з анкети заяви чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто сторонами були досягнуті усі істотні умови договору. Випискою по рахункам підтверджується, що відповідачка до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що остання знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. За таких обставин позов підтримує в повному обсязі. Справа розглядалась в спрощеному провадженні з викликом сторін, однак сторони в судове засідання не з`явилися. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як передбачено п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило свою назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», при цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства, з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних із зміною назви. Тому в подальшому назва позивача вказується АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.46). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № б/н від 05.04.2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копією заяви (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Судом встановлено, що підписана відповідачкою заява (а.с.8), разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідачки у заяві. Таким чином відповідачка підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору та кредитний договір, шляхом складання зазначеного вище документу, був укладений у належній письмовій формі. Крім того, положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Також, судом встановлено, що укладений між сторонами договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того, відповідно до наданого суду розрахунку (а.с.5, 6-7) вбачається, що відповідачка активно користувалася виданою їй кредитною карткою, отримувала кредитні кошти та періодично вносила грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, тобто відповідачка фактично виконувала умови укладеного договору, укладений договір відповідав як волі, так і волевиявленню відповідачки. Крім того, судом встановлено, що сторони уклали договір про приєднання,

Outcome: dismissed