Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просила зобов`язати Виконавчий комітет Дніпровської міської ради виключити квартиру [ADDRESS] із переліку службових квартир. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів № 18/3 від 18.01.1985 року було вирішено занести до списків службових квартир Дніпропетровського відділення Придніпровської залізниці в тому числі серед інших двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 28,13 м2. На підставі рішення виконкому Кіровської районної ради народних депутатів трудящих міста Дніпропетровська від 19.04.1985 №370, 12 травня 1985 року [PERSON] разом із чотирма членами сім`ї було видано Ордер №94 на право заняття 2 кімнатної квартири [ADDRESS] . З 2015 року позивач розпочав процедуру виведення спірної квартири з числа службових. Зокрема, Протоколом № 8 Дистанції колії ст. Нижньодніпровськ вузол Придніпровської залізниці було вирішено клопотати перед залізницею про дозвіл на виведення квартири, в якій мешкає [PERSON] зі службового житла. 17.09.2015 Відокремлений структурний підрозділ «Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень» листом за вих. № 468/ДНКМ-1 звернувся до Дніпропетровської міської ради з клопотанням про виключення двокімнатної квартири [ADDRESS] з числа службового житлового фонду, яку було надано рішенням Придніпровської залізниці у 1985 році [PERSON] на склад сім`ї чотири особи. 23.03.2017 департамент житлового господарства Дніпровської міської ради листом за вих. № Д-74/1 було повідомлено, що питання виключення квартири [ADDRESS] із числа службових розглядалось департаментом корпоративних прав та правового забезпечення дніпропетровської міської ради. Також було повідомлено, що на адресу ВСП «Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень» ДП «Придніпровська залізниця» КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» були направлені листи, відповіді на які підприємством не було надано, у зв`язку з чим департаментом корпоративних прав та правового забезпечення міської ради питання щодо виключення квартири [ADDRESS] із числа службових, не було розглянуто. 03.04.2020 позивачу надійшов лист за вих. № НЗК-7-3/59 від Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», яким було повідомлено, що після реорганізації підприємств залізничного транспорту регіональна філія «Придніпровська залізниця» не має статусу юридичної особи і права самостійного розпорядження майном, закріпленим за АТ «Укрзалізниця». Також, було зазначено, що у зв`язку з карантином, АТ «Укрзалізниця» мінімізувала присутність працівників на робочих місцях, тому після закінчення карантину, регіональною філією «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» буде поновлено процедуру оформлення та погодження пакету документів, який буде направлено до правління АТ «Укрзалізниця». Відповідно до листа АТ «Українська залізниця», спірний житловий будинок передано з балансу Дніпропетровської дистанції цивільних споруд Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на баланс ДКЖП «Південне». КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради було надано відповідь за вих. № 45 від 28.04.2021 про те, що житловий будинок [ADDRESS] з 01 листопада 2020 року переданий на баланс КП «Жилсервіс-5» ДМР. Отже, з 01 серпня 2000 житловий будинок [ADDRESS] перейшов у комунальну власність міста. Викладені обставин слугували підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2021 по зазначеній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. 22.07.2021 до суду надійшов відзив на позов від представника Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, в якому зазначено, що предмет спору між позивачем та Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради у даному випадку відсутній, у зв`язку з чим, позивачу необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог. 22.07.2021 від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив до позовної заяви, відповідно до якої представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог. У відповіді зазначено, що спірна квартира підлягає виключенню зі статусу службових, та відповідно до норм чинного законодавства такими повноваженнями наділені лише виконавчі комітети відповідної районної, міської, районної в місті Ради, враховуючи те, що майно знаходиться у комунальній власності міста Дніпра, вбачається, що належним відповідачем по даній справі є саме Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, оскільки саме цей відповідач має необхідні повноваження щодо виключення майна з числа службових. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2021 закрито підготовче судове засідання по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Виконавчого комітету Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Третя особа Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином (а.с. 67), причини неявки суду невідомі. Третя особа Житлово-експлуатаційне підприємство «Південне» Дніпропетровської міської ради явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату та час судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі рішення № 18/3 від 18.01.1985 до списку службових квартир Дніпропетровського відділення Придніпровської залізниці в тому числі внесено двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 28,13 м2 (а.с. 14). Відповідно до Ордеру № 94 [PERSON] , сім`я якого складається з чотирьох осіб, надана на праві заняття квартира [ADDRESS] . Ордер виданий на підставі рішення виконкому Кіровської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська від 19.04.1985 №370 (а.с. 15). Протоколом № 8 від 04.09.2015 наради при начальнику дистанції колії ст. Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці ухвалили клопотати перед залізницею про дозвіл на виведення квартири, в якій мешкає пенсіонер дистанції [PERSON] зі службового житла (а.с. 16). На звернення [PERSON] від 21.02.2017, директор Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради Грицай В.В. надав відповідь про наступне. З метою надання консультацій з порушеного питання КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» на адресу ВСП «Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень» ДП «Придніпровська залізниця» були направлені листи від 30.10.2015 вих. № 2485 та від 06.11.2015 вих. № 2767, відповіді на які, підприємством не було надано. У зв`язку з чим, департаментом корпоративних прав та правового забезпечення міської ради питання щодо виключення квартири [ADDRESS] із числа службових, не було розглянуто. У зв`язку з припиненням департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради і передачею його повноважень в частині розподілу та надання житла департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, актом приймання-передачі до департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради були передані документи департаменту корпоративних прав та правового забезпечення. Документи щодо виключення квартири [ADDRESS] від департаменту корпоративних прав та правового забезпечення ДМР не передавалися. Клопотання Регіональна філія «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» щодо виключення із числа службових квартири [ADDRESS] на цей час до департаменту житлового господарства ДМР не надавала (а.с. 18). З вказаного листа вбачається, що департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради не має підстав для виключення кв. [ADDRESS] із числа службових, оскільки необхідне для цього клопотання надане не було. Регіональна філія «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» своїм листом від 03.04.2020, повідомила [PERSON] , що після закінчення карантину регіональною філією «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» буде поновлено процедуру оформлення та погодження пакету документів, який буде направлено до правління АТ «Укрзалізниця» для прийняття рішення стосовно порушеного ним питання. Так як на час розгляду його заяви оформлення та погодження документів призупинилося, оскільки у зв`язку з загрозою поширення коронавіруса більшість підприємств, установ та організацій були змушені призупинити свою діяльність. Крім того, АТ «Укрзалізниця» мінімізувала присутність працівників на робочих місцях. (а.с. 19). На запит адвоката Левковської К.Ю. було надано акт приймання-передачі житлового фонду Дніпропетровської дистанції цивільних споруд Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на баланс ДЖКП «Південне» від 01.08.2000 відповідно до якого, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , передано з балансу Дніпропетровської дистанції цивільних споруд Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на баланс ДКЖП «Південне» (а.с. 22-27). На запит адвоката Левковської К.Ю. було надано відповідь від 28.04.2021 за № 45 відповідно до якої, житловий будинок [ADDRESS] з 01 листопада 2020 року переданий на баланс КП «Жилсервіс-5» ДМР (а.с. 30). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Відповідно до ст.. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Статтею 345 Цивільного кодексу закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» - до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації в тому числі квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відноси повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЖК УРСР, порядок надання службових жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Пунктом 6 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затверджене постановою Ради Міністрів РСР «Про службові житлові приміщення» від 04.02.1988 р. № 37, передбачено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Як було встановлено в судовому засідання з пояснень представника позивача та матеріалів справи, заява [PERSON] перебувала на розгляді в Департаменті житлового господарства Дніпровської міської ради та рішення по ній прийнято не було, а тому звернення до суду позивача є передчасним, оскільки право особи порушено на момент звернення до суду не було. На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.\~Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Слід вказати, що 14 травня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках № 360/536/17-а, адміністративне провадження №К/9901/16975/18 (ЄДРСРУ № 89251080) вказав, що застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні. В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання. Оскільки клопотання вже було розглянуто, рішення прийнято, тому повторний розгляд клопотання не захистить прав заявника. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В даному випадку, позивачу відмовлено не було, рішення про відмову у виключенні квартири із переліку службових не було прийнято,\~а тому відсутній предмет спору, позивачем не надано жодних доказів, що свідчили про порушення прав та інтересів, які підлягали б захисту в судовому порядку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачами судові витрати відшкодуванню не підлягають, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed