Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, який обґрунтувала тим, що відповідач є її батьком. На даний час позивач є повнолітньою, проте має інвалідність з дитинства другої групи. Мати позивача [PERSON] неспроможна утримувати дочку самостійно, оскільки для її лікування потрібні значні витрати, а коштів державної соціальної допомоги не вистачає. Також зазначила, що є студентом 6-го курсу педагогічного факультуту №1 Львівського національного медичного університету ім.Данила Галицького, форма навчання денна, в зв`язку з чим вона позбавлена можливості працевлаштуватися та самостійно себе утримувати, а тому пенсія по інвалідності є єдиним доходом. Відповідач [PERSON] не цікавиться її життям та здоров`ям, не допомагає матеріально, хоча має таку можливість. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно на період встановлення інвалідності до 01.12.2021 року . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві. Суду пояснив, що не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки сам потребує постійного медичного нагляду та лікування, так як хворий на цукровий діабет. На даний час не працює, отримує пенсію по вислузі років, однак розмір пенсії є незначним, що позбавляє можливості надавати матеріальну допомогу [PERSON] .. Також сплачує аліменти на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, а саме на утримання дочки [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що позов не обґрунтований, а тому в його задоволенні просив відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] , що не заперечується відповідачем та стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). На даний час позивач є повнолітньою, однак із довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії стверджується та обставина, що [PERSON] , 1997 року народження є інвалідом другої групи з дитинства. Інвалідність встановлена на строк до 01.12.2021 року (а.с.8). Відповідно до довідки №244 від 12.11.2020 року Луцького національного медичного університету ім.Данила Галицького, [PERSON] є студенткою 6-го курсу медичного факультету, денної бюджетної форми навчання (а.с.9). Судом встановлено, що [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , що стверджується копією довідки про склад сім`ї (а.с.6). Відповідно ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Тобто, батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги - пенсій та допомог у зв`язку з інвалідністю. Батьки не зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання. У відзиві на позов, відповідач [PERSON] зазначає, що він не працює, перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію по вислузі років (а.с.27). Дана обставина підтверджується довідкою №1656 від 28.12.2020 року, виданою Головним упрвлінням пенсійного фонду України у Волинській області, з якої вбачається, що сума пенсії [PERSON] за період: з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року складає 26512,74 грн (а.с.35). Встановлено також, що значну частину із даного доходу відраховують в рахунок аліментів на утримання його повнолітніх дітей, які продовжують навчання, а саме: сума аліментів в користь позивача [PERSON] , згідно виконавчого листа №167/80/16-ц за період: з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року складає 5167,14 грн.; сума аліментів в користь дочки [PERSON] , згідно виконавчого листа №167/79/16-ц за період: з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року складає 3706,11 грн. (а.с.35). Таким чином, твердження позивача [PERSON] про те, що відповідач матеріальної допомоги на її утриманння не надає та інших осіб на утриманні немає, суд до уваги не приймає. З пояснень відповідача, виписки із медичної карти амбулаторного хворого, встановлено також, що відповідач хворіє цекровим діабетом та витрачає кошти на придбання медичних препаратів (а.с.28, 29, 30, 31-33). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 12 ЦПК України унормовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, позивач не надала доказів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу в зазначеному нею розмірі, враховуючи положення частини першої ст.199 СК України, за змістом якої матеріальна допомога повнолітній дочці зобов`язана надаватися батьками за їх можливістю. Отже, з урахуванням викладеного суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження у ході розгляду даної справи. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір за розгляд справи підлягає компенсації за рахунок держави. На підставі ст.ст.180-182, 198-201 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed