Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 19.07.2004 року між ним та Тиврівською РДА укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 1,7994 га, в тому числі під гідроспорудою ставка «Глиняник», що розташований на території Ворошилівської сільської ради, за межами с. Ворошилівка, терміном на 25 років. 23.09.2010 року між Тиврівською РДА та ним було укладено договір оренди водного об'єкту за погодженням з Держуправлінням охорони навколишнього середовища у Вінницькій області та Басейнового управління водними ресурсами річки Південний Буг. Площа водного дзеркала становила 1,7301 га. Регулярно ним сплачувалась орендна плата. З метою збереження ставка для риборозведення та відпочинку жителів села він проводив відновлювальний ремонт занедбаної греблі (гідровузлу ставка). На ремонт та реконструкцію гідровузла ним було витрачено орієнтовно 10000 грн., а саме за найм бульдозера марки ДТ- 54 та оплату праці тракториста. Також він проводив, починаючи з 2005 року поточні ремонти дамби, шляхом укріплення земельної дамби глиною в кількості 100 куб. метрів. Гідроспорудою ставку «Глиняник» він фактично користується протягом більше 12 років. Дана гідротехнічна споруда не має власника та не рахується на балансі сільської ради, але згідно з даними ПСП «Ворошилівське» від 25.04.2017 року гідротехнічна споруда знаходиться на балансі ПСП «Ворошилівське». Вважає, що має право набути вказаний гідровузол у власність за набувальною давністю, для чого вимушений звернутися до суду із даним позовом. Рішенням Ворошилівської сільської ради від 14.10.2015 року гідротехнічну споруду водного об'єкта (ставка) площею 1, 7994 га «Глиняник» с. Ворошилівка включено до переліку гідротехнічних споруд для подальшого взяття на баланс. Крім того, рішенням Ворошилівської сільської ради від 14.10.2015 року залишено без задоволення його заяву про прийняття у комунальну власність гідроспоруди з наступним правом викупу та прийняла рішення про вчинення дій щодо набуття права власності на гідроспоруду з метою надання її на умовах оренди. 10.03.2017 року він звернувся до Ворошилівської сільської ради із заявою про надання довідки, що сільська рада не заперечує щодо набуття ним права власності на гідроспоруду. Рішенням від 21.03.2017року Ворошилівська сільська рада залишила його заяву від 10.03.2017 року без задоволення, так як гідроспоруда рішенням №407 36 сесії Ворошилівської сільської ради 6 скликання включена до переліку гідротехнічних споруд для подальшого взяття на баланс. Фактично при заволодінні (у 2004 році) чужим майном він не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, відкрито володів та не приховував знаходження в нього майна (гідроспоруд), вживав звичайні заходи щодо забезпечення охорони майна та не приховував його, володів ним безперервно, протягом всього строку набувальної давності, вважає, що відповідно до ст.344 ЦК України він набув право власності на дане майно. Просить визнати за ним право власності на гідроспоруду ставка «Глиняник», що розташована за адресою: Вінницька область, Тиврівський район, територія Ворошилівської сільської ради, за межами с. Ворошилівка за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, з підстав наведених у позовній заяві, просять його задоволити. Позивач [PERSON] надав пояснення, що до 1988 року на території Ворошилівської с/р , за межами с. Ворошилівка були в наявності 2 ставки. Згодом вказані ставки занедбались та греблю було пошкоджено, а в 1988 році він разом із членами Ворошилівського товариства «Мисливців і рибалок», яке він на той час очолював, здійснив ремонтні роботи греблі ставка «Глиняник». Завгосп колгоспу імені Свердлова с. Ворошилівка - Скиба В.І. зарибив даний ставок. Однак, дисципліни рибальства не було, ставок почав занепадати і він вирішив взяти в оренду земельну ділянку водного фонду, на якій розташована гідроспоруда, яка є предметом даного спору та яку він постійно підтримує в належному стані та несе відповідні витрати. Він вважає, що має право власності на дану споруду, оскільки використовує її більше 10 років. Зазначив, що у наданих Іскрою В.І. документах не чітко вказано місце знаходження об'єктів, а також, що гребля, яка є предметом спору, ніде не фігурує, а в документах, наданих Іскрою В.І. , вказані інші греблі. Представник відповідача ПСП «Ворошилівське» Іскра В.І. заперечує щодо задоволення даного позову з тих підстав, що дійсним власником гідроспоруди (греблі) є ПСП «Ворошилівське» с. Ворошилівка, де вона перебуває на балансі, про що достеменно відомо Тиврівській РДА, Ворошилівській сільській раді та [PERSON], просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Гідроспоруда була побудована на кошти колгоспу імені Свердлова. Згодом вказаний колгосп було реорганізовано у КСП «Ворошилівське», правонаступником якого у 2000 році стало ПСП «Ворошилівське», яке до сьогодні не ліквідовано. В 1998 році він працював головою КСП «Ворошилівське», а потім очолив ПСП «Ворошилівське» і за рахунок вказаного колгоспу було відновлено греблю. В той час [PERSON] працював бригадиром будівельної бригади і виконував роботи по ремонту греблі. На даний час гідроспоруда ставка «Глиняник» перебуває на балансі ПСП «Ворошилівське», оскільки віднесена до основних засобів, не підлягала розпаюванню та не включалась ні до майнових паїв, ні до земельних паїв, про що надав суду для огляду Статут ПСП «Ворошилівське», Книгу обліку основних засобів ПСП «Ворошилівське», Технічний звіт по коректуванню планових матеріалів зйомок минулих років по колгоспу імені Свердлова с. Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області, копії яких долучені до матеріалів справи. На сторінці №34 Книги обліку основних засобів ПСП «Ворошилівське», у розділі 109 (Інші основні засоби), під №6 міститься запис «Гребля біля лісу «вартість 34760» знос» залишкова вартість 3553», під №7 міститься запис «Гребля новий ставок «вартість 3553» знос» залишкова вартість 34760». На аркуші №45 оглянутого в ході судового розгляду Тенічного звіту по корегуванню планових матеріалів зйомок минулих років по колгоспу ім. Свердлова с. Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області за 1990 рік, у розділі Розшифровка земель других землекористувачів перебуваючи в межах плану, в п/п в п. 88 міститься запис « противоерозійних спореджень, дамб обладнання та плотин» - загальна площа 0.5» всього 02», всього 03». Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ворошилівської сільської ради в судове засідання не з'явився та надіслав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності та заперечує в задоволенні позову, мотивуючи тим, що відповідно до методичних рекомендацій щодо порядку оформлення права власності на гідротехнічні споруди водних об'єктів Ворошилівська с/р розпочала процедуру визнання безгосподарним та взяття на баланс с/р даної гідротехнічної споруди. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тиврівської РДА в судове засідання не з'явився, та надіслав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, заперечує в задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно паспорту технічного стану гідровузла ставка «Глиняник» зазначено, що власником гідровузла є територіальна громада села Ворошилівка, та вважає, що Тиврівська РДА у Вінницькій області до спірних правовідносин відношення не має. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. 19 липня 2004 року між Тиврівською РДА та [PERSON] був укладений Договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого, в оренду передана земельна ділянка ( землі водного фонду) загальною площею 1,7994га, що знаходиться на території Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області для риборозведення та рибальства строком на 25 років ( а/с 6). У п.2 цього Договору вказано, що на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна - гідроспоруда (гребля). 23.09.2010 року між тими ж особами: Тиврівською РДА та [PERSON] був укладений Договір оренди водного об'єкту (ставка), який знаходиться в басейні річки Південний Буг на території Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області. У п. 1.4 даного Договору вказано, що гідротехнічні споруди водного об'єкту, що передається в оренду, не є предметом цього Договору; умови їх використання визначаються іншими документами (а/с10). Разом з тим, відповідно до п. 4.3 даного Договору позивач зобов'язався здійснювати необхідні ремонтні роботи та реконструкцію гідротехнічного об'єкту за погодженням з спеціально уповноваженими органами в галузі використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів. Тобто, це зобов'язання орендаря - позивача є виконанням умов Договору і не дає підстав для набуття права власності на гідротехнічну споруду, оскільки такі умови відповідають вимогам ст. 51 Водного кодексу України. Відповідно до ст. 181 ЦК України та Закону України «Про аквакультуру» № 5293-VI від 18.09.2012 року, зокрема його ст. 1, де вказано про те, що гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми ( гідротехнічні споруди) є об'єктами нерухомого майна (земляні греблі та дамби …) суд вважає, що спірна гідроспоруду є нерухомим майном. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Разом з тим, доказів про належність спірної гідроспоруди на праві власності особам (правовстановлюючих документів), які беруть участь у справі, суду не надано. Рішенням 36 сесії 6 скликання Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області №407 від 14 жовтня 2015 року, гідротехнічну споруду водного об'єкта (ставка) площею 1, 7994 «Глиняник» с. Ворошилівка включено до переліку гідротехнічних споруд для подальшого взяття на баланс (а.с.81). Крім того, рішенням цієї ж сесії Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області №406 від 14.10.2015 року була залишена без задоволення заява позивача про прийняття в комунальну власність гідроспоруди з наступним його правом викупу, як користувача, що значно поліпшив технічний стан дамби. 18.09.2015 року в газеті «Маяк» №73-64 розміщено оголошення Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області про намір Ворошилівської сільської ради взяти на баланс гідроспоруди ставка «Глиняник», площею 1,7994га, розташованого за межами села Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області. 10.03.2017 року [PERSON] звернувся до Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області із заявою про надання довідки, що сільська рада не заперечує щодо набуття ним права власності на гідроспоруду (а.с.85). Проте, рішенням 11 сесії 7 скликання Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 21.03.2017 року дана заява позивача залишена без задоволення, так як гідроспоруда рішенням №407 36 сесії 6 скликання цієї Ради включена до переліку гідротехнічних споруд для подальшого взяття на баланс. 22.12.2017року 14 сесія 7 скликання Ворошилівської сільської ради, отримавши ухвалу Тиврівського районного суду про відкриття провадження у даній справі, вирішила продовжити процедуру передачі гідроспоруди на баланс сільської ради. Представник відповідача ПСП «Ворошилівське» Іскра В.І. стверджує, що дійсним власником гідроспоруди (греблі) є ПСП «Ворошилівське» с. Ворошилівка, де вона перебуває на балансі. Проте, переконливих та беззаперечних доказів про належність на праві власності даної гідроспоруди ПСП «Ворошилівське» також не надав. Відповідно до ст.344 ч.1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Цією статтею передбачено, зокрема, що особа, яка добросовісно заволоділа ЧУЖИМ майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом; набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Отже, для застосування даної норми необхідно, щоб володіння здійснювалося саме чужим майном, яке має законного (титульного) власника, але яким фактично володіє інша особа. Водночас володіння (будь-якої тривалості) безхазяйною нерухомою річчю ні за яких обставин не підпадає під ознаки цієї норми, оскільки набуття права власності на безхазяйну річ регулюється іншою статтею названого Кодексу (а саме статтею 335). Проте, як вбачається із зібраних у справі доказів спірне майно не було в будь-чиїй власності, тобто статусу "чужого" у розумінні наведеного припису статті 344 Цивільного кодексу України (а не безхазяйною річчю), воно не має. Якщо ж нерухоме майно не має власника або його власник невідомий, то воно підпадає під ознаки безхазяйної речі (частина перша згаданої статті 335 Цивільного кодексу України), що унеможливлює набуття на нього права власності за набувальною давністю за рішенням суду. При цьому сам лише факт передачі земельної ділянки, водного об'єкту (ставка) в оренду Тиврівською РДА ще не є безспірним підтвердженням існування права державної власності на таке майно, оскільки наявність права власності має бути підтверджена належними доказами. Крім того, набувальна давність поширюється на випадки фактичного без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад договору оренди земельної ділянки, на якій розташоване спірне майно, виключає застосування набувальної давності. Слід зазначити, що до аналогічних висновків прийшов ВСС України у справах № 6-12058ск15 ( ухвала від 12.05.2018року ) , № 6-30004ск15 ( ухвала від 02.10.2015р.).

Outcome: dismissed