Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

25.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору від 09.12.2007 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір. Відповідно укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 6 049,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 20.07.2015 року має заборгованість в сумі 56 127,62 грн., із них: заборгованість за кредитом у розмірі 6 049,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 333,64 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 5 081,28 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 41 514,77 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 2 648,93 грн.. У добровільному порядку відповідачка зазначену суму боргу сплатити відмовляється, тому на підставі вищевказаного позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість та витрати по справі. Представник позивача до судового засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила застосувати до позову наслідки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" про стягнення заборгованості. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 09.12.2007 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір. Відповідно укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 6 049,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка не виконала своїх зобов'язань, в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка згідно розрахунку станом на 20.07.2015 року становить 56 127,62 грн., із них: заборгованість за кредитом у розмірі 6 049,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 333,64 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 5 081,28 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 41 514,77 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 2 648,93 грн. Зі вказаного рахунку вбачається, що відповідачкою взагалі після укладання кредитного договору не було внесено жодного платежу. Відповідно до п.5.5 умов надання споживчого кредиту фізичним особам(а.с.7-9) позовна давність встановлена 5 років. Згідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи правову позицію, яку висвітлив Верховний Суд України у постанові від 03.06.2015 року (№ 6-31цс15), враховуючи умови укладеного між сторонами договору та зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідач згідно умов укладеного договору повинна спллачувати кредит щомісяця в період з 09 до 14 числа, уклавши договір 09.12.2007 року відповідач повинна була в січні 2008 року з 09. по 14 число сплатити суму коштів в рахунок погашення кредиту, алле з січня 2008 року кошти відповідачкою взагалі не сплачувалися, саме після цього факту банк мав можливість звернутися до відповідача з позовом про стягнення заборгованості. Позивач звернувся до суду з даним позовом 25.08.2015 року, тобто поза межами позовної давності. Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦПК України приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в зв'язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed