Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] в період з 15.12.2010 по 06.02.2015 року. Шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.02.2015 року. [INFO] у них народився син [PERSON], батьком якого вказаний відповідач. Дитина не знає свого батька, оскільки останній не бере участі у його вихованні, веде вільний спосіб життя, з 2014 року їй не відоме місце проживання відповідача, аліментів на утримання дитини він не сплачує. Дитина не знає свого батька, кілька років його не бачила. Місце знаходження відповідача позивачу не відоме, останнє відоме зареєстроване його місце перебування, вона вказала у позовній заяві. Відповідач раніше судимий, зловживає спиртними напоями та має неадекватну поведінку, матеріально чи у будь який інший спосіб дитину не забезпечує і у випадку його наявності в сім'ї створював би більшу загрозу для матері та дитини. Ухвалою суду від 27.07.2017 року матеріали позовної заяви залишено без руху. Ухвалою від 06.09.2017 року відкрито провадження у справі. Позивач у судове засіданні не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просила задоволити та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області у судове засіданні не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання 05.02.2018 року, 26.03.2018 року не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Викликався шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності сторін. Зі згоди позивача суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Закон України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею ст. 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Кротошинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 01.10.2013 року. Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.02.2015 року розірвано шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 15.04.2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №18. Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та землекористування, виданої Кротошинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області №165 від 04.04.2017 року, вбачається, що до складу сім'ї зареєстрованих за адресою [ADDRESS] входять [PERSON], її батьки, діти, в тому числі і [PERSON]. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.04.2015 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривань щомісячно, починаючи від 16.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області від 27.06.2017 року №09-26/12144, позивач протягом грудня 2016 року - травня 2017 року не отримувала аліментів відповідно до рішення суду. Доказів ухилення відповідача від сплати аліментів у період з 16.12.2014 року до листопада 2016 року, а також з червня 2017 року до часу розгляду справи, позивач суду не надала. За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків (абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Позивач не надала суду висновок органу опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області щодо розгляду питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON], а також акту обстеження умов проживання дитини. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено перед судом нобхідність позбавлення батьківських прав відповідача, а тому такий позов є передчасним та в його задоволенні слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed