Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути в порядку регресу з [PERSON] суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 62 806, 92 грн. та судовий збір в розмірі 628,07 грн.; з Відкритого акціонерного товариства «НАСК «Оранта» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн. та судовий збір 500 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 вересня 2012 року на автодорозі Н-19 Ялта-Севастополь 7 км. 50 м. сталася дорожньо-транспортна пригода: водій [PERSON], керуючи автомобілем Mitsubishi Outlander, д/н [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем КІА Sportage, д/н [NUMBER], що належить [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], що підтверджується Довідкою ВДАІ ГУ МВС України у м. Ялта № 9073953, Постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 21.09.12 р. Автомобіль «КІА Sportage», д/н [NUMBER], був застрахований ТДВ «Експрес Страхування» за договором добровільного страхування транспортного засобу № 202.11.2092132 від 08.11.2011 р.. Відповідно до рахунку-фактури № СЧ-0011760 від 18.10.12 p., складеного ПАТ «Таврія-Авто», вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА Sportage», д/н [NUMBER], становить: 126 732,47 грн. Відповідно до Звіту № 201/17 від 03.12.12 p., складеного ТОВ «ЕАК «Фаворит», розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «КІА Sportage», д/н [NUMBER] становить: 136 070,96 грн. Позивачем була здійснена виплата страхового відшкодування власнику автомобіля «КІА Sportage», д/н [NUMBER], в розмірі 112 806,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12887 від 27.11.2012 p. Таким чином, ТДВ «Експрес Страхування» має право вимоги до [PERSON] в межах виплаченого страхового відшкодування у розмірі: 112 806 грн. 92 коп. Оскільки, його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП, була застрахована у ВАТ HACK «Оранта» згідно полісу АВ/7514089 від 17.05.12 р. з лімітом відповідальності 50 000,00 грн., франшиза 0,00 грн., позивач має право вимоги від ВАТ «НАСК «Оранта» страхової виплати в межах ліміту відповідальності - 50000 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою підлягає стягненню з [PERSON] та становить 62 806, 92 грн. В добровільному порядку відповідач ВАТ «НАСК «Оранта» відмовися виплачувати вказану суму страхового відшкодування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що позивачем не надано доказів того, що ДТП сталася з вини відповідача [PERSON], а тому вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 вересня 2012 року приблизно о 00 год. 10 хв. в м. Ялта автодорога Ялта-Севастополь 07км+050 м, водій автомобіля «Mitsubishi Outlander», д/н [NUMBER], [PERSON], виїжджаючи з другорядної дороги з боку п. Лівадія на головну автодорогу Ялта-Севастополь в сторону м. Севастополя, на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, не надав переваги в русі водію автомобіля ««КІА Sportage», д/н [NUMBER]», [PERSON], який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується постановою Лівадійського відділу Ялтинського міського управління ГУМВС України в АР Крим про відмову в порушенні кримінальної справи від 21.009.2012 р. та довідкою ВДАІ ГУ МВС України у м. Ялта № 9073953від 20.09.2012 р. Відповідно до Договору добровільного страхування транспортного засобу № 202.11.2092132 від 08.11.2011 р. автомобіль «КІА Sportage», д/н [NUMBER], був застрахований ТДВ «Експрес Страхування». Відповідно до страхового акту № 3.12.6290-1 від 23.11.2012 року подія ДТП, яка мала місце 17.09.2012 р., є страховим випадком та [PERSON] належить до виплати страхове відшкодування в розмірі 112 806,92 грн. 27.11.2012 року позивачем страхове відшкодування в розмірі 112 806,92 грн. було виплачене [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 12887 від 27.11.2012 р. Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЗУ "Про страхування " від 7 березня 1996 року до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 22.1 ст.22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Частиною 4 ст. 61 ЦПК передбачено, що підставою звільнення від доказування є вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Крім цього, в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 3, який має рекомендаційний характер, зазначено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим, у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Таким чином, посилання позивача на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та на довідку ДАІ, як на доказ вини [PERSON] в ДТП, яка мала місце, 18.09.2012 р., позбавлені юридичного обґрунтування. Отже, позивачем всупереч вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом. Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України). При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. За викладених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed