Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила відшкодувати їй матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок невиконання судового рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 28 травня 1997 року і виданого виконавчого листа № 2-596/97 в сумі 552 гривні 30 коп., зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області відшкодувати зазначену суму за рахунок коштів державного бюджету. Ухвалою суду від 02 липня 2012 року провадження у даній справі в частині позовних вимог [PERSON] до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Головного управління Державної Казначейської Служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 300,00 грн., заподіяної невиконанням згаданого виконавчого листа № 2-596/97, - закрито. 04 липня 2012 року [PERSON] подала адресовану суду свою письмову заяву про уточнення позовної вимоги, згідно з якою остаточно вимагає відшкодувати їй за рахунок коштів державного бюджету України матеріальну шкоду у розмірі суми інфляційного збільшення залишку нестягнутих коштів за виконавчим листом № 2-596/97 в сумі 300,00 грн. за період з травня 1997 року по липень 2012 року, що складає 1 358,10 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2012 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з Держави в особі Головного управління Державної Казначейської Служби України в Одеській області з коштів державного бюджету України на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 379 грн. 20 коп., судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції віднесено на рахунок держави, у задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 7 листопада 2012 року апеляційні скарги Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2012 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2013 року касаційні скарги Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 7 листопада 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи позивачка знов уточнила позовні вимоги шляхом подання 18 квітня 2013 року письмової заяви, у якій вона просить стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України з коштів державного бюджету України на її користь у відшкодування матеріальної шкоди 1661 гривень та моральної шкоди 2000 гривень. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Представник відповідача - Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, про поважні причини неявки у судове засідання суду не сповістив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі необхідно постановити із відмовою у задоволенні позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі наявних у матеріалах справи доказів. 19 грудня 1997 року Жовтневим районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист за рішенням Жовтневого районного суду м. Одеси від 28 травня 1997 року у справі № 2-596/97, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно по 50 гривень на утримання [PERSON], 1983 року народження, починаючи з 20 березня 1997 року та по [INFO]. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 2 жовтня 2007 року по справі за позовом [PERSON] до Другої державної виконавчої служби у Приморському районі м. Одеси, Державного казначейства України, [PERSON] про скасування постанови про зупинення виконавчого провадження, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди стягнуто з держави в особі Державного Казначейства України з коштів державного бюджету України на користь [PERSON] матеріальні збитки, заподіяні невиконанням виконавчих листів, зокрема виконавчого листа, виданого на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 28 травня 1997 року, у загальному розмірі 7 972,50 грн., в тому числі матеріальні збитки у розмірі 300,00 грн., завдані невиконанням виконавчого листа № 2-596/97, виданого на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 28 травня 1997 року, розмір яких розраховано, виходячи з залишку суми нестягнутих додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 50,00 грн. за період з 20 березня 1997 року по 01 листопада 1997 року (50,00грн.х7міс.=350,00грн.-50,00грн.=300,00гнр.). Цим же рішенням апеляційного суду Одеської області встановлено, що підстави для задоволення вимог про відшкодування шкоди за період з 1997 року по травень 2001 року та за період з травня 2001 року по травень 2004 року відсутні, оскільки неправомірність дій посадових осіб виконавчої служби не встановлена. Судом також встановлено, що 27 липня 2012 року постановою начальника другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції при розгляді матеріалів виконавчого провадження В-5/523 від 23 березня 2012 року по виконанню виконавчого листа № 2-596, виданого 19 грудня 1997 року Жовтневим районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно по 50 гривень на утримання дитини, починаючи з 20 березня 1997 року та по [INFO], скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23 лютого 2012 року по виконанню виконавчого листа № 2-596, виданого 19 грудня 1997 року Жовтневим районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно по 50 гривень на утримання дитини, починаючи з 20 березня 1997 року та по [INFO], поновлено втрачене виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-596, виданого 19 грудня 1997 року Жовтневим районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно по 50 гривень на утримання дитини, починаючи з 20 березня 1997 року та по [INFO]. З платіжного дорученням № 1354 від 8 серпня 2012 року Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перерахував на користь [PERSON] 300 гривень. Постановою державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 21 серпня 2012 року було закінчене виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-596, виданого 19 грудня 1997 року Жовтневим районним судом м. Одеси на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2013 року по справі № 1570/4211/2012 було встановлено, що Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції виконано всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо виконання рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 28 травня 1997 року, а тому і підставно 21 серпня 2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ст. 618 ЦК України боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (ст. 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, обов'язок виконання рішення суду зі сплати коштів на утримання дитини на підставі рішення суду покладено на батька дитини, який за наявності заборгованості повинен її погасити та відшкодувати стягувану шкоду, завдану неналежним виконанням рішення суду, а не на відповідачів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Завдана шкода підлягає відшкодуванню за наявності складу цивільного правопорушення, складовими елементами якого є: наявність шкоди, неправомірність дій заподіювача шкоди, безпосередній причинний зв'язок між шкодою та діями, а також вина заподіювача шкоди. При цьому відсутність хоча б одного складового виключає можливість відшкодування шкоди. Матеріали справи не містять даних про те, що дії державного виконавця в судовому порядку визнавались неправомірними. Отже, у даному випадку відсутні всі елементи складу цивільного правопорушення, а позивачем не доведено спричинення їй шкоди державним виконавцем відділу ДВС. Так, відповідно до ст. ст. 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів до примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» до юридичної особи, яка проводить стягнення, не переходять зобов'язання боржника. Таким чином, оскільки вина відповідачів у спричиненні позивачці шкоди позивачкою не доведена, суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Outcome: dismissed