Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 11.01.2021 позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (далі відповідач), в якому зазначив, що між ним та відповідачем було укладено договір №1911358819526, відповідно до якого позивачем було отримано позику. Звертає увагу суду на те, що ним не було підписано даний договір. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», права та обов`язки покупця(замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Посилаючись на норми частин 2,3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», частин 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», позивач вказує, що відповідачем було проігноровано вимоги та не повідомлено письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що йому, як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Позивач також зазначає, що оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», такий договір, на думку позивача, не можна прирівняти до договору, укладеного у письмовій формі. Позивач просить визнати недійсним договір позики, укладений між ним та ТОВ «Служба миттєвого кредитування». Процесуальні дії у справі Ухвалою від 15.01.2021 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання на 14 годину 12.02.2021. Разом з позовом від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та його представника за наявними в справі матеріалами. Заявою від 29.01.2021 представник відповідача просив закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України з огляду на те, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не укладала кредитних договорів із позивачем. Ухвалою суду від 12.02.2021 явку позивача в судове засідання визнано обов`язковою, підготовче судове засідання відкладено на 09.03.2021, яке через неявку позивача відкладено на 05.04.2021. 04.03.2021 від адвоката Зачепіло О.В. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі ВКЗ. Ухвалою від 05.03.2021 в задоволенні клопотання адвоката Зачепіло О.В. було відмовлено. 05.04.2021 позивач у судове засідання не з`явився, разом з позовом подав заяву, про розгляд справи без його участі та представника за наявними у справі матеріалами. Ухвалою від 05.04.2021у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12 годину 29 квітня 2021, яке через неявку сторін відкладено на 14 годину 30 хвилин 04.06.2021. Позивач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Заяв та клопотань до суду не надходило. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомленийналежним чином.Відзиву, заяв та клопотань до суду не надходило. У зв`язку з неявкоюпредставника відповідача та не повідомленням про поважність причин неявки, за відсутності заперечень позивача, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи за відсутності учасників та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Встановлені судом обставини Відповідно до скріншоту з телефона за позикою №1911358819526: сума позики становить 3000 грн, сума повернення 94577 грн, дата оформлення позики 23.04.2019, дата повернення позики - 08.05.2019 (а.с.11). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Відповідно дост. 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК Українипередбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач просить визнати договір позики, укладений між ним та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» недійсним, посилаючись на те, що відповідачем під час укладання договору не були дотримані вимоги Законів України «Про споживче кредитування» та «Про електронну комерцію». Заст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства(ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Із аналізу статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Згідно з ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами(постанова КЦС ВС від 22.01.2020 року у справі №674/461/16-ц). Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (постанова ВП ВС від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам 2 та 3 статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином, і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Згідно з правовим висновком ВП ВС від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. Отже, для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і по захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Зі змісту спірних правовідносин вбачається, що позивачем оспорюється сам факт укладання кредитного договору із відповідачем, однак, при цьому позивачем не надано до суду не лише належних доказів, що такий договір мав місце, а й що сторони у справі є сторонами такого договору. Позивачем заявлялося клопотання про витребування оспорюваного договору позики від відповідача, при цьому будь-яких клопотань про призначення експертиз для підтвердження чи спростування обставин, зазначених у позові, позивачем не заявлялось. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі зазначене клопотання було задоволено, однак, на виконання зазначеної ухвали відповідач надіслав лист №28-Ю від 29.01.2021 про те, що кредитні договори між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] не укладались. З огляду на зазначену обставину, суд визнав явку позивача в підготовче судове засідання обов`язковою, однак позивач у підготовче судове засідання не з`явився. Інформацію у вигляді скріншота екрану мобільного телефона, суд визнає неналежним та недостатнім доказами, оскільки не містить інформації щодо предмета доказуванняі не дає змоги дійти висновку про наявність обставин, про які зазначено у позові. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання договорупозики недійсним не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Оскільки сторони не заявили про понесені судові витрати, суд не проводить розподілу між сторонами.

Outcome: dismissed