Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до Держави Україна в особі Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що позивачем 14.08.2019 року було подано до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позовну заяву про розірвання шлюбу, який було передано для розгляду судді Кузнецову Р.О. Зазначає, що ухвала про відкриття провадження була постановлена лише 11.12.2019 року, а до ЄДРСР дана ухвала була подана тільки 23.12.2019 року. Таким чином, від подання позовної заяви до суду першої інстанції та до внесення ухвали про відкриття провадження в справі сплинуло чотири місяця та дев`ять днів, що призвело до порушення його права на ефективний засіб юридичного захисту своїх прав у суді, а до першого підготовчого засідання, яке було призначене судом на 24.02.2020 року сплинуло майже шість із половиною місяців, що не можна такий розгляд назвати справедливим і в «розумним строк», як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції (995 004). Проте як рішення у справі було винесено лише 02.06.2020 р., яким задоволено вимоги позивача. Дане рішення суду на адресу позивача надійшло лише 15.07.2020 року, вже після строку на апеляційне оскарження даного рішення, оскільки було направлене судом тільки 01.07.2020 року за один день до закінчення строку на апеляційне оскарження. Вбачає в цьому порушення своїх прав на «доступ до суду», на справедливий і публічний судовий розгляд його справи в суді, порушення судом критерію "розумного" строку для вирішення його цивільного позову та права на ефективний засіб юридичного захисту в суді, встановлених у п. 1 ст. 6 Конвенції (995 004). Посилаючись на рішення ЄС у справі від 05.11.2015 року Мироненко проти України (Заява № 5780/14) приєднаної до справи Антимонова проти України і 12 інших заявників (Заява № 54734/12)), яким визнав порушення п. 1 ст. 6 і ст. 13 Конвенції в частині недотримання «розумного строку» і відсутності ефективного засобу юридичного захисту в національному суді, просив суд стягнути з Держави - Україна на його користь 17 050,90 грн. моральної шкоди, завданої йому порушенням «розумного строку» під час розгляду моєї справи № 216/4979/19 у Центрально-Міському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та відсутності ефективного засобу юридичного захисту в той час, коли протягом чотирьох місяців із дня отримання його позовної заяви Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області не вчиняв ніяких процесуальних дій щодо розгляду моєї позовної заяви позбавляючи його права на ефективний засіб юридичного захисту в суді. Ухвалою суду від 23.02.2021 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач Держава України в особі Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про стягнення моральної шкоди, відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду. Зазначає, що позовна заява [PERSON] до Держава України в особі Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди надійшла до суду 14.08.2019 р. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку передбаченому ст. 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває\~провадження не\~пізніше наступного\~дня з\~дня отримання\~судом у\~порядку,\~передбаченому частиною\~восьмою цієї\~статті,\~інформації про\~зареєстроване у\~встановленому законом\~порядку місце\~проживання (перебування)\~фізичної особи\~-\~підприємця. Так, суддею Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] неодноразово надсилались запити до органів реєстрації місця проживання громадян для отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача - [PERSON] , зокрема одного разу - 11.11.2019 р. запит надсилався до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, а також тричі - 14.08.2019 р., 02.10.2019 р. та 11.11.2019 р. - до відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС в Дніпропетровській області. Разом з цим, у першому випадку відповідь про адресу місця реєстрації відповідача надійшла до суду 25.11.2019р. в якій зазначено місцем її реєстрації: [ADDRESS] ; а в другому - відповідь надійшла лише 10.12.2019 р., із зазначенням місця реєстрації відповідача: [ADDRESS] , що співпадало з адресою, вказаною в позовній заяві [PERSON] . Отже, отримавши достовірну адресу відповідача 10.12.2019 р., суддею Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Кузнецовим Р.О. постановлена ухвала від 11.12.2019 р. про відкриття провадження у справі, що цілком відповідає вимогам ЦПК України. Крім того за приписами ч. З ст. 189 ЦПК України підготовче провадження має бути проведено протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду. Підготовче провадження у вказаній цивільній справі було завершено суддею Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Кузнецовим Р.О. постановленням ухвали від 24.02.2020 р., оскільки в період часу з 02.01.2020 р. до 20.01.2020 р. він перебував у відпустці, а на найближчий час в нього вже були призначені інші справи до розгляду через велике навантаження та кадровий дефіцит в суді. Під час закриття підготовчого провадження суддею Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Кузнецовим Р.О. було визначено дату розгляду справи, а саме, призначено судовий розгляд на 31.03.2020 р. [PERSON] 21.02.2020 р. подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд його справи про розірвання шлюбу здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з тих підстав, заоремо, неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі\~повторної неявки\~в судове\~засідання відповідача,\~повідомленого належним\~чином,\~суд вирішує\~справу на\~підставі наявних\~у ній\~даних чи\~доказів (постановляє\~заочне рішення) п. 1 ч. 2 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Зазначає, що [PERSON] , в судове засідання 31.03.2020 р. вперше не з`явилась, про причини неявки не повідомила та відзив на позовну заяву у строк, визначений судом не надала, а також позивач не надав своєї письмової згоди на заочний розгляд справи, тому було прийнято рішення про відкладення розгляду справи на іншу дату - 02.06.2020 р. Крім того судом після засідання 31.03.2020 р. було надіслано поштою позивачу лист в якому роз`яснено його право на надання згоди для заочного розгляду справи, що є обов`язковою передумовою для такого розгляду, тому що в своїй заяві він особисто такої не надавав. Крім того, для належного повідомлення відповідача вживались всі заходи, навіть секретар телефонував за номером телефону, вказаним позивачем, проте за вказаним номером відповідала донька позивача, [PERSON] , яка сказала, що їй невідомо місце проживання матері, вказаний номер телефону належить їй, а не матері, і саме вона мешкає за адресою реєстрації відповідача: [ADDRESS] , а також саме вона отримує кореспонденцію з суду для її матері. Проте суду вдалося встановити справжнє фактичне місцезнаходження відповідача [PERSON] : [ADDRESS] , а також справжній номер телефону, завдяки чому вдалось отримати від неї відповідь щодо позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу. Так, 02.06.2020р. справа про розірвання шлюбу була розглянута, копія рішення була отримана позивачем 17.06.2020 р. Просить в задоволені позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про стягнення моральної шкоди, було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду. Зазначає, що не погоджується з позовною заявою та вважає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Поняття розумний строк - є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і проведення процесуальних дій. Визначення розумного строку у цивільного провадження залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість процесуальних дій, число учасників цивільного провадження, витребування доказів та документів, ухвали про залучення сторін, розгляд та ухвалення клопотань, призначення експерта для визначення оцінки майна, тощо. Встановлені обставини не свідчать про безпідставне затягування або невжиття заходів щодо розгляду судового провадження протягом строку, встановленого законом, а зумовленим надмірним навантаження судових провадження, оскільки статистика здійснення цивільного провадження свідчить, про те, що коефіцієнт навантажень справ на кожного суддю перевищує допустиму норму. Крім того, позивачем жодним чином не доведено спричинення йому моральних страждань, перенесених від дій або бездіяльності відповідача. Просить у задоволені позовних вимог [PERSON] - відмовити в повному обсязі. Відповідь на відзив позивачем до суду не подавалась. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог через їх недоведеність, з огляду на наступне.. Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу було залишено позовну заяву [PERSON] про стягнення моральної шкоди без руху, надавши останньому право для підготовки необхідних доказів щодо заявлених вимог, проте останнім не було враховано вимоги ухвали суду та не надано достатніх доказів в обґрунтування заявлених ним вимог. Так, з позовної заяви неможливо встановити, в чому саме полягає порушення обмеження прав позивача на ефективний засіб юридичного захисту в суді та в чому полягає моральна шкода, яка спричинена розглядом справи Цетрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу. В чому саме було перешкоджання Державою України в реалізації прав людини. Зі змісту позову не вбачається, в чому саме була перешкода позивачеві в доступі до правосуддя (чи звертався він до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи, в якому провадженні проводився розгляд справи, чи подавались сторонами по справі будь які заяви про відкладення та\\або перенесення розгляду справи, про надання додаткового строку для подання відзиву, тощо, чи була відмова суду надати інформацію про рух справи, конкретно не зазначено коли саме вперше позивач звертався до суду). Незрозуміло, в чому саме полягає моральна шкода відповідача перед позивачем, які саме страждання переніс позивач через дії відповідача, внаслідок чого отримав моральні страждання. Крім того, до позовної заяви не додано жодного письмового або електронного доказу, або посилання на них, крім копії скарги адресованої виключно Державі Україні в особі Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, третій особі: Головному управлінню Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області. Згідно ст. 100 ч.2 ЦПК України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Згідно ст. 175 ч. 3 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Відповідно до ст. 177 ч. 5 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Так, спір між сторонами виник з приводу тривалості розгляду цивільної справи в Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що на думку позивача, є безумовною підставою для стягнення на його користь моральної шкоди. Однак, як встановлено судом, заявлені вимоги позивача та твердження, зазначені в позові, не підкріплені жодними належними та допустимими доказами. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст.2 ЦПК України) Відповідно до ст.55\~Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Звертаючись до суду із вимогами про стягнення моральної шкоди позивач [PERSON] посилався на тривалість розгляду справи в суді, що спричиняє йому моральних страждань. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 23\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Частинами 2, 3 ст.\~23\~ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно зі статтею 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Звертаючись до суду із позовними вимогами, позивач [PERSON] наголошував, що тривалість розгляду справи за його позовом завдає йому моральних страждань. Поняття «розумного строку», як однієї з гарантій справедливого судового розгляду, передбачено та захищено положенням ст.6 Конвенції. Зокрема, розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі усіх обставин справи і за критеріями складності справи, поведінки заявника і відповідних держаних органів (ріш. Суду у складі Великої палати у справі « Pelisser and Sassi v. France. Стосовно поведінки заявника Суд констатував, що не вимагає активної співпраці заявника із судом. Однак, його поведінка є об`єктивним фактором, який не може стосуватися відповідача і має братися до уваги при визначені того, чи тривалість провадження була розумною. (ріш. Суду у справі « Eckle v.Germany»). Для оцінки розумності строку провадження має братися до уваги провадження в цілому. Хоча й різні затримки можуть самі по собі не вважатися надмірними, у своїй сукупності, вони можуть призвести до перевищення розумного строку розгляду справи. Критеріями, якими керується суд, аби оцінити «розумність» тривалості процесу, є: складність справи (стосовно предмета справи); поведінка сторін (позивачів та відповідачів), поведінка органів судової влади, а також управлінських органів, якщо такі є втручання в судовий процес; важливість предмета судового розгляду для заінтересованих осіб. Від заявника вимагається сумлінно виконувати ті процесуальні кроки, які його стосуються, утримуватися від використання тактики затягування судового процесу. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення передсудом їх переконливості. Проте, звертаючись до суду із вимогами щодо тривалості судового розгляду цивільної справи № 216/4979/19, рішенням якого було задоволено вимоги позивача, позивачем не надано суду доказів для дослідження причин та підстав тривалого судового розгляду. Не заявлено також й клопотання про їх витребування судом, в порядку, передбаченому процесуальним законом. Суд не може перевірити твердження позивача, що розгляд справи №216/4979/19 є занадто об`єктивно триваючим, що завдає йому моральних страждань без дослідження в сукупності всіх обставин та причин з яких розгляд справи неможливо було провести у визначені законодавством «розумні строки». Окрім того, в позовній заяві позивачем жодного разу не зазначено, які саме втрати немайнового характеру він зазнає, в чому вони виражаються. Саме по собі посилання позивача на тривалий розгляд справи суд не може вважати доведеним фактом спричинення йому моральної шкоди. Дані обставини унеможливлюють суд надати оцінку діям (бездіяльності) відповідача, з метою дослідження спричинення моральної шкоди. Але надана до позову відповідь Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області на позовну заяву [PERSON] щодо тривалості розгляду Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу справи спростовує доводи позивача щодо розумного строку розгляду справи. Так, позивач в правовій позиції своїх позовних вимог керувався тим, що безпідставне затягування процесу та не розгляд справи в розумний строк на його думку спричинило моральну шкоду. Однак дана позиція описана в загальному та не розкрито в чому саме було порушення відповідача. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, якщо він передбачає час, достатнім, з урахуванням обставин справи, для визначення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства, тобто який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів. З аналізу практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства). Обов`язковість урахування цілої низки конкретних обставин справи цілої низки конкретних обставин справи при визначенні розумності строку зумовила також необхідність вироблення ЄСПЛ переліку взаємопов`язаних критеріїв. У пункті 116 рішення ЄСПЛ від 12.03.2009 року у справі «Вергельский проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів». Так, з урахуванням практики ЄСПЛ критеріями для визначення розумності строків вчинення цивільного провадження є: складність судового провадження, яка визначається з урахуванням кількості учасників судового провадження та процесуальних дій на кожну окремо, обсягу та специфіки процесуальних дій. Необхідних для здійснення цивільного провадження тощо; поведінка учасників цивільного провадження. Отже поняття розумний строк - є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і проведення процесуальних дій. Визначення розумного строку у цивільного провадження залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість процесуальних дій, число учасників цивільного провадження, витребування доказів та документів, ухвали про залучення сторін, розгляд та ухвалення клопотань, призначення експерта для визначення оцінки майна, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 50 КЗпП України. Нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин робочий тиждень. При, врахуванні навантаженні суддів при розглядів справи, кожна особа має право на відпочинок та відпустку. Конституційним правом закріплено право кожної особи на відпочинок під час трудової діяльності (службової діяльності). Крім того, як зазначено в запереченнях відповідача, суд вчинив всі можливі процесуальні дії для винесення законного та обґрунтованого рішення. Крім того, з заперечень також встановлено, що в період часу з 02.01.2020р. по 31.03.2020р. суддя Цетрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, в провадженні якого знаходився позов позивача, перебував у відпустці, а найближчий час в нього вже було призначено інші справи до розгляду через велике навантаження та кадровий дефіцит в суді. Отже, установлені обставини не свідчать про безпідставне затягування або невжиття заходів щодо розгляду судового провадження протягом строку, встановленого законом, а зумовлене надмірним навантаженням судовими провадженнями, оскільки статистика здійснення цивільного провадження свідчить про те, що коефіцієнт навантажень справ на кожного суддю перевищує допустиму норму. Також, рішенням Ради суддів України № 46 від 09.06.2016 року «Щодо визначення коефіцієнтів навантаження судів», показник середніх витрат часу на розгляд справ та коефіцієнтів складності справ за категоріями у місцевих судах, відповідно до яких, зокрема, час розгляду скарг правоохоронних органів становить З години ( п. 202), розгляд подань клопотань потребують негайно розгляду 1 година (н. 201), розгляд цивільних справ від 1 до 12 годин (п. 206 - 606). В обґрунтування заявлених вимог, позивач [PERSON] посилався на положення рішення ЄСПЛ, Постанови Верховного Суду України та інші рішення, проте суд не може визнати це посилання обґрунтованим, для констатації порушення права позивача на розгляд справи впродовж «розумного строку», тому що суду необхідно дослідити об`єктивні причини тривалості такого розгляду. Окрім того, суд враховує, що в багатьох справах ЄС визнав, що розумний строк не було перевищено, навіть з огляду на тривалість судового розгляду понад 5 та 7 років ( рішення у справі «Ringeisen v. Australia», «Neumeister v. Australia»). З огляду на досліджені судом докази в їх сукупності, суд не знайшов правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , тому в позові слід відмовити за недоведеністю задоволених вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст.\~141\~ЦПК України та відмову в задоволенні позову судові витрати відносяться на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed