Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в якому просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] пеню в розмірі 3% в день за прострочення виконання зобов`язання по перерахуванню грошових коштів з рахунку № [NUMBER] , відкрито на ім`я [PERSON] - пеню у частковому розмірі: 1/10 частини суми пені, нарахованої за 90 днів прострочення, що становить 1 357 892,64 грн. Судові витрати просив стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у столичному відділенні Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» протягом 2017-2018 років було відкрито позивачем банківські рахунки фізичної особи (поточні та депозитні рахунки на підставі поданих анкет-заяв про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». 01.09.2017 року у АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було відкрито рахунки для поповнення в іноземних валютах в доларах США: [NUMBER] та в EURO: [NUMBER] . Згідно угоди №SAMDNWFC00035432316 від 12.06.2017 року позивачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , на який зараховувалися кошти з депозитних рахунків після закінчення строку депозитів або на вимогу вкладника (позивача), проценти за депозитом; по якому здійснювалися розрахункові операції в торговельній мережі, розрахунки в мережі Інтернет, зняття готівки через банкомати і каси банківських установ, а також списання, перерахування коштів згідно поданих власником рахунку платіжних (меморіальних) доручень на банківські рахунки різних отримувачів в банках України та за кордоном. Також було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] на підставі Угоди №SAMDNWFD0072133091800 від 19.11.2018 року, де зберігалися грошові кошти позивача. На один із рахунків позивача надійшли кошти у розмірі 459 791,09 доларів США. 26 грудня 2018 року у позивача виникла потреба у перерахуванні коштів з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його рахунок у турецькому банку для розрахунку із третіми особа згідно наявних зобов`язань перед ними. Однак дане розпорядження не було виконано. Неможливість отримання позивачем належних йому коштів змусили позивача звернутися із позовом до суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року цивільну справу за вказаним позовом було направлено до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року справу було прийнято до провадження судді Фролової І.В. Призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 20 червня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача заперечував щодо позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, зазначаючи, що у зв`язку з ненаданням клієнтом документів, що підтверджують первинне джерело походження коштів (походження коштів до розміщення їх на короткострокових депозитних вкладах) для здійснення переказу за межі України, банк правомірно відмовив позивачу у здійсненні операції щодо перерахування сплати пені третій особі в зв`язку з невиконанням перед нею свого зобов`язання по сплаті коштів. Одночасно з цим, категорично заперечує проти застосуванні ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». 21 серпня 2020 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача, в якій останній заперечував щодо відзиву відповідача, вказує в даному позові мова йде про переказ з України, а не в Україні коштів неукраїнського походження введених в Україну кількома переказами протягом 2017-2018 років, що підлягають безперешкодному виведенню з України. Одночасно з цим, позивачем було подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у яких просив: стягнути з відповідача на користь позивача, пеню в розмірі 5 905 440 грн. Ухвалою шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року було закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Причини неявки до суду не повідомив. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 червня 2017 року позивачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.11). 12 червня 2017 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SАMDNWFС00035432316 на оформлення поточного рахунку на який зараховувалися кошти з депозитних рахунків після закінчення строку депозитів або на вимогу вкладника (позивача), проценти за депозитом; по якому здійснювалися розрахункові операції в торговельній мережі, розрахунки в мережі Інтернет, зняття готівки через банкомати і каси банківських установ, а також списання, перерахування коштів згідно поданих власником рахунку платіжних (меморіальних) доручень на банківські рахунки різних отримувачів в банках України та за кордоном. Відповідно до п. 2.1.2 Умов ти Правил надання банківських послуг у «Приватбанк» передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України; 2.1.2.1. БАНК відкриває кожному КЛІЄНТУ Банківський рахунок відповідно до Інструкції НБУ "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" після проходження Клієнтом процедури Ідентифікації та здійснює його розрахунково -касове обслуговування; 2.1.2.2. Клієнт на підставі ст.634 Цивільного кодексу України приєднується до Умов та правил надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил, що разом становлять Договір банківського рахунку. 01 вересня 2017 року у АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] відкрито рахунки для поповнення в іноземних валютах США: [NUMBER] та в EURO: [NUMBER] . 26 грудня 2018 року [PERSON] надав платіжне доручення (ID:SW24IC26052353) в АТ КБ «Приватбанк» для перерахування коштів у розмірі 200 000 (двісті тисяч) доларів США з рахунку у АТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] на реквізити у CREDITWEST BANK FINAL Beneficiary1/Boris Samoilov/ ISTANBUL. Дане розпорядження по перерахуванню коштів АТ КБ «Приватбанк» не виконано. Відповідач у своєму відзиві зазначає, що за результатами здійсненого аналізу валютним контролем банку, відповідно до вимог Положення про порядок здійснення банками аналізу та перевірки документів (інформації) про фінансові операції та їх учасників, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.08.2016 №369 (втрата чинності з 07.02.2019р.), та відповідної перевірки, Банк дійшов висновку, що ініційована позивачем фінансова операція, а саме: переказ коштів SWIFT-платежем на суму 200 000 дол. США за межі України, містить ознаки ризикової, у зв`язку з чим, згідно п.7 Положення, у Банку виник обов`язок встановити джерело походження таких коштів. Оскільки позивач не надав підтвердження походження зазначених коштів, а тому банк відмовив у здійсненні операції щодо перерахування коштів у розмірі 200 000 доларів США. Також відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач здійснив переказ коштів у розмірі понад 200 000 дол. США за межі України зі свого рахунку [NUMBER] на рахунок у банку CREDITWEST BANK FINAL Beneficiary1/Boris Samoilov/ ISTANBUL. Таким чином, факт здійснення банком перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачем власними коштами на власний розсуд, не відбувся. Однак суд не приймає дане твердження до увагу, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження зазначеного. 20 червня 2019 позивач звернувся з заявою про досудове врегулювання спору. Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» взяті на себе зобов`язання не виконав. Доказів, які б спростовували наявність депозитних зобов`язань перед позивачем суду не надано і такі дані матеріали справи не містять. Судом встановлений факт звернення позивача до відповідача із заявою про видачу коштів та нарахованих відсотків та незадоволення відповідачем даної заяви. Стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058,1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що клієнт банку є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Згідно із частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Питання зменшення розміру пені вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Враховуючи викладене, слід дійти висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносин. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 Цивільного кодексу України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Відповідно до статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16.01.2019 по справі №373/2054/16-ц - в разі, якщо предметом договору була іноземна валюта, то виконання договору та штрафні санкції за його невиконання повинні визначатися в іноземній валюті. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення пені, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно з пунктом 1 частини другої, шостої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а з врахування того, що в силу частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 10 510 грн. в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved