Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати неповнолітнього [PERSON], [INFO], і малолітнього [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначав, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло на праві спільної сумісної власності належить чотирикімнатна квартира [ADDRESS]. У цій квартирі без згоди співвласників квартири колишня його невістка [PERSON] у січні 2013 року зареєструвала місце проживання двох своїх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що він дізнався лише нещодавно. Із 2003 року [PERSON] разом зі своїми двома синами постійно проживають у житловому будинку [ADDRESS], який належав померлій матері його дружини [PERSON] Оскільки неповнолітній [PERSON] та малолітній [PERSON] більше одного року не проживають у вказаній квартирі без поважних причин, вони відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України втратили право користування цим житлом. Реєстрація їх місця проживання у даній квартирі перешкоджає йому вільно розпоряджатися належним йому майном та обмежує його законні права як власника квартири. Позивач [PERSON] у суді позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному вище, просив суд задовольнити позовні вимоги. Законний представник неповнолітнього [PERSON] і малолітнього [PERSON] - їхня мати [PERSON] та представник [PERSON] у суді позов не визнали, проти його задоволення заперечували, оскільки жодного доказу того, що реєстрація місця проживання двох дітей у спірній квартирі порушує права позивача, суду не надано. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, у яких зазначали, що позов [PERSON] вони підтримують повністю, просять суд його задовольнити, вказуючи на те, що [PERSON] разом зі своїми двома синами не проживають у квартирі [ADDRESS] тривалий час без поважних причин. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області Сліпчук І.О. у суді позов не підтримала, надала суду висновок Органу опіки та піклування про недоцільність зняття з реєстрації місця проживання двох дітей [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]., до досягнення ними повноліття, оскільки реєстрація дітей за місцем їхнього фактичного проживання за адресою: [ADDRESS], на даний час є неможливою, оскільки правовстановлюючі документи на будинок не оформлені. При вирішенні даного спору покладалася на суд. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та третім особам: [PERSON], дружині позивача, її синові від першого шлюбу [PERSON] та двом їхнім дочкам [PERSON] і [PERSON], дошлюбне прізвище останніх [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 серпня 1994 року на праві спільної сумісної власності належить чотирикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 82,0 м2. У цій квартирі з 29 січня 2013 року зареєстровано місце проживання двох дітей: неповнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно із свідоцтвами про народження батьком цих дітей є третя особа [PERSON], матір'ю - законний представник [PERSON], які з 11 липня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 06 грудня 2016 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Суд встановив, що із 2003 року [PERSON] і [PERSON] разом із своїми двома дітьми постійно проживають у [ADDRESS], який належав померлій матері дружини позивача [PERSON], що підтверджується довідкою № 1203, виданою 19 березня 2017 року Руднянською сільською радою Броварського району Київської області; актом обстеження житлово-побутових умов, складених депутатом Руднянської сільської ради Броварського району Київської області Руденко О.Г.; заявою матері дітей [PERSON], їхнього законного представника, від 23 жовтня 2017 року про перереєстрацію місця проживання двох дітей у вказаному житловому будинку; висновком Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області № 1880/01-12 від 05 грудня 2017 року. Факту постійного проживання з 2003 року дітей [PERSON] та [PERSON] разом зі своєю матір'ю [PERSON] у житлового будинку [ADDRESS] остання в суді не заперечувала та підтвердила. Згідно з відмітками у паспорті [PERSON], батька дітей, у період з 19 січня 1995 року по 15 червня 2017 року він був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. Мати дітей [PERSON] із 22 липня 2006 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. У висновку Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області № 1880/01-12 від 05 грудня 2017 року зазначено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] до 2002 року проживали за адресою: [ADDRESS], після чого вони переїхали проживати у житловий будинок [ADDRESS], що належав бабусі батька дітей. Від шлюбу вони мають двох синів [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]. Мати двох дітей [PERSON] зареєструвати дітей у житлового будинку за місцем фактичного проживання не має можливості, оскільки правовстановлюючі документи на цей житловий будинок не оформлені, тому Орган опіки та піклування вважає недоцільним зняття дітей з реєстрації місця проживання до досягнення ними повноліття. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. За змістом положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Згідно із Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд встановив, що у належній на праві спільної сумісної власності позивачу і третім особам квартирі [ADDRESS], неповнолітній [PERSON], [INFO], не проживає з 2003 року, малолітній [PERSON], [INFO], у цій квартирі не проживав ніколи, фактично вони зі своєю матір'ю [PERSON] постійно проживають у житлового будинку [ADDRESS] з 2003 та 2006 року відповідно. Зареєстровані двоє дітей у вказаній квартирі з 29 січня 2013 року, жодного дня з часу реєстрації вони у даній квартирі не проживали. Поважних причин не проживання відповідачів у зазначеній вище квартирі судом не встановлено. Факт не проживання двох дітей [PERSON] та [PERSON] у належній позивачу і третім особам на праві спільної сумісної власності квартирі більше одного року без поважних причин знайшов своє підтвердження в суді та визнаний законними представником дітей, тому цей факт доказуванню не підлягає. Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернення до суду за захистом порушеного права. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що неповнолітній [PERSON] та малолітній [PERSON] не проживають у належній позивачу і третім особам на праві спільної сумісної власності квартирі більше одного року без поважних причин, а також те, що реєстрація дітей у цій квартирі перешкоджає [PERSON] як власнику квартири вільно розпоряджатися даною квартирою на власний розсуд та порушує його права як власника квартири, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Посилання сторони відповідача на відсутність підстав для застосування ч. 2 ст. 405 ЦК України, оскільки доказів того, що реєстрація місця проживання двох дітей у спірній квартирі порушує права позивача суду не надано, зазначеного висновку суду не спростовують, доказів того, що співвласники спірної квартири дітей до квартири не пускали, суду не надано. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved