Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача СК «Еталон» страхове відшкодування в розмірі 8000 грн., три відсотки річних в розмірі 246.88 грн., інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 2659.42 грн., оскільки проценти річних так само як інфляційні витрати на суму боргу входять до грошового зобовязання. В позові зазначив, що 26.08.2012 року сталась дорожньо-транспортна пригода на автодорозі Снятин-Тязів між населеними пунктами с. Новоселівка та с. Семенівка Городенківського району в напрямку м. Івано-Франківськ. Внаслідок ДТП загинув його син [PERSON], а також пошкоджено автомобіль ЗАЗ 32108, реєстраційний номер 91928, яким керував його син, за що винного [PERSON] було засуджено. На даний час вирок набрав законної сили. На підставі договору від 12.02.2014 року про відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу АВ/2320214 від 26.05.2012 року йому повинні були виплатити до 31 березня 2014 року виплату страхового відшкодування у розмірі 8000 грн. Станом на сьогоднішній день шкоду йому не відшкодовано. Він неодноразово звертався з відповідними листами до СК «Еталон» однак жодної відповіді не отримав. Останнє звернення до СК «Еталон» було надіслано 13.11.2014 року, але відповіді також не отримав. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Винною особою відшкодування йому виплачено. З врахуванням даних виплат було укладено новий договір про відшкодування страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль у розмірі 8000 грн. Відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Вважає, що згідно п.36.5 ст. 36 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З 31.03.2014 року по 01.04.2015 року прострочення виплати страхового відшкодування складає 367 днів. Тому вважає, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України правовідносини між сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту є грошовими зобовязаннями і на них поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності. У звязку із чим просить стягнути з відповідача 8000 грн. страхового відшкодування, три проценти річних в розмірі 246.88 грн. інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 2659.42 грн., оскільки проценти річних, так само як інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобовязання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобовязання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав зазначених у позові. Також пояснив, що страхове відшкодування отримав 12.06.2015 року. Однак не зважаючи на це вважає, що відповідач зобовязаний виплатити страхове відшкодування зазначене в позові, так як він отримував правову допомогу, змушений був звертатись до суду, переніс нервове потрясіння. Тому просить позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що заява від [PERSON] про виплату страхового відшкодування на адресу страхової компанії надійшла 18.11.2014 року, в ній були зазначені реквізити про перерахування грошових коштів за системою «Аваль Експрес» і в 10 денний термін було перераховано страхове відшкодування згідно умов укладеного договору і поданої заяви, тому вважає, що не має підстав для задоволення позову, оскільки умови договору були виконані повністю і вчасно. Щодо відповідальності за невиконання грошового зобовязання пояснив, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із таких підстав: Судом встановлено, що 26.12.2012 року на автодорозі Снятин Тязів між населеними пунктами с. Новоселівка та с. Семенівка Городенківського району в напрямку м. Івано-Франківськ сталась дорожньо-транспортна пригода в результаті якої загинув син позивача [PERSON]. Винним в ДТП визнано [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER]. Останнього засуджено за ст. 286 ч.2 КК України. Вирок щодо нього набрав законної сили. 12.02.2014 року між ПАТ «Страхова компанія «Еталон» та [PERSON] було укладено договір про відшкодування матеріальної шкоди за договором обовязкового страхування транспортного засобу АВ/2320214 від 26.05.2012 року. У відповідності до укладеного договору позивач вважає, що йому відповідач повинен був виплатити до 31.03.2014 року матеріальну шкоду у вигляді страхового відшкодування в розмірі 8000 грн., а у звязку з порушенням виконання зобовязання ще 3 відсотки річних в розмірі 246.88 грн., інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 2659.42 грн. Предметом укладеного договору було відшкодування страховиком потерпілому матеріальної шкоди заподіяної автомобілю ЗАЗ1102 реєстраційний номер 68705ІВ, який експлуатувався згідно довіреності від 26.05.2010 року посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 462 у звязку із пошкодженням вказаного автомобіля внаслідок ДТП, що настала 26.08.2012 року з вини водія автомобіля [NUMBER] на який було оформлено ПОЛІС (страхувальник [PERSON]І.). Згідно п.2 умов цього договору сторони погодили, що транспортний засіб є фізично знищеним, його ринкова вартість (непошкодженого) становить 9000 грн. і за врахуванням суми франшизи 1000 грн. розмір відшкодування становить 8000 грн. Страховик зобовязався виплатити зазначену суму шляхом безготівкового розрахунку за реквізитами вказаними потерпілим у заяві про виплату страхового відшкодування, яку позивач зобовязався надіслати на адресу СК «Еталон» до 28.02.2014 року. Разом з тим страховик зобовязався здійснити страхове відшкодування за надісланою заявою до 31.03.2014 року. [PERSON] до позову долучив заяву про виплату страхового відшкодування датовану ним 23.02.2014 року, однак квитанції про відправлення її лютим 2014 року суду не надав. Відповідач заперечуючи позов пояснив що заява на адресу страхової компанії «Еталон» надійшла 18.11.2014 року і 28.11.2014 року на протязі 10 днів страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування на рахунок вказаний позивачем. Відповідачем долучено платіжне доручення № 2784 від 27.11.2014 року про перерахування на рахунок вказаний [PERSON] 8000 грн., довідку АТ « [PERSON] Аваль» про отримання цієї суми останнім. Зазначену суму [PERSON] отримав 12.06.2015 року в процесі розгляду справи. Наведене свідчить про те, що страхова компанія «Еталон» своєчасно та в повному обсязі виконала умови договору укладеного сторонами на підставі отриманої заяви від позивача у листопаді 2014 року. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у строк встановлений в ньому. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач не довів суду та не надав належних доказів про те, що заява про страхове відшкодування була відправлена ним згідно умов договору до 28.02.2014 року. Додана до позову заява не містить штампу вхідної кореспонденції про отримання її адресатом саме в лютому 2014 року, отже не доводить виконання [PERSON] умов договору. Перерахування страхового відшкодування відповідачем на рахунок позивача, зазначений ним у заяві, протягом 10 днів підтверджує належне виконання свого обовязку, оскільки за умовами договору відповідач зобовязався провести страхове відшкодування протягом місяця з часу отримання відповідної заяви з реквізитами рахунку. Враховуючи вищенаведене вимоги позивача щодо стягнення страхового відшкодування є безпідставними та не підлягають до задоволення. Вирішуючи вимоги щодо відповідальності за невиконання грошового зобовязання суд зазначає наступне. Відповідно до п.4 абз. 2 Постанова Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки " положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Беручи до уваги те що страховик протягом місяця, як погодили сторони в умовах договору, провів виплату страхового відшкодування, а тому не має підстав для задоволення решти позовних вимог. Виходячи із викладеного на підставі ст.ст. 526, 530, 625, 992, 1166, 1187, 1188 ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: dismissed