Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи: [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування\~уточненого позову,\~позивач посилається\~на те,\~що у жовтні 2009 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Заявляючи вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, позивачка посилалася на те, що за договором купівлі - продажу житлового будинку від 10.11.2006 року, вона набула права власності і на земельну ділянку площею 600 кв.м., яка належала на праві власності продавцю і просила задовольнити вимоги на підставі статті 120 Земельного Кодексу України. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізькой області від 17.03.2010 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] подала апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду Запорізькой області від 27.10.2010 року залишено в силі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізькой області від 17.03.2010 року, в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та ухвалою апеляційної інстанції, [PERSON] подала касаційну скаргу. Ухвалою від 20.04.2011 року Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізькой області від 17.03.2010 року і Ухвалу апеляційного суду Запорізькой області від 27.10.2010 року, а матеріали справи направив на новий розгляд до суду першої інстанції. [INFO] [PERSON] помер. Мелітопольський міськрайонний суд Запорізькой області ухвалив рішення від 20.11.2012 року, та визнав права власності [PERSON] на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.11.2006 року. Застосував положення статті 120 Земельного Кодексу України, але взяв до уваги зміст наведеної норми в редакції Закону України № 997-\\/ від 27.04.2007 року, яка набула чинності з 01.06.2007 року, а тому не могла бути застосована за станом на 10.11.2006 року. До спірним правовідносин підлягають застосуванню відповідні норми законодавства, чинні за станом на 10.11.2006 року. Позивачка [PERSON] не надала суду жодного документа щодо укладання з [PERSON] будь - яких правочинів щодо земельної ділянки, на якій знаходиться її житловий будинок. Будь - яких правочинів щодо земельної ділянки, на якій знаходиться цей будинок, між сторонами укладено не було. За таких обставин, незаконність рішення Мелітопольського міськрайоного суду Запорізькой області від 20.11.2012 року про визнання права власності [PERSON] на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі- продажу житлового будинку від 10.11.2006 року, - є доведеною, і має бути задоволена. Також і вимоги пов`язані з цим. Тому позивач просить суд: визнати незаконним рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізькой області від 20.11.2012 року; визнати недійсним договор купівлі - продажу житлового будинку від 10.11.2006 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізькой області Бєдновою Н.В.; визнати недійсним права власності [PERSON] на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі- продажу житлового будинку від 10.11.2006 року; визнати дійсним договор дарування земельної ділянки від 25.10.2007 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізькой області Зубовою А.О., внесений в реєстр під номером 4427. В судовому засіданні позивач уточнений позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи знаходиться заява про розгляду справи без її участі, просила в задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.\~12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється\~на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи\~мають\~рівні права\~щодо\~здійснення\~всіх процесуальних\~прав\~та\~обов`язків,\~передбачених\~законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4\~ст.\~206\~ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.5\~ст.263\~ЦПК\~України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.3 ст. 6 ЗУ «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Згідно ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч. 5ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. 3ст. 129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду». Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено\~в\~судовому\~засіданні, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року у складі судді Баранова В. І. позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна, Комунальне підприємство «Водоканал», Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова Антоніна Олексіївна про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про визнання дійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання права власності на земельну ділянку, про встановлення постійного земельного сервітуту, стягнення судових витрат - задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 600 кв. м по [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв. м з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 600,14кв. м по [ADDRESS] , укладений 25 жовтня 2007 року між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А. О. та зареєстрований у реєстрі за № 4427. Встановлено постійний земельний сервітут, а саме: право [PERSON] на експлуатацію трубопроводів з газопостачання, водопостачання по земельній ділянці площею 55,972 кв. м, яка розташована по [ADDRESS] , та належить [PERSON] , для можливості експлуатації житлового будинку, який належить [PERSON] і розташований по [ADDRESS] , із внесенням плати у розмірі ставки земельного податку, який повинен бути розрахований, виходячи із площі цієї земельної ділянки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витраті у розмірі 549,20 грн. У задоволенні інших вимог [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 січня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 21 жовтня 2020 року № 2-2585/11 (2-421/2012) (провадження №61-4749св20), касаційну скаргу [PERSON] залишити без задоволення. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 січня 2020 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 23 жовтня 2020 року № 2-2585/11 (2-421/2012) (провадження №61-4749св20), касаційну скаргу [PERSON] на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 червня 2019 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 28 січня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова А. О., про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання дійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку та встановлення постійного земельного сервітуту, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», комунальне підприємство «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Н. В., про стягнення грошових сум - залишено без задоволення. Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 червня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 січня 2020 року залишено без змін. Обґрунтовуючи даний позов, [PERSON] посилається на свою незгоду із зазначеними судовими рішеннями, вказує, що суди неправильно застосували норми права. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною "права на суд" та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошує на неухильному дотриманні принципу юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року). Згідно ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, виходячи з принципу правової визначеності, який є невід`ємним елементом верховенства права, суд у даній справі не має права давати оцінку або ставити під сумнів висновки суду, викладені у іншому судовому рішенні, яке набрало законної сили. Також суд вважає за доцільне зазначити наступне. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб. Так позивач [PERSON] неодноразово зверталась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за захистом свого особистого майнового права. Крім того, позивач неодноразово скористалась своїм правом на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду першої інстанції. З матеріалів\~справи вбачається,\~що [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом,\~який неодноразово\~уточнювала,\~в якому\~просить визнати\~недійсним право\~власності [PERSON] \~на земельну\~ділянку. При цьому, суд звертає увагу, що позовні вимоги не містять нормативно правового обґрунтування таких порушень саме [PERSON] та [PERSON] . Звертаючись за захистом своїх прав до суду саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі`роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. У роз`ясненні п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини. Так Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року (справа № 2-421/12) були вирішенні питання щодо права власності на спірну земельну ділянку, а саме за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку площею 600 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Посилання [PERSON] в позові на те, що при визнанні за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 600 кв.м., судом було не вірно застосовано норми ЦК України та Земельного кодексу, та що при встановленні земельного сервітуту не був ще вирішений спір щодо визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки наведені нею обставини були предметом розгляду вищевказаної справи 2-2585/11 (2-421/2012), рішення у якій для даної справи є преюдиційними, і факти, установлені у яких, не потребують доказуванню. Доводи позивачки щодо неправильності застосування судом норм права можуть бути предметом розгляду лише судами апеляційної та касаційної інстанції в межах відповідної справи. Рішення суду набрало законної сили. Доводами позову та доданими до матеріалів справи доказами, не доведено, що рішеннями судів та сторонами [PERSON] та [PERSON] будь яким чином порушуються права позивача. Взагалі, позовні вимоги [PERSON] зводяться лише до не згоди з ухваленим судом рішення від 20.11.2012 року та намаганнями його переглянути. Також суд не приймає до уваги заяву відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог, оскільки уточнена позовна заява [PERSON] стосується прав третьої особи [PERSON] . Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed