Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

06.12.2017 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, яким просить визнати неправомірними дії відповідача [PERSON] з будівництва кухні і курника на відстані 0.7м від її житлового будинку, а гаража - на відстані 4,0м від її житлового будинку, а також захоплення її частини відмощення будинку для будівництва стіни і брами для його домоволодіння, у зв`язку з чим - захоплення відповідачем 67.83м2 для відтоку атмосферних опадів. Крім того, позивач просить визнати недійсним факт введення в експлуатацію приватних будівель [PERSON] і акту про право власності відповідача на його земельну ділянку, що розташована у [ADDRESS] ; витребувати у [PERSON] копію акту введення його приватних будівель в експлуатацію, копію доказу про право його власності на земельну ділянку за вказаною адресою; зобов`язати Виноградівську сільську раду звернутися до суду з позовом про знесення [PERSON] кухні, курника, гаража, стінки огорожі на її відмостці і воріт. В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те що вона неодноразово зверталася зі скаргами на неправомірні дії сусіда [PERSON] щодо неправомірного будівництва ним курника і кухні на відстані 0.7м, хоча така споруда має бути на відстані не менше 12м. Також, стверджується у позові, відповідач перекрив позивачу доступи до газового лічильника будівництвом воріт та огорожі прямо на її, позивача, відмощенні її будинку, побудував гараж на відстані 4.0 м від її житлових кімнат - у стику проїзду до її дому, хоча відстань має бути не менше 10м і бути під`їзд до їхнього будинку з вулиці санітарному і пожежному автомобілів. Згідно акту комісії Виноградівської сільської ради від 14.04.2017 року частина фактів визнається і намічені заходи щодо усунення порушення її прав - визначений відповідачу сільською радою час до 15.05.2017 року - пройшов, а сусід [PERSON] рекомендацій комісії не виконав, їй щомісяця доводиться знімати показники газового лічильника за допомогою сільського голови [PERSON], сільська рада пропонувала їй, позивачу, звернутися до суду. Документація землеустрою щодо встановлення межі між сусідами розробляється генеральним планом населеного пункту та є підставою для встановлення межі земельних ділянок в натурі. На думку позивача, сільська рада допустила помилку та визнала її вимощення частиною земельної ділянки сусіда - відповідача [PERSON], то має виправити свою помилку. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки здійснюється у присутності власників суміжних земельних ділянок. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, який просили задовольнити, на її клопотання судом були витребувані докази, запрошені свідки. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив в позові відмовити, стверджуючи, що позивач придбала свій будинок в такому стані, як він наразі перебуває, і документи були оформлені до укладання нею купівлі-продажу - її все влаштовувало. Коли вона проводила газ до будинку, він просив її не ставити лічильних в його дворі, але вона не послухала. До недавнього часу в нього з позивачем були добросусідські стосунки, він навіть одного разу спас усю родину від трагедії - вночі помітив пожежу в їх будинку, повідомив негайно, допоміг тушити пожежу, приютив їх по-сусідськи їх до себе, але позивач, обвинувативши його у викраденні "болгарки", почала, заходячи до його двору - вчиняти скандали, тому він перестав її впускати. Представник третьої особи, вважає позов необґрунтованим, оскільки як в позивача, так і у відповідача є правовстановлюючі документи на будинки і земельні ділянки, у відповідача усі споруди і будівлі є узаконеними, будувалися ще до того часу, як позивач придбала свій будинок, позивач має право просити суд зобов`язати відповідача допускати позивача в його, відповідача, двір для того, щоб зняти показники газового лічильника. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, представника третьої особи, вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. - згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 05.05.2009р., власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] була [PERSON] , а потім стала [PERSON] - позивач згідно договору купівлі-продажу від 26.05.2009р. (а.с.6); - згідно державного акту серії [NUMBER] від 15.04.2010р., земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] була у власності [PERSON] (а.с.57) але згідно договору дарування від 23.02.2011р. - власницею стала позивач; - з технічного паспорту від 01.07.2009р. на житловий будинок [ADDRESS] , та свідоцтва про право власності від 04.08.2009р. на нього, вбачається, що він належить чотирьом особам - відповідачу та членам його родини: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с.30-35); - право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] - закріплено відповідним державним актом серії [NUMBER] за [PERSON] (а.с.42). Позивачу в ході судового засідання неодноразово роз`яснювалося її право просити суд встановити сервітут, та наслідки відсутності такої вимоги, проте позивач клопотання про уточнення своїх вимог суду не надала. Відповідно ч.1 ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Зміст сервітуту визначено статтею 403 Цивільного кодексу України. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч.1ст.79 Земельного кодексу України). Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч.1ст.79-1 Земельного кодексу України). Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.4 ст.79-1 Земельного кодексу України). Звертаємо увагу, що земельний сервітут може бути встановлений лише на сформованій земельній ділянці. Види права земельного сервітуту визначені статтею 99 Земельного кодексу України. Власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Статтею 100 Земельного кодексу України визначено порядок встановлення земельних сервітутів. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Аналогічна правова норма закріплена статтею 402 Цивільного кодексу України. Дія земельного сервітуту визначена нормою статті 101 Земельного кодексу України. Дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Земельний сервітут не може бути предметом купівлі-продажу, застави та не може передаватися будь-яким способом особою, в інтересах якої цей сервітут встановлено, іншим фізичним та юридичним особам. Випадки припинення дії земельного сервітуту визначені статтею 102 Земельного кодексу України та статтею 406 Цивільного кодексу України. Державна реєстрація прав сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру (ч. 11 ст. 79-1 Земельного кодексу України). Аналогічна правова норма закріплена частиною 1 статті 29 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон) та пунктом 125 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012№ 1051. Відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту (ч. 6 ст. 21 Закону) Перелік документів, який включає технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, зазначено в статті 55-1 Закону України «Про землеустрій». Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд має установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК України), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти учасникам процесу в реалізації таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом. Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході судового розгляду даного позову не встановлено наявності в домоволодінні відповідача незаконних споруд та будівель, час їх будування - до набуття позивачем права власності на її домоволодіння. Як в позивача, так і у відповідача є правовстановлюючі документи на їхні домоволодіння - на житлові будинки, споруди і земельні ділянки, між власниками цих домоволодінь були узгоджені усі спірні питання щодо меж обох спірних земельних ділянок та споруд на них, позивач набула право власності на своє домоволодіння за адресою: [ADDRESS] вже після встановлення такого порядку користування, під час купівлі свого домоволодіння ніяких претензій відповідачу не пред`являла, її влаштовував такий порядок користування її домоволодінням, станом на теперішній час не вбачається, яким саме чином відповідач порушив права позивача на користування її домоволодінням, оскільки відповідних доказів суду не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Виноградівська сільська рада Болградського району Одеської області, - про усунення перешкод у користуванні будинком позивача - задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed