Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду із названим позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.10.2013 р. було задоволено його позов до відповідачів, вирішено стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь суму боргу в розмірі 319 720,00 грн. і судові витрати в розмірі 4 910,00 грн. 01.11.2013 р. Вишгородським районним судом були видані виконавчі листи про солідарне стягнення суми боргу з [PERSON] і [PERSON] Постановами державного виконавця ВДВС Вишгородського РУЮ у Київській області від 06.11.2013 р. були відкриті виконавчі провадження № 40565960 і № 40565846 про стягнення з відповідачів на його користь зазначеної суми боргу. Постановою державного виконавця від 29.04.2016 р. виконавчий документ повернутий стягувачу без виконання на підставі п.9 ч. 1 ст.47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", сума боргу не змінилася. На підставі викладеного позивач вважає необхідним звернутись до суду для захисту своїх майнових прав. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зяблюються, про місце, день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 2012 року [PERSON] видав [PERSON] розписку згідно якої діючи від свого імені та від імені своєї дружини [PERSON] отримав від [PERSON] 40 000 доларів США як оплату за продажу належної відповідачам земельної ділянки площею 1, 0047 га та зобов'язався укласти договір продажу земельної ділянки до 15 лютого 2013 року. В обумовлений в розписці строк сторони договір купівлі продажу земельної ділянки не уклали, грошові кошти не повернули. Названий факт, який не підлягає доказуванню був встановлений рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київського області від 15 жовтня 2013 року. Даним рішенням було скасовано рішення Вишгородського районного суду Київської області від 7 червня 2013 року та вирішено стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь суму боргу в розмірі 319 720,00 грн. і судові витрати в розмірі 4 910,00 грн. (а.с. 4-5). На виконання рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київського області від 15 жовтня 2013 року по справі № 363/547/13-ц, 6 листопада 2013 року було відкрито виконавче провадження (а.с. 13). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Як вбачається із постанов державного виконавця відділу ДВС Вишгородського РУЮ від 29 квітня 2016 року виконання рішення суду від 15.10.2013 року не можливо, стягнення боргу не проводилось, заборгованість за виконавчим документом 324 630, 90 грн. (а.с. 9-10). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно роз'яснення колегії суддів судової палати в цивільних справах Верховного суду України, даного ухвалою від 12.03.2009 р., відповідно до норм ст.с.10, 12, 15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України право, яке захищає суд, повинно існувати на день ухвалення судового рішення. Наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ч.2 ст.625 ЦК України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобов'язання й відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Таким чином, оскільки судом встановлено, що на цей час борг відповідачами позивачу не повернутий, його позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути за прострочення виконання грошового зобов'язання інфляційні витрати та 3 % річних. Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 3 164, 50 грн. На підставі наведеного, ст.ст.526,625,629,1046,1047,1049 ЦК України,

Outcome: approved