Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство ВТБ Банк звернулося до суду із зазначеним позовом. В обгрунтування позову посилаається на те, що 27.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством ВТБ Банк та [PERSON] укладено кредитний договір №R53700397660В відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн. із встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 27% річних та строком до 27.02.2017 року. [PERSON] прийняла зобов'язання повернути Публічному акціонерному товариству ВТБ Банк кредит та сплатити проценти за користування кредитом в обсязі, строк та порядку визначеному у кредитному договорі. Відповідно до статті 526 ЦК України. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежного виконання). Банк належним чином виконав свої зобов'язання по кредитному договору і надав грошові кошти у розмірі 50 000,00грн . Позичальник [PERSON] свої зобов'язання за Кредитним договором не виконувала, а саме порушувала сплату кредиту у визначені строки та відсотки за його користування і станом на 02.04.2014 рік виникла заборгованість в розмірі 87 033,00 грн. Враховуючи наведене просили стягнути із [PERSON] на користь Публічно акціонерного товариства ВТБ Банк 87 033.00 грн та судові витрати. В листі від 05.06.2014 року справу просили розглянути у відсутність позивача. Представник [PERSON] [PERSON] позову не визнавав та просив в його задоволенні відмовити та пояснив, що відповідно до п.п. 5.2.1 та п.5.2 розділу 5.2 банк вправі був відмовити Позичальнику в наданні кредиту або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадках передбачених цим договором або чинним законодавством України. Згідно до п.п. 5.2.2. Договору, Банк має право вимагати від Позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення Позичальнику відповідного повідомлення банком з вимогою дострокового повернення кредиту або інші строки передбачені умовами цього договору. Однак, будь-яких повідомлень чи претензій щодо такого відповідачу не надходило і не долучено таких матеріалів до позову. Крім того в п.2.1 кредитного договору від 27.02.203 року вбачається, що кредит надано на споживчі потреби в інтересах сім'ї, тобто кредит відповідно до ст.11 Закону Укураїни «Про захист прав споживачів» є споживчим кредитом. В п.4.11 кредитного договору визначено черговість погашення вимог банку у разі недостатньої суми проведеного платежу для виконання зобов'язань, однак із долученого розрахунку до позову і листа від 04.09.2014 року таке відслідкувати неможливо. Також, при укладенні договору банк повинен був діяти відповідно до вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача» та п.3.11. кредитного договору, однак така інформація відповідачу не надавалась і докази в матеріалах справи відсутні. Звертав також увагу, що строк повернення кредиту передбачений до 27.02.2017 року, а отже відповідачка матиме реальну можливість виконати умови договору в строк. При вирішенні позову просив врахувати, що відповідачка на даний період ніде не працює і на її утриманні малолітня дитина. Заслухавши представника [PERSON] [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд встановив слідуюче: 27.02.2013 року між Публічно акціонерним товариством ВТБ Банк та [PERSON] укладено кредитний договір №R537003976608 відповідно до якого відповідачка отримала кредит на споживчі потреби в інтересах сім'ї у розмірі 50 000,00 грн. із встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 27% річних та строком повернення в повному обсязі або дострокового у випадках передбачених цим договором до 27.02.2017 року. Правове регулювання такого виду договору здійснюється нормами Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такий повністю підпадає під визначення "споживчий кредит" (наведене в п. 23 ч. 1 ст.1 цього Закону), та є спеціальним законом по відношенню до норм ЦК України. Згідно з положеннями ч. 1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитор надає кошти або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до ч. 10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків, щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10 %; або несплати споживачем більш як однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Тобто, відповідно до п.п. 5.2.2. Договору, Банк вправі вимагати від Позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення Позичальнику відповідного повідомлення банком з вимогою дострокового повернення кредиту або інші строки передбачені умовами цього договору. Доказів щодо такого позивачем суду не надано. Відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту, термін повернення кредиту 27.02.2017 року.(п.3.2 договору). Судом також враховано, що матеріали справи з цього приводу не містять належних та допустимих доказів, якими є бухгалтерські документи в розумінні Закону України «Про бухгадтерський облік та фінансову звітність», «Про занки і банківську діяльність», Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків в Україні, затверджених Постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року № 255, зареєстрованих в МЮ України 11 липня 2003 року за № 583/7904, зокрема на підтвердження простроченої заборгованості за вказаним договором споживчого кредиту та про відсутність передбачених вказаними нормами Закону України «Про захист прав споживачів» перешкод для дострокового стягнення всієї суми кредиту. Враховуючи наведене, на час розгляду справи відсутні правові підстави для дострокового повернення споживчого кредиту, а відтак і для застосування штрафних санкцій, а отже заявлений позов є безпідставним (передчасним), та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed