Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною заявою, якою, у звязку з тим, що на думку позивача відповідачем незаконно та самовільно зайнята його земельна ділянка, просить зобовязати відповідача відновити умови користування земельною ділянкою, що перебуває в приватній власності позивача у встановлених межах, шляхом прибирання із земельної ділянки позивача паркану та фрагментів капітальної будівлі за межі земельної ділянки позивача на відстань встановлену затвердженими в Україні будівельними нормами. У судове засідання зявилися позивач, його представник та представник відповідача. У судовому засіданні сторона позивача вимоги підтримала. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, у звязку з тим, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки відсутня можливість встановити точні координати меж його земельної ділянки і відповідно місце її розташування. Крім того, зазначила, що під час розгляду судом справ № 2-88\\12 та № 278\\1669\\15-ц за позовом [PERSON] до Свято-Воздвиженської парафії позивачу неодноразово пропонувалося виготовити технічну документацію для встановлення меж у натурі його земельної ділянки в межах села Бистрі, однак від цієї пропозиції він постійно відмовлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 1 ст. 16 ЦК України). Позивач на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЖТ № 022382 від 11 квітня 1995 року (т. 1 а.с. 10) має в приватній власності земельну ділянку площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в межах с. Бистри Житомирського району Житомирської області. Рішенням 32 сесії 4 скликання Станишівської сільської ради від 08 вересня 2005 року надано згоду православній общині с. Бистрі на вибір та обстеження земельної ділянки орієнтовною площею 0.20 га для місцерозташування приміщення церкви за межами села Бистрі (колишній господарський двір) (т. 1 а.с. 161). Розпорядження голови Житомирської РДА від 24 лютого 2006 року № 142 надано Свято-Воздвиженській парафії дозвіл на вибір земельної ділянки орієнтовною площею 0.20 га для будівництва церкви за межами с.Бистрі (колишній господарський двір) на території Станишівської сільської ради (т. 1 а.с. 37). 05 травня 2006 року комісія Житомирської РДА провела вибір та обстеження земельної ділянки на предмет будівництва церкви Свято-Воздвиженської парафії на території Станишівської сільської ради в районі с. Бистри (колишній колхозний двір) Житомирського району, під час якого встановлено, що земельна ділянка, на якій проектується будівництво церкви Свято-Воздвиженської парафії на території Станишівської сільської ради в районі с. Бистри, являє собою землі Станишівської сільської ради. Згідно з даним актом комісія вважала за можливе будівництво церкви на території Станишівської сільської ради (т. 1 а.с. 163-164). Згодом на замовлення Свято-Воздвиженської парафії Приватним підприємством Інтерра-Україна був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду Свято-Воздвиженської парафії площею 0,2 га для будівництва церкви за межами с. Бистрі Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (т. 1 а.с. 156-160). Рішенням 7 сесії 6 скликання Житомирської районної ради від 24 травня 2011 року № 112 затверджено технічну документацію по визначенню нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0.2 га , яка надається в оренду Свято-Воздвиженській парафії на території Станишівської сільської ради поза межами населеного пункту (колишній господарський двір за межами с.Бистрі) (т. 1 а.с. 155). Рішенням виконкому Станишівської сільської ради від 15 грудня 2011 року № 134 Хресто-Воздвиженській Церкві, як обєкту нерухомого майна на території Станишівської сільської ради за межами населених пунктів, присвоєно адресу: комплекс будівель і споруд № 8 в селі Бистрі (т. 1 а.с. 154). 27 січня 2012 року між Житомирською РДА та Свято-Воздвиженською парафією укладений договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований в Управлінні Держкомзему в Житомирському районі 31 січня 2012 року за № 182200004000485, згідно з яким Житомирська РДА на підставі розпорядження Житомирської РДА від 05 січня 2012 року № 4 (т. 1 а.с. 36) передав Свято-Воздвиженській парафії в строкове платне користування для будівництва церкви земельну ділянку загальною площею 0,20 га, що розташована на території Станишівської сільської ради за межами с. Бистрі (землі запасу) (т. 1 а.с. 148-163). 19 липня 2012 року Парафії видано свідоцтво про право власності на комплекс будівель і споруд за № 8 (Хресто-Воздвиженська Церква) на території Станишівської сільської ради (т. 1 а.с. 31). Таким чином, земельна ділянка [PERSON] повинна бути розташована в межах села Бистрі, а земельна ділянка Парафії із будівлею Церкви розташована за межами населеного пункту Бистрі, має юридичну адресу та кадастровий номер з оформленням усіх необхідних документів Житомирською РДА. У січні 2011 року [PERSON] звернувся до Житомирського районного суду з позовом до Громади церкви Свято-Воздвиженської парафії на території Станишівської сільської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та просив суд «зобовязати відповідача відновити умови користування земельною ділянкою, що перебуває в приватній власності позивача у встановлених межах, шляхом прибирання із земельної ділянки позивача будівельних матеріалів і переносу фрагментів капітальної будівлі церкви за межі земельної ділянки позивача на відстань встановлену затвердженими в Україні будівельними нормами». У цій справі за № 2-88\\12 постановлені такі судові рішення: рішенням Житомирського районного суду від 21 березня 2014 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до громади церкви Свято-Воздвиженської парафії про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (т. 1 а.с. 33-36). ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції від 21 березня 2014 року залишено без змін (т. 1 а.с. 36-39). ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року касаційну скаргу [PERSON] на вказані судові рішення залишено без задоволення, а судові рішення без змін (т. 1 а.с. 40-41). У 2015 році [PERSON] звернувся до Житомирського районного суду з позовом до Житомирської РДА, Свято-Воздвиженської парафії Житомирської єпархії в особі релігійної громади УПЦ у с. Бистрі Житомирського району Житомирської області та Станишівської сільської ради, у якому просив суд: скасувати розпорядження Житомирської РДА від 05 січня 2012 року № 4 про передачу в оренду на 10 років земельної ділянки площею 0,2 га, яка знаходиться на території Станишівської сільської ради для Свято-Воздвиженської парафії Житомирської єпархії в с. Бистри Житомирського району Житомирської області та зобовязати відповідача - Громаду церкви Свято-Воздвиженської парафії на території Станишівської сільської ради відновити умови користування земельною ділянкою, що перебуває в приватній власності позивача у встановлених межах, шляхом демонтажу із земельної ділянки позивача культової споруди з проведенням рекультивації незаконно зайнятої частини земельної ділянки позивача. У цій справі за № 278\\1669\\15-ц постановлені такі судові рішення: заочним рішенням Житомирського районного суду від 25 квітня 2016 р. відмовлено в задоволенні позову [PERSON] за безпідставністю (т. 1 а.с. 42-43). рішенням апеляційного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року скасовано рішення Житомирського районного суду від 25 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про скасування розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації від 05 січня 2012 року № 4 про передачу в оренду на 10 років земельної ділянки площею 0.2 га Свято-Воздвиженській парафії в особі релігійної громади Української православної церкви для будівництва церкви в селі Бистри Житомирського району Житомирської області та ухвалено нове рішення в цій частині про задоволення вказаної позовної вимоги: визнано незаконним та скасовано п. 2 розпорядження голови Житомирської РДА від 05 січня 2012 року № 4 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою передачі її в оренду Свято-Воздвижинській парафії, площею 0,2000 га для будівництва церкви за межами с. Бистри Станишівської сільської ради". У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 1 а.с. 44-47). Таким чином, скасування судом лише частини розпорядження № 4 від 05 січня 2012 року не є правовою підставою вважати, що будівля Церкви розташована саме на приватній земельній ділянці позивача, оскільки розпорядження № 4 від 05 січня 2012 року в частині укладення договору оренди та договір оренди земельної ділянки з Парафією не скасоване й не визнано недійсним. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (ч.ч. 1-2 ст. 373 ЦК України). Станишівська сільська рада Житомирського району Житомирської області в рішенні від 23 липня 2009 року розяснювала [PERSON], що для визначення меж земельної ділянки слід звернутися до державних або інших організацій, що мають ліцензію провадження землевпорядних робіт (т. 1 а.с. 147). 27 березня 2012 року комісією Станишівської сільської ради було здійснено обстеження земельної ділянки [PERSON] в натурі, під час якого було встановлено, що будь-які межові знаки земельної ділянки відсутні, будь-які будівельні роботи на земельній ділянці по будівництву житлового будинку не проводились, північно-західна частина земельної ділянки заросла чагарником, документація із землеустрою щодо надання земельної ділянки [PERSON] в сільській раді відсутня, земельна ділянка не використовується за цільовим призначенням (т. 1 а.с. 182-183). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України) Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89). Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд неодноразово під час розгляду справи попереджав та роз'яснював позивачу про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій щодо надання відповідних доказів. Висновок №295/15-16 судової земельно-технічної експертизи експерта [PERSON] від 10 березня 2016 року (а.с. 89-221) суд не може взяти до уваги у якості доказу, оскільки експертиза проводилась на вимогу суду у межах іншої цивільної справи №278/1669/15-ц в певний (інший) час, а фактичні дані були відображені саме на той момент. Крім того, як вбачається з вказаного висновку експерт [PERSON] у пунктах першому та третьому висновку (а.с. 210 та 210 зворотна сторінка) зазначає, що дати відповідь на питання, що ставиться на вирішення судової земельно-технічної експертизи у відповідності до ухвали суду, з технічної точки зору експертом не вбачається можливим, оскільки в матеріалах справи відсутні координати меж земельної ділянки гр. [PERSON] Тобто, земельну ділянку позивача неможливо ідентифікувати згідно встановлених діючим законодавством вимог для земельної ділянки, зокрема, але не виключно: за кадастровим номером, встановленням координат меж земельної ділянки, інше. Відтак суд критично ставиться до посилань позивача на пункт 2 висновку зробленого експертом [PERSON] у висновку № 295/15-16 вказаної судової земельно-технічної експертизи щодо накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача (а.с. 210). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на те, що позивачем не виготовлено відповідну технічну документацію для встановлення меж його земельної ділянки в натурі, земельна ділянка не має юридичної адреси та кадастрового номера, не забудована, не обнесена парканом, відсутні межові знаки, не укладено договору погодження її меж із суміжними землекористувачами, зважаючи на те, що наявні в матеріалах справи докази не дають змоги дійти висновку про наявність порушеного права позивача, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні його позовних вимог.

Outcome: dismissed