Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

У позові позивач [PERSON] зазначила, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] вони перебували з 05.06.1999 року по 20.02.2009 року і під час перебування в шлюбі ними було придбано трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] в м.Ніжині, право власності на яку зареєстровано на ім»я відповідача, так як він був стороною в договорі купівлі-продажу, укладеному 05.05.2000 року. І так як квартира придбана на спільні з відповідачем кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і іх з відповідачем частки є рівними, то в порядку поділу квартири просила визнати за кожним із них право власності на ? (одну другу) її частину. У судове засідання сторони не з»явилися. Від представника позивача - адвоката Дорошенка Г.М., якому відповідно до договору на а.с.25-27, надані всі права позивача, надійшла заява, у якій він справу просив розглянути за його відсутності та за відсутності позивача [PERSON], та в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] підтримує і справу просить розглянути по суті з ухваленням рішення у попередньому судовому засіданні (а.с.35). Від відповідача [PERSON] надійшло письмове клопотання, в якому він також просив справу розглянути за його відсутності та в якій зазначив, що позовні вимоги визнає (а.с.34). І так як у клопотанні є відмітка, що особу [PERSON] встановлено по паспорту з зазначенням серії, номера та дати видачі паспорта, то за таких обставин суд визнав можливим справу розглянути за відсутності позивача, його представника та за відсутності відповідача з ухваленням рішення по справі у попередньому судовому засіданні відповідно до вимог ч.4 ст.130, ст.174 ЦПК України та, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши письмові докази, приймаючи до уваги письмове визнання відповідачем позову, що відповідно до ст.174 ЦПК України є однією з підстав для його задоволення, суд приходить до висновку про необхідність позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Як убачається зі штампів у паспорті позивача [PERSON], копія якого на а.с.4, та з копій свідоцтв: про одруження на а.с.5, про розірвання шлюбу на а.с.7, шлюб між сторонами було зареєстровано 05.06.1999 року, а розірвано - 20.02.2009 року. Договір купівлі-продажу спірної квартири, де покупцем був відповідач [PERSON], було укладено 05.05.2000 року, а 06.05.2000 року було зареєстровано за відповідачем право власності на зазначену квартиру (копія договору купівлі-продажу на а.с.8, копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно на а.с.9). З цих же документів убачається, що на час укладення договору купівлі-продажу, вулиця, на якій знаходився будинок [ADDRESS] але за рішенням Ніжинської міської ради вулицю перейменовано на «[ADDRESS]», а також убачається, що за рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 20.11.2008 року № 632 у квартирі здійснено переобладнання: лоджію переобладнано у частину кухні-їдальні «3», при цьому зменшена загальна площа на 0,2 кв.м., у зв»язку з чим загальна площа квартири становить 63,9 кв.м., житлова площа 37,1 кв.м., що складає цілу ідеальну частку. Згідно з роз"ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно з"ясовувати джерело його придбання. Зазначений позивачем факт придбання спірної квартири на спільні з відповідачем [PERSON] кошти останнім не оспорювався, а навпаки, виходячи зі змісту його письмового клопотання на а.с.34, ним визнаний. На час придбання спірного житла та за час користування ним домовленості між подружжям про долю кожного з них у спільному майні не існувало, шлюбний договір між ними не укладався, про що відповідачем зазначено у письмовому клопотанні на а.с.34, тому, як відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім»ю України в ред.1969 року, який діяв на час придбання спірної квартири, так і відповідно до ст.60 СК України, який діє в даний час, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. За встановлених обставин та відповідно: як до ст.28 Кодексу про шлюб та сім»ю України в ред.1969 року, так і відповідно до ст. 70 СК України, при поділі зазначеного майна частки сторін є рівними. Таким чином, існують правові підстави для поділу квартири сторін, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, із визнанням за кожним з них права власності на ? (одну другу) частину зазначеної квартири. Відповідно до звіту про оцінку майна, що на а.с.10-24, ринкова вартість об»єкта оцінки - ? (однієї другої) частини спірної квартири, становить 74 100 грн. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 741,00 грн. (квитанція на а.с.1). Тому відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved