Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить зобов'язати фізичну особу-підприємця [PERSON] безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі за договором №901 від 20.11.2016 року у розумний строк та стягнути на його користь 2000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 20.11.2016 року між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 901, відповідно до умов якого позивач доручив, а відповідач прийняв на себе доставку віконних систем (конструкцій) на об'єкт замовника за адресою: [ADDRESS], вартістю 8 400,00 грн. На виконання умов Договору позивач сплатив ФОП [PERSON] 8 400,00 грн., з яких 1000,00 грн. готівковими коштами 20.11.2016 року та 7400,00 грн. безготівковими коштами 21.11.2016 року на кредитну картку ПриватБанку, яка вказана у Договорі. Особи, які на думку позивача працюють у ФОП [PERSON], привезли та встановили вказану металопластикову конструкцію, та попросили добу не використовувати її, що б монтажна піна затверділа. Разом з тим, наступної доби були виявлені щілини у металопластиковій конструкції. Тобто, роботи по монтажу були використані неякісно, у зв»язку із чим позивач звернувся до відповідача про усунення недоліків виконаних робіт з монтажу менталопластикових конструкцій. Проте відповідач не усунув даний недолік, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. Крім того, [PERSON] вказує, в результаті неналежно виконаної відповідачем роботи по встановленню вікон у квартирі, в якій він проживає, йому було завдано душевних страждань. Він переніс емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили гармонійні адаптовані умови його життєдіяльності і появу негативних психоемоційних почуттів, призвели до порушення душевної рівноваги, що вимагає від нього додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль, чим завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 2000,00 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, якими обґрунтовується позовна заява та просили позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Крім того, позивач зазначив, що він має претензії не по якості металопластикової конструкції, а по монтажу вікон, який здійснено непрофесійно, внаслідок чого в його квартирі некомфортні умови проживання. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність та письмових заперечень проти заявлених вимог до суду не надійшло. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляв. Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, допитавши [PERSON] в якості свідка, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється інвалідом І групи з дитинства по зору. (а.с.10). 20.11.2016 року між суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON] укладено договір №901, відповідно до п. 1.1. якого замовник [PERSON] доручає, а виконавець ФОП [PERSON] приймає на себе доставку готової продукції - віконних систем. Доставка готової продукції здійснюється згідно Додатку, який являється невід'ємною частиною даного договору. Роботи виконуються на об'єкті замовника за адресою: [ADDRESS]. Замовник оплачує виконавцю вартість віконних конструкцій у сумі 8 400,00 грн. (а.с. 2). Як було встановлено у судовому засіданні під час укладання означеного договору був присутнім представник позивача [PERSON], який також представляє інтереси позивача у суді. Судом було встановлено, що перед укладанням сторонами договору № 901 від 20.11.2016 року, [PERSON] було зачитано у голос зміст договору, після чого він був підписаний сторонами. Дана обставина підтверджується як позивачем так і його представником. Відповідно до п. 2.1 укладеного між сторонами договору виконавець зобов'язується: - доставити продукцію обумовлену в пункті 1.1. в терміни, згідно пунктів 3.4.-3.6. даного Договору. - при оплаті послуг пункту 3.1., виконавець за свій рахунок здійснює погрузку, розгрузку, складування металопластикових конструкцій та всіх, необхідних для проведення робіт матеріалів. - при виникненні необхідності збільшення вартості матеріалів, вказаних в додатку, Виконавець зобов'язується негайно повідомити про це Замовника. Якщо Виконавець протягом 8-ми робочих днів не повідомив Замовника про збільшення вартості матеріалів, вказаних в додатку, він зобов'язується виконати роботи по цінам, вказаним в справжньому договорі. - доставити металопластикові конструкції на об'єкт в робочий час, узгоджений з Замовником. - по завершенню виконання робіт, пред'явити Замовнику Акт здачі-прийому металопластикових конструкцій. Позивач сплатив ФОП [PERSON] 8 400,00 грн. за вказаним договором, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №901 від 20.11.2016 року на суму 1000,00 грн., та квитанцією ПриватБанк про поповнення картки за номером від 21.11.2016 року на суму 7400,00 грн. (а.с. 3-4). Відмовляючи у позові суд виходить з наступного. Згідно із ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як Істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як було встановлено судом, і позивач і відповідач виконали взяті на себе зобов»язання за договором в повному обсязі. Позивач відповідно до умов договору здійснив оплату вартості віконних конструкцій, а відповідач за свій рахунок здійснив погрузку, розгрузку, складування металопластикових конструкцій та всіх, необхідних для проведення робіт матеріалів у строки обумовлені сторонами у договорі. Вказана обставина була підтверджена як позивачем так і його представником. Більше того, як було повідомлено позивачем та його представником під час укладання договору між сторонами була усна домовленість щодо монтажу віконних конструкцій і підписуючи договір № 901 від 20.11.2016 року вони вважали, що укладають його з урахуванням як доставки продукції так і її встановлення. Разом з тим, умовами договору не передбачено обов»язку відповідачу встановити віконні конструкції, предметом договору є доставка готової продукції (п. п.1.1, 2.1.2). Не погоджується суд із твердженнями позивача і його представника, що сума визначена договором у розмірі 8 400,00 грн. передбачає не тільки виготовлення та доставку віконних конструкцій а і їх монтаж, оскільки умовами договору це не передбачено. За нормою ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до положень ч. 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. За ст. 235 ЦПК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. При цьому позивач не звертається до суду із вимогами про визнання договору недійсним або удаваним. А суд, в силу положень ст. 11 ЦПК України не може виходити за межі заявлених позовних вимог. У судовому засіданні з'ясовувалось питання якості поставленої продукції, на що позивач зазначив, що можливо проблеми монтажу вікон виникли через заводські недоліки конструкції, однак він наполягає саме на повторній установці, яка була здійснена непрофесійно особами, які на його думку, працюють у ФОП [PERSON] Як убачається із договору №901, позивач був ознайомлений з умовами доставки готової продукції та погодився із ними, підписавши договір без зауважень, вчасно отримав вказану в договорі продукцію. Пунктами 4.1, 4.2 Договору №901 від 20.11.2016 року передбачено, що кінцевий прийом виконаного комплексу робіт на об'єкті здійснюється не пізніше одного дня з моменту закінчення робіт і підтверджується Актом здачі-прийому, який підписується обома сторонами. У випадку виявлення недоробок, дефектів і подальшої відмови замовника підписати Акт здачі-прийому, сторони зобов'язані скласти та підписати Акт по видаленню дефектів з повним переліком робіт, необхідних для такого видалення, та зазначити новий термін здачі-прийому металопластикових конструкцій. Разом з тим, до матеріалів позовної заяви позивачем не додано відповідний Акт здачі-прийому або Акт по видаленню дефектів за вказаним договором. Посилання позивача, як на підставу обґрунтованості заявлених вимог на наявність гарантійних обов'язків, передбачених пунктом 5 Договору суд оцінює критично, оскільки виконавець зобов'язався надати дванадцять років гарантії на цілісність фурнітури та профілю, при умові правильної експлуатації замовником продукції, а не на якість установки віконних конструкцій. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, а в розрізі даного спору відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed