Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУ юстиції у Черкаській області, Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.11.2011 року визнано протиправними дії Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації по виплаті йому у меншому розмірі одноразової щорічної допомоги до 5 травня у 2011 році (ч. 5 ст. 12 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту»). Зобов'язано Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації провести перерахунок та виплатити одноразову щорічну допомогу до 5 травня 2011 року [PERSON] у відповідності до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» - 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка визначене частиною 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за відповідний період 2011 року, з урахуванням проведених за цей період виплат. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2013 року вказану постанову суду від 08.11.2011 року залишено без змін. В добровільному порядку рішення суду не виконано. Звернення до ДВС не принесло будь-яких результатів, оскільки держаним виконавцем було винесено постанову про повернення документу провадження у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду. Не принесло результатів і звернення до Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, оскільки, крім повідомлення про прийняття рішення до обліку від 25.05.2015 року йому нічого не направлялося. На день звернення до суду рішення суду державними органами не виконано. Вважає, що вказаною бездіяльністю йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду, оскільки він не може користуватися належним йому коштами, та вимушений витрачати свій час та кошти на відстоювання своїх прав. Така бездіяльність триває не один рік, є образливою для нього, що призвело до знервованості, погіршення стану здоров'я, нервових стресів, погіршення стосунків з оточуючими людьми. Просить стягнути з держави Україна 4095 грн. матеріальної шкоди та 64000 моральної шкоди. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.12.2018 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з?явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідачаДержавної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області Ярош\~С.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що на час розгляду даної справи рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.11.20-11 року виконано частково. Казначейство виконуючи рішення суду діяло виключно в межах свої повноважень. Вважає, що заявлена позивачем сума моральної шкоди необґрунтована. Представник відповідача відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУ юстиції у Черкаській області, Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Власенко У.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає, що рішення суду виконується в межах діючого законодавства України, та на даний час частково виконано, а саме в частині здійснення перерахунку. Виплата не здійснена у зв'язку з обмеженим фінансуванням. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється учасником бойових дій, що підтверджується наявним в матеріалах справи копією посвідчення Серія [NUMBER] від 28.07.1998 року. Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.11.2011 року визнано протиправними дії Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації по виплаті [PERSON] у меншому розмірі одноразової щорічної допомоги до 5 травня у 2011 році (ч. 5 ст. 12 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту»). Також даним рішенням зобов'язано Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації провести перерахунок та виплатити одноразову щорічну допомогу до 5 травня 2011 року [PERSON] у відповідності до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» - 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка визначене частиною 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за відповідний період 2011 року, з урахуванням проведених за цей період виплат. В подальшому ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2013 року вказану постанову суду від 08.11.2011 року залишено без змін. На виконання рішення суду Золотоніським районним судом Черкаської області 25.07.2013 року було видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області. З повідомлення Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Черкаській області про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою (щодо зобов'язання здійснити нарахування) від 25.05.2016 № 2.4/12239 вбачається, що постанова Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.11.2011 року відповідно до пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою КМУ від 03.09.2014 № 440 прийнята для обліку та включена до першої черги задоволення вимог. Дані про рішення внесені до реєстру рішень виконання яких гарантується державою за № 51241498. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено доказами, що постанова суду відповідно до законодавства України прийнята до виконання. В той же час позивач в своєму позові зазначає, що постанова суду на даний час державними органами не виконано, внаслідок чого йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду, яка полягає в тому, що він не може користуватися належним йому коштами, та вимушений витрачати свій час та кошти на відстоювання своїх прав, така бездіяльність триває не один рік, є образливою для нього, що призвело до знервованості, погіршення стану здоров'я, нервових стресів, погіршення стосунків з оточуючими людьми. Суд не погоджується з таким твердженням позивача та оцінює його критично, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. У відповідності до пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, визначений у Порядку затвердженому кабінетом Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845. Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості: перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника. Рішення вносяться до кожної з черги за датою їх надходження до органу державної виконавчої служби. В даному випадку постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.11.2011 року прийнято до першої черги задоволення вимог, що підтверджується вищевказаним повідомленням. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, що Управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області 25.05.2016 № 2.4/12239, 08.09.2016 №2.4/12239, 14.03.2017 №2.4/12239, 16.11.2017 №2.4/12239 та 10.04.2018 №2.4/12239 направило до ГУПСЗН ЧОДА повідомлення-повторно у зв 'язку з неотриманням довідки про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою (щодо зобов 'язання здійснити нарахування). 19.09.2018 Управлінням ДВС ГТУЮ у Черкаській області отримано лист від Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про часткове виконання рішення суду. Даним листом проінформовано, що у зв'язку з обмеженим фінансуванням Державним бюджетом на 2007-2014 року видатки на забезпечення в повному обсязі соціальних гарантій відповідно до окремих статей Законів та на виконання судових рішень за програмами соціального захисту громадян не передбачено. Тому державним виконавцем не було порушено вимоги «Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою», оскільки постанову №2а-7699/11 від 08.11.2011 прийнято до першої черги задоволення вимог. Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2013 №440. Відповідно до п. 3 Порядку № 440 рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Рішення про стягнення коштів державного чи місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попередній інформуванням Мінфіну), про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Пунктом 4 зазначеного Порядку на органи Казначейства покладено обов'язок, зокрема, вживати заходи до виконання виконавчих документів протягом установленого строку та розглядати письмові звернення (вимоги) осіб, які беруть участь у справі, щодо виконання виконавчих документів, а також звернення (вимоги) прокурорів. Відповідно до пунктів 24 та 25 Порядку № 845, стягувачі, на користь яких прийнятті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку. Пунктом 6 цього ж Порядку передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. Згідно пункту 28 Порядку № 845 орган Казначейства протягом трьох робочих днів після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди програмної класифікації видатків га кредитування державного бюджету (коди тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету і рахунки боржника, з яких проводиться безспірне списання коштів. Відповідно до пункту 11 Порядку №845 відкладення безспірного списання коштів здійснюється у разі: -звернення до органу, який видав виконавчий документ, за роз'ясненням рішення про стягнення коштів чи зміни порядку і способу його виконання; -необхідності отримання від стягувана додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів -звернення до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, щодо підтвердження їх зарахування до бюджету або встановлення залишку сум платежів, що підлягають безспірному списанню, чи узгодження реквізитів рахунків, на яких обліковуються надходження бюджету, кодів бюджетної класифікації тощо; -у випадках, передбачених пунктами 31 і 49 цього Порядку. Казначейство, відповідно до наданих повноважень, здійснює виконання рішень судів, дотримуючись пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку виконання рішень, якими передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040, що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів Державного бюджету за рішенням суду. Отже, з матеріалів справи вбачається, що постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.11.2011 року у справі № 2а-7699/2011 в установленому законом порядку прийнято на виконання в порядку черговості. Суд зазначає, законодавством передбачено виконання судових рішень за рахунок коштів державного бюджету за черговістю надходження таких рішень, в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Проте у зв'язку із відсутністю необхідного обсягу бюджетних призначень, виконати вказане рішення суду у визначений законом строк не має можливості. При цьому, управлінням ДВС ГТУЮ в Черкаській області направлялися відповідні повідомлення у зв'язку з неотриманням довідки про прийняття до обліку рішення,виконання якого гарантується державою, на що від Департаменту соціальної політики отримали відповідь про те, що рішення суду виконано в частині перерахунку, натомість в частині виплати не виконано, у зв'язку з обмеженим фінансуванням. Існування черговості щодо виконання рішень суду також передбачене Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", також передбачено, що заборгованість погашається за наявності бюджетних асигнувань. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем прийнято виконавчий лист до виконання, здійснено перерахунок. Відповідачем [PERSON] службою вживалися всі необхідні заходи щодо його виконання із дотриманням принципу черговості, списання коштів на користь позивача буде відбуватися також в порядку черговості та за наявності фінансування. Затримка виплати коштів пов?язана лише у зв'язку з обмеженим фінансуванням для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями. Відповідно до ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Отже, як вбачається, зі змісту ст. 1167 ЦК України у Казначейства відсутній обов'язок перед позивачем щодо обов'язкового відшкодування моральної шкоди. Натомість відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушені права власності, в тому числі інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Згідно п. 4 ППВСУ №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином відділ примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Черкаській області діє у межах наданих повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством. Виконавчий лист Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.11.2011 №2-а-7699/11 знаходиться на виконанні у Головного управління Державної казначейській служби України у Черкаській області. При цьому в судовому порядку не встановлено факт вчинення відповідачами незаконних дій або бездіяльності, що призвели до не виплати позивачу коштів. Крім того, позивачем не надано підтверджуючих документів, на підтвердження погіршення стану здоров'я, знервованості, погіршення стосунків з оточуючими людьми, а також підтвердження причинно-наслідкового зв'язку, що саме невиконання рішення суду спричинило вищезазначені події. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, вимогу позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 64000 грн. необгрунтованою та до задоволення не підлягає. Більш того, суд вважає, що всі наведені позивачем докази моральних страждань не підтверджені документально, а є виключно його переконання. Що стосується інших вимог позивача, то суд вважає, що вони також не підлягають до задоволення, оскільки як вже встановлено постанова Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.11. 2011 року частково виконано, а саме виконано в частині здійснення перерахунку. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Таким чином обов'язковими умовами відшкодування шкоди з державного бюджету згідно Законодавства України є неправомірність дій відповідного органу та наявність причинно-наслідкового зв?язку між такими діями. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позивачем в судовому засіданні не доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому суд вважає що позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed