Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача. На даний час син навчається у Вінницькому національному аграрному університеті та потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини не бажає. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% для дитини відповідного віку до закінчення навчання. Ухвалою суду від 18 лютого 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що позивачем вищевказану ухвалу суду було отримано 25 лютого 2019 року, а відповідачем 22 лютого 2019 року було отримано копію ухвали суду про відкриття провадження та копію позовної заяви із доданими до неї документами. Від відповідача відзив на позов не надійшов. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Згідно вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. (а.с. 5). Згідно довідки № 187 від 20 вересня 2018 року Вінницького національного аграрного університету [PERSON] дійсно є студентом другого курсу денної контрактної форми навчання факультету економіки та підприємництва Вінницького національного аграрного університету. Термін навчання на 2 му курсі з 01.09.2018 року по 31.08.2019 рік (а.с.3). Як вбачається з виконавчого листа від 20 квітня 2006 року, з [PERSON] стягувалися аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 7 квітня 2006 року (а.с.6). Як вбачається з копії договору про навчання, укладеного між Вінницьким національним аграрним університетом та [PERSON], [PERSON] навчається на денній формі навчання за спеціальністю менеджмент з 01 вересня 2017 року, навчання відбувається протягом чотирьох років (а.с. 7). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Крім того суд звертає увагу, що в позовній заяві позивач просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте в даному випадку в рішенні суду таке зобов'язання, як "не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку" не зазначається, оскільки [PERSON] є повнолітнім та статусу дитини не має. Таким чином,\~оцінивши допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв'язок\~в їх\~сукупності за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів,\~суд вважає\~визначити розмір\~аліментів,\~що будуть\~стягуватись із\~[PERSON]\~на користь\~[PERSON]\~на утримання\~сина [PERSON]\~у розмірі ј\~частки від\~заробітку (доходу)\~ відповідача \~щомісячно,\~починаючи з\~дня звернення\~до суду,\~а саме\~з 25\~січня 2019\~року до\~закінчення навчання\~[PERSON]\~або до\~досягнення двадцяти\~трьох років. На підставі п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст.\~191\~СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 25 січня 2019 року. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 768,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved