Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом в якому просить визнати будівництво літньої кухні побудованою відповідачкою на земельній ділянці, що належить співвласникам будинку самочинним та знести самочинно збудовану господарську споруду (літню кухню), зобов'язати відповідачку не чинити перешкод в користуванні горищем мотивуючи тим, що із відповідачкою є співвласниками житлового будинку житловою площею 198,8 кв.м., який колись був в комунальній власності в якому їй належить 7/20 частини будинку, відповідачці 4/20 частини будинку. Земельна ділянка під будинком і біля нього не приватизована і не передана сторонам в користування в встановленому законом порядку. Декілька років тому коли позивачка знаходилась за межами держави, відповідачка самочинно побудувала без її згоди неподалік від входу в її частину будинку господарську споруду - літню кухню, яка затінює її частину будинку. З цього приводу вона неодноразово зверталась райарітектуру, держархбудконтроль, в Снятинську міськраду, які підтвердили, що відповідачка побудувала господарську споруду (літню кухню) - самочинно, однак притягнути її до відповідальності не представлялося можливим, оскільки вона в даний час знаходилася за межами держави. Вважає, що оскільки відповідачка побудувала господарську споруду (літню кухню) - самочинно на земельній ділянці, що належить, співвласникам будинку без її згоди і будівля затінює її частину будинку, а тому просить зобов'язати відповідачку знести самочинно збудовану будівлю (літню кухню). Крім того проживаючи із відповідачкою в одному будинку і маючи два окремі входи на горище, яке є в спільному користуванні співвласників будинку остання заклала її вхід на горище,чим позбавляє її можливості користуватись горищем, а тому просить зобов'язати відповідачку не чинити їй перешкод в користуванні горищем, звільнивши вхід на горище. Представник відповідачки [PERSON] позов визнає частково, згідна на звільнення входу позивачки на горище. Що стосується позову в частині знесення самовільно збудованої господарської споруди відповідачкою заперечує пояснивши суду, що її довірителька відповідачка побудувала на прибудинковій території госпоспоруду (літню кухню) без належного оформлених дозволів на будівництво і через скрутне матеріальне становище виїхала за кордон. Після повернення звідти в найближчий час узаконить дану будову. Вважає, що позивачка в судовому засіданні не представила суду допустимих доказів того, що госпспоруда (літня кухня) створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй частиною жилого будинку, якими мали бути документи про порушення відповідачкою санітарних, будівельних, пожежних норм при будівництві літньої кухні і що госпспоруда створює їй несприятливі умови для життя та відпочинку. Крім того, як того вимагає Закон до позивачки не застосовувались заходи адмінвпливу. Позивачкою не представлено жодного доказу про те, що вона є належним землекористувачем. Крім того, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використано усі передбачені законодавством України заходи. Вищенаведене, на її думку дає підстави суду для відмови в позові про що вона просить суд. Суд вислухавши сторін, свідків та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Суд прийшов до такого висновку по слідуючих міркуваннях : - із пояснень сторін, свідків вбачається, що вони є співвласниками жилого будинку, мають два входи на горище, яке знаходиться в спільному користуванні. Представник відповідачки [PERSON] визнає позов в частині усунення перешкод в користуванні майном в звільненні входу на горище позивачці, а тому суд вражає, що позов в цій частині підлягає до задоволення, а тому відповідачку слід зобов'язати звільнити вхід позивачки на горище будинку усунувши в такий спосіб перешкоди в користуванні горищем позивачкою. Що стосується знесення самочинно збудованої відповідачкою госпспоруди (літньої кухні) суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити зі слідуючих підстав: - із пояснень сторін вбачається, що вони є співвласниками житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] відповідно по 7/20 та 4/20 його частин, який знаходиться на земельній ділянці, яка не передана нікому із сторін в приватну власність чи в користування в установленому Законом порядку. Відповідно до частин 1,2 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до пункту 17 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України про правовий режим самочинного будівництва)" (далі за текстом - Постанова), позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Таким чином за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Згідно ч. 1 п.22 Постанови, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до ч.І, 3-5 п.24 Постанови, знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт. Питання знесення самочинного будівництва регламентовано ч.7 ст.376 ЦК України, згідно з якою, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Таким чином, положення ч.7 ст. 376 ЦК України передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення. Вищенаведене дає підстави суду вважати, що в позові в цій частині слід відмовити із-за вищеперелічених підстав. На підставі ст.ст.376, 386, 391 ЦК України та

Outcome: dismissed