Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] вказала, що з 26.12.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та який [INFO] помер. У власності померлого перебувала квартира [ADDRESS]. За заповітом, що був складений 24.12.2013 року померлий заповів позивачу усе належне йому майно де б воно не знаходилось і з чого не складалось би. Після смерті [PERSON] позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Просила зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та виселити [PERSON] із вказаної квартири, та стягнути судовий збір. В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги, ствердили про те, що позивач вступила у спадщину, проте свідоцтва про право власності не отримала на спірне нерухоме майно, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача не визнала позов, ствердила про те, що оскільки позивач не отримала на стан розгляду свідоцтва про право власності, не є власником спірного нерухомого майна, а лише вчинила певні дії щодо прийняття спадщини за заповітом, є неналежним позивачем у справі і вимоги [PERSON] є передчасними за відсутності набуття право власності на спірне нерухоме майно. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа не забезпечила явку свого представника у судове засідання, надіслала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте останні, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. Положенням ч.1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Предметом заявленого [PERSON] позову є усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача з займаної нею квартири [ADDRESS], яку має намір позивач успадкувати за заповітом, згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36352170 від 17.01.2014 року. Тобто, предметом доказування під час судового розгляду в даній цивільній справі для ухвалення справедливого, законного і обґрунтованого рішення, з огляду на вимоги ст.179 ЦПК України, суд повинен встановити факт належності [PERSON] на праві приватної власності квартири [ADDRESS], факт порушення її права як власника нерухомого майна і об'єктивно існуючі перешкоди його реалізації. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і осно-воположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p ., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непору-шності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм май-ном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалеж-но від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає саме власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.ст.379,382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло і квартира. Враховуючи, що на момент розгляд справи наявний лише факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що є свідченням лише претендування у майбутньому на спірне нерухоме майно, а не отримання прав власника щодо користування і розпорядження належною померлому [PERSON] спірної квартири, заявлені позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню. На підставі п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, положеннями ст.ст.23, 988, 990 ЦК та

Outcome: dismissed