Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

05.11.2014 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить встановити нікчемність договору купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину-салону, що знаходиться за адресою: м. Одеса, [ADDRESS], укладеного 30 грудня 2009 року між [PERSON], в інтересах якого діяв [PERSON], та [PERSON], [PERSON], реєстровий номер №1714; скасувати у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстрацію права власності на приміщення магазину-салону, що знаходиться за адресою: м. Одеса, [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [PERSON]; вилучити записи про реєстрацію права власності у Державному реєстрі правочинів прав власності на приміщення магазину-салону, що знаходиться за адресою: м. Одеса, [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [PERSON] При цьому посилаються на те, що [PERSON], на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2007 року. 17 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено Договір про іпотечний кредит №1592-ДКФ, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 920000 гривень. 17 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено Договір іпотеки, реєстровий №2028, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку належну йому квартиру №1, по [ADDRESS] в місті Одеса. Будучи власником предмету іпотеки, [PERSON] провів його реконструкцію, в результаті чого збільшилася площа приміщення, за рахунок внутрішнього перепланування та без зміни зовнішніх меж, до 96,3 кв.м. У зв'язку із проведеною реконструкцією приміщення КП ОМБТІ та РОН виготовив новий технічний паспорт на нежитлове приміщення магазину-салону. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 08 липня 2008 року визнано право власності за [PERSON] на магазин-салон загальною площею 96,3 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], у результаті чого із адреси спірного приміщення виключено «кв.1». Проте [PERSON] не повинен був провадити реконструкцію квартири без їх згоди. 30 грудня 2009 року між [PERSON], в інтересах якого діяв [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, реєстровий №1714, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] та [PERSON] купили, в рівних частинах кожний, магазин-салон, загальною площею 96,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, [ADDRESS]. Як на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, так і на даний час, зазначене приміщення перебувало в іпотеці та було включено до реєстру іпотек та заборонено відчуження цього майна. Ні письмової, ні усної згоди на відчуження предмету іпотеки вони не надавали. В зв'язку з викладеним вони звернулися до суду з вказаним позовом та просять його задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі та пояснила, що будучі власником предмету іпотеки, [PERSON] з метою ведення бізнесу провів реконструкцію спірної квартири. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 08 липня 2008 року визнано право власності за [PERSON] на магазин-салон що знаходиться за адресою: м. Одеса, [ADDRESS]. [PERSON] не було відомо про те, що 30.12.2009 року від його імені було укладено договір купівлі-продажу на користь [PERSON] та [PERSON], оскільки в його інтересах за довіреністю діяв [PERSON] та не повідомив його про це. За усною домовленістю між [PERSON] та [PERSON] угоду мали намір укласти лише після погашення боргового обов'язку [PERSON] по кредитному договору №1592-ДКФ від 17.12.2007 року перед позивачем. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та пояснив, що на теперішній час не існує в натурі предмета іпотеки у зв'язку із тим, шо площа спірного приміщення збільшилася з 44,9 кв.м. до 96,3 кв.м., а також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду. В останнє судове засідання представник відповідача [PERSON] не з'явився. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, та надала до суду письмові заперечення на позов. В останнє судове засідання представник відповідача [PERSON] не з'явився. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Представник відповідача - Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2007 року, реєстраційний №2576585, реєстровий №2025. (а.с. 5) 17 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України»,правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит №1592-ДКФ, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 920000 гривень. (а.с. 6 - 9) 17 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки, реєстровий №2028. Відповідно до Договору іпотеки [PERSON], як Іпотекодавець, передав в іпотеку належну йому квартиру №1, по [ADDRESS] в місті Одеса (Предмет іпотеки). (а.с. 10 -13) Будучи власником предмету іпотеки, [PERSON] провів його реконструкцію, в результаті чого збільшилася площа приміщення, за рахунок внутрішнього перепланування та без зміни зовнішніх меж, до 96,3 кв.м. У зв'язку із проведеною реконструкцією приміщення по [ADDRESS] в місті Одесі, КП „ОМБТІ та РОН" виготовив новий технічний паспорт на нежитлове приміщення магазину-салону. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 08 липня 2008 року за [PERSON] визнано право власності на магазин-салон загальною площею 96,3 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], у результаті чого із адреси спірного приміщення виключено «кв.1». Відповідно до ст.9 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до п.4.1.8. Договору іпотеки від 17.12.2007 року, Іпотекодавець зобов'язаний протягом дії цього Договору не провадити будь-які будівельні роботи відносно предмета іпотеки, окрім ремонту предмету іпотеки. З урахуванням зазначених норм, відповідач не повинен був провадити реконструкцію квартири в магазин-салон без згоди Іпотекодержателя, а саме ПАТ «Державний ощадний банк України». 30 грудня 2009 року між [PERSON], в інтересах якого діяв за довіреністю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, реєстровий №1714, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] та [PERSON] купили, в рівних частинах кожний, магазин-салон, загальною площею 96,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, [ADDRESS]. Відповідно до п.4.1.4. Договору іпотеки, Іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язанням з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження Предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від Іпотекодержателя. Як на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, так і на даний час, зазначене приміщення перебувало в іпотеці та було включено до реєстру іпотек та заборонено відчуження цього майна. Позивач не надавав згоди на відчуження Предмету іпотеки. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (застоводавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншим кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку», правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним Згідно ст.ст.202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, яке встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: - п.4: судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. - п.5: відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Нікчемний правочин не може бути визнаний судом недійсним, так як його недійсність прямо встановлена законом. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки недійсність правочину щодо відчуження [PERSON] предмету іпотеки без згоди позивача прямо встановлена законом (ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку»), договір купівлі-продажу магазину-салону від 30 грудня 2009 року, укладений між [PERSON], в інтересах якого діяв за довіреністю [PERSON], [PERSON] та [PERSON], реєстровий №1714, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] та [PERSON] купили, в рівних частинах кожний, магазин-салон, загальною площею 96,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, [ADDRESS], є нікчемним з моменту його укладення, а саме з 30.12.2009 року. Судом не приймається до уваги твердження відповідача [PERSON] про те, що: позивачем не зазначено які саме незаконні дії здійснила [PERSON] та які норми законодавства нею порушені при укладенні оспорюваного правочину у зв'язку із тим, що правочин щодо купівлі-продажу спірного майна є нікчемним та його недійсність встановлена ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку», а не оспорюваним. З цих же підстав неспроможне посилання відповідача [PERSON] на те, що: до укладення договору були здійснені необхідні дії, а саме: оглянуто салон-магазин за адресою: [ADDRESS], перевірено правомірність правовстановлюючих документів на дане приміщення, наявність або відсутність обтяжень та претензій на зазначене нежитлове приміщення, обумовлено ціну предмету Договору, визначено дату укладення правочину. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, шо пов'язані з його недійсністю. Нормою ст.182 ЦК України передбачена обов'язкова державна реєстрація права власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід та припинення. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. У відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Статтею 15 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, в тому числі зазначено, що за результатом розгляду документів, приймається рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації, а також надається витяг з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Оскільки договір купівлі-продажу від 30.12.2009 року, на підставі якого відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє право власності, є нікчемним та не створив для його сторін юридичних наслідків, у тому числі й набуття нерухомого майна у власність, підстави для реєстрації права власності на приміщення магазину-салону, розташованого за адресою: м. Одеса, [ADDRESS], за [PERSON] та [PERSON] відсутні. Пунктом 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Державний реєстратор вносить запис про скасування державної реєстрації права власності саме на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що державна реєстрація права власності на приміщення магазину-салону, розташованого за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON] підлягає скасуванню та відповідні записи про реєстрацію права власності у Державному реєстрі правочинів прав власності на нерухоме майно підлягають вилученню. Посилання відповідачів [PERSON] та [PERSON] на пропуск позивачем строку позовної давності та на зобов'язання позивача перевіряти наявність предмету іпотеки, є помилковими з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.3.1.1. Договору іпотеки від 17.12.2007 року, Іпотекодержатель має право у будь-який час протягом дії цього Договору перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та експлуатації (використання) предмета іпотеки. Зазначеним пунктом Договору передбачене право позивача, а не обов'язок перевіряти наявність предмету іпотеки. Як встановлено у судовому засіданні, позивач дізнався про укладення договору купівлі-продажу від 30.12.2009 року лише у березні 2013 року, тому строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, позивачем не пропущено. Крім того, як встановлено у ході розгляду справи, рішення Приморського суду від 08.07.2008 року, на підставі якого [PERSON] належало спірне нежитлове приміщення магазину-салону на праві власності на момент його відчуження на користь [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу від 30.12.2009 року, скасоване рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.03.2015 року. Таким чином, суд вважає що позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених судом вимог в розмірі по 60,90 гривень.

Outcome: approved