Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01.03.2017 року по 30.04.2019 року в розмірі 5904,52 грн. В обґрунтування позову вказує, що позивач з 01.03.2017р. надає відповідачу житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, якими відповідач користується, проте оплату їх не здійснює, в результаті чого станом на 30.04.2019р. виникла заборгованість зі сплати за утримання будинків і споруд та прибудинкової території. Також вказує, що рішенням Кузнецовської міської ради Рівненської області «Про передачу комунального майна» від 27.01.2017 року №513 Комунальне підприємство «Житлокомунсервіс» Кузнецовської міської ради, яке 19.04.2018 року було перейменоване у Комунальне підприємство «Житлокомунсервіс» Вараської міської ради, а 17.01.2019 року було перейменоване на Комунальне підприємство « Управляюча компанія Житлокомунсервіс» Вараської міської ради, є виконавцем послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивач надав мешканцям [ADDRESS] , в якому проживає відповідач, відповідні послуги. Проте відповідач договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не уклав. Заборгованість сплатив частково за період нарахування плати в розмірі 1000 гривень. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що після перейменування послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надає позивач. Проте у неї немає доказів про перейменування Комунального підприємства «Житлокомунсервіс» Кузнецовської міської ради у Комунальне підприємства «Житлокомунсервіс» Вараської міської ради та 17.01.2019 року у Комунальне підприємство «Управляюча компанія Житлокомунсервіс» Вараської міської ради. Відповідних Рішень Вараської міської ради про перейменування цих підприємств також не надано. Щодо нарахування відповідачу плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій представник позивача пояснила, що незалежно від укладеного відповідного договору мешканець будинку зобов`язаний вносити виконавцю плату за спожиті житлово-комунальні послуги. Про необхідність з`явитись для укладення договору відповідач була повідомлена претензією у жовтні 2018 року. В свою чергу, про складення відповідного договору на основі типового договору і пропозиції відповідачу у 2017, 2018, 2019 роках укласти договір на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, доказів не надано. Посилання на те, що договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій був опублікований на сайти Вараської міської ради не вказує на те, що позивачем на основі типового договору був складений відповідний договір з відповідачем, який остання відмовилась укласти. Крім того правовий аналіз типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. N 529 Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі-Постанова №529) та опублікованого на наданій позивачем виписці із сайту ради Публічного договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, не може дати суду достатніх підстав рахувати про відповідність опублікованого на сайті Публічного договору з типовим договором, затв. Постановою №529. Посилання позивача про правомірність нарахування плати саме за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 19.05.2018 року суд вважає неспроможними, оскільки Постанова №529 була скасована Постановою КМУ №712 від 05.09.2018 року Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Також не доведено суду правомірність нарахування плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідачу з 01.03.2017 року до дня реєстрації статуту позивача 31.10.2018 року (а.с.7). Оскільки не надано доказів про правонаступництво або перейменування позивача до 31.10.2018 року . Відповідач зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] , і має право користуватись всіма видами житлово-комунальних послуг. За наявною загальновідомою інформацією житловий будинок [ADDRESS] переданий Відокремленим підрозділом «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» у 2002 році територіальній громаді м.Кузнецовськ Рівненської області і перебуває на балансі Кузнецовського міського комунального підприємства. Постановою ВР України від 19.05.2016 року № 1377-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» (постанова набрала чинності 03.06.2016 року) місто Кузнецовськ Рівненської області перейменоване в місто Вараш. Разом з тим, в позові не зазначені правові підстави вирішення питань, пов`язаних з обслуговуванням та експлуатацією житлового фонду м. Вараш Вараською міською радою, КП «УП «Житлокомунсервіс» оскільки житловий фонд м.Вараш, зокрема буд [ADDRESS] після перейменування [ADDRESS] у власності, оперативному управлінні, повному господарському віданні цих установи і підприємства не перебуває. Тому, у даному випадку, не підтверджено підстав вважати правомірним визначення Вараською міською радою виконавців з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій ( житлово -комунальних послуг) мешканцям м [ADDRESS] , зокрема такого виконавця як КП «УП «Житлокомунсервіс». Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі-Закон). Суб`єктами Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону). Відповідно до частини першої ст.1 Закону балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони уклали договір на користування житлово-комунальними послугами та користувалися ними. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, шо звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пункт 5 ч. 3 ст. 20 Закону передбачає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. З правового аналізу ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону, постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, які набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК та ст. ст. 19, 20 Закону. Сторонами договір про надання послуг на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не укладений. Проте доказів того, що позивач направляв позивачу проект договору та/або якимсь чином повідомляв про наявність договору та необхідність укладення такого договору, що відповідав би умовам типового договору, у 2017, 2018, 2019 роках, суду не надано. Також відсутні докази того, що відповідач відмовився такий договір укласти. Доказів, що «претензія» від 13.03.2018 року (а.с.9) отримана відповідачем суду не надано. Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові по справі №6-110 цс 12, як на підставу для задоволення позову про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд вважає необґрунтованою, оскільки у зазначеній постанові Верховного Суду України вказується на обов`язковість укладення договору між виконавцем і споживачем житлово-комунальних послуг про надання відповідних послуг на засадах законності, рівності учасників договору та відповідності такого договору умовам типового договору. Як очевидно суду із правового аналізу вказаних вище норм законодавства, досліджених і викладених у рішенні обставин справи та доданих до позову доказів, нарахування позивачем відповідачу плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у вказаному в розрахунку (а.с.11) розмірі з 01.03.2017 року до 30.04.2019 року є необгрунтованим. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідачем судові витрати по справі не понесені. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed