Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

У листопаді 2017 р. позивач звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником [ADDRESS], яка їй належить на підставі права приватної власності від 03.07.1995 р., зареєстроване в Київському МБТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна та записано в реєстрову книгу за № 38969. Позивач зазначає, що відповідач на даний час зареєстрована в [ADDRESS], але фактично з жовтня 2004 р. по даний час в зазначеній квартирі не проживає. Зі слів позивача, вона позбавлена можливості вільно користуватися своєю власністю, оскільки реєстрація відповідача - її доньки, яка насправді не проживає у вказаній квартирі, є тягарем та тягне додаткові витрати на утримання житла. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилась, до початку розгляду справи надала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини викладені нижче. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як з'ясовано судом, [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 26.06.1995 р., посвідченого державним нотаріусом 1-ої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 3). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як з'ясував суд, у спірній квартирі також зареєстрована відповідач [PERSON], яка є донькою позивача. (а.с. 7). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ч. 1 та 4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. У відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки обставини, викладені позивачем свідчать про те, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає вже 14 р., суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 640 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved