Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право постійного користування земельною ділянкою площею 40,0 га, що розташована на території Каленнівської сільської ради Сквирського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення селянського (фермерського) господарства, посвідчена Державним актом на право постійного користування землею серії [NUMBER] виданого 13 квітня 2000 року, на підставі рішення 10 сесії 23 скликання Сквирської районної ради народних депутатів Сквирського району Київської області від 25 лютого 2000 року № 4/14 його батькові - [PERSON], який помер [INFO] Позовні вимоги позивач мотивує тим, що його батькові, [PERSON], належало фермерське господарство "Чорнявий яр" (далі - ФГ "Чорнявий яр"), що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 095448, зареєстроване Сквирською райдержадміністрацією Київської області від 17 квітня 2000 року, номер запису: 13461050001000074. 13 квітня 2000 року, на підставі рішення 10 сесії 23 скликання Сквирської районної ради народних депутатів Сквирського району Київської області від 25 лютого 2000 року №4/14, [PERSON] [PERSON] районною радою народних депутатів видано Державний акт на право постійного користування землею серії [NUMBER] площею 40,0 га, що розташована на території Каленнівської сільської ради Сквирського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення селянського (фермерського) господарства, яку донині обробляє ФГ "Чорнявий яр". [INFO] [PERSON] помер, і після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі, на майнові права засновника ФГ "Чорнявий яр", що, зокрема, включає в себе право постійного користування вищевказаною земельною ділянкою спадкоємцями [PERSON] та продовження діяльності ФГ "Чорнявий яр". Спадкоємцями [PERSON], по ? частині спадкового майна, є позивач, [PERSON], та відповідач, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори від 03 грудня 2009 року, спадкова справа №271/2009, зареєстровано в реєстрі за № 4035. Позивачем, за даними викопіювання з публічної кадастрової карти України з'ясовано, що частина земельної ділянки наданої у постійне користування [PERSON] під створення ФГ "Чорнявий яр", на даний час надається невідомим особам. З метою одержання інформації про те, чи надавалася та/або надається частина земельної ділянки наданої у постійне користування [PERSON] під створення ФГ "Чорнявий яр" на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії [NUMBER] будь-яким фізичним або юридичним особам, кому та на яких підставах, [PERSON] поданий відповідний інформаційний запит до відділу у Сквирському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області від 15 вересня 2017 року. На зазначений запит відділом у Сквирському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області повідомлено [PERSON] листом від 20 вересня 2017 року за № 18/146-17 про те, зокрема, що з моменту смерті [PERSON] право установчий документ, яким є Державний акт на право постійного користування землею серії [NUMBER] вважається не легітимним, і оскільки, земельна ділянка відноситься до державної форми власності сільськогосподарського призначення, була віднесена до земель запасу Каленнівської сільської ради… Після смерті гр. [PERSON] його спадкоємцям необхідно було звернутись, у порядку визначеному чинним законодавством України, до розпорядника земель державної власності сільськогосподарського призначення із заявою щодо оформлення права оренди на земельну ділянку для ведення фермерського господарства. Оскільки спадкоємцями з моменту смерті 19.03.2009 року [PERSON] по даний час не було вжито жодних дій щодо оформлення права користування земельною ділянкою та зважаючи на те, що у 2013 році відбулись зміни щодо розпорядників земель (див. ст. 122 ЗКУ), ділянка площею 40,0 га вважалась вільною… Питання щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення не відносяться до компетенції Відділу, тому надати інформацію щодо надання земельних ділянок відділ у Сквирському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області не має змоги. З метою одержання інформації про те, чи надавалася та/або надається частина земельної ділянки наданої у постійне користування [PERSON] під створення ФГ "Чорнявий яр" на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії [NUMBER] будь-яким фізичним або юридичним особам, кому та на яких підставах, - [PERSON] подані відповідні інформаційні запити до Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 19 жовтня 2017 року та від 23.11.2017 року. На зазначені запити Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області повідомлено [PERSON] листами від 08 листопада 2017 року за № ПІ-808/0-18039/6-17 та від 29 листопада 2017 року за № 31-10-0.222-18039/2-17 про те, зокрема, що державний акт на право постійного користування землею від 13.04.2000 № 01, у зв'язку зі смертю [PERSON] втратив чинність та рекомендовано в установленому законом порядку переоформити право користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства. Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області (зі змінами), затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 №308, визначено, що Головне управління Держгеокадастру у Київській області передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах Київської області. На даний час, зазначена спірна земельна ділянка, яка розташована на території Каленнівської сільської ради Сквирського району Київської області, із земель сільськогосподарського призначення державної власності передана у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства. Законодавством, яким позивач обґрунтував позовні вимоги, зазначено, що право постійного користування земельною ділянкою є різновидом права користування землею. Це право полягає у володінні та користуванні земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Конституційний Суд України у Рішенні від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками (№1-17/2005) виокремив характерні особливості цього правового титулу, а саме: право постійного землекористування є безстроковим (на відміну від права оренди) та може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством; права та обов'язки постійних землекористувачів визначені земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені); постійні землекористувачі сплачують податок на землю, розмір якого визначається відповідно до законодавства (на відміну від договірного характеру орендної плати); земельні ділянки передаються у постійне користування в порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта; оплаті підлягає лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку. Іншою особливістю права постійного користування землею є обмежене коло суб'єктів, які можуть його набути. Відповідно до ст. 92 ЗК 2001 р., такими суб'єктами можуть бути: підприємства, установи й організації державної та комунальної форм власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства, установи та організації; зареєстровані релігійні організації України (виключно для будівництва та обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їхньої діяльності); публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»; вищі навчальні заклади (незалежно від форми власності); співвласники багатоквартирного будинку (для обслуговування такого будинку та забезпечення потреб власників, наймачів квартир та нежитлових приміщень). До вказаного переліку землекористувачів не увійшли (не перелічені у ст. 92 ЗК 2001р.) громадяни та юридичні особи, які могли здійснювати право постійного користування земельною ділянкою відповідно до раніше чинного законодавства. Таким чином, як вважає позивач, право постійного користування земельною ділянкою полягає у безстроковому володінні та користуванні земельною ділянкою державної або комунальної власності, без встановлення строку користування, яке може набувати лише обмежене коло осіб. З ухваленням нового ЗК 2001 р. регулювання правого титулу права постійного користування земельною ділянкою зазнало змін. Звузивши коло суб'єктів, які можуть набути право постійного користування, законодавець наступним чином визначив долю землекористувачів, які вже набули це право. У п. 6 Перехідних положень ЗК 2001 р. встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 р. переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. У Рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005, Конституційний Суд зробив низку важливих висновків, які забезпечують безперешкодне здійснення права постійного користування тими землекористувачами, які не увійшли до переліку осіб, визначених у ст. 92 ЗК 2001 р. Зокрема, суд вказав, що ст. 92 ЗК 2001 р. не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб (Постанова Кабінету Міністрів від 02.04.2002 р. № 449 (чинна до 23.07.2013 р.). Наразі зазначений висновок КСУ знайшов своє відображення у низці законів та судовій практиці у різних формулюваннях, а саме: речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 р., визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення (п. 1 ч.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"); документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними (п. 10 розд. VII Закону України "Про Державний земельний кадастр"); ст. 92 ЗК 2001 р. не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте особами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 р. (п. 2.7. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 р. № 6); право користування земельною ділянкою не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, а зберігається за ним до приведення прав та обов'язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства (Постанова ВСУ від 26.09.2011 р. у справі № 6-14цс11, Постанова ВГСУ від 17.03.2015 р. у справі № 924/1180/14). Таким чином позивач вважає, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте спадкодавцем у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо спадкодавець, який за чинним законом не може набути таке право, не здійснив переоформлення цього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов'язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду. З огляду на викладене позивач вважає, що, Державний акт на право постійного користування землею серії [NUMBER] яким посвідчено право постійного користування земельною ділянкою, виданий відповідно до законодавства, яке діяло раніше, є дійсним та залишається чинним. З урахуванням вищевикладеного та посилаючись на ч. 5 ст. 55 Конституції України, ст.ст. 12, 15, 16, 20, 1218, 1220, 1221-1223, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270, 1274, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 19, 20, 23 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 року № 973-IV, Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками (№ 1-17/2005), п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV, п. 10 розд. VII Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року № 3613-VI позивач вважає, що він як спадкоємець першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON], який не переоформив право постійного користування земельною ділянкою на право власності чи право оренди, наразі може без остраху продовжувати користуватися наданою спадкодавцеві у постійне користування спірною земельною ділянкою, у зв'язку з визнанням за спадкоємцем судом такого права. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені в позові, просив суд їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], всудове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала повністю. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Київській області всудове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не подав, однак позовні вимоги Головне управління Держгеокадастру у Київській області не визнало у повному обсязі та просило суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, на підставі чого до суду подано відзив на позовну заяву. Судом встановлено, що батькові позивача, - [PERSON], належало фермерське господарство "Чорнявий яр", що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 095448, зареєстроване Сквирською райдержадміністрацією Київської області від 17 квітня 2000 року, номер запису: 13461050001000074. 13 квітня 2000 року, на підставі рішення 10 сесії 23 скликання Сквирської районної ради народних депутатів Сквирського району Київської області від 25 лютого 2000 року №4/14, [PERSON] [PERSON] районною радою народних депутатів видано Державний акт на право постійного користування землею серії [NUMBER] площею 40,0 га, що розташована на території Каленнівської сільської ради Сквирського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення селянського (фермерського) господарства. [INFO] [PERSON] помер, і після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі, на майнові права засновника ФГ "Чорнявий яр". Спадкоємцями [PERSON], по ? частині спадкового майна, є [PERSON] та [PERSON]. Вказане підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори від 03 грудня 2009 року, спадкова справа №271/2009, зареєстровано в реєстрі за № 4035. Позивачем з'ясовано, що частина земельної ділянки наданої у постійне користування [PERSON] під створення ФГ "Чорнявий яр", на даний час надається невідомим особам, що не заперечується відповідачем, - Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області. З метою одержання інформації про те, чи надавалася та/або надається частина земельної ділянки наданої у постійне користування [PERSON] під створення ФГ "Чорнявий яр" на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії [NUMBER] будь-яким фізичним або юридичним особам, кому та на яких підставах, відповідачем [PERSON] поданий відповідний інформаційний запит до відділу у Сквирському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області від 15 вересня 2017 року. На зазначений запит відділом у Сквирському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області повідомлено [PERSON] листом від 20 вересня 2017 року за № 18/146-17 про те, зокрема, що з моменту смерті [PERSON] право установчий документ, яким є Державний акт на право постійного користування землею серії [NUMBER] вважається не легітимним, і оскільки земельна ділянка відноситься до державної форми власності сільськогосподарського призначення, була віднесена до земель запасу Каленнівської сільської ради. Після смерті гр. [PERSON] його спадкоємцям необхідно було звернутись, у порядку визначеному чинним законодавством України, до розпорядника земель державної власності сільськогосподарського призначення із заявою щодо оформлення права оренди на земельну ділянку для ведення фермерського господарства. Оскільки спадкоємцями з моменту смерті 19.03.2009 року [PERSON] по даний час не було вжито жодних дій щодо оформлення права користування земельною ділянкою та зважаючи на те, що у 2013 році відбулись зміни щодо розпорядників земель (див. ст. 122 ЗКУ), ділянка площею 40,0 га вважалась вільною. Питання щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення не відносяться до компетенції Відділу, тому надати інформацію щодо надання земельних ділянок відділ у Сквирському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області не має змоги. З метою одержання інформації про те, чи надавалася та/або надається частина земельної ділянки наданої у постійне користування [PERSON] під створення ФГ "Чорнявий яр" на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії [NUMBER] будь-яким фізичним або юридичним особам, кому та на яких підставах, - відповідачем [PERSON] подані відповідні інформаційні запити до Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 19 жовтня 2017 року та від 23.11.2017 року. На зазначені запити Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області повідомлено [PERSON] листами від 08 листопада 2017 року за № ПІ-808/0-18039/6-17 та від 29 листопада 2017 року за № 31-10-0.222-18039/2-17 про те, зокрема, що державний акт на право постійного користування землею від 13.04.2000 № 01, у зв'язку зі смертю [PERSON] втратив чинність та рекомендовано в установленому законом порядку переоформити право користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства. Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області (зі змінами), затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 №308, визначено, що Головне управління Держгеокадастру у Київській області передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах Київської області. На даний час, зазначена спірна земельна ділянка, яка розташована на території Каленнівської сільської ради Сквирського району Київської області, із земель сільськогосподарського призначення державної власності передана у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства. Вказані обставини справи встановлені матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, зважаючи на наступне. За змістом частини першої статті 14 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право, зокрема продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Статтею 23 цього Закону передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону України "Про фермерське господарство"). Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства. Відповідно до статті 191 ЦК України підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об'єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. За змістом положень статті 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 1021 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Аналогічна правова позиція була викладена у Постановах Верховного Суду України у справі за № 6-2329цс16 від 05 жовтня 2016 року та у справі за № 6-3113цс15 від 23 листопада 2016 року, які в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи вищевикладену правову позицію Верховного Суду України та зважаючи на те, що спірна земельна ділянка, посвідчена Державний актом на право постійного користування землею серії [NUMBER] належала спадкодавцю [PERSON] як фізичній особі, а не ФГ "Чорнявий яр"; спадкодавець [PERSON], у відповідності до пункту 6 Перехідних положень ЗК України, до 1 січня 2008 року не переоформив у встановленому порядку право власності або право оренди на спірну земельну ділянку та [INFO] помер, втративши правоздатність фізичної особи (ст. 25 ЦК України) з якою було пов'язане право спадкодавця на спірну земельну ділянку,що йому належала на праві постійного користування на момент відкриття спадщини (ст. 1218 ЦК України); між власником і розпорядником спірної земельної ділянки (Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області) та спадкодавцем - головою ФГ "Чорнявий яр" [PERSON]не укладався договір, положенням якого передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а тому суд вважає, що згідно вимог частин першої, другої статті 407 ЦК України, відсутні правові підстави для визнання за спадкоємцем [PERSON] права користування чужою земельною ділянкою, щодо якої у сторін виник спір. Посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками (№ 1-17/2005), згідно якого право постійного користування земельною ділянкою, набуте спадкодавцем [PERSON] у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється, це право зберігається і є чинним до приведення прав та обов'язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду, є безпідставними. За висновками цього ж рішення Конституційного Суду України, Земельний кодекс України в редакції від 13 березня 1992 року (2196-12) закріпив право колективної і приватної власності громадян на землю зокрема право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (стаття 6). Громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства із земель, що перебувають у державній власності, земля надавалася у постійне користування (без заздалегідь установленого строку), а для городництва, сінокосіння, випасання худоби, ведення селянського (фермерського) господарства - у тимчасове користування (короткострокове - до трьох років і довгострокове - від трьох до двадцяти п'яти років) (стаття 7). Проте чіткого розмежування випадків, коли земельні ділянки можуть надаватися у користування для ведення селянського (фермерського) господарства, а коли - в оренду, в цьому кодексі не здійснено. Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась автоматична зміна титулів права на землю, тобто, автоматичний перехід права постійного користування земельною ділянкою у право власності чи право оренди на неї. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позивачу необхідно відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed