Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора Головного управління юстиції в Дніпропетровській області, про визнання права власності в порядку спадкування. Позовна заява мотивована тим, що позивач не має можливості реалізувати своє право на спадкове майно, до складу якого входить 21/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , після смерті своєї матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Спадкову справу після смерті [PERSON] було відкрито Першою ялтинською державною нотаріальною конторою 06.08.1999 року за місцем її реєстрації, у зв`язку з чим державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції в Дніпропетровській області відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Так як, спадкова справа відкрита на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією України, державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції в Дніпропетровській області позбавлений можливості визначити коло спадкоємців та склад спадкового майна після померлої [INFO] [PERSON] . Тому позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 21/100 частину домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою Амур -Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. 14 листопада 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково зазначила, що державним нотаріусом неправомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що змусило позивача звернутися до суду. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначивши, що Дніпровська міська рада не є належним відповідачем по справі, оскільки не є учасником спірних правовідносин, а також в разі задоволення позову відповідач не має можливості забезпечити належне його виконання. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без участі представника Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції в Дніпропетровській області, просили ухвалити рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши позовну заяву, письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не пiдлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.08.1999 року Першою ялтинською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу до майна померлої [INFO] [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] доводиться матір`ю позивачу, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). [PERSON] звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , проте державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що спадкова справа відкрита на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією України, тому державний нотаріус позбавлений можливості визначити коло спадкоємців та склад спадкового майна після померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинний з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв`язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Як вбачається із змісту та предмету позовної заяви позивачем [PERSON] пред`явлено позов про визнання права власності в порядку спадкування до Дніпровської міської ради, яка не є спадкоємцем, який прийняв спадщину, не є органом, який уповноважений видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органом, до якого перейшли такі повноваження, та органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Дніпровська міська рада є неналежним відповідачем у справі про визнання права власності в порядку спадкування. До закінчення підготовчого провадження позивач не подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, що були заявлені до неналежного відповідача - Дніпровської міської ради. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Дніпровської міської ради, третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора Головного управління юстиції в Дніпропетровській області, про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed