Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач у травні 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 12.05.2008 року між відповідачем та ТОВ «Агрофірма Лісова» було укладено договір оренди землі, який зареєстровано в Компаніївському відділі КРФ ДП «ЦДЗК» 24.12.2010р. Актом приймання передачі земельної ділянки відповідач передала земельну ділянку розміром 5,37 га. в землях Лозуватської сільської ради в оренду ТОВ «АФ Лісова». За умовами договору строк дії договору закінчувався 24.12.2015р. Позивач зазначає, що з 24.12.2010 року по 24.12.2015 року ТОВ «Агрофірма Лісова» користувалося земельною ділянкою відповідно до укладеного договору та ним було виконано всі обовязки по договору. 20.11.2015 року ТОВ «АФ Лісова» направило цінним листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача лист про поновлення договору оренди землі, яким зазначили про намір скористатися своїм переважним правом на укладання договору оренди землі. Оскільки відповідач протягом місяця після закінчення строку дії договору не висловив будь-яких заперечень проти поновлення договору оренди, то позивач вважає, що договір є поновленим відповідно до ст. 33 ЗУ «Про оренду землі». 23.02.2016 р. позивач направив на адресу відповідача додаткову угоду про поновлення договору оренди. В місячний строк дана додаткова угода не була укладена у звязку зі зволіканням або не бажанням її укладати власником земельної ділянки. Позивач просить суд поновити договір оренди землі, укладений між ТОВ «АФ Лісова» та [PERSON], на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені договором. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відносно заперечень відповідача, зазначив, що його довіритель не повідомляв його про наявність заяви [PERSON], про повідомлення ТОВ АФ «Лісову» за рік до закінчення договору про те що вона не має наміру поновлювати договір оренди землі з АФ «Лісова» та бажає обробляти власну земельну ділянку самостійно, і з викладеного відповідачем він не обізнаний.\~\~\~\~\~\~ Відповідач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на свої письмові заперечення, зазначила, що договір між нею та АФ «Лісова» укладено 12.05.2008р., а зареєстровано відповідно до закону лише 24.12.2010р., що є істотним порушенням умов договору, оскільки він укладений строком на пять років, а фактично позивач користувався земельною ділянкою сім років. Крім того, запевнила, що повідомляла АФ «Лісову» за рік до закінчення дії договору про те що вона не має наміру поновлювати договір оренди землі з АФ «Лісова» та бажає обробляти власну земельну ділянку самостійно. Просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки вона є власником земельної ділянки і не може бути обмежена у користуванні своєї власності. Звертала увагу суду, на її похилий вік, із власних доходів вона має лише пенсію та орендну плату за належну їй земельну ділянку, поновлення договору з позивачем порушить її права, як власника земельної ділянки та позбавить можливості отримувати більший дохід від обробітку земельної ділянки самостійно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.\~\~ Судом встановлено, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 5,37 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, документом, що посвідчує право є державний акт серії ІІ-КР № 030158 від 27.03.2002р. . 12.05.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір оренди землі строком на 5 років з моменту підписання та його державної реєстрації 24.12.2010 року. 20.11.2015 року ТОВ «АФ Лісова» направило цінним листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача лист про намір поновити договір оренди землі. 23.02.2016 р. позивач направив на адресу відповідача додаткову угоду про поновлення договору оренди. В місячний строк дана додаткова угода не була укладена. Відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі , такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: \~\~\~\~ орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; \~\~\~\~ орендар належно виконує свої обовязки за договором; \~\~\~\~ відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; \~\~\~\~ сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Відповідно до п. 7 Договору оренди земельної ділянки від 24.02.2010 р. за рік до закінчення дії Договору сторони зобовязані надіслати письмове повідомлення про своє бажання не продовжувати дію договору, в разі відсутності такого повідомлення договір вважається продовженим на пять років на тих самих умовах. Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомив позивача заявою за рік до закінчення строку дії договору про своє бажання самостійно обробляти власну земельну ділянку після закінчення дії договору, а отже ТОВ безпідставно посилається на вказану статтю як на підставу своїх позовних вимог, так як відсутня сукупність вищевказаних юридичних фактів. Крім того, згідно довідки Лозуватської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області № 02-23/201 від 13.06.2016р.земельна ділянка 5,37 га. належна [PERSON] була переведена з ТОВ АФ «Лісова» у одноосібники, в звязку з закінченням договору оренди 24.12.2015р. Поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», на яку посилається позивач, передбачає поновлення договору виключно на тих самих умовах, які були передбачені договором, що не влаштовує відповідача, як власника земельної ділянки, оскільки він має бажання самостійно обробляти власну земельну ділянку. Крім того, у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у Постанові від 25.02.2015 року у цивільній справі № 6- 219цс14, зазначено, що аналіз норм ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: - із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; - у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; - укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати обєкти оренди для власних потреб. Тобто, для того, щоб звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів на підставі ст. 3 ЦПК України, позивач повинен навести докази такого порушення, невизнання чи оспорювання. В той же час, позивачем не наведено доказів такого порушеного права. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Суд критичної оцінює надані представником позивача письмові докази по справі: платіжні відомості по виплаті орендної плати [PERSON] за 2013-2015рр., оскільки 12.05.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір оренди землі строком на 5 років з моменту підписання та його державної реєстрації 24.12.2010 року, а отже виплата орендної плати за вищезазначені роки є обовязковою умовою договору. Також суд не бере до уваги надані представником позивача - карту оброблених земель по ТОВ АФ «Лісова» в 2016р. з зазначенням номеру земельної ділянки та довідки про місце розташування земельних ділянок в полях на котрих товариством проводяться сільськогосподарські роботи по вирощуванню врожаю 20016р. в переліку яких є земельна ділянка відповідача [PERSON], договори суборенди техніки сільськогосподарського призначення та акти списання товарів, а саме дизельного пального використаного ТОВ АФ «Лісова» на обробіток врожаю 2016р. П. 7 Договору оренди земельної ділянки від 24.02.2010 р. визначено, що за рік до закінчення дії Договору сторони зобовязані надіслати письмове повідомлення про своє бажання не продовжувати дію договору, в разі відсутності такого повідомлення договір вважається продовженим на пять років на тих самих умовах. Відповідач належним чином повідомив позивача заявою за рік до закінчення строку дії договору про своє бажання самостійно обробляти власну земельну ділянку після закінчення дії договору, а отже ТОВ АФ «Лісова» в обговоренні строки була повідомлена про бажання власника земельної ділянки самостійно обробляти належну йому земельну ділянку, але продовжувала використовувати земельну ділянку в власних цілях. В судовому засіданні представник позивача, не надав пояснень відносно заперечень відповідача, зіслався на те, що він не є обізнаним його довірителем про наявність повідомлення [PERSON], про відмову поновлювати договір оренди землі з ТОВ АФ «Лісова». Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 319 ЦК України вказує , що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач, зазначила, що вона є власником земельної ділянки і не може бути обмежена у користуванні своєї власності, крім того є особою похилого віку, із власних доходів вона має лише пенсію та дохід від обробітку земельної частки (паю), поновлення договору з позивачем порушить її права, як власника земельної ділянки та позбавить можливості використовувати земельну ділянку в власних цілях на більш вигідних для неї умовах. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого укладення правочину неможливе.\~\~\~\~\~\~ Положення законодавства щодо переукладення договору оренди земельної частки (паю) передбачають право на укладення договору оренди і не може бути примусом для власника земельної ділянки. Беручи до уваги все вище зазначене, оцінивши всі докази в сукупності наданими сторонами, виходячи із положення п. 8 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України та розділу ІХ «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» не можуть бути примусом для власника земельної ділянки і передбачають право, а не обов'язок на переукладення договору оренди, ураховуючи при цьому положення ст. 6, ч. 3 ст. 203, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 651 ЦК України щодо свободи договору, укладення його при наявності вільного волевиявлення особи; непорушності права власності та здійснення цього права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору. Суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо поновлення Договору оренди землі від 12.05.2008 року є безпідставними, а тому у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АФ Лісова" до [PERSON] про визнання договору оренди землі поновленим слід відмовити за безпідставністю вимог.\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed