Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач 12.12.2019 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь: аліменти на утримання повнолітнього сина інваліда дитинства [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частин всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, починаючи з дати звернення до суду з позовом; аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовом і на весь час проживання з сином-інвалідом дитинства, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що перебувала у зареєстрованому 11.08.2001 року шлюбі, від якого мають повнолітніх синів: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.20017 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Син [PERSON] є інвалідом дитинства група перша-А, яка є безстроковою. [PERSON] потребує постійного стороннього догляду та опіки та не може самостійно обслуговувати себе. Відповідач за рішенням суду сплачував аліменти на утримання синів, однак після досягнення [PERSON] повноліття не надає ніякої матеріальної допомоги та не спілкується з сином. Вона не працює, отримує допомогу по догляду за інвалідом, іншого заробітку та фінансової підтримки немає, внаслідок чого змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.01.2020 року у зв`язку з неналежним повідомленням відповідача про розгляд справи, справу вирішено призначити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що оформлює документи на визнання дитини недієздатною, вже рік йде слухання справи, офіційно опікуном дитини вона не є. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 11 серпня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 11.08.2001 року (арк. справи 6). Позивач та відповідач є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.10.2001 року (арк. справи 8). Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (арк. справи 7). Згідно Акту складеного 04.12.2019 року головою квартального комітету Антонівської селищної ради м. Херсона вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з матір`ю [PERSON] мешкає син: [PERSON] , [INFO] (арк. справи 14). Відповідно до довідки про неотримання допомоги, виданої Управління соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради, вбачається, що [PERSON] станом на 31 жовтня 2019 року ніяких видів допомоги не отримує (арк. справи 15). З довідки виданої 30.10.2019 року за №02/2030 Дніпровським УПСЗН м. Херсона вбачається, що [PERSON] отримує допомогу на догляд за 1 інвалідом І групи. Всього за період з квітня 2019 року по вересень 2019 року нараховано 7661,00 грн. (арк. справи 15). [PERSON] має першу «А» групу інвалідності з дитинства, інвалідність встановлено безстроково, що підтверджено довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №550064 (арк. справи 16) з 27.05.2019 року. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що син сторін [PERSON] досяг повноліття [INFO] , є повнолітнім та інвалідом з дитинства першої групи "А" безстроково. Відомостей про визнання його судом недієздатним матеріали справи не містять. Позивач у судовому засіданні визнала, що не є опікуном [PERSON] , але з такою заявою до суду звернулася, судове засідання призначене, експертиза не була проведена. За ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Тобто, дієздатний, але повнолітній непрацездатний син має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання зі свого батька. Нормами СК України не передбачене право матері звернутися до суду з позовом про стягнення на свою користь на утримання дієздатного, але непрацездатного сина, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні аліментів. На час подання позову та розгляду справи в суді [PERSON] не є законним представником [PERSON] , оскільки він є повнолітньою та дієздатною особою. Посилання позивача [PERSON] на те, що в суді перебуває справа про визнання [PERSON] недієздатним та призначення її опікуном над ним не змінює статусу [PERSON] . Лише з часу набрання законної сили рішенням суду (у разі задоволення заяви) [PERSON] буде вважатися недієздатним та його законний представник (опікун) буде мати право звертатися до суду з позовом в інтересах недієздатного. З огляду на те, що позивач [PERSON] судом опікуном над сином не призначена, син в судовому порядку недієздатним не визнаний, у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з вказаним позовом, тобто вона не є належним позивачем, а відтак, в частині стягнення аліментів на утримання непрацездатного сина слід відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на своє утримання слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитина має особа до досягнення нею повноліття. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання через проживання та опікування над сином [PERSON] [INFO] . [PERSON] втратив статус дитини [INFO] , а тому відсутні правові підстави на стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в порядку ст. 88 СК України. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання позивачки. З огляду на те, що при поданні позову про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. Дані про наявність судових витрат у відповідача відсутні. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 05 червня 2020 року.

Outcome: dismissed