Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

07.09.15 р. позивач звернулась до суду з заявою, в якій в подальшому уточнивши вимоги , просила суд постановити рішення, яким визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію директора ВНКЗ ЛОР »Львівський медичний коледж післядипломної освіти» [PERSON] інформацію, поширену відповідачем у заяві, адресованій Громадській правозахисній організації « Центр підтримки і сприяння захисту прав людини» щодо систематичних, умисних порушень директором коледжу законодавства України про працю, зловживання службовим становищем та зобов»язати відповідача спростувати вказану інформацію шляхом написання відповідної заяви до Громадської правозахисної організації « Центр підтримки і сприяння захисту прав людини» . Свої вимоги мотивує тим, що вона впродовж тривалого часу сумлінно працює на посаді директора ВНКЗ ЛОР »Львівський медичний коледж післядипломної освіти». 12.06.15 р. відповідач, яка працює на посаді завідувача бібліотеки коледжу , звернулась з заявою до голови правління « Центру підтримки і сприяння захисту прав людини» , в якій зазначала про ніби - то допущені позивачем порушення трудового законодавства, що можуть бути підставою для порушення кримінального провадження за ст.ст. 172,173 КК України, який в свою чергу скерував повідомлення на ім»я Міністра охорони здоров»я України. У коледжі було проведено перевірку обставин, викладених у даному зверненні та комісія , яка була створена Департаментом охорони здоров»я ЛОДА, прийшла до переконання, що наведені у зверненні [PERSON] обставини не знайшли свого підтвердження. Відтак, поширена відповідачем недостовірна інформація повинна бути спростована. Просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у заявах. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з тих підстав, що будь-яка особа має право звернутись за захистом своїх прав до громадської організації та висловити свою думку щодо дотримання вимог трудового законодавства з боку керівництва установи, де вона працює. Заслухавши пояснення учасників процесу , дослідивши зібрані по справі докази, з"ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працює на посаді директора ВНКЗ ЛОР »Львівський медичний коледж післядипломної освіти». Відповідач працює у вказаній установі на посаді завідувача бібліотеки. 12.06.15 р. [PERSON] звернулась із заявою до Голови правління « Центру підтримки і сприяння захисту прав людини», в якій зазначала про порушення її права на відпустку у визначеному КЗпП України розмірі та скаржилась на психологічний тиск, який відчуває на собі з боку керівництва коледжу. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права чи інтересу. Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до вимог ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь є недоторканими. Як на підставу для задоволення своїх вимог позивач покликається на те, що у заяві, яка була направлена від імені відповідача в адресу Голови правління « Центру підтримки і сприяння захисту прав людини», а в подальшому і на ім»я Міністра охорони здоров»я України , вказані неправдиві відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Між тим, на думку суду обставини, викладені в заяві, що подається до установи , організації не можуть розцінюватись як поширення інформації. Так, подаючи заяви у різні інстанції відповідач скористався своїм правом, передбаченим ст. 40 Конституції України, ст. 1 Закону України „ Про звернення громадян" , яке не може бути обмежене. Крім того, відповідно до вимог п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.09 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed