Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

В грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (скорочено ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та відшкодування моральної (немайнової) шкоди, надавши в травні 2015 року заяву в новій редакції про збільшення позовних вимог. Посилався на те, що 15 серпня 2013 року між ним та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір-заяву № SAMDN25000737126688 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців», згідно умов якого він вніс в касу відділення банку в м. Євпаторії АР Крим суму 10000 грн. під 18% річних строком до 16 серпня 2014 року. По закінченню строку дії договору відповідач від повернення йому суми вкладу 10000 грн. та процентів в сумі 1800 грн. відмовився, закрив без його відома рахунок, чим порушив Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В телефонному режимі представник банку його повідомив, що вклад може бути повернуто через 5 років, але він відмовився продовжувати термін дії договору. Відповідач у своїй відмові послався на те, що припинив свою діяльність в умовах окупації на території Автономної Республіки Крим, хоча він не є ні мешканцем АР Крим, ні переселенцем, і місце укладення договору не обмежується, чим порушив вимоги ст.ст.509, 526, 610, 612 ЦК України. Оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором і продовжує користуватись його грошовими коштами, то в період з 16 серпня 2014 року по 16 квітня 2015 року діють умови договору банківського вкладу і за дев'ять місяців повинен сплатити проценти за користування коштами в розмірі 18% річних, що становить суму 1350 грн. Крім того, у відповідності до вимог ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У відповідності до цих вимог вважає, що відповідач за період з 16 серпня 2014 року по 16 квітня 2015 року повинен сплатити 3% річних, що становить суму 199 грн. 73 коп., а також за період з 16 серпня 2014 року до 16 квітня 2015 року за 244 дні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (6,5%), що становить суму 869 грн. 04 коп. Відповідач згідно Закону України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання банківських послуг, неналежне його обслуговування як вкладника банку спричинив йому і моральну шкоду, яка полягає в тому, що він змушений відстоювати свої порушені права в суді, для чого витрачати свій час, здоров'я. Тривалим неповерненням коштів, які він заробляв протягом багатьох років, відповідач завдав йому душевних страждань, погіршився стан його здоров'я, він потребує періодичного лікування, яке не взмозі оплатити через відсутність коштів. Моральну шкоду оцінює в сумі 10000 грн. З врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь банківський вклад за договором від 15 серпня 2013 року в сумі 10000 грн., нараховані проценти за період з 15 серпня 2013 року по 16 квітня 2015 року в сумі 3150 грн., три відсотки річних в сумі 199 грн. 763 коп., пеню в сумі 869 грн. 04 коп. та у відшкодування моральної (немайнової) шкоди суму 10000 грн., а також понесені судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить стягнути з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь банківський вклад за договором від 15 серпня 2013 року в сумі 10000 грн., нараховані проценти за період з 15 серпня 2013 року по 16 квітня 2015 року в сумі 3150 грн., три відсотки річних в сумі 199 грн. 763 коп., пеню в сумі 869 грн. 04 коп. та у відшкодування моральної (немайнової) шкоди суму 10000 грн., а також понесені судові витрати з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Доповнив, що, крім заяви на оформлення вкладу, у нього зберігся касовий чек на внесення коштів в сумі 10000 грн., однак тексту на ньому в даний час практично не видно, він надав суду ксерокопію цього чеку, в якому можна прочитати, що він дійсно 15 серпня 2013 року вніс суму 10000 грн. В базі даних відповідача є інформація про підтвердження внесення ним цієї суми, однак він не бажає її надати суду. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивач [PERSON] просить стягнути внесені на депозитний рахунок кошти за договором банківського вкладу № SAMDN25000737126688, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» 15 серпня 2013 року в філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Євпаторії. Відповідно до ст.3 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. Ще до моменту прийняття цього закону відокремлені підрозділи ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташовані на окупованій території, були позбавлені можливості належним чином здійснювати банківську діяльність, а також обслуговувати договори банківських вкладів та рахунків, не мали правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АР Крим та міста Севастополя. Згідно постанови правління Національного банку України № 260 від 06 травня 2014 року «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» ПАТ КБ «ПриватБанк», припинив діяльність своїх відокремлених підрозділів, розташованих на цій території. Окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: приміщень банку, банкоматів, терміналів, банкоматів, транспортних засобів та інше, в зв'язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи на території АР Крим, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов'язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов'язаннями. Крім того, відповідно до постанов Держдуми Республіки Крим № 2085-6/14 від 30 квітня 2014 року, № 2474-6/14 від 03 вересня 2014 року до майна, яке підлягає націоналізації та обліковується як власність Республіки Крим, віднесено також майно ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться на території АР Крим та міста Севастополя. З цих причин відповідач також не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. 02 квітня 2014 року було прийнято Федеральний Закон № 39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», метою якого є забезпечення захисту інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя станом на 16 березня 2014 року. Відповідно до ст.4 цього Закону державна корпорація «Агентство з страхування вкладів» заснувало Агента у формі автономної некомерційної організації з метою реалізації цього Федерального Закону, передає йому майно, видає щодо Агента розпорядчі акти та здійснює інші повноваження, що передбачені цим Федеральним законом. Рішення № РН-33/1 від 21 квітня 2014 року було підставою для придбання автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» (скорочено АНО «ФЗВ») прав (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому статтями 7 та 9 Федерального закону № 39-ФЗ від 02 квітня 2014 року, згідно ст.7 якого банком Росії направлено на адресу АНО «ФЗВ» повідомлення про виникнення підстав для придбання АНО «ФЗВ» прав (вимог) по вкладам, що розміщені в структурних підрозділах банків. Таким чином, АНО «ФЗВ» взяв на себе зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати, у тому числі клієнтам філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» поза волею відповідача, за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим та міста Севастополя. Тому згідно цих вимог закону позивач [PERSON] підпадає під категорію осіб, які мають право на звернення до АНО «ФЗВ» для викупу прав (вимог) та виплати йому компенсаційних виплат по договору банківського вкладу. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 16 вересня 2014 року задоволено позов заступника прокурора, визнано факт заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» перед вкладниками на загальну суму 10925222445 рублів 85 копійок. На підставі цього рішення АНО «ФЗВ» надано право стягувати заборгованість по вкладам і рахункам в порядку окремого провадження, компенсація вкладникам відбувається за рахунок коштів, отриманих шляхом продажу на відкритих торгах майна ПАТ КБ «ПриватБанк», яке розміщене на території Кримського півострова. Таким чином, вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не може відповідати за даним позовом, тим більше, що позивачем суду не надано квитанцію, чек чи меморіальний ордер про те, що він дійсно вніс в касу філії банку в м. Євпаторії як депозитний вклад за договором від 15 серпня 2013 року суму 10000 грн., в центральному офісі банку цих документів також немає, а тому ця обставина ним не доведена належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог просить відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення. Згідно ст.ст.1058 ч.1, 1059, 1060 ч.ч.1,2 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках в банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що 15 серпня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу у формі письмової заяви № SAMDN25000737126688 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців», відповідно до умов якої позивач просить оформити йому депозитний вклад на суму 10000 грн. з процентною ставкою в розмірі 18% річних на 366 днів по 15 серпня 2014 року включно, для чого відкрито особовий рахунок по вкладу № 26357621421844, що підтверджується копією заяви (а.с.13, 17). Даний договір був укладений у відділенні філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Євпаторії Автономної Республіки Крим, що підтвердив в судовому засіданні позивач і не заперечувала представник відповідача. Однак у відповідності до вимог ст.1059 ЦК України для підтвердження додержання сторонами письмової форми договору банківського вкладу необхідно надати документ про внесення суми вкладу в касу відділення банку. Позивачем [PERSON] суду не надано ні сертифікат, ні ощадну книжку, ні чек, ні квитанцію, ні меморіальний ордер, які відповідають вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ № 337 від 14 серпня 2003 року, про внесення ним суми 10000 грн. як депозитний вклад. Надана ним ксерокопія касового чеку (а.с.148, 153) не може бути належним і допустимим доказом внесення цієї суми в касу відповідача, оскільки вона не підтверджує, що саме позивач 15 серпня 2013 року вніс в касу відділення відповідача в м. Євпаторії АР Крим суму 10000 гривень, так як текст практично неможливо прочитати, тому суд не має змоги перевірити ці дані, які представник відповідача в судовому засіданні заперечував. Інших доказів, які б з достовірністю підтверджували цю обставину, ні позивачем, ні відповідачем згідно ухвали суду від 05 травня 2015 року про забезпечення доказів не надано. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано доказів, які б з достовірністю підтверджували факт внесення ним 15 серпня 2013 року суми депозитного вкладу 10000 грн. згідно заяви № SAMDN25000737126688 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців», у зв'язку з чим не дотримана письмова форма цього договору банківського вкладу, а тому відповідно до вимог ст.1059 ч.2 ЦК України цей договір є нікчемним і не породжує ніяких наслідків, зокрема, щодо повернення відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачу цієї суми банківського вкладу та процентів за користування цими коштами, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми вкладу 10000 грн. та нарахованих процентів в сумі 3150 грн. є безпідставними і задоволенню не підлягають. Оскільки позовні вимоги в цій частині визнанні судом безпідставними, то не підлягають задоволенню з цих підстав і позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 199 грн. 73 коп., пені в сумі 869 грн. 04 коп. Згідно ст.23 ч.1 та ст.1167 ч.1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пред'являючи вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивач [PERSON] повинен був у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України зазначити, навести обґрунтування і надати докази в підтвердження того, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями відповідача йому заподіяно таку шкоду і чи підлягає вона відшкодуванню за чинним законодавством, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди в сумі 10000 грн. Однак ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні позивач не навів належного обґрунтування позовних вимог в цій частині і не надав доказів в їх підтвердження. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» моральної шкоди в розмірі 10000 грн. є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки відшкодування моральної (немайнової) шкоди за порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського вкладу не передбачено ні цим договором, який є нікчемним, ні чинним законодавством. Так як в задоволенні позовних вимог відмовлено, то згідно ст.88 ЦПК України не підлягають відшкодуванню позивачу [PERSON] і понесені ним судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст.23,1058-1061, 1167 ЦК України, ст.2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року, та

Outcome: dismissed