Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

У листопаді 2013 р. позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтовування заявленого позову позивач вказувала, що [INFO] помер її син- [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вказаної частки земельної ділянки. З метою оформлення своїх прав на спадкове майно вона, як спадкоємець першої черги за законом, звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену частку земельної ділянки їй було відмовлено з тих підстав, що її син за життя не оформив право власності на належну йому частку спірної земельної ділянки, оскільки не здійснив державної реєстрації такого права. Крім того, Державний акт на право приватної власності на землю на ім'я колишнього власника придбаної земельної ділянки- [PERSON], який є додатком до Договору купівлі-продажу земельної ділянки, не має відмітки територіального органу Держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки про перехід права власності на земельну ділянку та реєстрації права власності на неї. Інший спадкоємець першої черги- батько померлого- відмовився від своєї частки у спадщині на її користь. Оскільки в неї немає іншого способу захисту своїх прав, просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання направила свого представника, який позовні вимоги підтримав на підставах, викладених в заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач свого представника для участі у справі не направив, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, просили вирішити питання на підставі наявних матеріалів справи відповідно до вимог діючого законодавства. Третя особа- [PERSON]- позовні вимоги підтримав. Пояснив, що вони дійсно разом з померлим [PERSON] купили земельну загальною площею ділянку 0,1000 га, по [ADDRESS] по 1/2 частці на кожного. Право власності на свою частку земельної ділянки він зареєстрував. Третя особа- приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи- реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції- в судове засідання не з'явився, ніяких заяв від них на адресу суду не надійшло. Заслухавши пояснення представника позивача, думку третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом, інший спадкоємець першої черги за законом, а саме: [PERSON] відмовився від належної йому частки у спадщині. Заповіту ним залишено не було. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина. Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 25.03.2013р. була заведена спадкова справа [INFO] після смерті [PERSON], однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачці було відмовлено. Відмова мотивована тим, що спадкодавець за життя не здійснив державну реєстрацію свого права власності на земельну ділянку, передбачену ст. 125 ЗК України (в ред. 05.03.2009р.). Крім того, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 022750 на ім'я [PERSON], який є додатком до договору купівлі-продажу земельної ділянки не має відмітки територіального органу Держземагенства за місцем знаходження земельної ділянки про перехід права власності на земельну ділянку та реєстрації права власності на неї, яка передбачена Постановою Кабінету міністрів України від 06.05.2009р. За № 439. В судовому засіданні встановлено, що за договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеному 15.06.2011 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON] і [PERSON], з іншого боку, останні купили в рівних частках, тобто по 1/2 частці, кожний земельну ділянку площею 1000 кв м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 539. Зазначена земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 022750, виданого Миколаївської міською радою м.Миколаєва 10.09.2001р. та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 3572. Після укладення договору купівлі-продажу [PERSON] не звернувся до відповідного органу та не здійснив державну реєстрацію свого права власності на землю, як того передбачає ст.125 ЗК України, а третя особа- [PERSON] право власності на свою 1/2 частку земельної ділянки по [ADDRESS], оформив у встановленому законодавством порядку. Частиною 6 статті 126 ЗК України (зі змінами від 16.06.2011р.) визначено, що на Державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. У разі набуття права власності на земельну ділянку кількома набувачами або у разі відсутності на відповідному державному акті місця для проставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку набувачеві або відчужувачеві земельної ділянки протягом 30 календарних днів з дня подання ним до органу, який здійснює видачу зазначеного акта, документів, передбачених законодавством, видається державний акт на право власності на земельну ділянку. Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] під час посвідчення вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки було проставлено відмітку на Державному акті на право приватної власності на землю про перехід права власності на спірну земельну ділянку до [PERSON] і [PERSON] Територіальним органом Держземагенства у Миколаївській області відмітки про перехід права власності на земельну ділянку проставлено не було, що також послужило підставою для відмови в здійсненні нотаріальних дій щодо видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст.126 ЗК України (в чинній редакції) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, третьої особи [PERSON] та матеріалами справи. Іншого способу захисту своїх прав у позивачки, крім обраного через звернення до суду з вказаною позовною заявою, немає. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. До першої черги спадкоємців належать діти, подружжя та батьки спадкодавця (ст.1261 ЦК України). Враховуючи, що померлий [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу належну йому 1/2 частку земельної ділянки по [ADDRESS], однак не здійснив державної реєстрації свого права власності на землю у відповідних державних органах, а також те, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, інший спадкоємець відмовився від належної йому в спадщині частки, заповіту залишено не було, особи, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, відсутні, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку є обґрунтованими та підлягають задоволенню з метою захисту прав позивача на отримання спадщини після смерті сина. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved