Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач у липні 2014 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому прохав суд визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS], укладеного представником [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] на користь [PERSON]. На підтвердження своїх вимог позивач вказував, що лише у 2014 році йому стало відомо, що його мати [PERSON] 26.06.2008 року, діючи як представник від імені та в інтересах його бабусі - [PERSON] (яка померла) уклала договір дарування, відповідно до якого [PERSON] через свого представника безоплатно передала у власність 1/3 частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], - [PERSON] - чоловіку дочки [PERSON], шлюб між якими було розірвано 25.02.2011 року. Позивач вказував, що його мати [PERSON] пояснювала йому, що бабуся [PERSON] мала бажання оформити заповіт на нього - [PERSON] (онук) та [PERSON] (дочка), але остання так не зробила, а за вмовлянням свого чоловіка [PERSON], - оформила договір дарування 1/3 частини вказаної квартири на нього. Позивач вважає, що такий правочин має бути визнаний судом недійсним з підстави вчинення його внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (ч. 1 ст. 232 ЦК України), всупереч бажань (волі) та інтересів [PERSON], яка, при тому, на момент укладення спірного правочину мала старчий вік (74 роки), у зв'язку з чим її легко було ввести в оману та заплутати. Позивач також вважає, що в даному випадку було порушено його права (як спадкоємця). Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представик за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги визнали в повному обсязі, прохали суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомляв, заперечень, пояснень чи заяв по даній справі на адресу суду не надсилав. Третя особа по справі - приватний нотаріус Башинська Т.В. при вирішенні справи покладалась на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши зібрані по справі належні докази, встановив наступне. Згідно з свідоцтва про право власності на житло від 15.05.1993 року, встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та членам сім'ї - [PERSON], [PERSON], частки яких, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19159531, складали по 1/3 на кожного. З пояснень приватного нотаріуса Башинської Т.В. 05.06.2008 року до неї звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON] В цей день - 05.06.2008 року, приватним нотаріусом Башинською Т.В. було посвідчено договір між вищевказаними сторонами про поділ нерухомого майна (квартири за адресою: [ADDRESS]), що є спільною сумісною власністю та визначення часток, а також посвідчено довіреність від 05.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON] про наступне. За довіреністю від 05.06.2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Башинською Т.В., [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником в Полтавському БТІ з питань реєстрації договору про визначення з питань, визначених у цій довіреності, на продаж або дарування належної [PERSON] частини квартири [ADDRESS] - [PERSON] Строк дії довіреності три роки - до 05.06.2011 року. У своїх поясненнях приватний нотаріус Башинська Т.В. зазначила, що при посвідченні довіреності [PERSON] діяла за попередньою усною домовленістю (як зазначено у самій довіреності), підпис особисто поставлений [PERSON] у присутності нотаріуса. Також, судом встановлено, 26.06.2008 року за договором дарування [PERSON], діючи від імені [PERSON] на підставі вищезазначеної довіреності (представник Дарувальника) та з іншої сторони - [PERSON] (обдаровуваний), діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлена з діючим законодавством щодо вказаного виду правочину передала безоплатно у власність [PERSON] 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним, і відповідати його внутрішній волі. Представник має діяти в інтересах особи, яку він представляє. На цій підставі може бути визнаний недійним правочин, вчинений за наявності зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (ст. 232 ЦК України). Статтею 232 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Заявлені вимоги про визнання правочину недійсним з вказаних підстав можуть бути задоволені, якщо доведений факт наявності зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і наявність безпосереднього зв'язку із волевиявленням сторони вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Також, умовами застосування цієї статті є: укладення правочину через представника; існування відносин добровільного представництва; представник однієї сторони і друга сторона правочину діяли на свою користь, а отже на шкоду довірителю. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. З досліджених доказів суд дійшов висновку, що на момент укладення спірного правочину довіритель [PERSON] знала про повноваження повіреної [PERSON] (дочки) укласти договір дарування на користь [PERSON] (зять; на сьогодні, - колишній чоловік [PERSON]), оскільки в довіреності на представництво інтересів зазначено обдаровувану особу. Таким чином, [PERSON] виконувала свої повноваження згідно виданої їй [PERSON] довіреності, а не в супереч інтересам і волі останньої. На підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що стан здоров'я [PERSON] не викликав сумніву в тому, що вона добре усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними під час посвідчення довіреності (доказів протилежного сторонами не надано), не заперечувала проти укладення спірного договору в інтересах [PERSON], хоча з моменту посвідчення довіреності на представництво інтересів та укладення спірного договору дарування минув тривалий час (наприклад, довіреність могла бути відізвана довірителем). Таким чином, суд вважає, що волевиявлення [PERSON] відповідало, на момент укладення спірного правочину, волі довірителя [PERSON] Отже, вважати, що представник однієї сторони і друга сторона спірного правочину діяли на шкоду довірителю не можна. Як зазначено у довіреності, при її посвідченні нотаріусом [PERSON] діяла за попередньою усною домовленістю. На підставі викладеного, суд вважає недоведеним факт, що представник однієї сторони і друга сторона спірного правочину мали між собою зловмисну домовленість ввести в оману чи діяти без відома, проти волі [PERSON], а тому, підстави визнання спірного договору дарування недійсним за ст. 232 ЦК України відсутні.

Outcome: dismissed