Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов мотивувала тим, що з 1993 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Чоловік [PERSON] є співзасновником СГ ТзОВ «Агропродторг» і його частка становить 35 %, а отже, вона має право на 1/2 частку від цієї частки в товаристві, яка належить [PERSON] Посилаючись на вищенаведене, позивач просила стягнути з [PERSON] 625 345,50 грн грошової компенсації за 1/2 частку від частки в 35% в СГ ТзОВ «Агропродторг». 25 квітня 2017 року за клопотанням позивача на підставі ухвали суду до справи було залучено співвідповідача - СГ ТзОВ «Агропродторг». У письмових запереченнях від 27 березня 2017 року відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволені позову з підстав його недоведеності. 11 червня 2018 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агропродторг» надало суду заперечення, яке обґрунтовано тим, що позивачем не доведено, що вклад до статутного капіталу здійснений грошовими коштами набутими подружжям під час їх спільного проживання, а не особистими коштами відповідача [PERSON] Згідно ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Тобто, вклад [PERSON] у статутному капіталі СГ ТзОВ «Агропродторг» в сумі 7411,25 грн (35 %), є власністю не [PERSON], а власністю юридичної особи СГ ТзОВ «Агропродторг». Згідно з п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Просив в задоволенні позову відмовити. 25 вересня 2018 року представник позивача [PERSON] звернулася із заявою про уточнення позовних вимог та просила стягнути із [PERSON], ТзОВ «Агропродторг» на користь [PERSON] 1/2 частку доходів, одержаних [PERSON] від господарської діяльності СГ ТзОВ «Агропродторг» у розмірі 433 825,00 грн. Розмір грошових вимог визначено на підставі даних балансу (звіту про фінансовий стан) на 31 грудня 2016 року. У відзиві на заяву позивача про уточнення позовних вимог від 05 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] позов визнав повністю. Від СГ ТзОВ «Агропродторг» до суду надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог від 01 жовтня 2018 року, згідно якого позов в частині до СГ ТзОВ «Агропродторг» не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Відзив обґрунтовано тим, що відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає своїми зобов'язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. За змістом ч.1 ст. 1 СК України Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.І ст. 69 СК України). За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. З огляду на вищевказане, спір про поділ спільного майна подружжя є спором між чоловіком та дружиною, а не одним з подружжя і юридичною особою. Статтею 149 ЦК України визначено, що звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Тобто, у випадку наявності у [PERSON] особистих боргів перед позивачем і у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог, [PERSON] матиме можливість звернутись до товариства в порядку ст. 149 ЦК України. Крім того, як слідує з матеріалів справи, 27.03.2017р. [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, яким заперечив заявлений до нього позов з підстав недоведеності належними, допустимими доказами позивачем факту внесення спільних грошових коштів у статутний капітал СГ ТОВ «Агропродторг». Посилаючись на наведене, представник СГ ТОВ «Агропродторг» просить відмовити в задоволенні позову. 04 жовтня 2018 року представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у заяві про уточнення позовних вимог, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Представник відповідача СГ ТзОВ «Агропродторг» Мартинюк С.І. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив із підстав, наведених у відзивах, та просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази в підтвердження обґрунтованості своїх вимог і заперечень, суд установив таке. З матеріалів справи вбачається, що 01.10.1993р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 18.01.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що за час проживання у шлюбі, у 1997 році відповідач [PERSON] став співзасновником СГ ТзОВ «Агропродторг» із часткою у статутному фонді у розмірі 35 %. Відповідач [PERSON] у письмових запереченнях на позовну заяву [PERSON] від 27 березня 2017 року просив відмовити в задоволені такого позову із підстав недоведеності, тобто заперечив факт внесення грошових коштів у статутний фонд СГ ТзОВ «Агропродторг» за рахунок спільних коштів подружжя. У відзиві на заяву позивача про уточнення позовних вимог від 05 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] заявив про визнання позовних вимог та зазначав, що на момент подання такого відзиву вартість прибутку товариства йому виплачена не була. У судовому засіданні [PERSON] підтвердив ту обставину, що грошові кошти, що вносилися у статутний фонд ТзОВ «Агропродторг», були спільними коштами подружжя. Також пояснив, що на сьогоднішній день йому не виплачено 35 % вартості майна СГ ТзОВ «Агропродторг» та прибуток від господарської діяльності СГ ТзОВ «Агропродторг» . Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави . Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Позивач [PERSON], з урахуванням ч. 2 ст. 61 СК України, просила стягнути з [PERSON], СГ ТзОВ «Агропродторг» на свою користь 1/2 частку доходів, одержаних [PERSON] від господарської діяльності СГ ТзОВ «Агропродторг» в розмірі 433 825,00 грн. Ця сума вирахувана позивачем із нерозподіленого прибутку товариства за 2016 рік (рядок балансу 1420). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як випливає із змісту частин другої, третьої статті 61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства (підприємства) зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не отримав від СГ ТзОВ «Агропродторг» своєї частки прибутку (доходів) від діяльності останнього на підставі його заяви від 02 квітня 2018 року. Із позовом про стягнення належних йому грошових коштів (прибутку) із СГ ТзОВ «Агропродторг» не звертався. Таким чином, позивачем [PERSON] не доведено факту отримання відповідачем [PERSON] будь-якого доходу від діяльності СГ ТзОВ «Агропродторг» отриманого ним, як учасником цього товариства. А тому позовна вимога про стягнення по суті нерозподіленого прибутку товариства у розмірі 433 825,00 грн. є передчасною. Не підлягає до задоволення позов в частині до відповідача СГ ТзОВ «Агропродторг», виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовними вимогами про поділ майна подружжя. Тобто, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли сімейні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 1 СК України цей кодекс визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів. Поряд з цим, пред'являючи вимоги до юридичної особи - СГ ТзОВ «Агропродторг», позивач [PERSON] не навела жодних правових підстав та доводів щодо порушення, невизнання чи оспорювання її прав відповідачем СГ ТзОВ «Агропродторг». При цьому суд враховує положення ст. 96 ЦК України, відповідно до яких юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відпо відає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Позивачем не наведено та судом не встановлено випадків, встановлених установчими документами та законом, що зобов'язували б юридичну особу відповідати за зобов'язаннями свого учасника, де останній є стороною сімейних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродторг» про поділ спільного майна подружжя до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed