Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач ПП «Кіровоградптахопром» звернувся до суду з даним позовом до відповідачів Кіровоградської міської ради, [PERSON], в якому просив скасувати рішення Кіровоградської міської ради №162 від 23 грудня 1998 року «Про погодження рішень виконавчого комітету Кіровоградської міської ради з питань регулювання земельних відносин» в частині, що стосується передачі земельної ділянки у приватну власність по [ADDRESS] [PERSON] та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який видано 30 березня 1999 року [PERSON], та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7914, скасувати державну реєстрацію акта. На обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з актом розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін № П 227, що є невід'ємним додатком до договору на постачання електричної енергії № 74 «М» від 24.11.2008 року ПЛ-10 кВ відпайка від опори 65 ПЛ - 10 кВ Ф-22Ю належить ПП «Кіровоградптахопром», а безпосередньо ПЛ-10 кВ Ф-22 Ю ТП-557-ТП-594 за бухгалтерським обліком ПАТ «Кіровоградобленерго», то зазначена повітряна лінія знаходиться в експлуатації з 01.01.1968 року. ПЛ 10 кВ відпайка від опори 65 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю проходить по земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Опора 65/1 ПЛ 10 кВ від опори 65 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю встановлена на території вищевказаної земельної ділянки. В свою чергу, 07 квітня 2012 року відповідач [PERSON] звернувся з листом до ПП «Кіровоградптахопром» де вказав, що вищезазначена лінія електропостачання існувала задовго до отримання ним земельної ділянки під забудову та заважає йому при будівництві. Відповідно до акту № 01/30-07-025 від 26 квітня 2012 року представником інспекції: Держенергонагляду в Кіровоградській області спільно з представником ПП «Кіровоградптахопром» в присутності відповідача [PERSON] було проведено перевірку наявності технічної документації та технічного стану ПЛ-10 кВ відпайка від опори 65 ПЛ - 10 кВ Ф-22Ю та встановлено, що 12 жовтня 1993 року управлінням по міськбудівництву, архітектури, землеустрою та землекористуванню м. Кіровограда видано [PERSON] дозвіл [NUMBER] на індивідуальне будівництво та 30 березня 1999 року останній отримав державний акт на право приватної власності на землю площею 1029,8 кв.м. в [ADDRESS]. Також, було з'ясовано, що в охоронній зоні ПЛ 10 кВ відпайка від опори 65 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю за адресою: [ADDRESS] знаходиться недобудований житловий будинок (6м. від крайнього проводу) та вуличний туалет (0,5 м. від крайнього проводу). Крім того, Інспекцією Держенергонагляду в Кіровоградській області було встановлено, що відповідач навмисно порушив п.5 Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою КМУ від 04.03.1997 року № 207, оскільки повітряна лінія згідно з бухгалтерським обліком ПАТ «Кіровоградобленерго» введена в експлуатацію з 01.01.1968 року, задовго до початку користування земельною ділянкою відповідачем [PERSON], про що він особисто зізнався у своєму листі до ПП «Кіровоградптахопром». Усупереч п. 9 Правил охорони електричних мереж, за яким умови використання земельних ділянок в охоронних і санітарних захисних зонах електричних мереж, повинні бути письмово погоджені з власником цих мереж, державними органами пожежної охорони та санітарного нагляду, у відповідача [PERSON] відсутня письмова згода ПП «Кіровоградптахопром». Позивач також зазначив, що на момент видачі відповідачу [PERSON] державного акта на право приватної власності на землю від 30.03.1999 року на підставі рішення сесії Кіровоградської міської ради від 23.12.1998 року №162 на ім'я відповідача діяла Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землею і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею, яка затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.04.1993 року за №28, за якою складається план земельної ділянки з визначенням на ньому її меж та розмірів, описом меж суміжних власників землі і землекористувачів; на плані показуються межі всіх черезсмужних ділянок, що передаються (надаються) у власність або користування в межах відповідної Ради народних депутатів; лінійні проміри по межі земельної ділянки; всі поворотні точки меж земельної ділянки; всі точки, закріплені в натурі (на місцевості) довгостроковими межовими знаками; всі лінії, які є суходільними межами. Ці межі викреслюються суцільною лінією чорною тушшю. На плані зовнішніх меж земель власників і користувачів показуються вкраплені земельні ділянки сторонніх власників землі та землекористувачів та додається їх списків, тобто, на плані земельної ділянки в державному акті повинні були вказуватись сторонні землекористувачі, разом з тим, на плані земельної ділянки відповідача [PERSON] в державному акті не вказана повітряна лінії електропостачання. Окрім того, позивач зазначив, що на момент отримання відповідачем [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS], йому було достеменно відомо про існування на даній земельній ділянці опори 65/1 ПЛ 10 кВ відпайка від опори 65 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю, та, крім того, відповідач Кіровоградська міська рада при прийнятті рішення про передачу у власність земельної ділянки відповідачу [PERSON] повинна була попередити землекористувача про обмеження у користуванні земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт інженерної інфраструктури. З огляду на викладене вище, позивач вважає, що всупереч вимогам земельного законодавства, без його згоди при оформленні відповідачем [PERSON] державного акта на право приватної власності на землю, в державний акт не було внесено лінію електропостачання, чим порушено право позивача. Представники позивача ПП «Кіровоградптахопром» під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача Кіровоградської міської ради в судове засідання не з'явився, в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України надав заяву за вх.№25696 від 24 вересня 2015 року про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи заперечував щодо пред'явленого до нього позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність, зазначивши при цьому, що земельна ділянка по [ADDRESS] була виділена йому в приватну власність на підставі рішення Кіровоградської міської ради № 667 від 02 серпня 1993 року, в подальшому ним отримано дозвіл на індивідуальне будівництво за вказаною адресою, було отримано генеральний план земельної ділянки, розроблена проектна документація, при цьому, на жодному з перерахованих документів не було зазначено, що через земельну ділянку проходить високовольтна лінія електропостачання, на Генеральному плані м.Кіровограда, зазначена лінія також відсутня. Також зазначив, що в березні 1999 року він отримав Державний акт на право приватної власності на землю за адресою [ADDRESS], в якому також були відстуні будь-які відомості про повітряну лінію електропостачання. Крім того, зазначив, що у позивача не має документів про введення в експлуатацію лінії електропередач, тобто, фактично зазначена споруда є нічим іншим, як будматеріалами, «самочинним будівництвом», крім того, під дану ПЛ-10 кВ земля не виділялася, дана лінія не має ні дозволу на будівництво, ні проекту на будівництво, ні акту введення в експлуатацію в установленому законом порядку, у позивача також відсутні документи, які б свідчили про те, на якій правовій підставі та ким була побудована повітряна лінія електропостачання. Заслухавши пояснення представників позивача, заперечення проти позову відповідача [PERSON], дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів «Про затвердження схеми планування житлового масиву «Гірничий» та надання у приватну власність та постійне користування земельних ділянок під будівництво індивідуальних житлових будинків, будинків службового користування і господарських будівель робітникам та службовцям обласного управління по будівництву, ремонту і експлуатації автомобільних доріг, геолого-розвідувальної експедиції № 37, Інгульського рудоуправління НВО Схід ГЗК та громадянам міста» (архівна копія) №667 від 02 серпня 1993 року надано у приватну власність земельні ділянки під будівництво житлових будинків і господарських будівель громадянам міста, які перебувають в черзі на одержання земельної ділянки при міськвиконкомі, робітникам та службовцям ГРЕ №37, Інгульського рудоуправління НВО Схід ГЗК, за списками, затвердженими адміністрацією та профспілковим комітетом, зокрема, під порядковим номером №43 [PERSON], надана земельна ділянка по [ADDRESS], площею 1015 кв.м, лишки площ 15 кв.м залишити в тимчасове довгострокове користування без права забудови, строком до 25-ти років. Відповідно до п.п.8, 10 зазначеного рішення зобов'язано забудовників до 01 вересня 1993 року оформити в управлінні по містобудівництву, архітектурі, землеустрою та землекористуванню технічну документацію на забудову наданих ділянок і протягом року приступити до їх освоєння; управлінню по містобудівництву, архітектурі, землеустрою та землекористуванню оформити необхідну техдокументацію на забудову земельних ділянок та вказати межі в натурі і видати Державний акт на право власності на землю. 11 жовтня 1993 року міським архітектурно-будівельним контролем Управління по містобудівництву, архітектурі, землеустрою та землекористуванню м. Кіровограда [PERSON] на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів про надання земельної ділянки під будівництво №667 від 02 серпня 1993 року видано дозвіл [NUMBER] на індивідуальне будівництво житлового будинку та надвірних будівель по [ADDRESS]. Судом також встановлено, що Кіровоградська міська рада рішенням «Про погодження рішень виконавчого комітету Кіровоградської міської ради з питань регулювання земельних відносин» (архівна копія) від 23 грудня 1998 року №162 погодилась з рішеннями виконавчого комітету Кіровоградської міської ради з питань регулювання земельних відносин, прийнятих в період між засіданнями п'ятої та шостої сесій міської ради згідно з додатками 1, 2, 3, 4, 5, 6,7. Відповідно до Додатку №3 до рішення Кіровоградської міської ради №162 від 23 грудня 1998 року рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови» №833 від 11 листопада 1998 року, вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельні ділянки, надані для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), садівництва і гаражного будівництва площею та розмірами, визначеними при встановленні меж в натурі (на місцевості) з видачею Державних актів на право приватної власності на землю згідно з додатками 1, 2, 3. Відповідно до Додатку до зазначеного рішення - Списку громадян, яким безкоштовно передані земельні ділянки у приватну власність та постійне користування в м.Кіровограді після проведення інвентаризації земельної ділянки, під порядковим номером [NUMBER], значиться [PERSON], земельна ділянка, яка була надана до 13.03.1992 року - рішення виконкому від 02.08.1993 року №667, площа 1015 кв.м., за адресою [ADDRESS], земельна ділянка, яка передається у приватну власність [PERSON] після проведення інвентаризації земельної ділянки складає 1000 кв.м для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, та 29,8 кв.м для ведення особистого підсобного господарства. 30 березня 1999 року [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], за яким на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 23 грудня 1998 року №162 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, площею 1 029, 8 кв.м в межах згідно з планом за адресою [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), ведення особистого підсобного господарства. Зазначений акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7914. Крім того, в Державному акті зазначено План зовнішніх меж земельної ділянки, зокрема, опис меж, від А до Б землі загального користування (вул.Ярошенка), від Б до В землекористування ([ADDRESS]); від В до Г землекористування ([ADDRESS]); від Г до Д землекористування ([ADDRESS]); від Д до Е землекористування ([ADDRESS]), та зазначено схематично площу земельної ділянки, яка становить 1029,8 кв.м., а так само кількісну характеристику земель, переданих у приватну власність, що становить 1 029, 8кв.м. Зазначене рішення Кіровоградської міської ради від 23 грудня 1998 року №162 в частині передачі в приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON], а також виданий на підставі зазначеного рішення Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 30 березня 1999 року, є предметом позову позивача ПП «Кіровоградптахопром», який вважає, що зазначеним рішенням Кіровоградської міської ради та виданим [PERSON] Державним актом на право приватної власності на землю порушено його (позивача) права, які підлягають судовому захисту. Як на підстави позовних вимог позивач зазначив, що по земельній ділянці по [ADDRESS] проходить повітряна лінія (ПЛ-10) кВ відпайка від опори 65 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю, яка на підставі акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін № П 227, що є невід'ємним додатком до договору на постачання електричної енергії № 74 «М» від 24.11.2008 року, належить ПП «Кіровоградптахопром», безпосередньо ПЛ-10 кВ Ф-22 Ю ТП-557-ТП-594 за бухгалтерським обліком ПАТ «Кіровоградобленерго» знаходиться в експлуатації з 01.01.1968 року, опора 65/1 ПЛ 10 кВ від опори 65 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю також встановлена на території вищевказаної земельної ділянки, разом з тим, в державному акті, виданому [PERSON], не позначено вказану лінію електропостачання, а так само не зазначено сторонніх землекористувачів, та не зазначено, що земельна ділянка використовується з обмеженнями, якими є наявність та існування ПЛ-10 кВ на момент видачі Державного акту на право приватної власності на землю. Крім того, зазначив, що умови використання наданої [PERSON] земельної ділянки в охоронній та захисній зоні електричної мережі, останнім з ним (позивачем) не були письмово погоджені, більш того, відповідачем [PERSON] в охоронній зоні ПЛ 10 кВ відпайка від опори 65 ПЛ -10 кВ Ф-22Ю було збудовано житловий будинок. Окрім того, рішенням Кіровоградської міської ради земельна ділянка по [ADDRESS] передавалась [PERSON] у власність після проведення інвентаризації земельних ділянок, а не згідно з технічною документацією, що є порушенням Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання державних актів від 23.04.1993 року №31. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). При цьому, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Виходячи з викладеного, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсним державного акту на землю є способом захисту. Державні акти породжують певні правові наслідки, а підставами для визнання такого акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або компетенції органу, який його видав. Підставами для скасування правового акта органу місцевого самоврядування є його невідповідність актам цивільного законодавства, а також порушення цивільних прав або інтересів. Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами. В свою чергу, щодо окремих документів Законодавство України встановлює презумпцію дійсності незалежно від дати їх видачі і форми, при цьому, загальні положення щодо документів, які підтверджують виникнення та існування того чи іншого речового права на землю, та їх перелік визначалися у відповідному кодифікованому законодавчому акті з питань земельних відносин, чинному у відповідний період, а вимоги щодо цих документів (оформлення, державна реєстрація, органи, уповноважені на видачу документа, тощо) встановлювалися актами законодавства, прийнятими на його виконання. Тим самим, відзначається, що при вирішенні спору, необхідним є врахування як положень законодавства, яке діяло на момент виникнення певного права, так і принцип дії актів законодавства в часі. За змістом статті 17 ЗК України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час прийняття органами місцевого самоврядування рішень) передача земельних ділянок у приватну власність провадилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Відповідно до статті 22 ЗК України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час видачі відповідачу [PERSON] спірного державного акта) право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року в редакції, яка була чинною на час видачі спірного державного акта), та виникає з моменту державної реєстрації цього права. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Судом відзначається, що до 02.05.2009 року, документом, який посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права, виступав виключно державний акт. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.1992 № 2201 -XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» було затверджено форми державних актів: на право колективної власності на землю; на право приватної власності на землю, які, в свою чергу, не передбачали внесення в них відомостей стосовно існуючих обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки або її частини. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Крім того, державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам, підписувався Головою відповідної Ради народних депутатів, а також реєструвався відповідною радою за місцем розташування земельної ділянки в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю. Порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю з 1993 року регламентувався наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 року № 28, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.1993 року за № 31, яким було затверджено Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди). Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2008 року №926 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України» від 2 квітня 2002 року № 449» було викладено в новій редакції форму державного акта на право власності на земельну ділянку. З вказаного часу державні акти на право власності на земельні ділянки видавали державні органи земельних ресурсів - територіальні органи Державного комітету України з питань земельних ресурсів. Підписувався державний акт начальником відповідного органу земельних ресурсів, а також посадовою особою, що провела державну реєстрацію цього державного акта в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. З аналізу зазначених правових норм, які діяли на час прийняття рішення про передачу відповідачу [PERSON] у власність земельної ділянки, видачі останньому державного акта на право приватної власності на землю, а також із встановлених під час розгляду справи фактичних обставин справи, судом не встановлено, невідповідності його (державного акта) вимогам чинного законодавства на момент його видачі та компетенції органу, який його видав. Разом з тим, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 листопада 2008 року між ВАТ «Кіровоградобленерго» та ПП «Кіровоградптахопром» укладено договір про постачання електроенергії №74М. Відповідно до акта розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, - межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін встановлюється на контактах приєднання ПЛ-10 кВт на опорі №65 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю, при цьому, на балансі ПАТ «Кіровоградобленерго» знаходиться ПЛ-10 кВ Ф-22Ю «ТП-557-ТП-594», а на балансі ПП «Кіровоградптахопром» знаходиться ПЛ-10кВ від опори №65 до ТП-217. Відповідно до акту прийому-передачі від 29 грудня 2000 року, укладеного між ПП «Агрозбут-сервіс і К» та ПП «Кіровоградптахопром», ПП «Агрозбут-сервіс і К» передав, а ПП «Кіровоградптахопром» прийняв ЛЕП 10 КВ від ТП-153 до роз'єднувача ПП «Кіровоградптахопром» довжиною 1 773 метра, в т.ч. опор в кількості 25 штук з траверсами і проводами за ціною 11 672 грн. 42 коп. Будь-які інші правовстановлюючі документи на повітряну лінію електропостачання у позивача відсутні, як відсутні і проектна документація з усіма змінами до неї, акт прийняття в експлуатацію повітряної лінії електропередачі ПЛ-10 кВ Ф-22Ю від опори №65/1 до опори №65/15, а так само, відомості про те, на яких підставах була споруджена лінія електропостачання, чи було погоджено попереднім власником її будівництво та введення в експлуатацію в установленному законом порядку, чи було отримано дозвіл на будівництво повітряної лінії електропередачі та опори та чи було оформлено право на землю, крім того, приписом №01/30-07-014 від 04 травня 2012 року, виданим Державною інспекцією з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Кіровоградській області ПП «Кіровоградптахопром» зобов'язано, серед іншого, відновити затверджену проектну документацію на ПЛ-10 кВ відпайка від опори 65 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю, та технічний паспорт на ПЛ-10 кВ відпайка від опори 365 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю. Із аналізу змісту положень ст.ст. 1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України випливає, що право на судовий захист пов'язане виключно з порушенням суб'єктивного права позивача, при цьому суд захищає лише порушені права позивача, обставини дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач, та відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб'єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. З огляду на викладене вище, судом також відзначається, що за принципом змагальності, визначеним в ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, на позивача ПП «Кіровоградптахопром» поряд із обов'язком довести факт порушення свого суб'єктивного права відповідачами, також покладено обов'язок довести підставу позову, а саме: обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон пов'язує настання певних правових наслідків, тобто, із цих положень випливає необхідність доведення таких фактів: наявність обставин, з якими закон пов'язує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його суб'єктивного права відповідачем, в свою чергу, під час судового розгляду справи представники позивача не довели суду, шляхом подання належних та допустимих доказів, зазначених фактів, як не довели суду і того, що позивач ПП "Кіровоградптахопром" є належним землекористувачем і безпосередньо порушено його (позивача) право на землю, що є підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed