Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою в якій посилається на те, що 06 червня 2011 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки Форд Транзіт, реєстраційний номер [NUMBER]. За умовами вказаного договору [PERSON] зобовязався передати у власність позивача автомобіль, а позивач зобовязувався його прийняти і сплатити за нього 200000 грн. З свого боку позивач виконав умови договору, однак автомобіль у власність позивача не перейшов, оскільки був вилучений у нього державним виконавцем в ході виконання стягненя заборгованості з відповідача на користь ПАТ "Акцент-Банк". Вважає, що укладений договір від 06.06.2011 року слід розірвати у звязку з істотним порушенням [PERSON] договору та стягнути з відповідача на його користь 200000 грн. збитку, завданого розірванням договору. Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача подав письмову заяву з проханням справу розглядати без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, представник відповідача подав до суду письмову заяву з проханням справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою сторін фіксування судового засідання не проводилося. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 06 січня 2015 року було складено акт опису і арешту майна, а саме- автомобіля марки Форд Транзіт, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7-9). Вказаний автомобіль на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить [PERSON] (а.с.6). У відповідності до ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном,на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.208 ч.3 ЦК України правочини, що укладаються між фізичними особами на суму, що є більше 20 неоподатковуваних мінімумів , повинні бути укладені в письмовій формі. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України ,якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності до ст.209 ЦК України підписаний 06 червня 2011 року між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу автомобіля (а.с.5) підлягав нотаріальному посвідченню, однак такого нотаріального посвідчення не відбулось. У відповідності до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів, перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Як вбачається з матеріалів справи договір між позивачем та відповідачем не був нотаріально посвідчений та спірний автомобіль не було знято з обліку ДАІ. Позивачем не надано суду доказів того, що спірний автомобіль було знято з обліку в уповноваженому органі ДАІ, відповідно переходу права власності від відповідача до позивача не відбулось, а сам договір купівлі-продажу автомобіля був укладений в простій письмовій формі 06.06.2011 року без нотаріального посвідчення. У відповідності до роз'яснення ВССУ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» , яке є обов'язковим для судів при вирішенні аналогічних справ, судами повинно бути перевірено і враховано та обставина, що в деяких випадках письмові угоди укладаються з метою уникнення відповідальності за кредитними та іншими борговими зобов'язаннями, а на підставі частини другої статті 220 ЦК України не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Тому суд приходить до висновку, що вказаний договір від 06.06.2011 року є неукладеним і не може бути предметом вимог про його розірвання. Розірвати неукладений договір неможливо. Суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки воно суперечить закону. Оскільки суд відмовляє в задоволенні вимоги про розірвання договору, то не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідача збитків, заданих розірванням договору. За таких обставин в позовних вимогах слід відмовити в повному обсязі. На підставі наведеного, ст.ст.208 ч.3, 209, 220 , 316, 317, 319, 321 ЦК України, пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», роз'яснення ВССУ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» , та

Outcome: dismissed