Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У січні 2019 року орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області звернувся до суду в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню малолітньої [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь державного закладу або фізичної особи, під опіку або виховання якій буде передана дитина. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є матір`ю [PERSON] Малолітня дитина з 08.08.2018 року перебуває на обліку у службі у справах дітей Мелітопольської міської ради як дитина, матір якої ухиляється від її виховання. Відповідачка 30.07.2018 року відмовилась забирати дитину жіночої статті з педіатричного відділення дитячої лікарні. 13.09.2018 року малолітня [PERSON] була влаштована до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко». Мати свою доньку не відвідує, станом її здоров`я та умовами проживання не цікавиться. Матеріальну допомогу не надає. Мати не змінила свого ставлення до виховання доньки, не вживала заходів щодо повернення її в сім`ю. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява по розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності чи заперечень проти позовних вимог від неї не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є: мати - [PERSON] /а.с.5/. Відомості про батька дитини - [PERSON] записані відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України /а.с.6/. 30 липня 2018 року в КУ «ТМО «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ММР ЗО було складено акт про те, що 29.06.2018 року з педіатричного відділення дитячої лікарні мати відмовилась забирати дитину жіночої статті - [PERSON] , [INFO] . відомості про інших родичів відсутні /а.с.7/. Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 181/9 від 23.08.2018 року було вирішено влаштувати [PERSON] , [INFO] , до державного закладу на повне державне утримання /а.с.8/. Відповідно до листа № 1959 від 11.12.2018 року, за час перебування на вихованні та повному державному забезпеченні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка перебуває у будинку дитини «Сонечко» з 13.09.2018 року по теперішній час [PERSON] свою доньку не відвідувала жодного разу. Станом здоров`я, умовами утримання, потребами дитини не цікавилась. Усних, письмових запитів про дитину від батьків, родичів на адресу будинку дитини «Сонечко» не надходило, матеріально дитину не підтримували /а.с.9/. Згідно з висновком органу опіки та піклування, доданим до матеріалів справи (а.с.38), враховуючи, що мати свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню своєї доньки, протягом тривалого часу не виявляє до неї батьківського піклування, не цікавиться її долею, тому виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.38). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і розумовий розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду і лікування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться долею доньки, не піклуються про її розвиток, матеріально не утримує, в підготовці до самостійного життя участі не приймає, заходів щодо повернення дитини в сім`ю не вживала. Крім того, згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч.2ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. На підставі викладеного, з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини на користь державного закладу або фізичної особи, під опіку якої буде передана дитина, в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на підставі вимог, встановлених п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 1 921 грн. за розгляд позовної вимоги немайнового характеру, а також 1 921 гривень судового збору за розгляд позовної вимоги майнового характеру, а всього в сумі 3842 гривні 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved