Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач, ПАТ Страхова компанія «ВУСО», звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача суму завданої майнової шкоди в розмірі 24841,07 грн., а також витрати на оплату судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.02.2010р. в м. Харків з вини відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ 21063, д.н. [NUMBER], під керуванням відповідача та NISSAN ALMERA, д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вина відповідача підтверджується постановою суду від 30.04.2010р., яка набрала законної сили. Враховуючи, що автомобіль потерпілого [PERSON] був застрахований останнім у позивача за договором № 055584-02-21-01 від 30.09.2009р., в зв'язку з чим позивач здійснив страхове відшкодування, а також той факт, що вина відповідача підтверджується постановою суду, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду як з особи, винної у її заподіянні. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив розглядати справу без його участі. Відповідач подав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку з тим, що позивачем пропущений строк позовної давності. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. 01 лютого 2010 року на перехресті вул. Героїв Праці та вул. Гв. Широнінців в м. Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ 21063, д.н. [NUMBER], під керуванням відповідача та NISSAN ALMERA, д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Московського районного суду м. Харкова від 30.04.2010р. (а.с. 8), яка набрала законної сили, за фактом даної ДТП [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Автомобіль NISSAN ALMERA, д.н. [NUMBER], застраховано, у т.ч. і на випадок ДТП, згідно договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 055584-02-21-01 від 30.09.2009р. (а.с. 9-12), укладеного між ЗАТ СК «ВУСО», [PERSON] та ВАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії». Договір був чинним на момент ДТП. На підставі заяви [PERSON] (а.с. 13-16), звіту № 20/02/10 від 26.02.2010р. про оцінку вартості матеріального збитку (а.с. 17-43), страхового акту № 2227-02 від 09.06.2010р. (а.с. 48), позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь вигодонабувача за договором страхування, що підтверджується платіжними дорученнями № 6665 від 09.06.2010р. (а.с. 50) та № 6843 від 14.06.2010р. (а.с. 49). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Винність відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 30.04.2010р., яка згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України є обов'язковою для врахування при вирішення даної справи. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення закріплено у ст. 27 Закону України "Про страхування". З матеріалів справи, а саме із поданого позову та заяви відповідача від 03.02.2014р., неможливо точно встановити, чи мав на момент ДТП відповідач чинний договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Враховуючи, що відповідач не повідомив суд про наявність такого договору та не надав його копії, суд виходить із того, що договору страхування цивільно-правової відповідальності відповідач на момент ДТП не мав. Отже, суд вважає, що [PERSON] є належним відповідачем у даній справі. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], як особа винна у скоєнні ДТП, має обов'язок відшкодувати завдану шкоду у даному випадку перед ПАТ СК «ВУСО». Разом із тим, згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Право вимоги до [PERSON] про відшкодування шкоди виникло у ПАТ СК «ВУСО» з моменту повної виплати страхового відшкодування, тобто у даному випадку з 14.06.2010р. Позовна заява була здана представником позивача до відділення поштового зв'язку 25.12.2013р., тобто через шість місяців після закінчення строку позовної давності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що відповідач заявив про застосування позовної давності, а позивач не надав доказів наявності обставин, встановлених у ст.ст. 263, 264 ЦК України, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed