Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на наступне. Вона, позивач [PERSON] була призначена на посаду діловода (секретарю) Красилівського ПВКГ. Керівником Красилівського ПВКГ, позивача звільнено на підставі Наказу Про зміну істотних умов праці 23.02.2021 р. №5-к/5тр з підстав, що вона відмовилася від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Вказує, що протягом деякого часу на неї здійснювався моральний тиск з боку працівників Красилівської міської ради, а саме - першим заступником Красилівського міського голови Склоним Д.В., в наказному порядку він повідомив позивача, що вона має погодитися на такі умови праці, які він сказав інакшу відповідь вони не приймуть, тобто вона мала виконувати обов`язки відповідальної особи по тендерні закупівлях, і не маючи на це досвіду, ні кваліфікації. Відповідно до додатку наказ №50-ОД від 04.01.21 року про уповноважену особу відповідальну за організацію та проведення спрощених закупівель по Красилівському підприємству водопровіно-каналізаційного господарства, а посада діловода (секретаря) та досвід позивача зовсім не відповідають зазначеним вимогам, тобто керівник Красилівського ПВКГ коли запропоновував позивачу додаткові обов`язки уповноваженої особи по тендери закупівлям знав, що вона не зможе їх виконувати. Зазначає, що звільнення з мотивів відмови працівника від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці може відбутися лі тоді, коли можливість продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією або посадою, тобто зберігається всі кваліфікаційні вимоги, які позивач мала, відповідно до додатку наказ №50-ОД від 04.01.2021 року про уповноважену особу відповідальну за організацію та проведення спрощених закупівель по Красилівському підприємству водопровіно-каналізаційному господарстві, посада позивача діловода (секретаря) зовсім не підходить. Вважає, що коли необхідно змінювати спеціальність, кваліфікацію або посаду, звільнення повинно проводитись за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Тобто позивач за своєю кваліфікацію та посадою ніяк не могла виконувати обов`язки, але керівник Красилівського ПВКГ, на це уваги не звернув і звільнив позивача на підставі статті 36 п.6 КЗпП України. Зазначає, що на Красилівському підприємству водопровіно-каналізаційному господарстві відповідно до листа 15.06.2021 року №245, не відбулися ніякі зміни, які вище передбачені, саме до уповноваженої особи про проведення спрощених закупівель. Таким чином, зміни істотних умов праці, які не пов`язані із зазначеними змінами в організації виробництва і праці, не можуть бути враховані при вирішенні питання щодо можливості звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП. Вважає, що лист 15.06.2021 року №245, підвереджує, що умов на звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП не було, крім того наказ 23.02.2021 року №5-к/тр про зміну істотних умов праці передбачає покладання на позивача обов`язків, які за її посадою діловода (секретаря) кваліфікацією, не можуть виконуватися. Закон та судова практика покладають обов`язок доведення запровадження змін в організації виробництва і праці на роботодавця. Тобто, роботодавець зобов`язаний повідомити працівника у чому полягають зміни в організації виробництва, які призвели до змін істотних умов праці, які, можливо, будуть підставою для звільнення працівника з посади. Керівником Красилівського ПВКГ виданий наказ 23.02.2021 року №5-к/тр в якому зазначено, що на позивача будуть покладені обов`язки уповноваженої особи про проведення спрощених закупівель, але відповідно до листа 15.06.2021 року №245, ніяких змін не відбулося. Також вважає, що повідомлення про зміну істотних умов праці від 23 лютого 2021 року, не містить інформації, які саме відбудуться зміні немає інформації, на підставі якого закону та статі відбуватимуться зміни істота умов праці. Просить суд поновити її на посаді « Діловода (секретаря) », стягнути з «Красилівського підприємства водопровіно-каналізаційного господарства на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, визнати незаконним НАКАЗ 26.04.2021 р. №22 к/тр про її звільнення. \~ \~ \~ \~Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до\~ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5\~ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Ухвалою суду від 20 липня 2021 строк для подачі відзиву представнику відповідача продовжено. 20.07.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву з додатками. У своєму відзиві зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не містять обґрунтування, звільнення позивача відбулось відповідно до чинного законодавства. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Крім того, від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка наполягає на заявлених позовних вимогах та вважає, що наданий відповідачем відзив поданий з порушенням строку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд враховує наступне. Відповідно до\~ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ст.\~43\~Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Як вбачається із матеріалів справи, згідно Наказом Начальника Красилівського ПВКГ «Про зміну істотних умов праці» від 23.02.2021 № 5-к/тру зв`язку із виробничою необхідністю, з метою вчасного та якісного проведення публічних закупівель на підприємстві було доручено [PERSON] , діловоду (секретарю), з 24.04.2021 року виконувати функції уповноваженої особи з публічних закупівель. До змін істотних умов праці призвела зміна організації виробництва і праці. 23.02.2021 начальник Красилівського ПВКГ підписав Наказ № 5-к/тр та Повідомлення про зміну істотних умов праці. Позивач отримала вище зазначене Повідомлення від 23.02.2021 року та ознайомилась з ним у той же день, що свідчить поставлена нею дата та підпис на документі. Однак, Наказ № 5-к/тр від 23.02.2021 року, Позивач підписувати відмовилась. Вище зазначений Наказ позивач підписала лише 03.03.2021 року про що зроблена відмітка у Наказі. Так як Позивач відмовилась підписувати Наказ №5-к/тр від 23.02.2021 року, Інспектором з праці було складено Акт про відмову від підпису наказу "Про зміну істотних умов праці" № 5-к/тр від 23.02.2021 року. Даний Акт підписали начальник Красилівського ПВКГ, головний інженер, голова профспілки та інспектор з кадрів. У цей же день, тобто 23.02.2021 року Позивачем було написано заяву, у якій зазначено, що Позивач відмовляється від виконання функцій уповноваженої особи з публічних закупівель. Наказом начальника Красилівського підприємства водопровідно - каналізаційного господарства за № 22 к/тр від 26.04.2021 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України [PERSON] було звільнено із посади діловода (секретаря). Відповідно до вимог ст. 47-КЗпП України начальник Красилівського ПВКГ видав вище зазначене розпорядження позивачу. Позивач [PERSON] ознайомилась та підписала Наказ № 22 к/тр 26.04.2021 року, в цей же день копію Наказу № 22 к/тр було видано позивачу. Відповідно до пункту 6 частини першої\~статті 36 КЗпП України, підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Згідно з частиною третьою та четвертою статті 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи затією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці\~систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших\~працівник повинен бути повідомлений не пізніше, ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено,а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах,то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Згідно роз`яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом, і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Стаття 36\~КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору, кожна з яких є самостійною. Відповідно до п. 6 ч. 1ст.\~36\~КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Частинами третьою та четвертою ст.\~32\~КЗпП України встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше, ніж за два місяці. Якщо колишні (попередні) істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи на нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ч. 1ст. 36 цього Кодексу. Припинення трудового договору за п. 6 ч. 1ст.\~36\~КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9). Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, в тому числі перехід на бригадну форму організації праці і впровадження передових методів тощо. Зміна істотних умов праці може бути визнана законною лише в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справа № 582/1001/15-ц). Як встановлено судом, у зв`язку з реформою децентралізації, в Україні почали ліквідовуватись селищні ради. На балансі цих селищних рад були об`єкти водопостачання. Так як була створена Красилівська територіальна громада і селищні ради поступово ліквідовувались, Красилівська міська рада винесла рішення від 15.01.2021 року № 5 «Про затвердження передавальних актів щодо передачі майна сільських рад, які припиняються в результаті реорганізації шляхом приєднання до Красилівської міської ради». Відповідно до цього рішення на баланс Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства передати об`єкти водопостачання з метою безперебійного постачання питної води та обслуговування переданих об`єктів. Відповідно з вище зазначених подій відбулась зміна в організації виробництва і праці, що у свою чергу може призвести до зміни істотних умов праці. У зв`язку з вище зазначеними обставинами виникла виробнича необхідність покласти додаткову кількість роботи на працівників підприємства. Збільшився об`єм роботи і у начальника ПВКГ. Саме в зв`язку з цими обставинами, тобто зміною організації в роботі підприємства начальником Красилівського ПВКГ було вирішено перекласти додані на нього функції уповноваженої особи з публічних закупівель на позивача, для якісного та вчасного виконання обов`язків уповноваженої особи з публічних закупівель. \~ \~ \~ \~ Крім цього судом встановлено, що ЗУ «Про публічні закупівлі» за № 922-VIII від 25.12.2015 (далі ЗУ «Про публічні закупівлі) визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. У зв`язку з набранням чинності змін до ЗУ «Про публічні закупівлі», від 19.04.2020 року, законодавиць вводить нове поняття «Уповноважена Особа». Відповідно до п. 35 ч.І ст. 1 ЗУ «Про публічні закупівлі» уповноважена особа (особи) це службова (посадова) чи інша особа, яка є працівником замовника і визначена відповідальною за організацію та проведення процедур закупівлі/спрощених закупівель згідно з цим Законом на підставі власного розпорядчого рішення замовника або трудового договору (контракту). Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України «Про публічні закупівлі» вказано, що уповноважена особа повинна мати вищу освіту, як правило юридичну або економічну освіту. Законодавець лише рекомендує мати юридичну або економічну освіту. Позивач [PERSON] відповідно до документу має вищу економічну освіту, що підтверджується копією диплома та є основною вимогою закону. П. 8 ст. 11 того ж Закону передбачено, що уповноважені особи можуть пройти навчання з питань організації та здійснення публічних закупівель, у тому числі дистанційне в Інтернеті. Також вказується, що для підтвердження своїх знань Уповноважена особа проходить безкоштовне онлайн тестування. Лише з 1 січня 2022 року це тестування стане обов`язковим, тобто посилання позивача на те, що вона не могла виконувати функції уповноваженої особи з публічних закупівель, оскільки у неї відсутня кваліфікація, освіта та досвід є необгрутованими в цій частині виходячи зі змісту вищенаведених норм. Щодо посилань позивача в частині того, що вона повинна була бути звільнена на підставі ч.1 ст. 40 КЗпПУкраїни суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2020 року в справі №761/11887/15-ц зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі п. 6 ч. 1ст.\~36\~КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Зміна істотних умов праці, передбачена ч. 3 ст. 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі п.1 ч.1ст.40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 року № 6-2748цс15. Тобто посилання позивача, що її повинно було бути звільнено на підставі ч. 1 ст.. 40 КЗпП України є необгрутованими, оскільки її посада не ліквідовувалась, а їй було запропоновано зміни істотних умов праці із збереженням тієї самої посади діловода, за тією ж спеціалізацією, змінювались лише оплата праці в бік підвищення та посадові обов`язки збільшувались, додавались відповідно функції уповноваженої особи з публічних закупівель. При зміні істотних умов праці, посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору - розмір оплати праці, тривалість робочого часу, режим роботи тощо. Судом встановлено, що посада позивачки не була вилучена зі штатного розпису, тобто підстав для звільнення на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України не має. Щодо посилань позивача, у позовній заяві, посилаючись на ч. 6 ст. 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», щодо того що роботодавець повинен був погодити з профспілковим органом форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат так як на підприємстві відсутній колективний договір, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що Красилівсьце КПВГ (відповідач) має колективний договір «Між адміністрацією та профспілковим комітетом Красилівського підприємства водопровідно - каналізаційного господарства на 2017 - 2022 роки» № 3 від 06.01.2017 року, тобто відповідач не був зобов`язаний погоджувати з профспілковим органом доплату позивачу [PERSON] до посадового окладу діловода (секретаря). Позивач, посилаючись на ч. 3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зазначає, якщо роботодавець, планує звільнити працівника, він повинен, за три місяці до запланованого звільнення, надати профспілковому органу інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Однак, в даному випадку відповідач не мав наміру звільняти позивача, їй було запропоновано зміни до істотних умов парці, а застосування ст. 32 КЗпП передбачає, що роботодавець не може вирішувати за працівника, працювати йому/їй за новими істотними умовами чи ні, а отже посилання позивача на дану обставину, як одну з тих, що її було звільнено незаконно, є необгрутованими. Крім цього, як судом встановлено, що позивача [PERSON] було звільнена на підставі наказу 26.04.2021 року, який виданий відповідно до розпорядження начальника Красилівського ПВКГ , з яким [PERSON] ознайомилась та підписала Наказ № 22 к/тр 26.04.2021 року. У цей же день копію Наказу № 22 к/тр було видано позивачу, проведено повний розрахунок, що підтверджено також і самою позивачкою в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Враховуючи встановлені обставини, позивач звернулася до суду з порушенням ч. 1 ст. 233 КЗпП, тобто з порушенням одномісячного строку, посилання позивача, що вона дізналась про порушення її трудових прав 16.06.2021 року, не підтверджуються належними і допустими доказами, позивач не просила суд поновити пропущений нею одномісячний строк звернення до суду, що є також окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском строку для звернення до суду з позовом про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі. Таким чином, дослідивши всі докази в сукупності, надавши їм відповідну оцінку, суд встановив, що правові підстави для визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення позивача на роботі, а відтак, позов задоволенню не підлягає. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд вважає, що аудіозапис розмови позивача з особами, яких ідентифікувати неможливо, є неналежним і недопустимим доказом, а тому судом не приймається до уваги. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що судом не встановлено порушення трудового законодавства та законних прав позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.\~\~\~\~\~\~ Як визначено у\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed