Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

01.08.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом і просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач є її сином, зареєстрований за вказаною адресою, але з 2015 року не проживає у будинку без поважних причин, тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим будинком. Відповідачем поданий відзив на позов, у задоволенні якого просить відмовити, оскільки позивачем не доведено його відсутність у житловому приміщенні понад один рік без поважних причин (а.с.47-50). У судове засідання представник позивача адвокат Перебийніс С.В. з`явилася, позов підтримала, надала пояснення аналогічні його змісту. Зазначила, що після звернення позивача до суду з даним позовом відповідач не повертався до спірного житла, а загальна тривалість його відсутності починається з 2015 року. Лише після звернення до суду відповідач намагався проникнути до будинку в нічний час, що призвело до подальшого виклику поліції. Відповідач [PERSON] в судове засідання з`явився, позов не визнав. Надав пояснення аналогічні змісту відзиву. Також пояснив, що дійсно з 2015 року постійно не проживає в будинку [ADDRESS] , але навідувався в будинок, який належить його матері. Проте потрапити до будинку не зміг через зміну замків на вхідних дверях колишньою дружиною, яка продовжує проживати у вказаному будинку та вчинення нею перешкод в потраплянні до будинку. Зазначив, що має поважні причини його відсутності, зокрема, його колишня дружина проживає у спірному будинку із новим чоловіком і чинить йому перешкоди потрапити до будинку; він разом зі своєю сім`єю, в якій є троє неповнолітніх дітей, вимушений проживати в орендованому будинку. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким розлучилася в 2015 році. Спірний будинок належить позивачці її колишній свекрусі. У даному будинку проживають вона і позивачка. Відповідач не проживає в будинку з 2015 року, не приймає участі в утриманні господарства. Ніяких перешкод у проживанні не було. До 06.10.2019 року позивачка періодично приїздила з м. Москви додому, де проживала близько двох років. У відсутність позивачки будинком опікувалася вона. У її відсутність, коли вона їздила в м.Київ, відповідач приходив в будинок, але потрапити до нього не міг. Після цього, відповідач викликав поліцію. Сільська рада один раз перевірила наявність речей відповідача у будинку. У складі комісії були староста [PERSON] та дві жінки, які в будинок взагалі не заходили, але акт склали з її слів. Свідок [PERSON] , яка є дочкою позивачки, а відповідач є її рідним братом, суду показала, що спірний будинок належить її матері. Брат не проживає у будинку з травня 2015 року. В грудні 2019 року в будинку з`явилися речі брата, яких до цього часу у будинку не було. Пам`ятає, що брат один раз приходив до будинку матері в ніч на 24.08.2019 року, але особисто вона не пустила його в будинок. На даний час вона із своєю сім`єю проживає в Російській Федерації, куди тимчасово забирали матір для лікування. Брат зареєстрований в будинку матері. Періодично, у відсутність матері, в будинку проживала колишня дружина брата із своєю дитиною, коли приїздила із заробітків в м.Києві. Ці обставини їй відомі із слів останньої. Свідок [PERSON] , який є в.о.Кошмаківського старости, показав, що сторони у справі є жителями с. [PERSON] . Спірний будинок належить позивачці і в ньому зареєстровані вона, відповідач і двоє його неповнолітніх дітей. Фактично в будинку проживає позивачка і колишня невістка [PERSON] . Відповідач на даний час проживає в с.Глушки. В останній час відповідач став скаржитися, що його не допускають в будинок, а тому він силою проникав в будинок. З цього приводу неодноразово викликали поліцію. Невістка позивачки повідомляла йому, що спалила речі відповідача, які були в будинку. Двічі було обстежено будинок позивачки на прохання невістки щодо наявності речей відповідача. Висновок про відсутність цих речей він робив зі слів невістки позивачки. В будинку відповідач не проживає через неприязні стосунки з матір`ю. Особисто він допомагав відповідачу знайти житло для тимчасового проживання. По факту маються ознаки поведінки, яка перешкоджає спільному проживанню. Свідок [PERSON] , який є колишнім сільським головою, показав, що відповідач звертався до сільської ради про те, що його не пускають в будинок матері. На місці він з`ясував, що мати не бажає спільно проживати із сином через постійні сварки, які створювали загрозу її здоров`ю. Свідок [PERSON] показала, що відповідач є її колишнім односельцем. Була записана в акті обстеження будинку позивачки членом комісії. На місці вона виявила відсутність відповідача. В комісію її включив староста села [PERSON] . В будинку була присутня власник будинку [PERSON] .. Крім того, свідок показала, що відповідач близько п?яти років проживає в с.Глушки в будинку [PERSON] .. Їй відомо, що мати просила сина вибратися з будинку через неможливість спільного проживання. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити в силу наступного. Відповідно до ст.4\~ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен з`ясувати обставини, які пов`язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини - ст. 265 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно дублікату свідоцтва про право власності виданого 16.10.2012 року виконавчим комітетом Кошмаківської сільської ради [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.6-8). Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та довідкою КП «ЧОО БТІ» (а.с.7). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що визнається сторонами та не підлягає доказуванню. Відповідно до довідки виконавчого комітету Карашинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області від 06.09.2019 року №1148, яка надійшла на запит суду, відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає, а проживає в [ADDRESS] (а.с.24). У довідці, виданій виконавчим комітетом Карашинської сільської ради у грудні 2018 року №355 [PERSON] зареєстрований у будинку позивача, але не проживає з 2015 року (а.с.13). З довідки виданої виконавчим комітетом Карашинської сільської ради від 06.08.2019 року №216 вбачається, що власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , також зареєстровані, але не проживають син [PERSON] , невістка [PERSON] , внуки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.41). [PERSON] власного житла немає, що зазначено у довідці виконавчого комітету Карашинської сільської ради від 06.11.2019 року №313 (а.с.51). За заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, а саме, що його колишня дружина [PERSON] з метою його зняття з реєстрації за адресою по [ADDRESS] та належить його матері [PERSON] умисно підробила підпис останньої на документах (а.с.52). 09.04.2019 року до Корсунь-Шевченківського відділення поліції надійшло повідомлення [PERSON] про те, що в його домоволодінні в с.Кошмак його колишня дружина поміняла замок на вхідних дверях, проте підстави для внесення відомостей до ЄДРС відсутні (а.с.54). Корсунь-Шевченківським відділенням поліції сторонам у справі роз`яснено, що наявний спір відноситься до цивільно-правових спорів (а.с.55). У висновку від 07.05.2019 року, складеного Корсунь-Шевченківським відділенням поліції зазначено, що 13.04.2019 року від [PERSON] надійшло повідомлення, що невідомі особи проникли до будинку [ADDRESS] , виїздом на місце встановлено, що за вказаною адресою проживають колишня дружина заявника з дочкою і його колишня дружина розпочала ремонтні роботи без його згоди (а.с.60). З висновку від 19.12.2019 року, складеного Корсунь-Шевченківським відділенням поліції вбачається, що 11.12.2019 року та 13.12.2019 року до Корсунь-Шевченківського відділення поліції надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що його колишня дружина не пускала його до будинку [ADDRESS] . Також зазначено, що [PERSON] приходив до вказаного будинку, щоб вселитися та проживати в ньому (а.с.56-59). Також судом встановлено, що відповідач 10.10.2015 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що мається відмітка у паспорті в графі сімейний стан. Сім`я відповідача, у якій є малолітні діти, проживають в [ADDRESS] . Разом з тим, суд критично оцінює та відкидає як доказ надані позивачкою акти обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.09.2018 року, 04.12.2018 року (а.с.14, 15) на предмет наявності в будинку позивачки речей відповідача, оскільки як встановлено судом вказані акти були складені без реальної перевірки обставин, зазначених у вказаних актах та ґрунтуються на словах заінтересованих у задоволенні даного позову осіб. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-IV однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Правова позиція Європейського Суду з прав людини, а саме пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла, що охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав («Пауэлл и Рейнер проти Об`єднаного Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Згідно ч. 3 ст.\~47\~Конституції України проголошено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. За статтею 9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно до ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону - ст. 319 ЦК України.\~ Предметом позову є визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України. Право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом також закріплене у ст. 405 ЦК України, відповідно до частини першої якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, при застосуванні частини другої статті 405\~ЦК України вирішальне значення має відсутність особи за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин на це. Згідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, надано роз`яснення щодо підстав визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Тобто в кожному випадку суд має з`ясувати поважність відсутності особи понад передбачені строки. Конкретний перелік поважних причин не встановлений, і у кожному випадку суд вирішує це питання окремо з урахуванням обставин справи. Згідно узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та його виселення, роз`яснено, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Саме на позивача процесуальний закон (ст.ст. 12, 81 ЦПК України) покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 405\~ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Звертаючись до суду з даним позовом 01.08.2019 року, в обґрунтування своїх вимог, на підтвердження відсутності відповідача понад строки, встановлені статтею 405\~ЦК України позивачем\~надано довідку,\~яка видана\~в грудні\~2018\~року виконавчим\~комітетом Карашинської\~сільської ради\~та акти,\~складені у\~вересні 2018\~року та\~в грудні\~2018\~року,\~в яких\~зазначено,\~що [PERSON] зареєстрований у будинку позивача, що в [ADDRESS] , але не проживає з 2015 року. Довідка, яка видана виконавчим комітетом Карашинської сільської ради 06.08.2019 року містить відомості про власника домоволодіння, що в [ADDRESS] та осіб, які зареєстровані за даною адресою, але не проживають. В тому числі, зазначено, що відповідач зареєстрований за даною адресою, проте не зазначено з якого часу останній не проживає. На спростування доказів, наданих позивачем, відповідачем зазначено, що в жовтні 2015 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] і його сім`я, в якій є троє малолітніх дітей проживають в [ADDRESS] , що визнається стороною позивача та не потребує доказуванню. Вказані обставини в судовому засіданні також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Зазначену відповідачем причину його відсутності у будинковолодінні позивача суд оцінює як поважну причину його відсутності. Крім цього, відповідачем суду надано докази, про те, що він 09.04.2019 року, 13.04.2019 року, 11.12.2019 року, 13.12.2019 року намагався потрапити до будинковолодіння позивача, що в [ADDRESS] , проте йому чинили перешкоди, що зазначено у висновках, які складені Корсунь-Шевченківським відділенням поліції. Вказані обставини в судовому засіданні також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно вказані дії відповідача переривають строк тимчасової відсутності відповідача у будинковолодінні позивача. Також судом встановлено, що жодних інших домовленостей між відповідачем та позивачем щодо користування спірним будинком не було. Відповідно до вимог ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Для застосування статті 405\~ЦК України має бути встановлена не лише відсутність особи у місці проживання та реєстрації понад один рік, а саме встановлена відсутність без будь-яких поважних причин на це, тобто не має бути чинників, що перешкоджають або унеможливлюють проживання такої особи у жилому приміщенні. Враховуючи вище викладене, а саме, що сторони у справі, є матір`ю і сином, тобто наявна беззаперечність родинних стосунків, що може викликати та створювати певні взаємні права та обов`язки для сторін при реалізації гарантованого конституційного права на житло, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин, оскільки має іншу сім`ю, до складу якої входять його дружина та троє малолітніх дітей та проживають в с.Глушки Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, неодноразово відповідач намагався потрапити до будинку за місцем реєстрації, але йому чинили перешкоди, що передбачає переривання строку його відсутності, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відмовляючи у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed