Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 10.11.2011 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від укладеного шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Тривалий час сторони не проживають в одному помешканні, але відповідач будь-якою матеріальної допомоги дитині не надає. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 20.10.2020 року і до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, 10.11.2011 року сторони зареєстрували між собою шлюб (а.с.5). Від укладеного шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9). Тривалий час сторони не проживають в одному помешканні, але відповідач будь-якою матеріальної допомоги дитині не надає. Вказані обставини не були спростовані у судовому засіданні будь-якими іншими доказами, були підтверджені сторонами по справі та не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Згідно ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 6.09.2018 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини: доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 8.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). 20.10.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з аналогічним позовом до того ж відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх єдиної спільної дитини в розмірі 1500 грн. щомісяця (а.с.1). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги вже винесене судове рішення про стягнення аліментів між тими ж самими сторонами, яке набрало законної сили і підлягає обов`язковому виконанню, тобто такий спір між сторонами було вирішено в судовому порядку, повторне звернення позивача з аналогічним предметом спору не передбачене законом. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed