Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач у жовтні 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500940923 від 19.05.2014 року у розмірі 52 029,61 грн., яка складається з заборгованості по кредиту - 36800,33 грн., по відсоткам - 5844,78 грн., по комісії - 6384,50 грн. та штрафу - 3000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 19.05.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 500940923, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 36800,33 грн. з процентною ставкою в розмірі 15,99 % річних з терміном повернення до 20.05.2019 р. Позивач зазначає, що Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором, проте, відповідач не належним чином виконує своєї зобов'язання по кредитному договору, заборгованість не погашає, щомісячні обов'язкові платежі не сплачує, у зв'язку з чим за останнім виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та судовий збір. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2016 р. провадження у справі закрито (ас. 47-48). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.04.2016 р. вказана вище ухвала суду залишена без змін, апеляційна скарга Банку відхилена (ас. 96-97). Проте, ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України від 21.12.2016 р. ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2016 р. та ухвала Апеляційного суд м. Києва від 21.04.2016 р. скасовані, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (ас. 137-138). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2017 р. матеріали справ прийнято до провадження під головуванням судді Шум Л.М. (ас. 164). Встановлено, що 19.06.2017 р. та 16.07.2018 р. до суду надійшла заява представника ТОВ «Кредитні Ініціативи» про заміну сторони позивача його правонаступником, у зв'язку з укладенням Договору факторингу № 1 від 21.06.2016 р. (ас. 151-152, 174). Ухвалою суду від 18.07.2018 р. підготовче засідання розпочато та відкладено. Зобов'язано позивача ПАТ «Альфа-Банк» надати суду відповідні докази переходу майнових прав на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до Договору факторингу № 1 від 21.06.2016 р (ас. 181-182). Судом підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті У судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу за його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі рішення. 16.07.2018 р. до суду надійшло клопотання представника ТОВ «Кредитні ініціативи» про розгляд справи за його відсутності (ас. 176). Відповідач до суду не з'явився, його представник [PERSON] подав письмові пояснення в яких просив у позові відмовити та розглянути справу за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та його представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-8 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.. Судом встановлено, що 19.05.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 500940923, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 36800,33 грн. з процентною ставкою в розмірі 15,99 % річних з терміном повернення до 20.05.2019 р (ас. 5-7). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що предметом даного позову є вимога банку про стягнення із відповідача заборгованості по кредиту - 36800,33 грн., по відсоткам - 5844,78 грн., по комісії - 6384,50 грн. та штрафу - 3000,00 грн. Водночас, заявивши даний позов, позивач не виконав, передбаченого статтею 81 ЦПК України, процесуального обов'язку із доказування належними і допустимими доказами факту надання кредиту відповідачу, розміру і періоду виникнення боргу за кредитом, відсотками і штрафу. Так, у підтвердження позовних вимог позивачем було надано лише довільно складений розрахунок боргу (ас. 11). При цьому зі змісту даного розрахунку не вбачається розрахунку за періоди із вимогами про стягнення з якими звернувся до суду позивач та які складові у нього були включені. Разом з тим, належним доказом наявності кредитної заборгованості є відповідні платіжні документи, або виписка про рух коштів на особовому рахунку позичальника, відповідні докази отримання кредиту позичальником, як то заява на отримання готівки, заява на переказ коштів на особовий рахунок та ін. Крім того, щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача комісії в розмірі 6384,50 грн. суд приходить до висновку, що встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, тобто позивачем в односторонньому порядку визначено порядок сплати відповідачем комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що підписанням Анкети-заяви на отримання кредиту відповідач [PERSON] підтвердив ознайомлення та згоду з умовами договору, умовами надання кредиту, встановленими банком (ас. 9). Відповідно до п. 24 Умов, сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із Договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати , сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 років. Проте, хоча в заяві позичальника (відповідач у справі) на отримання кредиту зазначено, що він ознайомлений і згодний із Умовами надання кредиту, в яких, зокрема, строк позовної давності встановлений тривалістю в п'ятдесят років, однак вказані Умови не містять підпису відповідача. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника, у матеріалах справи немає. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п.6 Договору, сторони, відомості про прізвище, ім'я та по-батькові/найменування та місце знаходження/проживання, яких вказані в преамбулі та пункті 10 Розділу №1 цього договору погодились внести до Кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст.12 Закону України «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з кредитним договором та розгляд і вирішення всіх невирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни розірвання ними кредитного договору, не виключений перелік яких визначений розділом №2 цього договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», а також підтверджують що мають можливість в подальшому ознайомлюватись зі змістом Положення та Регламентом на веб-сторінці за адресою: http://pdts.org.ua. Сторони погоджуються що справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського судді для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з кредитним договором. Дата та місце укладання даної третейської угоди вказані в преамбулі Розділу №1 цього договору. Інші умови цієї третейської угоди викладено в п.23 Розділу №2 цього договору. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача на даний позов з посиланням на наявність рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» по цивільній справі № 4885-6/284/14, яким з відповідача [PERSON] на користь Банку вже стягнуто кредитна заборгованість, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м Києва від 04.12.2015 р. позов [PERSON] до ПАТ «Альфа Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору - задоволено. Визнано недійсним пункт 6 Кредитного договору від 19.05.2014р., укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] з моменту укладення договору (ас. 60-62). Вказане вище судове рішення набуло чинності та сторонами не оскаржувалось. Щодо поданих представником ТОВ «Кредитні Ініціативи» заяв про заміну сторони позивача ПАТ «Альфа-банк» його правонаступником, у зв'язку з укладенням Договору факторингу № 1 від 21.06.2016 р. суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Як визначено у ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Судом встановлено, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» є новим кредитором у зобов'язанні, що виникло на підставі кредитного договору № 500940923 від 19.05.2014 р., оскільки 21 червня 2016 року між останнім та ПАТ „Альфа-Банк" було укладено договір Факторингу № 1. Як вбачається з матеріалів справи, представником ТОВ «Кредитні Ініціативи» на підтвердження переходу до нього права вимоги, яке належало ПАТ „Альфа-Банк" надано копію Договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року та Витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу № 1 від 21.06.2016 р. щодо переліку кредитних договорів (ас. 153-158, 159). При цьому, вказана копія Договору факторингу не посвідчена в установленому законом порядку, що унеможливлює перевірку відповідності оригіналу. Обов'язок первісного кредитора у зобов'язанні передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, встановлений і ст. 517 ч. 1 ЦК України. Проте, в матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження того, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» сплатив первісному кредитору ПАТ «Альфа-Банк» за договором Факторингу від 21 червня 2016 року ціну купівлі, визначену договором, в тому числі за кредитом [PERSON], крім того, не надано акт прийому передачі кредитного договору № 500955547 від 11.08.2014 р. та інших первинних бухгалтерських документів, що його стосуються. Таким чином, суд приходить до висновку, що представником ТОВ «Кредитні Ініціативи» не було доведено, що право вимоги за кредитним договором, що був укладений ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] перейшло від ПАТ «Альфа-банк» до ТОВ «Кредитні Ініціативи». Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак, необґрунтованість і недоведеність належними і допустимими засобами доказування заявлених ПАТ «Альфа-Банк» позовних вимог зумовлює відсутність правових підстав для задоволення даного позову. Враховуючи вищевикладене та дослідивши зібрані матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що представник позивача всупереч ст. 81 ЦПК України, не довів свої позовні вимоги, не надав суду безперечних доказів в обґрунтування та підтвердження останніх, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed