Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

02.11.2015 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернулися до суду з позовними вимогами, якими просять суд встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцями [PERSON], [PERSON] та визнати за ними право власності на 1/4 та 1/16 часток (за кожним) домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Кутузова, № 187, м.Ізмаїл, Одеська область. Свої вимоги мотивують тим, що на підставі договору дарування від 21.08.1992 року [PERSON] належав житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Кутузова, 187 в м. Ізмаїлі Одеської області. 08.09.1998року [PERSON] померла. За життя заповіт [PERSON] не залишила. Після її смерті відкрилася спадщина на зазначений будинок та спадкоємцями стали: [PERSON] (неповнолітній син), [PERSON] (неповнолітня дочка), [PERSON] дочка, [PERSON] чоловік, [PERSON] мати. На час смерті [PERSON] у спадковому будинку проживали: [PERSON] (неповнолітній син), [PERSON] (неповнолітня дочка), [PERSON] дочка, [PERSON] мати, які спадщину прийняли фактично, оскільки вступили у володіння, управління житловим будинком. 13.03.2006 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/4 частину житлового будинку по вул. Кутузова, 187 в м. Ізмаїлі Одеської області, яку вона прийняла фактично після смерті [PERSON], але юридично своїх прав не оформила. Спадкоємцями після смерті [PERSON] стали: [PERSON] син, та онуки за правом представлення: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Спадщину вони прийняли фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців проживали разом спадкодавцем за однією адресою. Приватним нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у звязку із тим, що ними відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, п. 112, п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України 1994 року не вчинені дії, які свідчать про прийняття ними спадщини. Відповідач [PERSON] надав суду зустрічну позовну заяву в якій просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 13.03.2006 року, право власності на 1/16 частину домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Кутузова, № 187, м. Ізмаїл, Одеська область. Ухвалою суду від 23.12.2015 року прийнята зустрічна позовна заява [PERSON] та обєднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] Представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та визнав позовні вимоги за зустрічним позовом, не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнав, не заперечував проти їх задоволення та підтримав свої позовні вимоги за зустрічним позовом, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, надав до суду заяву про те, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, на спадщину не претендує та просить суд розглядати справу за його відсутності. У судовому засіданні були допитані у якості свідків [PERSON]Д.(сусідка позивачів та померлих), [PERSON] (знайома сімї), [PERSON] (сусідка), які пояанили, що позивачі на час смерті [PERSON] та [PERSON] постійно проживали із померлими за адресою: вул.Кутузова, № 187, м. Ізмаїл, здійснювали ведення господарством, доглядали за домом, приймали участь у здійсненні ремонту будинку, тощо. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 21.08.1992 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори в реєстрі за №2/4388, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №51/253 від 08.08.1996 року, [PERSON] належав житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Кутузова, 187 в м. Ізмаїлі Одеської області, що також підтверджено інформацією КП «Ізмаїльське МБТІ» за № 1903 від 08.12.2015 року (а.с. 7-9). Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 409792 від 04.03.2015 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON] померла 08.09.1998 року (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул.Кутузова, № 187, м. Ізмаїл Одеської області. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР\~(1963 рік), діючого на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] заповіт не залишала, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 41639040 від 29.09.2015 року (а.с. 28). Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] стали: [PERSON] (неповнолітній син), [PERSON] (неповнолітня дочка), [PERSON] дочка, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, укладення/розірвання шлюбу (а.с.17,20,21,23,24), [PERSON] чоловік, [PERSON] мати. Інший спадкоємець [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджено відповідною заявою від 04.08.2006 року, посвідченою нотаріусом Кіровського нотаріального округу Ленінградської області, зареєстрованої в реєстрі за №1-1854. Крім того, із спадкодавцем він не проживав, що підтверджується показами свідків та вбачається із наявної у матеріалах справи копії рішення виконкому [PERSON] міської ради від 19.11.1998р. №1368р. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР\~(1963 рік), що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР\~(1963 рік), що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На час смерті [PERSON] у спадковому будинку проживали: [PERSON] (неповнолітній син), [PERSON] (неповнолітня дочка), [PERSON] дочка, [PERSON] мати, що підтверджено довідкою КП «Житсервіс-2» за № 694 від 19.10.2015 року (а.с. 25), та які спадщину прийняли фактично, оскільки в ступили у володіння, управління житловим будинком. Згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 1368 від 19.11.1998 року [PERSON] призначена опікуном над неповнолітньою [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 409791 від 04.03.2015 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON] померла 13.03.2006 року (а.с. 14). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/4 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Кутузова, № 187, м. Ізмаїл Одеської області, яку вона фактично прийняла після смерті дочки [PERSON], але юридично своїх прав не встигла оформити. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіт не залишала, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 41639219 від 29.09.2015 року (а.с. 30). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємцями після смерті [PERSON] стали: [PERSON] син, онуки за правом представлення: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які спадщину прийняли фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців проживали разом спадкодавцем за однією адресою, та син [PERSON], який спадщину прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк до нотаріуса. Так, судом встановлено, що позивачі спадщину прийняли фактично, оскільки на день смерті спадкодавців, час відкриття спадщини, проживали та була зареєстровані зі спадкодавцями за однією адресою, що підтверджено прибудинковою книгою (а.с.10-12) та поясненнями свідків. Іншій спадкоємець за законом першої черги [PERSON] спадщину теж прийняв, оскільки подав до [PERSON] державної нотаріальної контори Одеської області у встановлений законом строк відповідну заяву про прийняття спадщини, вхідний № 1242 від 07.09.2006 року спадкова справа №868. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за № 479/01-16 від 29.09.2015 року, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у звязку із тим, що ними відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, п. 112, п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України 1994 року не вчинені дії, які свідчать про прийняття ними спадщини (а.с. 26). Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Суди встановлюють також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 256 ЦПК). Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved