Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра», просив суд визнати неправомірним дії ПАТ «КБ «Надра» в особі філії №27 ПрАТ «КБ «Надра» по утриманню коштів у розмірі 146, 95 доларів США податку на доходи фізичних осіб, що станом на день звернення до суду за курсом НБУ становить 3666 грн 40 коп.; визнати неправомірними дії ПАТ «КБ» «Надра» в особі філії №27 ПрАТ «КБ «Надра» по утриманню з [PERSON] коштів у розмірі 1,5 відсотків за управління кредитом у сумі 1051 грн 41 коп.; зобов'язати ПАТ «КБ «Надра» в особі філії №27 ПрАТ «КБ «Надра», у строк, що не перевищує 30 календарних днів з дня набрання рішення законної сили, зарахувати у рахунок погашення кредиту за договором №651/ІІ27/2007- 840 від 27.12.2007, суму утриманого податку на доходи фізичних осіб у розмірі 146,95 доларів США, що станом на день звернення до суду за курсом НБУ становить 3666 грн 40 коп.; суму коштів, сплачених за платіжними дорученнями від 11.06.2008 №961 та 215 у загальному розмірі 993 долари США; суми утриманої комісії у розмірі 1,5 відсотків за управління кредитом, за договором у розмірі 1051 грн 41 коп.; зобов'язати ПАТ «КБ «Надра» в особі філії №27 ПрАТ «КБ «Надра» провести перерахунок пені та штрафних санкції за договором №651/ІІ27/2007-840 від 27.12.2007, з урахуванням неправомірно утриманих коштів. В обґрунтування позову зазначив, що 27 грудня 2007 року між ним та ВАТ «КБ «Надра» було укладено договір «Автопакет» №651/ІІ27/2007-840, який за своєю суттю є кредитним договором. Зазначив, що договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. Відповідно до п.1.1 цього договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпечення повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 13880,00 доларів США. Кредит видавався на цілі, визначені п.1.1.2 договору, а саме для - придбання транспортного засобу. Пунктом 1.1.3 договору, сторони визначили та передбачили, що за користування кредитом встановлюється відсоток, що розраховується банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,4 відсотків річних. При цьому, нарахування відсотків здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. Позивач відзначив, що інших будь-яких оплат за користування кредитом сторони не визначали та не передбачали. Умовами договору також не передбачалось проведення оплати з боку позивача будь-яких коштів за користування кредитом, у тому числі за зняття коштів, оплати за обслуговування кредиту та за ведення рахунку. Позивач зазначив, що весь час дії договору, він намагався виконувати його умови в частині проведення платежів вчасно та в повному обсязі, проте при проведенні звірок розрахунків з відповідачем постійно виникали спірні питання, у зв'язку з чим він неодноразово звертався до відповідача з листами про надання пояснень з питань зарахування деяких платежів по кредитному договору та надання розрахунку проведених оплат за договором та графік погашення кредиту, оскільки при укладанні договору, відповідний розрахунок не було надано. У відповідь на вказані листи він частіше за все отримував листи про надання банку інформації про стан його матеріального забезпечення, договору страхування тощо. Лише у лютому 2014 року, позивачу було надано розрахунок заборгованості за договором, з якого видно, що у порушення умов договору та чинного законодавства, деякі платежі не були враховані при оплаті кредиту, а з його кредитного рахунку неправомірно були зняті кошти. Позивач вважає, що з його кредитного рахунку 26.02.2011 було списано та утримано податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 146 доларів США 95 центів. В подальшому, листом від 13.01.2011 позивача було повідомлено, що вказані кошти були утримані у порядку визначеному ЗУ «Про податок на доходи фізичних осіб» (у редакції, що існував на день проведення операції). Таке списання коштів обґрунтовано тим, що банком, як вигодонабувачем за договором отримано суму страхового відшкодування у сумі 7769,95 грн за договором КАСКО. Зазначив, що відповідач вважає, що такі операції підлягають під оподаткування податку на доходи фізичних осіб, відповідно банківська установа, як податковий агент зобов'язана утримати та перерахувати суму такого податку до бюджету. Із вказаним позивач не погоджується та вважає такі дії порушенням норм законодавства, а саме п.п.4.3.32 ЗУ «Про оподаткування доходів фізичних осіб». Зазначив, що якщо виплата страхового відшкодування платнику податку з доходу фізичних осіб - страхувальнику здійснюється у разі настання страхового випадку з додержанням вимог підпункту 4.3.32 пункту 4.3 ст.4 Закону №889 та Порядку, то вона не включається до загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку. Отже, вважає, що відповідач не мав жодного права стягувати у односторонньому порядку суму податку на доходи фізичних осіб у сумі 146,95 доларів США, відповідно вказана сума повинна бути зарахована у рахунок погашення існуючої заборгованості за кредитним договором, саме у день стягнення. Відповідно перерахунку підлягають також суми пені та відсотків, з урахуванням неправомірно стягнутої суми. Іншим спірним питанням щодо правомірності зарахування коштів за кредитним договором, є оплати погашення боргу за кредитним договором, котрі були проведені [PERSON] у відповідності до квитанції №961 та 215 від 11.06.2008 у загальній сумі 993 долари США. Зазначив, що у розрахунку вказано розділ «Загальні сума платежів клієнта по кредиту», у даному розрахунку не відображено оплат, котрі надійшли 11.06.2008 у сумі 993 долари США. Отже, вказані суми повинні були враховуватись у повному обсязі у погашення договору. З наведено розрахунку взагалі невідомо як саме та у рахунок яких платежів (чергових, погашення відсотків тощо) були зараховані такі суми. У листі відповідача, який на дійшов на адресу позивача 29.04.2014, було надано пояснення, що платіжні доручення на балансі не виявлено, проте, за повідомленням банку, вказана сума була внесена в рахунок поповнення накопичувального рахунку №610615 у сумі 738 доларів США та поповнення поточного рахунку №79161141 - у сумі 255 доларів США. Позивачем також зазначено, що якщо приймати до уваги пояснення відповідача щодо зарахування платежів, то невідомо у погашення яких саме платежів були спрямовані кошти. У подальшому, погашення кредиту проходило вчасно за 2009 та 2010 роки, тому позивачу взагалі не зрозуміло, які саме платежі були погашені у подальшому за рахунок проведених вище оплат. 27.01.2014 відповідачем на адресу позивача було направлено лист №604/01/1-01, у відповідності до якого було надано перелік платежів, котрі були несвоєчасно сплачені позивачем, у відповідності до чого, зазначено позивачем наступне: платіж за квітень 2008 року було сплачено вчасно, підтвердженням чого є квитанції від 09.04.2008 №375 та квитанція №5759 від 15.04.2008; платіж за серпень 2008 року сплачено у повному обсязі, підтвердженням чого є квитанція від 11.08.2008 №4; платіж за жовтень 2008 року сплачено у повному обсязі, підтвердженням чого є квитанція №1 від 14.10.2009, у зв'язку з чим вважає незрозумілим, чому вказані платежі вважаються такими, що сплачені несвоєчасно. Позивач також відзначив, що відповідачем не було його повідомлено про додаткові супутні витрати за кредитним договором, як то оплата за 1,5% комісії банку за управління кредитом, яка згідно квитанції №3 від 27.12.2007 становить 1051,41 грн. Крім того, позивач вважає, що в кредитному договорі відсутні умови, що передбачають наявність будь-який супутніх витрат, пов'язаних з утриманням, веденням рахунків, витрати котрі були б пов'язані з видачею довідок за договором, тощо. Також вважає, що при проведенні платежів за умовами кредитного договору, відповідачем були порушені приписи п.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», де, серед іншого, зазначено, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Зазначив, що не враховуючи проведені ним оплати та зобов'язуючи оплачувати додаткові платежі, ті які не були визначені умовами договору, дії відповідача призвели до фактичного подорожчання кредиту та відповідно потягло за собою зростання заборгованості за договором. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, вважаючи його безпідставним та просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, про що надав суду заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником всіх прав та обов'язків є ПАТ «КБ «Надра») в особі відділення №27 філії ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір «Автопакет» №651/ІІ27/2007-840, відповідно до п.п.1.1. п. 1 умов якого, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 13880 доларів США 00 центів, в порядку і на умовах , визначених цим договором. Підпунктом 1.2. п.1 договору передбачено, що ціль кредиту: на придбання автотранспортного засобу (а.с.144-147). Факт отримання позивачем грошових коштів у розмірі 13880,00 доларів США в еквіваленті 70094,00 грн підтверджується заявою на видачу готівки №753 від 27.12.2007 (а.с.8). Підпунктом 1.1.3 п.1 договору передбачено, що відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,4 % річних. Нарахування відсотків здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Підпунктом 4.3.15 договору передбачено, що позичальник зобов'язаний сплачувати всі передбачені законодавством України податки та обов'язкові збори на майно, що є предметом застави. Серед іншого, із вищезазначеного кредитного договору вбачається про укладення позивачем із ЗАТ «СК «Брокбізнес» договору страхування (КАСКО) №006-6945 від 27.12.2007. В матеріалах справи позивачем надані копії квитанцій про здійснення періодичного погашення грошових коштів за кредитним договором №651/ІІ27/2007-840 від 27.12.2007, де в призначенні платежу зазначено - погашення кредитного договору (а.с.8-116). Листом КБ «Надра» від 29.04.2014 вих.№1015/01-01 адресованому [PERSON] повідомлено, серед іншого, що надані копії платіжних документів №375 від 11.06.2008 на суму 980,00 доларів США та №125 від 11.06.2008 на суму 13,00 доларів США в балансі не виявлено. Проте в балансі банку виявлено, що 11.06.2008 було внесено в рахунок поповнення накопичувального рахунку №610615 - 738,00 доларів США - платіжне доручення №5341, і поточного №79161141 - 255,00 доларів США - платіжне доручення №5245, що в сумі складає 993 долари США, які були списані в подальших періодах на погашення кредитного договору №651/ІІ27/2007-840 від 27.12.2007, що відображено у виписках по ПП №728507 та наданих попередніх листах від банку (а.с.117). Також в матеріалах справи міститься лист КБ «Надра» від 27.02.2014 №604/04/1-01, адресований [PERSON], з якого вбачається, що за період дії кредитного договору зафіксовано ряд випадків несвоєчасного та не в повному розмірі внесення платежів. Серед іншого, також зазначено, що згідно листа вих.№8342/01-01 від 10.12.2010 в межах ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб» №889 Банком було перераховано в держбюджет за рахунок збільшення заборгованості по кредиту на суму податку 146,9 доларів США, що в еквіваленті становить 1165,49 грн (а.с.118-119). Згідно розрахунку заборгованості за договором №651/ІІ27/2007-840 від 27.12.2007, наданого представником відповідача по справі станом на 08.06.2015, у [PERSON] наявна загальна заборгованість 4289,77 долари США, що еквівалентно 77215,86 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом, в тому числі простроченої 2780,22 доларів США, що еквівалентно 50043,96 грн; заборгованості по сплаті відсотків, в тому числі простроченої 541,93 долари США, що еквівалентно 9754,74 грн; пені за прострочення сплати кредиту 967,62 долари США, що еквівалентно 17417,16 грн. З листа КБ «Надра» від 10.12.2010 адресованого [PERSON] вбачається, що банк, як «вигодонабувач» по кредитному договору №651/ІІ27/2007-840 від 27.12.2007 та договору страхування, отримав страхове відшкодування при настанні страхового випадку із предметом застави від страхової компанії в сумі 7769,95 грн та 09.02 2009 спрямував його на погашення кредитної заборгованості. Дана операція в межах Закону «Про податок з доходів фізичних осіб» №889 прирівнюється до виплати доходу фізичним особам і банк, як податковий агент, зобов'язаний утримати з суми виплати податок за ставкою 15% та перерахувати до бюджету. Сума страхового відшкодування у повному обсязі була зарахована банком на погашення кредиту. Також, з листа КБ «Надра» від 13.01.2011 вих.№129/0101 адресованого [PERSON] вбачається, що згідно кредитного договору, укладеного між сторонами по справі від 27.12.2007 №651 /П27/2007-840 в обов'язки позичальника входить в день укладання кредитного договору застрахувати предмет застави в акредитованій банком страховій компанії по програмі повне КАСКО на весь термін кредитування. У Договорі страхування вигодонабувачем страхового відшкодування повинен бути зазначений Банк. На виконання умов кредитного договору позичальником було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, в якому єдиним вигодонабувачем при виплаті страхового відшкодування виступає ВАТ КБ «Надра». Сума отриманого Банком страхового відшкодування у повному обсязі була зарахована на погашення кредиту позичальника в сумі 7769,95 грн. Дана операція в межах Закону «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889 прирівнюється до виплати доходу фізичним особам і Банк як податковий агент зобов'язаний утримати з суми виплати податок за ставкою 15% та перерахувати до бюджету. Позичальнику також зазначено, що суму неутриманого податку буде перераховано Банком в держбюджет за рахунок збільшення заборгованості по кредиту. З метою уникнення збільшення кредитної заборгованості позичальник має можливість внести суму податку 1165 грн 49кон на рахунок 29094810002083 для подальшого її перерахування до Державного бюджету. В зв'язку з вищезазначеним, суму неутриманого податку буде перераховано банком в держбюджет, за рахунок збільшення заборгованості по кредиту. Також повідомлено, що за бажанням позичальника, з метою уникнення збільшення кредитної заборгованості, має можливість на протязі трьох днів з дати отримання повідомлення банку, внести суму податку 1165,49 грн на рахунок 29094810002083 для подальшого її перерахування до Державного бюджету . Крім цього, в матеріалах справи наявний лист ПАТ «КБ «Надра» від 29.11.2013 №4433/0101 адресований [PERSON], де зазначено, що інформацію про умови кредитування та попередню орієнтовну сукупну вартість кредиту по кредитному договору було надано до укладення кредитного договору №651/п/27/2007-840 від 27.12.2007 по програмі «Автопакет», відповідно до п.2.1. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168. Детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг надано в кредитному договорі та додатку до нього, відповідно п.3.1. даної Постанови. Для отримання письмової інформації, про сукупну вартість кредиту, що становить банківську таємницю, згідно Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 14.07.2006 № 2677.1. необхідно звернутись на відділення ПАТ КБ «Надра», надати письмовий запит про розкриття інформації, що містить банківську таємницю, та сплатити комісію згідно діючих тарифів банку. Також з матеріалів справи вбачається про звернення позивача до ПрАТ «СК «Брокбізнес» із запитом від 15.04.2014 про надання копій договорів страхування копій платіжних документів по страховим виплатам за період 2007-2009 роки включно, а також наявна відповідь ПрАТ «СК «Брокбізнес» від 13.05.2014, згідно якої не має можливості надати копії договорів ВВ/2702223 та 001-4007 від 28.12.2007, а також завірених копій платіжних доручень щодо перерахувань страхових відшкодувань по договору №006-6945 від 28.12.2007, у зв'язку зі знищенням за строками зберігання. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.09.2015 стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» 3322,15 доларів США заборгованості по кредиту №651/п/27/2007-840 від 27.12.2007 та 17417 грн 16 коп пені. Вказане рішення набрало законної сили. Отже, наявність заборгованості позивача за кредитним договором №651/п/27/2007-840 від 27.12.2007 є встановленою судовим рішенням та доказуванню не підлягає. Згідно вимог ст.ст.27-30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо позовних вимог позивача з приводу утриманого податку з рахунку позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п.п.164.2.8 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу), доходи у вигляді виграшів, призів. Згідно до п.п.165.1.41 п.165.1 ст.165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, як доходи у вигляді процентів на поточні банківські рахунки, за якими на користь фізичних осіб здійснюються виключно виплати заробітної плати, стипендій, пенсій, соціальної допомоги та інших передбачених законом соціальних виплат. Ознаки таких рахунків визначаються Національним банком України Відповідно до п.167.1 ст.167 ПК України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата). Підпунктом 167.5.3 п.167.5 ст.167 ПК України встановлено, що у цьому розділі термін "пасивні доходи" означає такі доходи, як проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок. Відповідно до п.п.170.4.1. п.170.4 ст.170 ПК України, податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування. Податковим агентом у строки, визначені цим Кодексом для місячного податкового періоду, до бюджету сплачується (перераховується) загальна сума податку, нарахованого за ставкою, визначеною абзацом першим пункту 167.1 статті 167 цього Кодексу, із загальної суми процентів, нарахованих за податковий (звітний) місяць на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці. Доходи, зазначені у цьому підпункті, остаточно оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування. Отже, як встановлено судом в ході розгляду справи, дійсно на виконання умов кредитного договору [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, в якому єдиним вигодонабувачем при виплаті страхового відшкодування виступає ПАТ КБ «Надра». Сума отриманого відповідачем страхового відшкодування у повному обсязі була зарахована на погашення кредиту позичальника в сумі 7769,95 грн, що підтверджується наданим суду розрахунком. Дана операція в межах Закону «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889 прирівнюється до виплати доходу фізичним особам і відповідач по справі як податковий агент зобов'язаний утримати з суми виплати податок за ставкою 15% та перерахувати до бюджету. З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку, що відповідачем було правомірно нараховано податок на доходи фізичних осіб, а тому позовні вимоги в частині зобов'язання ПАТ «КБ «Надра» в особі філії №27 ПрАТ «КБ «Надра» зарахувати у рахунок погашення кредиту за договором №651/ІІ27/2007- 840 від 27.12.2007, суму утриманого податку на доходи фізичних осіб у розмірі 146,95 доларів США, що станом на день звернення до суду за курсом НБУ становить 3666 грн 40 коп. не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено про порушення відповідачем приписів п.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також умов надання кредитів, котрі затверджені Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». У зв'язку з чим позивач просив визнати неправомірними дії ПАТ «КБ» «Надра» в особі філії №27 ПрАТ «КБ «Надра» по утриманню з [PERSON] коштів у розмірі 1,5 відсотків за управління кредитом у сумі 1051 грн 41 коп.; зобов'язати ПАТ «КБ «Надра» в особі філії №27 ПрАТ «КБ «Надра», у строк, що не перевищує 30 календарних днів з дня набрання рішення законної сили, зарахувати у рахунок погашення кредиту за договором №651/ІІ27/2007- 840 від 27.12.2007 суму коштів, сплачених за платіжними дорученнями від 11.06.2008 №961 та 215 у загальному розмірі 993 долари США; суми утриманої комісії у розмірі 1,5 відсотків за управління кредитом, за договором у розмірі 1051 грн 41 коп.; зобов'язати ПАТ «КБ «Надра» в особі філії №27 ПрАТ «КБ «Надра» провести перерахунок пені та штрафних санкції за договором №651/ІІ27/2007-840 від 27.12.2007, з урахуванням неправомірно утриманих коштів. Щодо вказаного суд зазначає наступне. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст.627 ЦК України) Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту. Персональні дані, одержані від споживача або іншої особи у зв'язку з укладенням та виконанням договору про надання споживчого кредиту, можуть використовуватися виключно для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобов'язання за таким договором. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення оспорюваного правочину, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. За приписами ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб'єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Підстави, порядок та правові наслідки припинення дії договорів про надання фінансових послуг визначаються цивільним законодавством, законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг, а також укладеними відповідно до них договорами. Аналізуючи текст договору на предмет відповідності такого вищенаведеним нормам Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» суд доходить наступних висновків. Так, умовами договору передбачено обов'язок банку надати кредит та обов'язки позичальника повернути кредит своєчасно, сплатити проценти за користування кредитними коштами, повідомляти кредитора про істотні зміни, пов'язані з втратою або погіршенням стану предмета застави, зміною фактичного місця проживання, погіршення фінансового стану позичальника, обмеження його в дієздатності, здійснювати продовження терміну дії договорів старування предмет застави, тощо. Суд не вбачає підстав для визнання перелічених умов договору несправедливими, оскільки договірні правовідносини, які виникають на підставі укладеного кредитного договору, пов'язані з наданням банком кредитних коштів на користь позичальника, після виконання банком свого обов'язку по наданню кредиту у позичальника відповідно виникає зобов'язання з повернення отриманих коштів та сплати процентів за користування ними. Така сутність кредитних правовідносин зумовлює більш широкий перелік обов'язків позичальника, пов'язаних з виконанням умов договору протягом тривалого часу. Посилання позивача на те, що за умовами договору відповідач в односторонньому порядку змінював умови договору, не знайшло свого підтвердження матеріалами справи. За умовами договору (п.п.2.2.6 п.1) банк при наявності несвоєчасного та/чи не в повному об'ємі виконання позичальником своїх зобов'язань щодо сплати мінімального необхідного платежу та/чи інших платежів, передбачених цим договором, самостійно розподіляє грошові кошти згідно черговості, передбаченої п.2.2.4 цього договору, або іншої черговості, встановленої на розсуд банку. Згідно з ч. 8 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях. Серед іншого, п.п.4.2.7 договору передбачено, що банк має право ініціювати зміну (збільшення) відсоткової ставки за користування кредитом/кредитною лінією, письмово попередивши про це позичальника та поручителя за 10 робочих днів. Тобто, банк має право змінити позичальнику розмір відсоткової ставки і встановити його на рівні тарифів банку, що затверджені до банківського продукту «Автопакет» та діють на час настання таких обставин. Суд звертає увагу, що на час вчинення вказаного правочину законодавство України не містило заборони на зміну процентної ставки. Крім того, Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10.05.2007 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 р. за № 541/13808) «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» передбачено, що ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Даною Постановою (п. 2) встановлені вимоги щодо надання споживачу попередньої інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту,зокрема, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в)орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством; (п. 3.1.) Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. В матеріалах справи міститься графік погашення по кредитному договору, який містить детальний розпис сукупної вартості кредиту за весь період дії кредитного договору відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав стверджувати, що перелічені вище умови договору носять дискримінаційний характер по відношенню до споживача. Позивачем перед підписанням кредитного договору були отримані консультаційні послуги з питань виконання цього договору (п.п.4.1. п.4), а також інформація про супутні витрати, пов'язані з утриманням, веденням рахунків тощо, в тому числі й по Тарифному пакету щодо нарахування комісії по відсоткам за управління кредитом, про що свідчить підпис позивача у договорі «Автопакет» №651//ІІ27/2007-840 від 27.12.2007, а також здійснення погашення кредиту за вказаними умовами договору. Умови договору «Автопакет» відповідають вимогам ст.ст. 524, 533 ЦК України, Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, встановленим Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 р. за №541/13808, не порушують вимог статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів». У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В ході судового розгляду справи стороною позивача не були надані докази обмеження права позивача як споживача даних послуг. На думку суду, позивач не представив належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення відповідачем його прав, як споживача фінансових послуг, а також доказів на підтвердження правових підстав для визнання неправомірним дій відповідача, у зв'язку з чим не підлягаю також задоволенню позовні вимоги про зобов'язання відповідача зарахувати у рахунок погашення кредиту за договором №651/ІІ27/2007- 840 від 27.12.2007, суму коштів, сплачених за платіжними дорученнями від 11.06.2008 №961 та 215 у загальному розмірі 993 долари США; суми утриманої комісії у розмірі 1,5 відсотків за управління кредитом, за договором у розмірі 1051 грн 41 коп.; а також щодо проведення перерахунку пені та штрафних санкції за договором №651/ІІ27/2007-840 від 27.12.2007. Щодо поданої заяви представником відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). В ході розгляду справи судом не встановлено, а представником відповідача не доведено факт пропуску [PERSON] строку позовної давності при зверненні до суду з позовом, у зв'язку з чим суд не приймає вказані доводи представника відповідача. Отже, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed