Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

У січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про виселення. Свій позов мотивує тим, що згідно кредитного договору №MKА0GК00000145 від 11 липня 2006 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] банк надав останньому кредит у розмірі 18 000 доларів США строком до 12 липня 2021 року. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку встановленими кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між позивачем та [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з умов якого, останній в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу в іпотеку квартитру [ADDRESS] що належала [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі продажу. Вказує на те, що Мукачівським міськрайонним судом ухвалено рішення від 30 жовтня 2013 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, та виселено [PERSON] В подальшому [PERSON], яка зареєстрована в спірній квартирі, направлено письмову вимогу про добровільне звільнення вищезазначеного житлового приміщення, однак таке залишено без виконання. У зв'язку з цим, позивач просить суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у даному житловому будинку. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, посилаючись на доводи викладені в позові. Будучи повідомленими про час та місце розгляду справи через засоби масової інформації відповідач [PERSON] та третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з»явилися про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши та перевіривши у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.07.2006 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 18000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.07.2021 року. 11.07.2006 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] уклали договір іпотеки № МKA0GK00000145 MK0D. [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно - квартиру загальною площею 44,50 кв.м., житловою площею 30,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 30 жовтня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення задоволено та вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на квартиру загальною площею 44,50 кв.м., житловою площею 30,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та виселити [PERSON], Згідно зі ст.109 ЖК України та ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або нежитлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено ч. 3 ст. 109 ЖК України. Оскільки законом передбачений вказаний порядок виселення позивач має право після звернення стягнення на будинок направити відповідачу, та особам, що мешкають у вказаному будинку письмову вимогу про їх добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги. У разі відмови мешканців житлового будинку виселитися, їх виселення може бути проведено у судовому порядку. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне, відповідно до ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Отже, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, та лише після спливу одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку» виселення відповідача необхідне для вжиття заходів по реалізації предмета іпотеки, усунення перешкод для здійснення реалізації предмета іпотеки, а також забезпечення прав майбутніх покупців. За таких обставин та враховуючи, що відповідач [PERSON] у встановлений законом строк добровільно не звільнила спірне житлове приміщення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved