Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до Троїцького районного суду Луганської області із дійсним позовом в обґрунтування вимог якого зазначив, що ним та відповідачем [PERSON] був побудований житловий будинок, який розташований за адресою: м.Луганськ, вул.Южная, б. 161. Право власності на вказаний житловий будинок оформлено на [PERSON] На будівництво будинку та оформлення документів вони витратили 720\~000,00 грн в рівних частках. При цьому між собою вони погодили, що у разі продажу будинку отримані кошти вони поділять порівну, про що вони оформили договір, вчинений у простій письмовій формі. Однак у 2017 році йому стало відомо, що відбувся фактичний продаж будинку на території, непідконтрольній українській владі, на будинок виготовлено новий технічний паспорт та на даний час новим власником проводяться ремонтні роботи. Кошти за продаж будинку [PERSON] відмовився повертати, посилаючись на скрутне фінансове становище та той факт, що отримані гроші вже були ним витрачені. У звязку з зазначеним вище він просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 360\~000,00 грн. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач просив справу розглядати без його участі, про що надав відповідну заяву. Причина неявки відповідача суду невідома, про дату та час судового засідання він повідомлявся завчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заперечень на позов надано не було. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне. Відповідно до рішення Жовтневої районної у місті Луганську ради від 30.08.2006 року №7-13/8, [PERSON] була надана згода на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га у межах, визначених викопіюванням з плану м.Луганська, для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: м.Луганськ, вул.Южная, біля будинків №112-124 (а.с.16). Згідно копії договору від 20.06.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], належний [PERSON] будинок за адресою: вул.Южна, б.161, м.Луганськ, побудавний на кошти, внесені в рівних частинах ним та [PERSON] Витрачена ними сума на будівництво та оформлення документів склала 720\~000,00 грн, що еквівалентно 90000 доларів США. У випадку продажу будинку кошти від продажу мають бути поділені між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до копії рішення Третейського суду при Асоціації «Луганськ-Юрстандарт» від 18.12.2007 року, за [PERSON] було визнане право власності на житловий будинок за адресою: вул.Южная, б. 161, м.Луганськ (а.с.13). Згідно копії виконавчого листа, виданого 08.01.2008 року місцевим судом м.Стаханова, за [PERSON] було визнане право власності на обєкт незавершеного будівництва житловий будинок №161 по вул.Южна у м.Луганськ (а.с.17). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17485778 від 24.01.2008 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить обєкт незавершеного будівництва житловий будинок за адресою: вул.Южная, б.161, м.Луганськ, Луганська область (а.с.14). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Позивач у позовній заяві посилається на те, що між ним та відповідачем був укладений договір. Однак з наданої копії укладеного договору вбачається, що він не підпадає ні під жоден із видів договорів. У звязку з чим суд не має можливості зробити висновок щодо дотримання форми його укладення. Що стосується стягнення з [PERSON] грошових коштів за продаж житлового будинку суд виходить з того, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Верховний Суд України у постанові судових палат у цивільних та господарських справах від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13 сформував правову позицію, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Судові палати вказали, що під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-2711цс16 зазначає, що зобов'язання у зв'язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оскільки в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивачем на підтвердження продажу будинку за адресою: вул.Южная, б. 161, м.Луганськ не надано жодного належного та допустимого доказу, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 360\~000,00 грн за продаж будинку задоволенню не підлягають. В частині заявлених позивачем вимог з приводу заборони фактичного продажу будинку, розташованого за адресою: м.Луганськ, вул.Южная, 161, на території, підконтрольній українській владі, до розгляду справи по суті, суд зазначає наступне. Згідно ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, шляхом встановлення заборони вчиняти певні дії. Тобто, зазначена позовна вимога підлягає розгляду в порядку забезпечення позову, у звязку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. \~\~ На підставі викладеного,\~ ст.ст.\~ 626-628, 638, 639, 1212 ЦК України,

Outcome: dismissed