overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

10.06.2019 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про забезпечення позову одночасно з цивільним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус КМНО Юдіна І.Г., про поділ майна подружжя, в якій просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. З огляду на зазначене, в судове засідання для вирішення питання забезпечення позову сторони не викликались. Суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"). Види забезпечення позову застосовуються для того щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними з заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Враховуючи, що [PERSON] на обґрунтування свого припущення щодо існування загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову доказів не наводить, суд не має підстав для вжиття заходів забезпечення його позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

11.03.2016 р. від позивача за основним позовом - [PERSON] надійшла заява щодо виправлення описки в ухвалі суду від 11.02.2016 р. про відновлення провадження по даній справі, так як 12.02.2016 р. одержав ухвалу Оболонського р/с м. Києва про відновлення провадження, з помилкою щодо виключення [PERSON] зі змісту ухвали, як третьої особи з самостійними вимогами, так як така помилка (на його думку) вже мала в даному судовому провадженні, а саме в ухвалі суду від 14.05.2015 р.. Тому просить суд виправити описку в ухвалі суду від 11.02.2016 р. та вказати по усьому тексту ухвали - "...позовною заявою третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON]. [PERSON] про визнання права власності". Згідно ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені в рішенні описки чи явні арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні. Суд, заслухавши думку заявника [PERSON] та дослідивши матеріали справи вважає, що у даному випадку підстав задовольняти дану заяву у суду не має, так як судом з'ясовано, що ухвалою апеляційного суду м. Києва дійсно було скасовано ухвалу суду 1 інстанції від 22.10.2015 р., і остання в цій частині була направлена на новий розгляд до Оболонського р/с м. Києва та перебуває у провадженні судді Богдан О.О. щодо вирішення питання по суті, а тому вносити виправлення у шапку позову, щодо на даний час не існуючого учасника процесу за позовними вимогами [PERSON] та [PERSON] не має підстав. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

11.06.2014 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з Апеляційного суду Запорізької області надійшла справа за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стеко Трейдинг" про зміну формування причин звільнення та стягнення матеріальної шкоди для винесення додаткового рішення. У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовної вимоги стосовно стягнення заробітної плати за квітень 2013 року. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні вказаних вище вимогах. Вислухавши сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з вимогами ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення за заявою сторін, або за власною ініціативою може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно будь-якої позовної вимоги, с приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, провадиться в день звільнення. [PERSON] просить стягнути заробітну плати за квітень 2013 року відповідно до вищевказаних статей, однак відповідно до довідки завіреної печаткою підприємства (відповідачем), заробітна плата за квітень місяць позивачу була нарахована, а тому не підлягає стягненню (а.с. 80). Надана позивачем роздруківка у судовому засіданні, як доказ оцінюється критично оскільки роздрукована із Інтернет сайту не завірена банком і не має статусу офіційного документу.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

11.10.2016 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі 5000,00 грн. починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи тим, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги в добровільному порядку. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, пояснивши при цьому, що дитина не проживає з позивачем та не знаходиться на її утриманні. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи ,суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є батьками малолітньої - [PERSON], [INFO]. (а.с. 6) Звертаючись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, позивач зазначила, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, проте, як вбачається з акту КП "ЖЕО-1" від 04.11.2016 року, малолітня [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] з батьками відповідача - [PERSON] та [PERSON]. Зі слів сусідів, дитина знаходиться на утриманні батька [PERSON]. (а.с. 18) Даний факт не заперечувався в судовому засіданні й позивачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу ,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб ,які беруть участь у справі. У відповідності із статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Відповідно до вимог статті 212 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду насамперед встановленого значення. Суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Таким чином судом встановлено, а також не заперечувалося сторонами у справі, що малолітня [PERSON], [INFO] не проживає разом з позивачем та не знаходиться на її утриманні, отже вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки є не обґрунтованими та безпідставними,у зв'язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

11 вересня 2015 року позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом та просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області , загальною площею 50,9 кв. м. та житловою площею 17,5 кв. м. в порядку спадкування за законом мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] року помер батько позивача [PERSON]. Після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] Дніпропетровської області вартістю 31 380 грн. за оцінкою фахівця. Дана квартира загальною площею 50,1 кв. м. та житловою площею 29,0 кв. м. належала батькові позивача [PERSON] на праві власності, яке було зареєстровано КП "Нікопольське бюро технічної інвертаризації" на підставі договору купівлі - продажу від 24.02.1991 року. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька позивача [PERSON] є позивач, сестра позивача [PERSON], а також була матір позивача [PERSON]. Однак, [INFO] року [PERSON] померла. Позивач зареєстрований та постійно проживав разом із своїми батьками в даній квартирі. Із заявою про відмову від прийняття спадщини позивач не звертався. Сестра позивача [PERSON] на спадщину, яка залишилась після смерті їхніх батьків не претендує та з цього приводу нотаріально оформила заяву про відмову від спадщини, як після смерті батька так і після смерті матері. По закінченню строку для прийняття спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Бойко Л.П. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своїх батьків. Однак нотаріус звернув увагу на те, що змінився розмір загальної та житлової площі квартири внаслідок перепланування квартири, що було здійснено батьками ще за час їх життя. І таким чином на даний час розмір загальної та житлової площі квартири, зазначений у договорі купівлі - продажу квартири, не відповідає фактичному розміру загальної та житлової площі квартири. Так батьки замість кухні та однієї житлової кімнати, здійснили перепланування квартири, внаслідок чого зробили їдальню загальною площею 26,7 кв.м. Вони знесли перестінок між житловою кімнатою та кухнею, внаслідок чого збільшився розмір загальної площі квартири з 50,1 кв. м. на 50,9 кв. м. та змінилась житлова площа квартири з 29,0 кв. м. на 17,5 кв. м. Основні несучі конструкції квартири при здійснені перепланування квартири не були змінені. Перепланування не погіршило стан несучих конструкцій квартири та житлового будинку в цілому. Реконструкція даної квартири не порушує прав власності власників інших квартир та правил експлуатації будинку. Позивач у судове засідання з'явився та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідач Третя особа - [PERSON]

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

12.06.2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" пред'явив позов про стягнення з відповідача [PERSON], заборгованості по кредитному договору у розмірі 470161,35 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 26.06.2006 року з відповідачем було укладено кредитний договір № LVMKAN02000017. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 50370,00 гривень. Відповідач зобов'язаний здійснювати погашення заборгованості, однак, не надав своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості, в результаті чого у нього виникла заборгованість у розмірі 470161,35 гривень, з яких: 56892,59 гривень - заборгованість за кредитом; 121271,21 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 6170,57 гривень - заборгованість по комісії; 285826,98 гривень - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Відповідача було повідомлено про суму заборгованості, однак він її не погасив. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав клопотання про проведення судового розгляду справи у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує та просив такий задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, уповноважив на представництво своїх інтересів [PERSON] Пердставник відповідача у судовому засідання проти задоволення позову заперечив. Подав заяву про застосування строку позовної давності та просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що сторони 26.06.2006 року уклали кредитний договір № LVMKAN02000017. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 50370,00 гривень. Останнє погашення заборгованості відповідачем, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, було здійснено 03.06.2009 року. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищенаведене, у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач пред'явив позов до відповідача після спливу строку позовної давності.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

13.05.2015 року заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання [PERSON] безвісти відсутнім. У заяві заявниця зазначила, що [PERSON] являється батьком її сина [PERSON] . У квітні 2009 року [PERSON] покинув сім"ю і виїхав на постійне місце проживання у [INFO] до початку 2014 року виплачував аліменти на сина, але з початку бойових дій на сході аліменти не виплачує, його місце перебування заявниці невідоме.Визнання [PERSON] безвісно відсутнім їй необхідне для отримання державної допомоги на дитину. У судовому засіданні заявниця [PERSON] повністю підримала заяву і пояснила, що проживала з [PERSON] у цивільному шлюбі з 2006 року по 2009 рік у селі Берізки, Чечельницького району, від якого у квітні 2008 року народився син [PERSON]. У квітні 2009 року [PERSON] залишив сім'ю, знявся з реєстрації у селі Берізки і виїхав на постійне місце проживання у [INFO]. За рішенням Чечельницького районного суду з [PERSON] в її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], але він їх систематично не виплачує. Останній раз вона поштовим переводом отримала від нього аліменти 28.03.2014 року. Визнати [PERSON] безвісти відсутнім їй необхідно для отримання державної допомоги на сина, оскільки у неї п'ятеро дітей, а [PERSON] не платить аліменти на утримання сина. Суд, вислухавши заявницю, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню по слідуючих підставах. Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, заявниця [PERSON] зобов'язана надати суду докази, які б свідчили, що [PERSON] відсутній більше року в місці його постійного проживання за адресою [INFO]. Таких доказів вона не надала суду. Її голослівні твердження, що він більше року ухиляється від сплати аліментів, ніяк не можуть бути підставою для визнання особи безвісно відсутньою. Суд вважає,що заявниця має право звернутися до Державної виконавчої служби з заявою про розшук [PERSON] у зв"язку з ухиленням від сплати аліментів.Також заявниця має право звернутись до правоохоронних органів з заявою про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів. Суд намагався через Алчевський міський відділ внутрішніх справ встановити, чи проживає у місті Алчевську [PERSON], але запит суду повернувся , оскільки на території Донецької та Луганської області продовжується антитерористична операція. Оскільки судом не здобуто доказів, які б свідчили, що за постійним місцем проживання за адресою [INFO], протягом року відсутні дані про місце перебування [PERSON], то заяву [PERSON] необхідно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

13.05.2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що до них 16.07.2015 року звернувся відповідач із пропозицією придбати належні їм на праві власності нежитлові приміщення в м. Полтава, вул. Ковпака, 17. Вони направили відповідачеві копії правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, але 03.08.2015 року відповідач відмовився від укладення договору купівлі-продажу , так як не визнав права власності за ними на вказане нерухоме майно. Просили виділити їм в натурі із спільної часткової власності в окремий об»єкт нерухомого майна належні їм 47/250 частини нежитлових приміщень в м. Полтава, вул. Ковпака, 17 та визнати за ними право власності на вказаний об»єкт нерухомого майна. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явився будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що ТОВ « Укрінвест-груп» є власником 47/250 частини нежитлового приміщення по вул. Ковпака, 17 в м. Полтава на підставі договору міни від 30.05.2014 року ( а.с. 8) Право власності позивача зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ч.1 ст. 3 ЦПК України передбачене право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Та обставина, що відповідач відмовився придбати у позивача вказане нерухоме майно не свідчить про те, що відповідач не визнає або оспорює право власності позивача на вказане нерухоме майно. Матеріали справи не містять, а представник позивача у судовому засіданні не надала суду жодного доказу у підтвердження того, що право власності ТОВ « Інвест груп» на спірне нерухоме майно порушене відповідачем. Позовні вимоги про виділ частини нерухомого майна, що належить позивачеві, із спільної часткової власності не стосуються захисту права власності на вказане майно та не можуть бути пред"явлені до потенеційного покупця цього нерухомого майна, та пред"являються до співвласників майна з дотриманням вимог ст.364 ЦК України. Оскільки права позивача в частині його права власності на спірне нерухоме майно не порушені відповідачем, підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

15.01.2015 року Орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради в інтересах дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи тим, що відповідачка долею дитини не цікавиться, участі у вихованні не приймає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідачка позовні вимоги не визнала і просила в задоволенні позову відмовити. Вислухавши представника позивача, відповідачку, думку прокурора який вважав, що в задоволенні позову належить відмовити, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є одинокою матір'ю дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] Певний час відповідачка проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми та своєю матір'ю [PERSON] На даний час змінила місце мешкання. Матір відповідачки [PERSON] неодноразово застосовувала до неповнолітніх дітей фізичну силу, діти приходили до школи з наявними тілесними ушкодженнями, безвідповідальність та бездіяльність відповідачки стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради за №1204 від 12 грудня 2014 року було відібрано дітей [PERSON] та [PERSON] у матері [PERSON] та влаштовано до спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №2. Відповідачка [PERSON] систематично відвідує дітей в школі, цікавиться їх здоров'ям і життям, постійно підтримує зв'язок в телефонному режимі як з дітьми, так і з класним керівником та вихователями, що підтверджується актом про відвідування дитини. Відповідачка працює, отримує заробітну плату, за місцем роботи характеризується позитивно. Вказані обставини представник позивача не заперечував. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 150 ч. 2 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст.164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. А з урахуванням викладеного, суд вважає, що на даний час відсутні достатні та належні підстави, щодо позбавлення відповідачку батьківських прав стосовно її дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], а тому позов належить залишити без задоволення в повному обсязі.

Outcome: dismissed