Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до акціонерного товариства «Банк «Форвард» про захист прав споживача та про розірвання кредитного договору. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що 03 грудня 2013 року між нею [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Руский стандарт Банк» правонаступником якого є акціонерне товариство «Банк Форвард» був укладений кредитний договір № 110928255 на обслуговування кредитної карти, з відкриттям лінії кредитування фізичних осіб. На підставі чого нею було отримано кредитну карту, строком дії до грудня 2018 року. Відповідно до умов кредитного договору, на підставі Оферти, банк надає у користання клієнту кредитні кошти шляхом відкриття, кредитної ліні у вигляді кредитної карти № *5414, строком дії до 12/18, із встановленим ним лімітом в розмірі - 8 000,00 (вісім тисяч) гривень, ставка по ліміту складає - 55% річних. Валюта кредитування - гривня. Щомісячна комісія складає - 0 гривень. Згідно з п. 1.4.1. складовою та невід`ємною частиною кредитного договору являються Умови по картам та Тарифи по картам. Проте, варто зазначити умови та тарифи по кредитним картам не містять реквізитів, а саме: дату та час їх прийняття, щоб мати змогу ідентифікувати які саме умови та тарифи по кредитним картам мав увазі Банк, коли пропонував надавати свої послуги на підставі тих умов. Пунктом 1.4.3. Кредитного договору, зазначається, що Позивач погодилась з тим, що розмір ліміту буде встановлений банком самостійно на підставі відомостей повідомлених нею банку. 3 03.12.2013 по 01.04.2018 вона добросовісно здійснювала погашення платежів за кредитним договором, поки не помітила, що сума платежів щодо сум щомісячних погашень за кредитом (яка надсилається СМС- повідомленням кожного місяця) збільшується, а сума заборгованості - не змінюється. Вона двічі зверталася до банку, із вимогою для роз`яснення суми заборгованості за кредитним договором, з метою його погашення та припинення будь яких кредитних правовідносин з банком. Зокрема, в запиті містилось прохання АТ «Банк Форвард» надати інформацію умови кредитування та прокоментувати певні невідповідності тим умовам та начислень заборгованості по факту. У відповіді від 21.08.2018 , № 14/1-08-3609, вона просила роз`яснити умови та правила надання банківських послуг та надати копію даних умов, оскільки, на її думку, є певні невідповідності в розрахунках заборгованості що слідувало із виписки, яку отримала від 17.05.2018 , проте, АТ «Банк «Форвард» помилково, без будь якої аргументації та безпідставно дійшов до висновку, що з даними умови, вона «ознайомлена і розуміє в повному обсязі». Також, у відповіді на звернення, банк надав посилання на електронний ресурс http//www. forward-bank.com, на якому повинні бути опубліковані Умови та правила надання банківських послуг, проте ознайомившись із даним сайтом вона не могла ідентифікувати Умов та правил, які діяли від 03.12.2013, тобто станом на дату підписання договору, оскільки будь які ідентифікаційні ознаки реквізитів відсутні, що у свою чергу може свідчити про введення клієнтів в оману. Варто зазначити, що відповідно до норм ч. 1, п. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Крім того банк «Форвард» самостійно вніс зміни, з якими вона досі не ознайомлена та не отримала їх від банку, де вказано про те, що «Банк має право ініціювати внесення змін в Умови та/або програму лояльності. Банк зобов`язаний повідомити Клієнту пропозицію про внесення змін». Однак будь-яких сповіщень, щодо змін умов та правил надання банківських послуг - не отримувала. Будь-яких доказів щодо ознайомлення та прийняття змін до Умов - АТ «Банк «Форвард» у відповіді на запит не надав. Проте, що з 28.02.2018 року тарифами по карті передбачено плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,1% - їй було невідомо про будь-які зміни чи доповнення до кредитного договору від 03.12.2013, отже банк в односторонньому порядку змінив умови кредитування та нарахував заборгованість. Вона вважає, що умови договору є несправедливими якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Позивач протягом періоду з 20.12.2012 по 11.02.2014 здійснив видатки за кредитною картою в сумі - 4 874,55 гривень, проте проценти за користуванням даними коштами банк нарахував в розмірі - 31 316,81 гривень. Якщо використати математичні розрахунки, то вона користувалася кредитними коштами протягом 69 місяців (з 20.12.2012 по 03.09.2018). Сума загальних кредитних коштів - становила 4 874,66 гривень. Проценти: 55 % річних, тобто загальна сума процентів які повинні були бути нараховані банком, складає - 12 616,99 гривень, тому виникає питання, яким чином банк нарахував суму процентів до сплати в розмірі 31316,81 гривень, якщо стверджує що процентна ставка з 2013 року не змінювалась. Будь якої згоди на підвищення ліміту чи процентної ставки по кредитування вона - не надавала, будь яких сповіщень зі сторони банку щодо змін кредитування, не отримувала. Протягом утворення заборгованості за кредитним договором, вона лише отримує неодноразові та не правомірні погрози, в яких зазначається що банк забере житло, особисті дані її передадуть в прокуратуру, як «злісного порушника умов кредитного договору». Вважає, що при укладанні вищевказаного кредитного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів» У зв`язку з чим вона просить суд зобов`язати акціонерне товариство «Банк «Форвард» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № 110928255 від 03.12.2012, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Руский стандарт Банк» правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» та розірвати даний кредитний договір. 27 листопада 2018 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 27 грудня 2018 року на 09 годин 00 хвилин.. 11 лютого 2019 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду на 12 березня 2019 року на 12 годин 00 хвилин. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, в адресованій суду заяві підтримує позовні вимоги [PERSON] та просить розглядати справу за її відсутності за наявними в справі матеріалами, не заперечує проти заочного розгляду справи. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач представник АТ «Банк Форвард» у судове засідання не з`явився, але направив суду відзив в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з позовом з єдиною метою-щоб ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань за договором, тому вважають позов необгрунтованим та протиправним і таким, що не відповідає дійсності. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом було достовірно встановлено, що 03 грудня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем публічним акціонерним товариством «Руский стандарт Банк» правонаступником якого є акціонерне товариство «Банк Форвард» був укладений кредитний договір № 110928255 на обслуговування кредитної карти, з відкриттям лінії кредитування фізичних осіб. На підставі чого позивач отримала кредитну карту, строком дії до грудня 2018 року. Відповідно до умов кредитного договору, на підставі Оферти, банк надає у користання клієнту кредитні кошти шляхом відкриття, кредитної ліні у вигляді кредитної карти , строком дії до 12/18, із встановленим ним лімітом в розмірі - 8 000,00 (вісім тисяч) гривень, ставка по ліміту складає - 55% річних. Відповідно до ч. 2. ст. 638 Цивільного кодексу України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняттям пропозиції (акценту) другою стороною. Відповідно до тексту Заяви № 110928255 , підписаної позивачем та поданої до банку 03.12.2013 позивач виклав в ній пропозицію на умовах, викладених в Заяві (оферті) Умови надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Руский Стандарт». Відповідно до ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо «яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В п.1 Заяви (оферти) Клієнт просив укласти Договір про картку, в рамках якого: - випустити на ім`я Клієнта Картку; - відкрити поточний рахунок (у національній валюті - гривня) (далі - Рахунок Картки), що буде використовуватися в рамках укладеного договору, в тому числі і для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням Картки; - для здійснення операцій за Рахунком Картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на Рахунку Картки, встановити Клієнту ліміт кредитування (надалі - Ліміт), в межах якого Клієнт має право здійснювати операції з використанням Картки за рахунок наданого Банком під операції з Карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України кредитування Рахунку Картки. Відповідно до п. З Заяви (оферти), Клієнт запропонував укласти Договір про Картку на умовах викладених в Заяві (оферті), Умовах по карткам, та відповідно до п. 13 Заяви (оферти), Клієнт підтвердив, що з Умовами по Карткам та Тарифами ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє, та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись. Документи, зазначені у цьому абзаці містять наступні умови укладеного Договору про Картку: Відповідно до п. 7 Заяви (оферти), Клієнт підтвердив та погодився з тим, що: - Клієнтом була отримана повна і достовірна інформація про кредити, що надаються Банком з вищезгаданою Заявою (офертою), зокрема про всі витрати - пов`язані з їх наданням; - Клієнт ознайомився з Правилами користування платіжною карткою, які є невід`ємною частиною Умов по Карткам, які Клієнту цілком зрозумілі і примірник яких було надано Клієнту разом із Умовами по Карткам (примірник клієнта); - до підписання Заяви (Оферти) Клієнт був в письмовій формі повідомлений про те, що кредитодавцем, якому Клієнт робить оферти, є Банк, місцезнаходження якого вказане в верхній частині першого аркушу оферти, а також був в повному обсязі в письмовій формі повідомлений про наявні в Банку умови по карткам, фінансові умови Договору про картку (включаючи вартість Кредиту), які окрім Розділу «Кредитний договір» Інформаційного блоку містяться також в Умовах по карткам; - Банк в повному обсязі повідомив Клієнта про порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій, предмет кожної супутньої послуги, обґрунтування вартості супутньої послуги, правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, фінансові умови Договору про картку (включаючи вартість Кредиту) містяться також в Умовах по карткам. Таким чином, початок користування Карткою, в тому числі кредитним Лімітом, встановленим Банком, можливий лише після того як Клієнт зі своєї власної ініціативи активує картку та отримає ПІН . Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 110928255 від 03.12.2013, вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позивач погодилася на укладення договору саме такого змісту. Відповідно до підписаної позивачем заяви (оферти), позивач особисто погодився, шо з моменту укладення договору, позивач зобов`язується в порядку та терміни, обумовлені Умовами по карткам, сплачувати Банку комісійні винагороди та інші платежі відповідно діючим в банку тарифам, а у випадку отримання кредиту в рамках договору, зобов`язувався погасити такий кредит відповідно до Умов по карткам, а також сплатити банку проценти за користування таким кредитом та інші платежі, передбачені діючими в Банку Тарифами. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 230 ЦК України закріпила, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №110928255 від 03.12.2013, вимогам конодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача [PERSON] про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на її поясненнях і спростовуються самим змістом договору. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Правила надання грошових коштів у кредит АТ «Форвард» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, позивач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, і навіть не зверталася до відповідача за додатковими роз`ясненнями положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалася цим своїм правом. Згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. Крім того, відповідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»,не передбачає такого правового наслідку, як визнання кредитного договору недійсним. Виходячи із змісту ст. ст. 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст. 345 Господарського кодексу України слід визнати, що між Позивачем і Відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь -які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним. Згідно правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.12.2015р. у справі № 6-1341цс15), інформація про реальні умови кредитування, сукупну вартість кредиту, детальний розпис відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» повинна надаватися споживачу до укладення договору, однак навіть у випадку ненадання банком такої інформації споживачу не є підставою визнання його недійсним, оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до АТ «Банк Форвард» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed