Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22 червня 2007 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 375 доларів США зі сплатою 12 % річних за весь час користування кредитом строком до 11 червня 2017. Позичальник повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу. 30 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника, строк якої вже настав. Відповідач зобов'язання за кредитним договором та додатковою угодою належним чином не виконує, в зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками та пені за прострочення платежів. У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 158614,03 доларів США, а також судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №014/11-165/026 відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 375 доларів США зі сплатою 12 % річних за весь час користування кредитом строком до 11 червня 2017 року. Відповідач взяв на себе зобов'язання щомісяця здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу у розмірі, встановленому графіком платежів. /а.с. 7-12/ . 30 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору №014/11-165/026/2, згідно якої сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника, строк якої вже настав /а.с.16-17/. В порушення умов кредитного договору та додаткової угоди, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків, внаслідок чого станом на 26 січня 2015 року за ним утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі у розмірі 158614 (сто п'ятдесят вісім тисяч шістсот чотирнадцять) доларів США 03 центи, які складаються з наступного: 150623,81 доларів США - заборгованість за кредитом, 7538,39 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 451,83 доларів США - пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком /а.с.22-23/ Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 3654 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved