Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 16.05.1999 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. 14 червня 2005 року рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області шлюб між ними було розірвано. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. Просить на свою користь стягнути аліменти на утримання дочки в розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки не повідомив. Згідно з адресної довідки від 16.02.2015 року на [PERSON], місцем його проживання, зареєстровано за адресою [ADDRESS]. Надіслані на його адресу повідомлення, повертались, за закінченням терміну зберігання. Враховуючи викладене, відповідач був викликаний в суд на 06.04.2015 року позивачем через оголошення в газеті «Вінниччина», випуск №26, опублікований 03.04.2015 року. Тому, відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленими про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 21 квітня 2000 року Ладижинським відділом реєстрації актів громадянського стану Тростянецького району Вінницької області, батьками дитини [PERSON], [INFO] зазначено: батьком [PERSON], матір'ю [PERSON]., які перебували у зареєстрованому шлюбі, на що вказує свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER]. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи проживають вони окремо від дитини, оскільки це не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п.17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Зважаючи на те, що між сторонами досягнуто домовленості щодо утримання їх спільної дитини, а також те, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю, відтак у позивача виникло право на отримання аліментів від відповідача на утримання їх спільної дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини аліменти присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. При цьому суд має врахувати обставини, що наведені в ст.182 СК України, зокрема: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, а також з урахуванням обставин, що передбачені ст.182 СК України, суд дійшов до висновку, що відповідач, має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у запропонованому позивачем розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, оскільки належних та допустимих доказів, які б вказували на неможливість виконання покладеного на нього законодавцем обов'язку щодо утримання своєї неповнолітньої дитини він суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову, а згідно з положеннями ст.180 СК України, до її повноліття. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір та витрати, пов'язані з оголошенням в пресі. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання данного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved