Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який мотивовано тим, що між сторонами 21.08.2012 року було зареєстровано шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2015 року було розірвано. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На даний час рішенням суду на утримання дитини призначено аліменти в розмірі ? частини від доходу, тобто 375 гривень. На дитину в місяць позивач стверджує, що витрачає щонайменше від 2900 до 3300грн. Колишній чоловік є здоровою, повноцінною молодою людиною, але відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків, не цікавиться станом здоров'я сина, чим просто ігнорує та ухиляється від виконання своїх обов'язків. В судовому засіданні, при розгляді справи про розірвання шлюбу, та стягнення аліментів відповідач підтвердив той факт, що із сім'єю не проживав та не надавав матеріальну допомогу на утримання сина з квітня 2014 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2015 р. стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина починаючи з 25.11.20014 року. Отже, 8 місяців відповідач не надавав матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини. Щомісячно на утримання дитини позивачу потрібно було витрачати не менше 2500 грн., коштів у неї не вистачало, тому зверталася по фінансову підтримку до своїх батьків. Тому позивач вважає, за необхідне звернутись до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] аліментів за минулий час починаючи з 01.04.2014 року по 01.12.2014 року за 8 місяців. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги, з підстав зазначених в позовній заяві та просила суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання їхнього сина у твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі 1\~000 гривень, а також аліменти за минулий час у твердій грошовій сумі за період з 01.04.2014 року по 01.12.2014 року в розмірі 9600 гривень. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові заперечення проти позову та просила суд відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Я було встановлено в ході розгляду справи сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2015 року було розірвано. Рішення набуло законної сили. Згідно свідоцтва про народження серії І-АМ № 264724, виданого 03.09.2013 року, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2015 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини від усіх видів доходу (заробітку), щомісячно та на утримання [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходу (заробітку), щомісячно. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 180 СК України передбачено обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 185 ч. 1 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналогічна норма міститься в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" де зазначено, що в цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Це кошти, які додатково витрачаються у зв'язку з собливими обставинами: на розвиток здібностей дитини - розумових, фізичних, музичних; на лікування дитини - придбання певних ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надала суду в якості доказу, копії чеків в підтвердження додаткових витрат на утримання дитини, що свідчать про повсякденні витрати на утримання дитини, які на переконання суду не відносяться до додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, а тому наявні підстави про відмову в задоволенні позовних вимог що стосуються стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Згідно ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів за минулий час на утримання сина в сумі 9600 гривень, то і в цій частині позову суд, вважає за необхідне відмовити в його задоволенні, оскільки позивачем не надано суду доказів в підтвердження того, що вона виживала заходів щодо одержання з відповідача аліментів, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними\~\~є докази,\~\~які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність\~\~конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити в звязку з його безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed