Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

07 квітня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] була його дружина та сини померлого - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які фактично прийняли спадщину, але не переоформили свої спадкові права. [INFO] померла матір позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, він є спадкоємцем першої черги спадкування після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] . З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, однак, державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] на 1/9 частину вищевказаної квартири та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] на 2/9 частини вищевказаної квартири, про що видано відповідні постанови від 19 лютого 2020 року. Відмова нотаріуса мотивована тим, що позивачем не було надано документ, що підтверджує право власності померлого [PERSON] на вищевказане майно. Згідно з довідкою виданою КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» № 950/20 від 29 січня 2020 року власниками квартири є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1998 року, виданого на підставі розпорядження Новомосковського трубного заводу № 9 від 19 січня 1998 року, зареєстрованого в БТІ 26 січня 1998 року за р. № 48-1. З огляду на ці документи неможливо визначити склад спадкового майна, оскільки частина квартири належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності. Будь-яких домовленостей між співвласниками щодо відступлення від рівності часток в спільній сумісній власності не було. З урахуванням даних обставин та в силу діючої презумпції рівності часток в праві спільної сумісної власності, частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є рівними та становлять по 1/3 частці за кожним. Позивач зазначив, що не визначення часток у спадковому майні, яке є спільною сумісною власністю фактично перешкоджає йому в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі на загальних підставах. За цих обставин, позивач був змушений звернутися до суду та просить: - визначити частки співвласників [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , - рівними, а саме по 1/3 частині кожному; - визнати за ним право власності на 1/9 частину квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлого [INFO] ; - визнати за ним право власності на 2/9 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою судді від 09 квітня 2020 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 26-27), 04 травня 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви, надавши суду докази сплати судового збору у повному обсязі (а.с. 30, 31). Ухвалою суду від 06 травня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 32-33). 05 червня 2020 року позивачем подано уточнену позовну заяву (а.с. 74-78). Ухвалою суду від 23 червня 2020 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 81-82). Ухвалою суду від 27 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті (а.с. ). У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність та у яких позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не подавали. Представник третьої особи - Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1998 року, виданого Новомосковським трубним заводом та зареєстрованого в Новомосковському БТІ за № 48-1, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 48, на звороті). Позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після його смерті (а.с. 12). Згідно з копією спадкової справи № 246/2013, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області звернулися: 26 жовтня 2013 року [PERSON] , 20 листопада 2013 року [PERSON] та 27 грудня 2013 року [PERSON] в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] , як онука померлого в порядку спадкової трансмісії після смерті [PERSON] (а.с. 48, 50, 52). Установлено, що 27 грудня 2013 року [PERSON] , яка діє в інтересах свого сина [PERSON] , [INFO] , було подано до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , померлого [INFO] , однак постановою державного нотаріуса від 27 грудня 2013 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки до нотаріальної контори не представлено документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, а також з причин пропуску строку для прийняття спадщини. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року було визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] - терміном три місяця з дня набрання чинності рішенням суду, визначено частки співвласників жилої квартири [ADDRESS] , а саме - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] рівними по 1/3 частці кожному, визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину жилої квартири [ADDRESS] , визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 106-108). 25 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки спірного майна, а саме, квартири [ADDRESS] , посвідчені державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А. Г., зареєстровані в реєстрі за № 1-408, № 1-410 (а.с. 57,58). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 200975487 від 19 лютого 2020 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за №1-408 від 25 березня 2015 року, за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на нерухоме майно, а саме у розмірі 1/9 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 62-63). Судом установлено, що [INFO] [PERSON] померла, про що 23 липня 2019 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис за № 592 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 03 серпня 2019 року (а.с. 42). Позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після її смерті (а.с. 12). З метою оформлення своїх спадкових прав після смерті батьків, позивач звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з відповідними заявами. Так, як вбачається з матеріалів справи, 07 серпня 2019 року та 14 лютого 2020 року позивачем було подано заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/9 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 41,45). Також, 14 лютого 2020 року [PERSON] подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/9 частини вищезазначеної квартири (а.с. 64). Постановами державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубової О. С. від 19 лютого 2020 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/9 частину жилої квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/9 частин зазначеної квартири після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 17, 18). Відповідно до постанов державного нотаріуса причиною відмови у видачі свідоцтв вказано, що спадкоємець не надав документ, що підтверджує право власності спадкодавців на вищезазначене майно. Згідно з довідкою, виданою КП "Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації" № 950/20 від 29 січня 2020 року власниками квартири є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1998 року, виданого згідно з розпорядженням Новомосковського трубного заводу № 9 від 19 січня 1998 року, зареєстрованого в БТІ 26 січня 1998 року за № 48-1. Розглядаючи вимоги позивача, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Положеннями ст. 1261 ЦК України встановлено, що при спадкуванні за законом, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає відсутність визначених часток спадкодавців у спільній сумісній власності, що є перешкодою у реалізації ним своїх спадкових прав. Між тим, судом установлено, що питання щодо визначення власникам їх частки нерухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності було вирішено за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року у цивільній справі № 183/7350/14, яким, серед іншого, визначено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кожному по 1/3 частки квартири [ADDRESS] . З огляду на ці обставини, суд робить висновок про необґрунтованість позовних вимог позивача в частині визначення для власників частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, а тому в їх задоволенні належить відмовити. Також, слід врахувати, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] , який прийняв спадщину, що підтверджується матеріалами відповідних спадкових справ № 246/2013 та № 217/2019. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, визначено, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зважаючи на визначену за рішенням суду [PERSON] частку нерухомого майна у спільній сумісній власності (1/3 частки квартири) та те, що вказана частка входить до складу спадкового майна померлого, з урахуванням наявності трьох спадкоємців за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, його дружини та двох синів, суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на 1/9 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] . Разом з тим, відповідно до досліджених матеріалів справи, судом визначено частку нерухомого майна, яка була оформлена та належала матері позивача [PERSON] ще за життя, яка становить 4/9 частки квартири (1/3 частки її власність + 1/9 частки, яку успадкувала після смерті її чоловіка [PERSON] ). З огляду на те, що позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті його матері, прийняв спадщину, зважаючи на вищезазначену частку спадкодавця у спільній власності на квартиру, суд вважає, що за позивачем належить визнати право власності на 2/9 частки вищезазначеного нерухомого майна, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial