Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву до [PERSON] , Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю (а.с.94-99 т.2). В обґрунтування позову зазначила, що в 2001 році вона разом зі своєю сім`єю переїхала для постійного проживання до м. Дніпропетровськ. Вони потребували житла, у зв`язку з чим познайомилася з [PERSON] , який запропонував придбати у нього частину домоволодіння та разом з родиною посилитися у вільній частині будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначене домоволодіння було поділено на дві відокремлені частини з двома окремими входами, але під одним дахом, тому була можливість оселитися в окремій частині будинку, на підставі чого, влітку 2001 року позивач з сім`єю заселилася в частину будинку, а [PERSON] продовжив проживати в іншій своїй частині будинку. Зазначила, що на момент заселення до частини домоволодіння, а саме 27/50 частин домоволодіння, в ній ніхто не проживав, ключі були у [PERSON] . Сам же [PERSON] проживав в іншій частині домоволодіння, а саме у 23/50 частини будинку, до дня своєї смерті у жовтні 2006 року, але прописаний там ніколи не був. Крім того, у зв`язку з тим, що письмовий договір купівлі-продажу частини будинку між сторонами не було укладено, задля впевненості, що позивача з сім`єю не виженуть зі спірного домоволодіння та на підтвердження придбання останньою вищевказаної частини домоволодіння, [PERSON] у 2002 році склав на ім`я [PERSON] заповіт на свої 23/50 частини цього будинку, посвідчений 19.11.2002 приватним нотаріусом ДМНО Стрілковською З.Д., за реєстровим №5175. Одразу після заселення до частини домоволодіння, позивач разом зі своєю сім`єю зареєструвалась в ньому та до теперішнього часу постійно проживає. Протягом користування даною частиною домоволодіння, позивачем було зроблено ремонт, установлено газовий котел, проведено по всій частині домоволодіння газове опалення, нею регулярно сплачувалися комунальні послуги. Утім, після смерті [PERSON] до [PERSON] звернувся його син [PERSON] , відповідач по справі, з проханням відмовитися від заповіту, задля оформлення спадщини на своє ім`я, та в подальшому обіцяв оформити належним чином на позивача частину домоволодіння, придбану нею у [PERSON] та якою остання відкрито та безперервно володіла та володіє впродовж багатьох років. У зв`язку з чим, [PERSON] відмовилася від заповіту [PERSON] . Проте, до 2019 року [PERSON] не знала, що [PERSON] ніколи не був власником спірних 27/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Тобто, починаючи з червня 2001 року та понад вісімнадцять років, остання добросовісно, відкрито та безперервно володіла, володіє та користується спірним майном. На підставі викладеного, позивач просила суд визнати за [PERSON] право власності на 27/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 38,6 кв.м., загальною площею 57,5 кв.м, та яке складається з: А-1 житловий будинок, з відповідними господарськими будівлями та спорудами (а.с.94-99 т.2). Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , де третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.43 т.1). Протокольною ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.112 т.1). Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , де треті особи Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю, позов третьої особи [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , де треті особи П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпровського міського управління юстиції, про визнання права власності за набувальною давністю, об`єднавши їх в одне провадження (а.с.160 т.1). Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи [PERSON] про витребування доказів (а.с.162 т.1). Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року направлено судове доручення компетентному суду Російської Федерації для допиту [PERSON] , у зв`язку з чим провадження по вищезазначеній цивільній справі зупинено (а.с.194 т.1). Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , де треті особи Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю, та за позовом третьої особи [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , де треті особи П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпровського міського управління юстиції, про визнання права власності за набувальною давністю поновлено, у зв`язку з надходженням повідомлення Першого заступника начальника управління Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Захарової О. щодо результатів виконання доручення (а.с.73 т.2). Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , де треті особи Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю залишено без розгляду (а.с.86 т.2). Протокольною ухвалою суду від 12 листопада 2020 року до розгляду прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю (а.с.100 т.2). Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю, та призначено справу до судового розгляду (а.с.139 т.2). 02 березня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнений позов підтримала. Додатково суду повідомила, що на теперішній час 27/50 частин спірного домоволодіння належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 23.07.1964, виданого Четвертою ДДНК за реєстровим №2-3427 та свідоцтва про право на спадщину від 23.07.1964 виданого Четвертою ДДНК за реєстровим №2-3429; 23/50 частин - належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-3582 та договору про розподіл спадкового майна №3-3584 від 08.06.2007. Також зазначила, що не збиралася укладати з [PERSON] договір найму на 27/50 частин спірного домоволодіння, жодній особі ніколи не сплачувала орендну плату за проживання в 27/50 частинах будинку [ADDRESS] . Ніколи між нею та [PERSON] не було правовідносин, як «між власником та квартиранткою». Також вона не здійснювала догляд за [PERSON] , лише по сусідські могла йому допомогли, оскільки його діти не приймали належної участі у житті батька. З [PERSON] , а пізніше і з [PERSON] були нормальні добросусідські відносини до розгляду справи у суді. Зазначила, що факт надання [PERSON] розписки після прийняття та оформлення ним спадщини, про не продаж без її відома 23/50 частин спірного домоволодіння, свідчить про визнання ним її статусу співвласника будинку. На підставі викладеного, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача адвокат Орловська О.В. підтримала уточнений позов з підстав викладених у ньому, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що [PERSON] заселилася і зареєструвалася у спірній частині домоволодіння [ADDRESS] за згодою [PERSON] , з яким уклала усний договір купівлі-продажу у 2001 році, і саме з цього часу відкрито, безперервно, добросовісно користується спірною частиною будинку і за цей час ніхто не пред`являв до неї претензій щодо користування цією частиною будинку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Боровик Л.О. проти задоволення позову заперечувала, підтримавши наданий суду відзив, у якому зазначила, що [PERSON] є власником 23/50 частин домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , при цьому, інші 27/50 частин домоволодіння юридично належать [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті останньої, у встановлений законом строк, спадщину прийняла [PERSON] . Утім, юридично своїх прав протягом 53 років не оформила. Зазначила, що [PERSON] не має прав власності в зазначеному домоволодінні, не є будь-яким родичем або членом сім`ї будь-кому із співвласників, що нею і не заперечується. У 2001 році оскільки [PERSON] одноособово мешкав у спірному домоволодінні, на прохання своєї знайомої надав згоду на тимчасове проживання у будинку позивачу [PERSON] , в якості квартирантки разом з її неповнолітніми на той час доньками [PERSON] та [PERSON] . Вищевказане домоволодіння в натурі юридично не поділено, утім фактично будинок має два окремі входи та поділено на квартири [INFO] та 2, які відокремлені одна від одної, де в кв. 1 мешкав [PERSON] , а в кв. 2, з дозволу останнього, мешкала позивач [PERSON] з доньками. Таким чином [PERSON] та позивач з доньками мешкали за однією адресою, проте мешкали окремо один від одного, вели окремо господарство, не були родичами та не мали жодних стосунків між собою, крім стосунків, як між власником та квартирантами. Також суду повідомила, що [PERSON] сплачувала [PERSON] певні кошти за користування житлом. На підставі викладеного зазначила, що доводи позивача [PERSON] викладені в її уточненій позовній заяві ґрунтуються на вигаданих нею обставинах і не мають доказів на своє підтвердження, а тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.118-124 т.2). Представник відповідача Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши до суду відзив, у якому зазначив, що як вбачається з позовної заяви, під час володіння майном позивач вважала, що користується майном [PERSON] , а після смерті останнього - майном [PERSON] , і дізналася, що спірне домоволодіння є безхазяйним тільки у 2019 році, що унеможливлює визнання права власності за набувальною давністю, а тому викладені обставини суперечать добросовісному, в тому числі безпритульному, володінню майном. На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі (а.с.129-131 т.2). Суд, вислухавши позивача, представника позивача адвоката Орловську О.В., представника відповідача адвоката Боровик Л.О., допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності - [PERSON] в розмірі 27/100 частин на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 23.07.1964, виданого Четвертою ДДНК за реєстровим №2-3427 та 27/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.07.1964 виданого Четвертою ДДНК за реєстровим №2-3429, а 23/50 частин - належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-3582 та договору про розподіл спадкового майна №3-3584 від 08.06.2007 (а.с.27 зв. т.1). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.01.1966 (а.с.9 т.1). Після смерті [PERSON] . Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу на підставі заяви [PERSON] від 19.01.1966 (а.с.49-50 т.1). Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з\~статтею 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої та четвертої\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно зі\~статтею 328 ЦК України\~набувальна давність є однією із підстав набуття права власності. Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та на відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України\~дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що "умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном". Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Під час розгляду справи, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір купівлі-продажу 27/50 частин домоволодіння [ADDRESS] , у зв`язку із чим [PERSON] передавала обумовлену суму коштів [PERSON] . Дані обставини визнала позивач по справі [PERSON] , а також підтвердила їх при допиті її в якості свідка. Таким чином, позивач [PERSON] не могла не усвідомлювати, що між нею та [PERSON] відбулася угода купівлі-продажу, що унеможливлює визнання права власності в порядку ст.344 ЦК України. Крім того, судом також встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємицею її майна є сестра [PERSON] , яка подала заяву про прийняття спадщини, проте не зареєструвала своє право у встановленому законом порядку та не відмовилась від права власності на відповідне нерухоме майно. Так, відповідно до положень частини 5\~ст. 1277 ЦК України\~спадщина не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою, в населених пунктах де нема нотаріуса,- відповідними органами місцевого самоврядування. Охорона спадкового майна триває від моменту, коли стало відомо про відсутність спадкоємців, неприйняття ними спадщини, і до визнання спадщини відумерлою та переходу її у власність органів місцевого самоврядування (ст. 1283 ЦК України). Оскільки 27/50 частин домоволодіння [ADDRESS] є спадковим майном, яке внаслідок об`єктивних чинників не перейшло до спадкоємців, і згідно з чинним законодавством передбачено визнання такої спадщини відумерлої за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, тому на думку суду відсутні такі обставини, які мають значення для справи, як - відкритість та добросовісність володіння чужим майном. Статтею 1277 ЦК України\~не визначено граничного строку для подачі відповідним органом місцевого самоврядування заяви про визнання спадщини відумерлою, зважаючи на те, що діючим законодавством не передбачена відмова територіальної громади від набуття права власності в порядку встановленому даною статтею, враховуючи те, що відумерла спадщина, яка не оформлена за територіальною громадою не може бути об`єктом набувальної давності. Що стосується проживання позивача у спірній частині будинку тривалий час, утримання її в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги, то дані обставини не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю за ст. 344 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] на підставі ст.344 ЦК України. Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed