Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

26 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.12.2006 року відповідач 18 грудня 2006 року отримав кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв»язку з чим, станом на 31.12.2014 року, має заборгованість в розмірі 28588,39 грн., яка складається з: 6723,22 грн. - заборгованості за кредитом; 15254,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4773,33 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом та 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 1337,54 грн. - штрафу (процентна складова). Посилаючись на те, що позичальник умови кредитного договору не виконує, просив на підставі ст.ст.1050, 1054 ЦК України задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача - Щирий А.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві і просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, тому що рішенням Добропільського міськрайонного суду від 09 січня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з тих самих підстав та про той самий предмет було відмовлено. Рішення набрало законної сили і йому не зрозуміло, у зв'язку з чим до нього знов заявлений той самий позов. Просив вирішити справу на розсуд суду, але ж суду пояснив, що дійсно в 2006 році він у позивача отримав, на споживчі цілі, кредит в розмірі 250 грн., шляхом видачі йому платіжної картки, строк дії якої становив 1 рік. Після активування картки банк поступово, в залежності від розміру його заробітної плати, збільшував кредитний ліміт. Кредитний ліміт було збільшено приблизно до 7 тисяч гривень, в залежності від того, яка у нього була заробітна плата. Виконувати свої обов»язки за кредитом він перестав в 2007 році, через скрутний фінансовий стан. З 2007 року будь-яких сум в рахунок погашення кредиту він на платіжну картку не вносив. Також пояснив, що банк йому видав лише одну платіжну картку. Вислухавши представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити виходячи з наступного. Між сторонами виникли правовідносини, що випливають із зобов'язального права, у зв»язку з порушенням умов кредитного договору. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 грудня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем - [PERSON] був укладений договір б/н, за яким позичальник одержав кредит у розмірі 250,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту (фінансовий) на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із розрахунку 360 днів на рік. На ім'я відповідача було відкрито картковий рахунок [NUMBER]. Зі змісту заяви клієнта вбачається, що датою відкриття рахунку [PERSON] значиться 29.11.2006 року, а платіжну карту [PERSON] отримав 18.12.2006 року. Строк дії ліміту кредитування, згідно заяви відповідача , відповідає строку дії платіжної картки. З розрахунку заборгованості за вищевказаним договором, наданим позивачем, вбачається, що станом на 31.12.2014 року, заборгованість відповідача становить 28588,39 грн., яка складається з: 6723,22 грн. - заборгованості за кредитом; 15254,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4773,33 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом та 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 1337,54 грн. - штрафу (процентна складова). Відповідно до заяви [PERSON] від 18.12.2006 року та змісту Умов та правил надання банківських послуг , які надані позивачем, заява [PERSON] разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг між [PERSON] та банком. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За вимогами частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 267 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. У заяві про надання послуг, підписаній сторонами зазначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною картою визначено, що строк дії карти вказаний на лицевій стороні карти ( місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно з пунктом 3.1.3 по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку( в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотримання інших умов продовження, передбачених договором. Пунктом 3.1.4 зазначених Правил визначено, що карта миттєвого випуску продовженню не підлягає. Пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення кредиту у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті. Документів, які б свідчили про те, який строк дії платіжної карти, яка була видана позивачем відповідачу, був вказаний на ній, представником позивача в судовому засіданні надано не було. Також суду не надано жодного доказу, про те, що відповідачеві була видана нова картка після спливу першої та було відновлено кредитну лінію. В той же час з матеріалів справи вбачається, що строк дії ліміту кредитування, згідно заяви відповідача , відповідає строку дії платіжної картки. Відповідач же в судовому засіданні, не оспорюючи суму кредитного ліміту, зазначав, що нова картка йому позивачем не видавалось. Крім цього, відповідач зазначав, що виконувати свої обов»язки за кредитом він перестав в 2007 році, через скрутний фінансовий стан. З 2007 року будь-яких сум в рахунок погашення кредиту він на платіжну картку не вносив. Вказані пояснення відповідача, в судовому засіданні представником позивача належними та допустимими доказами не спростовані. З розрахунку заборгованості вбачається, що останній раз внесення коштів за вищевказаним кредитним договором відбулося 05.01.2009 року. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Як убачається із змісту п. 5.7 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань повністю чи у визначеній банком частині у випадку невиконання боржником своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за цим договором. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Із заяви позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору, вбачається, що заборгованість за кредитним договором погашається щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Таким чином, судом встановлено, що поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Враховуючи те, що повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись із моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13). Відповідно п.5 глави ІІ Умов та правил надання банківських послуг «Фінансовий» кредит може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів з картрахунку та безготівкових розрахунків за товари або послуги. З наведеного вбачається, що відповідачу був наданий споживчий кредит. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість є простроченою з листопада 2008р., останнє погашення процентів відбулось 05.01.2009 року. Позивач звернувся з позовом 26 січня 2015 року, тому суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності. Угоди про збільшення строку позовної давності не укладалось. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. При зверненні до суду та в судовому засіданні питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, з викладенням причин пропуску, позивачем не ставилось. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з підстав пропущення позивачем строків позовної давності. Крім того, слід зазначити, що 21.01.2014 року набрало чинності рішення Добропільського міськрайонного суду від 09 січня 2014 року по справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з тих же самих підстав, відповідно до якого у задоволенні позову було відмовлено.

Outcome: dismissed