Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з вищезазначеним позовом, відповідно до якого просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 695 від 25 листопада 2006 року, залишити проживати їхню дитину [PERSON] з нею та стягнути з відповідача аліменти на утримання вказаної неповнолітньої дитини в розмірі 1000,00 грн. При цьому, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу мотивовані фактичним припиненням шлюбних відносин, відсутністю спільного з відповідачем господарства, почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. В судові засідання по справі позивач не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначаючи при цьому, що на позовних вимогах про розірвання шлюбу наполягає, а інші вимоги позову просила залишити без розгляду. Належним чином повідомлений про час та місце слухання справи відповідач, в судове засідання не зявився. 11.09.2017р. до суду надійшли заперечення на позов, відповідно до яких відповідач позов в частині вимог про розірвання шлюбу визнав, позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини просив залишити без розгляду, а в іншій частині позову - відмовити. Також просив розгляд справи проводити за його відсутності. Ухвалою від 26 вересня 2017 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області позов в частині вимог [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та залишення її сина [PERSON] проживати з позивачем був залишений без розгляду відповідно до п. 5 ч.1 ст. 207 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, огляду на наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги та позицію Пленуму Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. Позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2006 р.. Вказана обставина встановлена на підставі свідоцтва про шлюб, виданого виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 695 від 25 листопада 2006 року, наявного в матеріалах справи. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з нормою ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. При цьому, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Проаналізувавши заявлені позивачем позовні вимоги та обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону (у тому числі і нормі ч. 2 ст. 110 СК України) та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову. Оскільки, позивач являється інвалідом першої групи і згідно з п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі до суду позовної заяви, то судовий збір відповідно до задоволеної вимоги необхідно стягнути в дохід держави з відповідача на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, ст..ст. 24, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 3, 5, 10, 11, 57-60, 88 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved