Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

06.10.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що відповідач не мешкає в спірній квартирі без поважних причин та втратив право користування житловим приміщенням. 07.10.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.11.2021 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач не з`явився, представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника, заявлені позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, судові повістки надсилались на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, та повертались у зв`язку з відсутністю відповідача. Крім того, відповідачі викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Хортицького районного суду . Відповідно до ст. 128 ч. 11 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Розглянувши матеріали провадження, повно та всебічно встановив обставини справи, оцінив за внутрішнім переконанням наявні докази у справі, які є належними, достовірними та допустимими, давши належну оцінку як кожного доказу окремо так достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про народження [PERSON] є батьком [PERSON] . Квартира [ADDRESS] в 1987 році надана для проживання родині з трьох осіб. На теперішній час в спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та відповідач - [PERSON] . Починаючи з березня 2018 року відповідач за позовом в квартирі не мешкає, під час виїзду забрав свої особисті речі, родинних відносин не підтримує, відомо, що батько виїхав до Росії на заробітки, працював в м.Серпухов, а з початку 2019 року адресу перебування не повідомляв, зв`язок з ним припинився, намірів проживання не виявляв, витрат на утримання квартири не несе. Судом не встановлено поважності причин не проживання відповідача у квартирі, а також не встановлено фактів чинення перешкод з боку позивача або інших осіб у користуванні відповідачем квартирою. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved