Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

05\~травня 2015\~року поданий первісний, а 17 червня 2015 року зустрічний позов. Згідно вимог позовної заяви, які були збільшені, позивачка [PERSON] просить суд постановити рішення, яким: ?визнати незаконним та скасувати рішення Клеванської селищної\~ради Рівненського району Рівненської області від 17 квітня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування релігійній громаді Благовіщення Пресвятої [PERSON] Римо-католицької церкви Луцької дієцезії земельної ділянки в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області», ?визнати незаконним та скасувати рішення Клеванської селищної\~ради Рівненського району Рівненської області від 27 березня 2015 року про відмову [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ?зобовязати Клеванську селищну\~раду Рівненського району Рівненської області повторно розглянути заяву [PERSON] щодо затвердження проекту землеустрою земельної ділянки за кадастровим № 5624655400:02:018:1985, ?надати їй у власність земельну ділянку площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в межах території Клеванської селищної ради за кадастровим № 5624655400:02:018:1985 з місцем розташування смт. Клевань Рівненського району Рівненської області.. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що їй чиняться перешкоди у завершенні приватизації вказаної земельної ділянки. Зустрічний позивач релігійна громада Благовіщення Пресвятої [PERSON] римо-католицької церкви Луцької дієцезії просить визнати незаконним та скасувати: ?рішення Клеванської селищної\~ради Рівненського району Рівненської області від 29 липня 2011 року за №132 про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність, ?п.5 рішення Клеванської селищної\~ради Рівненського району Рівненської області від 18 жовтня 2011 року за №157 «Про внесення змін до рішень Клеванської селищної ради». Оскаржуючи зазначені рішення, покликається на те, що на час прийняття оспорюваних рішень земельна ділянка, яку позивачка [PERSON] має намір отримати у власність для ведення селянського господарства, входить до території памятки архітектури та площі охоронної зони памятки архітектури, користувачем якої є релігійна громада. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала повністю з підстав, що в ньому зазначені. По суті спору стверджує, що звернулася із заявою до відповідача Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області про надання їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Клеванської селищної ради від 29 липня 2011 року за №132 їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства у власність за рахунок земель запасу громадського призначення в по вул. Міцкевича в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області. Рішенням №157 від 18 жовтня 2011 року внесено зміни до вказаного рішення та замінено в ньому слова з «громадського призначення» на «сільськогосподарського призначення (рілля)». 29 вересня 2011 року нею було укладено угоду із ПВППФ «Конвест-проект» на виконання проекту землеустрою цієї земельної ділянки. Було складено протокол встановлення і погодження меж земельної ділянки, відповідно до якого спорів, претензій, зауважень від суміжних землекористувачів і землевласників не надходило. Крім того, на її замовлення 15 червня 2012 року ДП «Рівненська старовина» надано висновок, відповідно до якого відсутні заперечення спеціаліста археолога під час проведення земляних робіт, повязаних з будівництвом відповідно до звіту наукової археологічної експертизи. 23 грудня 2013 року Управлінням Держземагенства у Рівненському районі надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, у якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки. 23 серпня 2012 року позивачка подала до відповідача Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області заяву про затвердження проекту землеустрою. Однак її заява не була розглянута на сесії селищної ради. 07 грудня 2012 року вона знову звернулася до відповідача з таким клопотанням, однак рішення не отримала. 21 грудня 2012 року їй надано відповідь, що її заява розглянута на засіданні постійної комісії з регулювання земельних відносин, однак знову рішення вона не отримала. Після цього вона звернулася до прокуратури Рівненського району. Листом ДІСГ Рівненської області від 24 січня 2013 року голові селищної ради повідомлено про відсутність порушень земельного законодавства при відведенні їй земельної ділянки та про можливість затвердження проекту землеустрою. 13 березня 2014 року виконкомом Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області її повідомлено, що проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» не набрав відповідної кількості голосів депутатів для його затвердження, що слід, на думку позивачки, оцінювати як відмову у його затвердженні. По суті справи позивачка за первісним позовом [PERSON] додала, що 01 травня 2010 року придбали житловий будинок присадибною ділянкою приблизно 15 соток, з якою межує спірна земельна ділянка, яка була у дуже занедбаному стані і протягом 2010 року вони її прибрали, а у 2011 році засадили, і вона звернулася до Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області з заявою щодо передачі цієї ділянки у власність. Вважає, що погодження з релігійною громадою не потрібне, оскільки між спірною ділянкою і землями костелу визначений проїзд шириною у 5 метрів, що є землями запасу Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області. На спірній ділянці вона бажає садити город. Зустрічний позов не визнає. Представники позивачки вважають, що позов підставний. Їх довірителька виготовила всі документи, витратила чималі кошти, і має намір нарешті все закінчити. Оскільки селищна рада не приймає рішення на користь позивачки, то саме суд повинен визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку. Представники відповідача - Клеванської селищної\~ради Рівненського району Рівненської області позови не визнала, про що подала письмові заперечення. Вважає, що селищна рада прийняла законні рішення, бо на час прийняття кожного з них були для цього підстави. На сьогодні існує спір щодо статусу спірної земельної ділянки, оскільки фактично вона була і є землею історико-культурного значення, про що на момент прийняття рішення від 29 липня 2011 року №132 селищній раді відомо не було. Тому заявлені позови не визнають. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Держгеокадастру у Рівненському району Рівненської області просить справу розглядати без їх участі, про що подав заяву. Представник відповідача (за первісним позовом) та позивача (за зустрічним позовом) - релігійної громади Благовіщення пресвятої [PERSON] римо-католицької церкви Луцької дієцезії смт. Клевань Рівненського району Рівненської області адвокат [PERSON] заперечила проти задоволення первісного позову та підтримала зустрічний позов, оскільки земельна ділянка позивача знаходиться фактично у зоні регулювання забудови костелу памятки архітектури, про що подала план, затверджений у 1978 році. Релігійна громада відповідно до ст.23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» зобовязана укласти охоронний договір. Вважає оскаржувані рішення Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області незаконними, прийнятими з порушенням вимог чинного законодавства та такими, що порушують права релігійної громади як користувача обєктом культурної спадщини національного значення та унеможливлюють виконання ними обов'язків, встановлених Законом України «Про охорону культурної спадщини». Додала, що постановою РМ УРСР від 24.08.1963 р. за № 970 «Про впорядкування справ обліку та охорони памятників архітектури на території УРСР» костел Благовіщення Богородиці внесений до списку памятників архітектури УРСР, що перебувають під охороною держави. Відповідно до п.3 розділу 10 Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини», обєкти, включені до списків (переліків) памяток історії та культури відповідно до Закону УРСР «Про охорону і використання памяток історії та культури», визнаються памятками відповідно до цього Закону. Відповідно до ст.23 даного Закону усі власники пам'яток чи їхніх частин або уповноважені ними органи, незалежно від форм власності на ці пам'ятки, зобов'язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов'язків, що випливають із цього Закону. Однак, оскаржуваними рішеннями Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області № 132 від 29.07.2011 р. та п.5 рішення № 157 від 18.10.2011 р. порушені права релігійної громади як користувача обєктом культурної спадщини національного значення та унеможливлюють виконання обовязків, встановлених Законом України «Про охорону культурної спадщини». Земельна ділянка, яку позивачка має намір отримати у власність для ведення селянського господарства, входить до території памятки архітектури та площі охоронної зони памятки архітектури, користувачем якої є релігійна громада. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», з метою забезпечення охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі обєкти історико-культурної спадщини, на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документи) розробляється план зонування території. Відповідно до статті 24 цього Закону документація із землеустрою розробляється з урахуванням положень плану зонування, затвердженого відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність або користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Таким чином, за відсутності затвердженої у встановленому порядку науково-проектної документації з визначення зон охорони памяток, меж і режимів користування ареалів історичних населених місць, історико-архітектурних опорних планів, рішення міських (селищних) рад щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність або користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб є неправомірним. На час прийняття селищною радою оскаржуваних рішень була відсутня затверджена у встановленому порядку науково-проектної документація з визначення зон охорони памяток, меж і режимів користування ареалів історичних населених місць, історико-архітектурних опорних планів, що вбачається з листа від 25.05.2016 р. за № 238- 03/02-16 за підписом в.о. начальника відділу культури та туризму Рівненської райдержадміністрації, з листа від 05.06.2013 р. за підписом заступника голови Рівненської облдержадміністрації, з листа № 200 за підписом начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Рівненської райдержадміністрації, з листа за підписом начальника управління культури ат туризму Рівненської облдержадміністрації на № 911/341. На час прийняття оскаржуваних рішень була відсутня затверджена у встановленому законом порядку документація про кордони селища, що вбачається з листа за № 152 від 07.06.2016 р. за підписом начальника відділу містобудування, архітектури та будівництва Рівненської райдержадміністрації, з листа № 152 від 06.06.2016 р. за підписом начальна відділу містобудування, архітектури та будівництва Рівненської райдержадміністрації. За наведеного просять відмовити у задоволенні первісного позову, та постановити рішення про задоволення зустрічного позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації пояснив суду, що культова споруда була передана релігійній громаді у 1991 році. На даний час управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації не має відношення до спірної земельної ділянки. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення; зустрічний позов підлягає до задоволення. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою. З матеріалів справи вбачається, що пунктом 1 рішення Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 29 липня 2011 року № 132 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] орієнтовною площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства у власність за рахунок земель запасу громадського призначення по вул. Міцкевича в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області. Згідно витягу з рішення Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 18 жовтня 2011 року №157 внесено зміни до рішення Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 29 липня 2011 року № 132: в п.1 слова «громадського призначення» замінити словами «сільськогосподарського призначення (рілля)». 29 вересня 2011 року позивачкою [PERSON] було укладено угоду із ПВППФ «Конвест-проект» на виконання проекту землеустрою цієї земельної ділянки. Було складено протокол встановлення і погодження меж земельної ділянки, відповідно до якого спорів, претензій, зауважень від суміжних землекористувачів і землевласників не надходило. Крім того, на замовлення позивачки 15 червня 2012 року ДП «Рівненська старовина» надано висновок, відповідно до якого відсутні заперечення спеціаліста археолога під час проведення земляних робіт, повязаних з будівництвом відповідно до звіту наукової археологічної експертизи. 08 травня 2012 року позивачці [PERSON] надано позитивний висновок №03-07/476 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 15 червня 2012 року проведена наукова археологічна експертиза земельної ділянки, відповідно до висновку якої дана земельна ділянка відноситься до земель історико-культурного призначення. Не заперечуючи проти погодження проекту землеустрою, вважають за необхідне присутність спеціаліста археолога під час проведення земляних робіт, повязаних з будівництвом. 16 липня 2012 року при проведенні державної експертизи землевпорядної документації рекомендовано прикласти копію генплану забудови, що виконано не було. 23 серпня 2012 року позивачка подала до відповідача Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області заяву про затвердження проекту землеустрою. Однак її заява не була розглянута на сесії селищної ради. 07 грудня 2012 року вона знову звернулася до відповідача з таким клопотанням, однак рішення не отримала. 21 грудня 2012 року їй надано відповідь, що її заява розглянута на засіданні постійної комісії з регулювання земельних відносин, однак знову рішення вона не отримала. Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області позитивного рішення не прийняла у звязку з неотриманням необхідної більшості голосів на підтримку пропозиції, яка згідно Регламенту вважається відхиленою. 23 грудня 2013 року управлінням Держземагенства у Рівненському районі надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, у якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки [PERSON] - 5624655400:02:018:1985. 17 квітня 2013 року п.1 рішення Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області № 401 надано дозвіл релігійній громаді Благовіщення Пресвятої [PERSON] римо-католицької церкви Луцької дієцезії на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки орієнтовною площею 0,5705 га для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій за рахунок земель історико-культурного призначення, які перебували у користуванні релігійної громади по вул. Міцкевича, 5, в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області. 27 березня 2015 року Клеванською селищною\~радою Рівненського району Рівненської області відмовлено [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в межах території Клеванської селищної ради за кадастровим № 5624655400:02:018:1985 з місцем розташування смт. Клевань Рівненського району Рівненської області у звязку з відсутністю погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Приймаючи рішення про часткове задоволення первісного позову та про задоволення зустрічного позову суд виходив з наступного. Відповідно до ч.3 статті 17 Закону УРСР № 3600-ІХ від 13.07.1978 р. «Про охорону і використання памяток історії та культури» переліки памяток історії та культури республіканського значення затверджуються [PERSON] Міністрів УРСР. [PERSON] Міністрів УРСР від 24.08.1963 р. за № 970 «Про впорядкування справ обліку та охорони памятників архітектури на території УРСР» костел Благовіщення Бородиці внесений до списку памятників архітектури УРСР, що перебувають під охороною держави. Відповідно до п.3 розділу 10 Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини», обєкти, включені до списків (переліків) памяток історії та культури відповідно до Закону УРСР «Про охорону і використання памяток історії та культури», визнаються памятками відповідно до цього Закону. Частина 6 статті 17 Закону України № 967-Х11 від 23.04.1991 р. «Про свободу совісті та релігійні організації» встановлює, що релігійні організації мають переважне право на передачу їм культових будівель із земельною ділянкою, необхідною для обслуговування цих будівель. Релігійна громада Благовіщення Пресвятої [PERSON] римо-католицької церкви Луцької дієцезії є користувачем памяткою архітектури національного значення, і це право користування набуто відповідно до рішення виконкому Ровенської обласної ради народних депутатів № 200 від 29.10.1991 р., яке, як пояснив в судовому засіданні представник управління культури і туризму Рівненської облдержадміністрації, є правовстановлювальним документом щодо підтвердження того, що релігійній громаді передано в користування костел Благовіщення Бородиці, який є памяткою архітектури національного значення. Закон України «Про охорону культурної спадщини» (далі по тексту - Закон) регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і прийдешніх поколінь. Об'єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, охороняються державою. Відповідно до ст.23 даного Закону, усі власники пам'яток чи їхніх частин або уповноважені ними органи, незалежно від форм власності на ці пам'ятки, зобов'язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов'язків, що випливають із цього Закону. Стаття 24 даного Закону встановлює обовязок власників або уповноваженого ним органу, користувача утримувати пам'ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Відповідно ч.2 ст.25 Закону юридичні та фізичні особи, у користуванні яких перебувають пам'ятки, відповідають за їхню збереженість і зобов'язані дотримувати вимог органів охорони культурної спадщини. Юридичні та фізичні особи зобов'язані забезпечити збереженість пам'яток на землях, якими вони користуються, та укладати з органами охорони культурної спадщини охоронні договори (ч.3 ст.25 Закону). Про необхідність укладення релігійною організацією охоронного договору і, відповідно, про підтвердження права на користування костелом Благовіщення Богородиці, вбачається з листа за № 7067 від 23.07.2013 р. за підписом в.о.селищного голови, з листів від 10.07.2013 р. за № 364-03/02-13 та за № 365-03/02-13 за підписом начальника відділу культури і туризму Рівненської райдержадміністрації Оскільки релігійна громада є користувачем зазначеного обєкта культурної спадщини то, відповідно, на неї покладені й обовязки, визначені згадуваним Законом. Оскаржуваними рішеннями Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області № 132 від 29.07.2011 р. та п.5 рішення № 157 від 18.10.2011 р. порушують права релігійної громади як користувача обєктом культурної спадщини національного значення та унеможливлюють виконання обовязків, встановлених Законом України «Про охорону культурної спадщини». Як вбачається з позовної заяви про збільшення позовних вимог від 05.05.2015 р., [PERSON], обґрунтовуючи незаконність прийнятого Клеванською селищною радою Рівненського району Рівненської області рішення № 401 від 17.04.2013 р. про надання дозволу релігійній громаді на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки, покликається на те, що в межі земельної ділянки, на яку претендує релігійна громада, входить земельна ділянка, яка згідно проекту землеустрою має бути передана у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. Дана обставина визнається сторонами, а тому може не доводитись в судовому засіданні. Обґрунтовуючи незаконність оскаржуваних рішень Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області релігійна громада покликається на те, що земельна ділянка, яку позивачка [PERSON] має намір отримати у власність для ведення селянського господарства, входить до території памятки архітектури та площі охоронної зони памятки архітектури, користувачем якої є релігійна громада. Як вбачається з паспорту обєкта культурної спадщини, який досліджений судом, площа території памятки становить\~0,56\~га,\~площа охоронної\~зони -\~0,88\~га,\~площа регулювання\~забудови -\~6,32\~га.\~Визначення меж\~охоронної зони\~було розроблено\~в 1989\~р.\~Львівським філіалом\~інституту «Укрпроектреставрація»,\~на сьогодні\~-\~ДП Інститут\~«Укрзахідпроектреставраці»,\~проектна документація\~зберігається в\~науково-технічному\~архіві інституту. Відповідно до висновку про проведення наукової археологічної експертизи земельної ділянки № 1867/1 від 15.06.2012 р. земельна ділянка, на яку претендує [PERSON], відноситься до земель історико-культурного призначення. Відповідно до ст.53 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані памятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі). Як вбачається з листа від 10.07.2013 р. за № 365-03/02-13 за підписом начальника відділу культури і туризму Рівненської облдержадміністрації, згідно зі ст. 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», з метою забезпечення охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі обєкти історико-культурної спадщини, на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документи) розробляється план зонування території. Відповідно до статті 24 цього Закону документація із землеустрою розробляється з урахуванням положень плану зонування, затвердженого відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність або користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Таким чином, за відсутності затвердженої у встановленому порядку науково- проектної документації з визначення зон охорони памяток, меж і режимів користування ареалів історичних населених місць, історико-архітектурних опорних планів, рішення міських (селищних) рад щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність або користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб є неправомірним. На час прийняття селищною радою оскаржуваних релігійною громадою рішень була відсутня затверджена у встановленому порядку науково-проектної документація з визначення зон охорони памяток, меж і режимів користування ареалів історичних населених місць, історико-архітектурних опорних планів, що вбачається з листа від 25.05.2016 р. за № 238- 03/02-16 за підписом в.о. начальника відділу культури та туризму Рівненської райдержадміністрації, з листа від 05.06.2013 р. за підписом заступника голови Рівненської облдержадміністрації, з листа № 200 за підписом начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Рівненської райдержадміністрації, з листа за підписом начальника управління культури та туризму Рівненської облдержадміністрації на № 911/341. Отже, на час прийняття рішення про надання [PERSON] земельної ділянки в Клеванській селищній раді Рівненського району Рівненської області була відсутня затверджена у встановленому законом порядку документація про межі селища, а тому рада перевищила свої повноваження щодо розпорядження землями. Додатково суд звертає увагу на наступне. Відповідно до п.34 ст.26, п.2 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (що діяла на час відповідних правовідносин) вирішення відповідно до закону питань врегулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях ради сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішення, дій чи бездіяльності органів місцевого самоврядування вирішується в судовому порядку. Згідно з ч.ч.1,2 ст.2\~ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Згідно ізст.19\~ЗК України визначений поділ\~землі за\~принципом цільового\~призначення, який виходить з відмінностей економічного функціонування землі в основних сферах діяльності. Відповідно до ч.1 вказаної статті землі України за основних цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі оздоровчого призначення, землі рекреаційного призначення, землі історико-культурного призначення, землі лісогосподарського призначення, землі водного фонду, землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Відповідно до ст.53 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані памятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі). Згідно з ч.1 ст.54 ЗК України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній і приватній власності. Це закріплено й у ст.17 Закону "Про охорону культурної спадщини", і в ст.21 Основ законодавства України про культуру від 14 лютого 1992 р. Однак, згідно з п."в" ч.3 ст.83 ЗК до земель комунальної власності, що не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі історико-культурного призначення, якщо інше не передбачено законом. Оскільки земельна ділянка, яку [PERSON] зацікавлена отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, не може бути їй передана з урахуванням застережень та приписів ЗК України та Закону України «Про охорону культурної спадщини», то Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області правомірно прийняла рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою. Відтак, рішення про надання такого дозволу є незаконним та повинно бути скасованим. Скасування рішення Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 29 липня 2011 р. за № 132 є підставою також для скасування і п.5 рішення Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області № 157 від 18.10.2011 р., оскільки воно стосується внесення змін в рішення від 29.07.2011 р. За наведеного позов релігійної громади Благовіщення пресвятої [PERSON] римо-католицької церкви Луцької дієцезії підлягає до задоволення. Позов [PERSON] підлягає до задоволення в частині визнання недійсним та скасування рішення Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 17.04.2013 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування релігійній громаді Благовіщення Пресвятої [PERSON] Римо-католицької церкви Луцької дієцезії земельної ділянки в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області. При прийнятті зазначеного рішення селищною радою не було прийнято до уваги, що в межі земельної ділянки, на яку претендує релігійна громада, входить земельна ділянка, яка згідно проекту землеустрою має бути передана у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. За наведеного у селищної ради не було підстав для прийняття оскаржуваного рішення, оскільки при цьому земельна ділянка не була вільною. Щодо решти\~заявлених [PERSON]\~позовних вимог,\~то вони\~не можуть\~бути задоволені\~зважаючи на\~те,\~що суд\~прийшов до\~переконання про\~незаконність прийнятих\~рішень Клеванської\~селищної ради Рівненського району Рівненської області від 29 липня 2011 року за №132 «Про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність», та п.5 рішення Клеванської селищної\~ради Рівненського району Рівненської області від 18 жовтня 2011 року за №157 «Про внесення змін до рішень Клеванської селищної ради». Як додатково, до повноваження суду не віднесено приймати рішення про передачу у власність чи користування земельної ділянки фізичній чи юридичній особі, оскільки такими повноваженнями наділені органи місцевого самоврядування. Сукупність обставин справи та наявних у справі доказів приводить суд до переконання, що у цій конкретній справі втручання у здійснення права власності є виправданим і у повній мірі відповідає суспільним інтересам як таке, що спрямоване на захист від незворотнього та цілком ймовірного знищення обєкта культурної та археологічної спадщини. Суд також звертає увагу на вкрай недобросовісну поведінку представника позивачки [PERSON] за первісним позовом, який представляв інтереси сторони з початку розгляду справи і якого в послідуючому позивачка змінила на іншого представника, та самої позивачки. Так, при подачі позову суду були надані копії документів. Представник відповідача релігійної громади Благовіщення Пресвятої [PERSON] Римо-католицької церкви Луцької дієцезії заявила клопотання про огляд їх оригіналів, або надання суду належним чином завірених копій. Судом була постановлена ухвала про витребування відповідних доказів. Дана ухвала неодноразово надсилалася на виконання за адресами, про які зазначала позивачка та її представник. Але суд отримував відповіді про те, що зазначена в ухвалі документація не зберігається в установах, до яких була направлена ухвала про витребування цих документів. Хоча право, і водночас обовязок надання суду доказів на підтвердження заявлених позовних вимог покладається на позивача. При цьому на отримання відповідей було витрачено майже рік часу. А вже в останньому судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] надав запитувані документи та пояснив, що вони зберігалися у сторони та у ще одного представника. Доречно зауважити, що і [PERSON], і її попередні представники звинувачували суд в затягуванні розгляду справи, при цьому самі ж тривалий час вчиняли дії, умисно спрямовані на затягування процесу. Така поведінка не личить громадянам, які за положеннями діючого законодавства зобовязані дотримуватися та не порушувати приписи щодо добросовісності здійснення та реалізації своїх прав. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Оскільки позивачка [PERSON], заявивши три позовні вимоги, сплатила судовий збір лише за одну, і суд задовольнив лише одну заявлену позовну вимогу, то понесені нею судові витрати не повинні відшкодовуватися іншою стороною. При цьому суд вважає за необхідне прийняти рішення про стягнення з позивачки [PERSON] на користь держави судових витрат у сумі 487 грн. 20 коп. (2х243,60 грн.). Також з Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області та [PERSON] підлягають до стягнення по 121, 80 грн. судових витрат на користь держави, оскільки позивач за зустрічним позовом був звільнений від їх сплати. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved