Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

25.01.2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Битківської селищної ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради та зобов"язання вчинити певні дії. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяі, уточнивши їх в процесі розгляду справи. Просить суд постановити рішення, яким визнати дії Битківської селищної ради незаконними при ухваленні Виконавчим комітетом Битківської селищної ради рішення №91 від 10.06.1999 року про надання [PERSON] у постійне користування земельну ділянку в урочищі «Ровінь» площею 0,0203 га, в тому числі сінокосу 0,0141 га. для ведення особистого підсобного господарства з фонду селищної ради. Визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Битківської селищної ради № 91 від 10.06.1999 року про надання [PERSON] у постійне користування земельну ділянку в урочищі «Ровінь» площею 0,0203 га., в тому числі сінокосу 141 га. для ведення особистого підсобного господарства з фонду селищної ради. Зобов'язати [PERSON], що проживає за адресою вул. [PERSON], с-ще. Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області усунути перешкоди, що унеможливлюють прохід та проїзд по дорозі, що веде до житлового будинку [PERSON], що проживає за адресою [INFO]/а, с-ще. Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, шляхом забранння огорожі довжиною 35 м. з під'їзної дороги, яка веде до житлового будинку [PERSON], вирівнявши огорожу по межі довжиною 35 м. після відмітки 120 м. до відмітки 155 м. та стягнути з відповідачів в її користь документально підтвердженні судові витрати. Аналогічну позицію підтримав і представник позивача [PERSON] - [PERSON] Представник відповідача- Битківської с/ради також вважає, що вимоги [PERSON] є підставними та підлягають задоволенню, а рішення Битківської селищної ради від 10.06.1999 року за №91 слід скасувати та зобовязати [PERSON], що проживає за адресою [INFO] усунути перешкоди шкоди, що унеможливлюють прохід та проїзд по дорозі, що веде до житлового будинку [PERSON], що проживає за адресою [INFO]/а, с-ще. Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, шляхом забранння огорожі довжиною 35 м. з під'їзної дороги, яка веде до житлового будинку [PERSON], вирівнявши огорожу по межі довжиною 35 м. після відмітки 120 м. до відмітки 155 м. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, подала заперечення на позов, в якому вважає вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованими та такими, що заявлені передчасно. Просить в задоволенні вимог [PERSON] відмовити. Також, представник відповідача - [PERSON] подала письмові пояснення на позов [PERSON], де зазначає, що позивач жодним чином не довела обставини на які вона посилається, тому просить суд відмовити у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. Крім того, [PERSON] подала письмову заяву про застосування строків позовної давності, де зазначає, що строк позовної давності сплинув 10.06.2002 року, тому позовна заява про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради №91 від 10.06.1999 року та зобов"язання вчинити певні дії подана позивачем [PERSON] із пропущенням строків, що є підставою для відмови у позові. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80,81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, зясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні його вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що в 1997 році позивач [PERSON] звернулася до Битківської селищної ради з заявою про виділення під'їзної дороги до свого власного будинку за адресою вул. Шевченка, 44/а, с-ще. Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Битківська селищна рада розглянула дану заяву про виділення під'їзної дороги до будинку [PERSON] за адресою вул. Шевченка, 44/а, с-ще. Битків на Виконавчому комітеті Битківської селищної ради та прийняла рішення № 65 від 15.04.1997 року, яким вирішила: - виділити гр. Тимчук Ганні Василівні під'їздну дорогу до власного житлового будинку по вул. Шевченка, 44/а, с-ще. Битків шириною 3,2 м, довжиною 155 м / з них 130 м. власної земельної ділянки та 25 м. з фонду Битківської селищної Ради народних депутатів. Копія рішення долучена до матеріалів справи. Зясовано також, що рішенням виконавчого комітету Битківської селищної ради № 91 від 10.06.1999 року було вирішено надати відповідачу [PERSON] у постійне користування земельну ділянку в урочищі «Ровінь» площею 0,0203 га, тому числі сінокосу 0,0141 га для ведення особистого підсобного господарства з фонду селищної ради. Наведені обставнини, зокрема існування даних рішень, не заперечуються учасниками процесу. Позивач [PERSON] в позовній заяві посилається на незаконність даного рішення та його скасування, а також на те, що відповідачу слід усунути перешкоди, що унеможливлюють прохід та проїзд по дорозі, що веде до її житлового будинку, шляхом забранння огорожі довжиною 35 м. з під'їзної дороги, яка веде до її ([PERSON]В.) житлового будинку, вирівнявши огорожу по межі довжиною 35м. після відмітки 120м. до відмітки 155 м. На переконання суду, приймаючи таке рішення Битківська с/рада допустила ряд порушень, зокрема не врахувала вимоги Земельного законодавства (чинного на час його прийняття) та Закону України «Про місцеве самоврядування». Разом з тим, суд в процесі розгляду справи також встановив наступне: В судовому засіданні 04.10.2017 року свідок [PERSON] суду пояснив, що він в період з 1998-2003 роки перебував на посаді голови Битківської с/ради. 10.06.1999 року виконкомом Битківської селищної ради було прийняте рішення №91 «Про надання земельної ділянки», яким [PERSON] надано в постійне користування земельну ділянку в урочищі «Ровінь» площею 0,0203 га, тому числі сінокосу 0,0141 га для ведення особистого підсобного господарства з фонду селищної ради. Зазначає, що на даній сесії був присутній батько позивача. Ствердив, що для обстеження земельної ділянки виходила земельна комісія с/ради, де також був присутній батько позивача, складався план відводу земельної ділянки та встановлювались межові знаки. Жодних притензій з приводу прийняття даного рішення батько позивача не висловлював. В цьому ж судовому засіданні позивач [PERSON] заявила, що коли вона довідалася від батька, що на земельній ділянці (яка зараз є предметом спору) була земельна комісія вона особисто звернулася до голови с/ради - [PERSON] та показала йому рішення №65 від 15.04.1997 року про те, що це є її підїздна дорога, а не земельна ділянка [PERSON], на що голова сказав, що її рішення треба відмінити. Крім того, відповідно до вимог ч. 11 ст. 59 З-ну України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому З-ном України «Про доступ до публічної інформації». Таким чином, рішення Битківської селищної ради від 10.06.1999 року не було конфіденційним, оскільки було відоме всій громадськості. Беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] ще в 1999 році було відомо про існування оскаржуваного рішення. [PERSON] звернулася до суду із даним позовом 25.01.2017 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Твердження позивача про те, що вона дізналася про оскаржуване рішення тільки 26.12.2016 року, суд оцінює критично та вважає, що позивачем [PERSON] порушено встановлений ст.257 ЦК України строк звернення до суду. У відповідності до ч.2 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. А ч.3 вказаної статті визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ни рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з п.5 вказаної статті, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Однак, ні позивач, ні його представник не навели поважності пропуску строку звернення з даним позовом до суду, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог, в звязку із спливом позовної давності. На підставі ст.ст. 203, 215, 228, 257, 261, 267 ЦК України, ст.1 З-ну України Про прокуратуру,

Outcome: dismissed