Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 12.09.2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір № V10AF12844555, відповідно до умов якого, кредитор наддав позичальнику кредитні кошти в розмірі 15251,04 грн. Зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 08.10.2018 рік утворилась заборгованість в сумі 28828,13 грн., з яких: 6807,18 грн. заборгованість за кредитом, 20171,99 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, а також 500,00грн.- штраф (фіксована частина), 1348,96 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на їх користь. 11.12.2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову з підстав зазначених в відзиві. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.09.2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір № V10AF12844555, відповідно до умов якого, кредитор наддав позичальнику кредитні кошти в розмірі 15251,04 грн. Зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 08.10.2018 рік утворилась заборгованість в сумі 28828,13 грн., з яких: 6807,18 грн. заборгованість за кредитом, 20171,99 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, а також 500,00грн.- штраф (фіксована частина), 1348,96 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на їх користь. Пунктом 6.5 Умов, встановлено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 Умов у разі невиконання зобов'язань за договором позичальник на вимогу банку повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. За нормами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має бути виконано належним чином у встановлений строк. Розділом 2 Умов та Правил надання банківських послуг (які долучені до позову) визначено, що прострочений кредит - це кредитні кошти, котрі були надані держателю кредитної картки та не були повернуті Банку у строк встановлений Договором. Оскільки з 10.08.2015 року Банк визнав кредит Відповідача простроченим (колонка №3 Розрахунку «Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)»), Відповідач понад 3 роки платежів за кредитом не здійснював, то саме з цієї дати право Банка на отримання коштів за кредитним договором порушено, а відтак з цього часу Банк має право на захист свого порушеного права у судовому порядку - право на позов. Відсутність платежів за кредитом в термін понад 3 роки доводиться Розрахунком заборгованості. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Відповідно до правового висновку Верховного суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду за № 756/584/15-ц від 31.08.2018. Оскільки з 10.08.2015 року Банк не звертався до суду за захистом свого порушеного права, то на даний час сплив строк позовної давності за даними вимогами. Таким чином, оскільки зобов'язання порушено 09.12.2013р., весь розмір кредиту Банк визнав простроченим 10.08.2015 року, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду 15.11.2018 року, тобто на момент подання позову сплив загальний і спеціальний строк позовної давності. Доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк», щодо дії положень Умов та Правил, якими збільшено загальну та спеціальну позовну давність до 5-ти років, не приймаються судом, оскільки вони суперечать нормам ст. 259 ЦК України. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, при цьому, Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). ВСУ розглядаючи справу № 6-16цс15 виніс постанову від 11.03.2015 року, в якій виклав наступну правову позицію - виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки докази існування письмового договору про збільшення строку позовної давності між сторонами по справі, відсутні. Згідно з п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного згідно ст. 1281 ЦК України,

Outcome: dismissed