Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

У лютому 2018 року ТДВ Страхова компанія «Кредо» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення витрат по оплаті страхового відшкодування, в обґрунтування якого зазначив, що ТДВ «СТРАХОВА КОМПАЩ «КРЕДО» та [PERSON] 20 квітня 2016 року уклали договір страхування № АІ/9661012, згідно якому позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межа страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 30.07.2016 року близько 23:30 в районі 492 км + 150м по автодорозі «Київ-Харків- Довжанський» у напрямку «Олексїївки», відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобілю ЗАЗ 110307 державний номерний знак [NUMBER] (який належить [PERSON] ) під керуванням [PERSON] , автомобіля FIAT DOBLO, державний номерний знак [NUMBER] (який належить [PERSON] ) під керуванням [PERSON] . Винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди є водій автомобілю ЗАЗ 110307 державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Крім цього, у Постанові Головного Управління національної поліції в Харківській області від 30 червня 2017 року зазначається, що 30.07.2016 року близько 23:30 [PERSON] , 1981р.н. керувала технічно справним автомобілем "ЗАЗ 110307" р.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] , у стані алкогольного сп`яніння. В результаті ДТП автомобілю третьої особи заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 212700,15 грн (двісті дванадцять тисяч сімсот гривень 15 коп). Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням визначеної франшизи складає 100000 гривень, сума відшкодування була виплачена потерпілій особі 10 жовтня 2017 року. Посилаючись на положення підп. «а» п. 38.1.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач в порядку регресу звернувся до суду з даним позовом до чоловіка загиблої в ДТП [PERSON] , та просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 100 000,00 (сто тисяч гривень 00 коп.) грн. У відзиві на позовну заяву відповідач у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі, оскільки позивач не має права подавати до нього регресивний позов як до страхувальника, оскільки він не є винною особою, яка спричинила ДТП у стані алкогольного сп`яніння. Окрім того він не приймав спадщину після померлої [PERSON] , а тому не є особою, яка відповідає за завдання цієї шкоди. В судове засідання позивач не з`явився, представник у позовній заяві просив справу розглянути за відсутністю сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 20 квітня 2016 року ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» та [PERSON] уклали договір страхування № АІ/9661012 щодо автомобіля ЗАЗ 110307, р.н. [NUMBER] , зі строком дії до 20.04.2017 року, згідно якого страховик зобов`язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми, а саме 100000 грн за шкоду, заподіяну майну, та 200000 грн за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, що підтверджується полісом № АІ/9661012 від 02.04.2016. Відповідно до копії постанови слідчого СУ ГУНП в Харківській області Коломоєць К.В. від 30 червня 2017 року 30.07.2016 року близько 23:30 [PERSON] , 1981 р.н., керувала технічно справним автомобілем ЗАЗ 110307, р.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.9 ПДР України, та рухалась по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» у м. Харкові зі сторони району «Северна Салтівка» у напрямку району «Олексїївка». Під час руху в районі 492 кв +150м водій [PERSON] перед зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечно, виїхала на смугу зустрічного руху, чим грубо порушила вимоги п.10.1, 11.3 ПДР України, та допустила зіткнення з автомобілем FIAT DOBLO, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП водій [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді несумісної з життям сукупної травми тіла з пошкодженням внутрішніх органів та переломами кісток скелета, в результаті чого наступила смерть останньої. У крові загиблої виявлено етиловий спирт у кількості 2,32 проміле, що відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеня. Зазначеною постановою встановлено, що пригода відбулась внаслідок необережних дій [PERSON] , однак оскільки крім неї ніхто не постраждав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Власником автомобіля FIAT DOBLO, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію від 22.10.2015. 28.03.2017 року [PERSON] звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно Звіту №114923/2017 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 28.09.2017 матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля FIAT DOBLO, державний номерний знак [NUMBER] , в результаті ДТП складає 212700,15 грн. 10.10.2017 ТДВ СК «КРЕДО» виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №8241 від 10.10.2017. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодовувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно підпункту «а» п. 38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Як зазначалось вище постановою слідчого СУ ГУНП в Харківській області Коломоєць К.В. від 30 червня 2017 року встановлено, що ДТП сталася з вини [PERSON] , яка грубо порушила п. 10.1, 11.3 ПДР України, та перебувала в алкогольному сп`янінні середнього ступеня. З аналізу підпункту «а» п.38.1.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається право страховика пред`явити регресний позов до страхувальника або до водія транспортного засобу, в залежності від того, хто з них керуючи транспортним засобом у стані сп`яніння спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Таким чином, у Товариства з додатковою відповідальністю КС «Кредо» після виплати страхового відшкодування не виникло право подати регресний позов до [PERSON] як до страхувальника у зв`язку с тим, що він не є винною особою, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду у стані алкогольного сп`яніння та відповідальний за завдані збитки. У позовній заяві ТДВ СК «КРЕДО» зазначає, що відповідач є чоловіком винною в ДТП [PERSON] , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а тому зобов`язаний компенсувати позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 100000 грн. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. За позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину. Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У Цивільному кодексі України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої. Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Під час вирішення питання процесуального правонаступництва сторони у справі спадкоємцем померлого спадкодавця суди мають з`ясовувати коло спадкоємців, обсяг матеріального правонаступництва для вирішення спору. При цьому підлягають врахуванню особливості, передбачені правилами статті 1282 ЦК України щодо об`єму успадкованого майна та співмірності вимог кредитора вартості частки в успадкованому майні спадкоємця, який відповідає перед кредитором лише у межах вартості прийнятої спадщини. Спадкоємець успадковує разом з правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 468/2121/14-ц. Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідач зазначає, що після смерті дружини [PERSON] спадщину не приймав. Таким чином позивач зобов`язаний довести ту обставину, що відповідач є спадкоємцем [PERSON] , подавши відповідні докази, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 2ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання позовної заяви. В позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Заявляючи клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході розгляду справи, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду. Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Однак, позивачем не подано жодних доказів, про те, що відповідач успадкував будь-яке майно позичальника і про вартість такого майна з метою визначення меж відповідальності спадкоємців останньої за зобов`язаннями померлого боржника перед кредитором, як того вимагає положення статі 1282 ЦК України. Враховуючи, що позивач не надав належних та допустимих доказів складу спадкового майна та його вартості для визначення меж відповідальності спадкоємців, то відсутні правові підстави для задоволення позову. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у поновному обсязі, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed