Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

03 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог вказала, що вона була членом житлового кооперативу «Миргород», та якій у 1982 році була надана вказана квартира, де позивач мешкає дотепер. Пайові внески за зазначену квартиру були сплачені нею в повному обсязі у 1991 році. Вважає, що вона набула права власності на квартиру [ADDRESS]. Зазначає при цьому, що вона після сплати пайових внесків не отримувала свідоцтво про право власності на квартиру. На даний час позивачка не може зареєструвати своє право власності у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, за таких обставин змушена звернутися з даним позовом до суду. [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, надала суду заяву в якій розгляд справи просила провести без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Троїцьке 57" в судове засідання не зявився. Голова правління ОСББ до суду надав заяву в якій виклав прохання провести судове засідання без участі представника відповідача, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка, з 1982 року була членом ЖК «Миргород». Протягом 1982-1991 року нею були сплачені пайові внески, щодо виплати зайнятої нею квартири [ADDRESS], що підтверджується довідкою виданою ЖК «Миргород» № 94 від 18.12.1991 (а.с.4). З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Троїцьке 57" є правонаступником ЖК «Миргород» (а.с.12-15). Згідно з довідкою № 7 від 26.09.2017, виданою головою правління ОСББ «Троїцьке 57», [PERSON], зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] (а.с.8). Згідно з довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 22 вересня 2017 року квартира [ADDRESS] (попередня адреса: [ADDRESS]) в м. Миргороді Полтавської області зареєстрована ДКП «Миргородтехінвентаризація» за реєстровим № 182 в реєстраційній книзі 37 за [PERSON] на підставі довідки № 94 від 18.12.1991, виданої ЖК «Миргород» (а.с.7). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно із ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відсутність проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Положення ст. 328 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 128 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. На підставі ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу ЦК 2004, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК 2004, де зазначено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. У п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону «Про власність» набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Згідно із п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. На підставі дослідження перелічених письмових доказів суд вважає, що в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] правомірно набула право власності на квартиру № 21 по вул. Троїцька м. Миргороді, оскільки позивачкою було, як членом ЖК «Миргород» проведено повну виплату пайових внесків за зазначену кооперативну квартиру. Суд зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року. За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК 2004 власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином суд дійшов висновку, що у позивачки дійсно існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами її права власності на квартиру [ADDRESS], правомірно набутого позивачкою свого часу. З огляду на перелічене, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають до задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], внаслідок проведення нею повної сплати пайових внесків за вказану квартиру.

Outcome: approved