Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] мотивувала позов тим, що 10.06.2014 року вона звернулась до турагенства «[INFO]», власником якого є ФОП [PERSON], з метою підібрати тур для відпочинку в Туреччині сім`єю в складі п`яти осіб: [PERSON], [INFO], мама [PERSON], [INFO], свекруха [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO] В турагенстві запропонували відпочинок в готелі «Crystal waterwold resort» з 21.06.2014 до 02.07.2014 року і 10.06.2014 року вона з турагентством уклала договір № 80, додаток № 1 до договору та оформила заявку на бронювання туристичних послуг. За надання інформації вона заплатила 500 грн., а 11.06.2014 року заплатила 25 000 грн. - половину вартості туру. 18.06.2014 року зателефонувала працівник турагенства «[INFO]» і повідомила, що заявка на готель не підтвердилась і запропонувала інший готель - «Cristal Admirals», дорожчий на 4855 грн. Вона погодилась на ці умови і 19.06.2014 року остаточно розрахувалась за поїздку, передавши кошти відповідачці в сумі 38 690 грн. та підписала новий договір. В агентстві повідомили, що туроператором по даному туру є ТОВ «Туроператор Ільтур». В цей же день увечері з новин по телебаченню вона дізналась, що у даного туроператора виникли проблеми, тому 20.06.2014 року звернулась до відповідача за поясненнями з приводу діяльності туроператора. В агентстві запевнили, що все буде гаразд і віддали пакет документів. 21.06.2014 року, прибувши до Туреччини, почалися труднощі. Менеджер готелю повідомила, що на рахунок не надійшли кошти, тому їх не заселяли у номери з 15.00 години до 18.00 години, а через три дні сказали, що потрібно виселятись, оскільки оплата надійшла лише за 3 дні. Вона почала телефонувати до відповідачки, в Посольство України в Туреччині, але в допомозі було відмовлено. У своєї сестри [PERSON], яка в цей же час відпочивала в іншому готелі в Туреччині, вона позичила 1180 доларів США і оплатила перебування в готелі до 28.06.2014 року. Всіх членів сім`ї заселили в один номер, що був призначений для робітників готелю, без зручностей. Переліт до України був важким, в літаку не забезпечили харчуванням, для семирічної дитини це було важким стресом. Сторонні люди надавали допомогу, щоб прогодувати дитину. Повернувшись в м. Вінницю, вона звернулась до відповідача з претензією, проте відповідачка повідомила, що відповідальність має нести ТОВ «Туроператор Ільтур». Вважає, що дії відповідача є неправомірними, оскільки саме з ФОП [PERSON] був підписаний договір на туристичне обслуговування № 80 від 10.06.2014 року, проте туристичні послуги відповідачка не надала і не виконала умови п. 2.1.1, 2.1.3, 2.1.5, 8.1 договору. Також відповідачка не попередила про можливі ризики, чим порушила ч. 8 ст. 20 Закону України «Про туризм», ч.12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Своїми діями [PERSON] завдала матеріальної шкоди в сумі 80 998 грн., яка складається із сплачених і не отриманих інформаційних послуг - 2648 грн., додатково сплачених коштів за готель в Туреччині - 14 160 грн. (еквівалент 1180 доларів США), ненаданих туристичних послуг - 64 190 грн. Крім того, діями відповідача завдана моральна шкода всім членам сім`ї, яка полягає в душевних стражданнях. Так, [PERSON] є гіпертоніком, хворіє на ішемічну хворобу серця, остеохондроз, [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, хворіє на цукровий діабет, артеріальну гіпертензію, бронхіальну астму, тому стрес, який вони пережили в зв`язку з ненаданням туристичних послуг, негативно вплинув на їх стан здоров`я. Вона та донька [PERSON] надавали невідкладну медичну допомогу, дитина [PERSON], [INFO] хвилювалась і плакала. Компенсацію моральної шкоди позивачка оцінила в 50 000 грн. Просила стягнути матеріальну шкоду в розмірі 80 998 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. з [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на тому, що саме [PERSON] має відповідати за невиконання договору від 10.06.2014 року на підставі п. 3.1 договору, оскільки договір підписаний із нею, а не з туроператором. Вважає, що відповідачка не надала туристичні та інформаційні послуги, не забронювала готель, не надала квитанції про оплату вартості послуг та не допомагала їм під час виникнення негараздів в Туреччині. До туроператора з претензією вона не зверталась, оскільки в договорі від 10.06.2014 року назва туроператора не вказана, крім того, гроші вона передавала особисто [PERSON], тому саме вона має нести відповідальність. Представник позивача [PERSON] пояснила, що з вини [PERSON] неправильно був складений договір № 80 від 10.06.2014 року, в ньому не зазначений туроператор, від імені якого вона діяла і це унеможливило вимагати відшкодування шкоди від туроператора. За таких обставин саме [PERSON] має відповідати за невиконання умов договору. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що агентство виконує лише посередницькі послуги, а сам туристичний продукт продає туроператор, тому саме ТОВ «Туроператор Ільтур» має нести відповідальність за завдану шкоду. В червні 2014 року позивачка звернулась до агентства «[INFO]» і сама запропонувала готель для відпочинку та туроператора, який міг забезпечити трансфер з м. Вінниці. При оформленні договору їй була надана вичерпна інформація по туроператору, готелю, терміну поїздки, були заброньовані місця. Позивачка оплатила вартість туру за всіх членів сім`ї в сумі 61 541,69 грн. Оскільки між агентством і туроператором «Ільтур» був укладений агентський договір кошти [PERSON] особисто від імені [PERSON] та [PERSON] перерахувала на рахунок туроператора, відповідно до наданих ним рахунків-фактур № 19797, № 19794. Туроператор підтвердив заявку та в онлайн-системі видав ваучери, в яких були вказані контакти туроператора, телефони, рейс, дати вильоту, термін перебування в Туреччині, також були заброньовані авіаквитки і оформлене страхування. Якби ваучери та решта документів були неправильно оформлені, [PERSON] із сім`єю не змогла б вилетіти до Туреччини та поселитись в готелі. Станом на 21.06.2014 року офіційної інформації про закриття діяльності туроператором «Ільтур» не було, проте вже під час перебування [PERSON] за кордоном стало відомо про проблеми в діяльності туроператора, тому всіма туристичними агентствами України спільно було забезпечено виліт туристів із Туреччини. Всього постраждало близько 25 000 осіб. Авіаквитки 28.06.2014 року для позивачки і її сім`ї агентство оплатило за власний рахунок. Додала, що цей тур [PERSON] могла б замовити самостійно через мережу Інтернет безпосередньо уклавши угоду з туроператором, проте вона звернулась до агентства «[INFO]», оскільки її сім`я і родичі тривалий час користуються послугами агентства і отримують знижки. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, подала письмові заперечення. Суду пояснила, що ФОП [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі, оскільки відповідно до Закону України «Про туризм» і агентського договору № 352 від 15.01.2014 року, укладеного із ТОВ «Туроператор Ільтур», вона надає лише посередницькі та інформаційні послуги, а сам туристичний продукт формує і продає туроператор. [PERSON] виконала всі умови договору, забезпечила бронювання місць відповідно до заявки [PERSON], перерахувавши кошти туроператору. Всі документи, необхідні для поїздки, [PERSON] отримала і була обізнана про туроператора. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник Інспекції з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області [PERSON] підтримав позов [PERSON], пояснив, що в договорі на туристичне обслуговування відсутня інформація про туроператора, тому відповідальність за ненадання туристичних послуг має нести [PERSON] Крім того, вбачаються порушення Закону України «Про захист прав споживачів» в тому, оскільки після оплати вартості туристичних послуг [PERSON] не видала квитанцію [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що оформленням документів для поїздки займалась [PERSON] Прибувши до Туреччини їх не зустрів гід, в готелі тривалий час не могли надати номери посилаючись на те, що номери ще прибираються і що гроші не надійшли на рахунок. Вони пережили сильний стрес, у [PERSON] і [PERSON] піднявся тиск, стався серцевий напад. Потім їм надали номери, але через 3 дні знову повідомили, що потрібно їх звільнити, оскільки решта днів перебування не оплачені. [PERSON] вимушена була позичати гроші у сестри, яка відпочивала в готелі поруч, щоб оплатити перебування ще на декілька днів. Їх заселили в номер для персоналу без зручностей. Всі ці обставини викликали сильні душевні хвилювання. Вони мали за мету відпочити та оздоровитись, проте навпаки стан здоров`я їх погіршився і до цього часу [PERSON] і [PERSON] вимушені лікуватись. Свідок [PERSON] (сестра [PERSON]) дала аналогічні показання, пояснила, що вона також в цей час відпочивала в Туреччині від туроператора «Ільтур» і оформленням поїздки займалась [PERSON], проте жодних проблем не виникло. [PERSON] вона позичила 1000 доларів США для оплати перебування в готелі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює в туристичному агентстві «[INFO]». [PERSON] та члени її родини не вперше подорожують від агентства, тому знають, що агентство надає лише посередницькі послуги, а туристичний продукт формує туроператор. [PERSON] подала заявку на оформлення туру, яку вона в електронному вигляді надіслала туроператору «Ільтур», сплатила кошти і через деякий час отримала онлайн доступ до роздруківки ваучерів і білетів. Для [PERSON] важливо було, щоб трансфер був з Вінниці, а такі послуги надавав лише туроператор «Ільтур» і туристка про це знала. Весь пакет документів для подорожі вона підготувала, як завжди, повідомила всю необхідну інформацію, в тому числі щодо туроператора. Під час перебування [PERSON] в Туреччині зв`язок із нею підтримували через племінницю, прикладали всіх зусиль для повернення туристів в Україну. Офіційної інформації про закриття діяльності туроператором «Ільтур» не було ні від Всеукраїнської асоціації туристичних операторів України, ні від Міністерства культури і туризму України, тому на момент оформлення подорожі будь-яких сумнівів не виникало. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Правовідносини, що виникли між сторонами в галузі надання туристичних послуг, є зобов`язальними, тому при вирішенні спору суд застосовує норми Закону України «Про туризм» та Закону України «Про захист прав споживачів», а також відповідні норми глави 63 ЦК України. 10.06.2014 року між СПД [PERSON] (турагент) та [PERSON] (турист, замовник) був укладений договір № 80 на туристичне обслуговування, відповідно до якого турагент зобов`язався відповідно до заявки на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а турист (замовник) зобов`язався на умовах даного договору прийняти та оплатити їх (а.с. 3-4). [PERSON] подала заявку на бронювання туристичних послуг (додаток № 1 до договору) - подорожі до Туреччини з 21.06.2014 р. до 01.07.2014 р. з проживанням в готелі Cristal Admiral 5* із визначеними категоріями номерів, забезпеченням харчування, транспортом, страхуванням. Туристи, що подорожують - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вартість туру - 64 190 грн. (а.с. 5). У ваучерах № 19794, № 19797, виданих туристам, зазначено, що туристичним оператором, який створює і надає туристичні послуги, є ТОВ «Туроператор Ільтур» (а.с. 11, 12). Згідно ст. 1 Закону України «Про туризм», туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше, ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов'язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об'єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Організацію та забезпечення створення туристичного продукту, реалізацію та надання туристичних послуг виключно здійснює туристичний оператор, який в установленому порядку отримав ліцензію на туроператорську діяльність (ст. 5 Закону України «Про туризм»). Статтею 5 Закону України «Про туризм» визначено, що туристичні агенти - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. Права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови діяльності між туроператором і турагентом визначаються відповідно до агентського договору, а також Законом України «Про туризм» (ст. 20). Таким чином, подорож [PERSON] та членів її сім`ї до Туреччини, є туристичним продуктом, який створений туристичним оператором - ТОВ «Туроператор Ільтур» і реалізований туристичним агентом - ФОП [PERSON] (агентство «[INFO]»). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторонни (туриста) комплекс туристичний послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Відповідні положення викладені в ст.ст. 901, 902 ЦК України. Зобов`язання турагента по договору, укладеному із [PERSON], визначені в п. 2.1, зокрема: 2.1.1 інформувати туриста про основні вимоги пропонованих до оформлення виїзних /в`їзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в`їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі інформацію щодо термінів їх оформлення; медичні застереження стосовно здійснення туристичної поїздки, у тому числі протипоказання через певні захворювання, особливо фізичного стану (фізичні недоліки) і віку туристів для участі в поїздці; туроператора і тур агента, його місцезнаходження і поштові реквізити, наявність ліцензії на здійснення туристичної діяльності, сертифікатів відповідності та іншу інформацію відповідно до законодавства про захист прав споживачів; розмір фінансового забезпечення турагента чи туроператора на випадок його неплатоспроможності чи неспроможності (банкрутства) та кредитну установу, яка надала таке забезпечення. Відповідно до п. 2.1.3 турагент зобов`язаний забезпечити бронювання туристичних послуг відповідно до заявки туриста. Забезпечити туриста необхідними документами: ваучер, страховий поліс, авіаквитки на авіарейси згідно з графіком відправлення за маршрутом, вказаним в заявці або отриманням їх в аеропорту за 2 години до відправлення, а також пам`ятку туриста про країну перебування (п. 2.1.4). Надати квитанцію, що підтверджує оплату туристом вартості туристичних послуг, згідно з заявкою та на умовах даного договору. Крім того, турагент за вимогою туриста повинен додатково надати інформацію, визначену в п. 2.1.2 договору. В судовому засіданні сторони визнали, що позивачка виконала умови договору про туристичне обслуговування, сплативши вартість туристичної послуги - 64 190 грн. Сума в розмірі 61 541,69 грн. була перерахована ФОП [PERSON] на рахунок ТОВ «Туроператор Ільтур» 20.06.2014 року відповідно до рахунків-фактур № 19797 від 18.06.2014 р. та № 19794 від 19.06.2014 р. (а.с. 8-9), наданими туроператором. Сума в розмірі 2648,31 грн. - вартість інформаційних послуг ФОП [PERSON] (а.с. 7). Надходження коштів на рахунок ТОВ «Туроператор Ільтур» підтверджується квитанціями про оплату туристичних послуг від імені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Також позивачка визнала, що в турагентстві до поїздки їй були видані ваучери, страхові поліси, авіаквитки на авіарейси тощо. Таким чином, ФОП [PERSON] виконала умови договору шляхом бронювання туристичних послуг відповідно до заявки туриста [PERSON] та забезпечила її необхідними документами від туроператора, на підставі яких 21.06.2014 року позивачка разом із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вилетіла до Туреччині. Обґрунтовуючи позовні вимоги і вимагаючи відшкодування шкоди саме відповідачкою [PERSON], позивачка зазначила, що відповідачка не виконала такі умови договору від 10.06.2014 року: п. 2.1.1 - надання інформації про розмір фінансового забезпечення турагента (туроператора) на випадок його неплатоспроможності; п. 2.1.3 - забезпечення бронювання туристичних послуг відповідно до заявки туриста; п. 2.1.5 - надання квитанції, що підтверджує оплату туристом вартості послуг; п. 8.1 - у випадку неможливості розміщення туриста в готелі або у номері, вказаному в заявці, йому надається можливість проживання в іншому номері такої ж або вищої категорії без додаткової оплати. В судовому засіданні позивачка додала, що [PERSON] в договорі не вказала відомості про туроператора, чим позбавила її можливості ставити питання про відшкодування шкоди саме ТОВ «Туроператор Ільтур», оформлені нею ваучери не відповідають встановленим вимогам (без печатки), крім того, відповідачка надала не якісні інформаційні послуги і не повідомила про проблеми в діяльності туроператора. Разом з тим, за змістом ч. 1, 2, 10 ст. 20, ч. 2 ст. 30, ч.ч.1,2 ст. 32, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про туризм», ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 610, 611, ч. 5 ст. 653, ч. 1 ст. 901 ЦК України, майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 03.07.2013 р. № 6-42цс13). Позивачем [PERSON] не було доведено, що саме за вини [PERSON] і в зв`язку з невиконанням умов договору на туристичне обслуговування № 80 від 10.06.2014 року приймаюча сторона - готель Туреччини «Cristal Admirals» не в повній мірі виконав обслуговування по замовленому туру і позивачці були завдані збитки на суму 80 998 грн. Свідки і сама позивачка повідомили, що їх тривалий час не поселяли до номерів готелю через прибирання, через інші незначні причини, а потім повідомили, що до готелю не надійшла оплата. Разом з тим, [PERSON] із сім`єю розмістили у визначених у ваучерах номерах, проте через декілька днів адміністрація готелю повідомила, що перебування в готелі оплачено лише на 3 дні і за додаткову плату їм надали один номер. Акту, складеного уповноваженою особою в присутності представника туроператора в країні перебування, позивачка не надала. Одночасно відповідачкою надані докази того, що туроператор «Ільтур» підтвердив заявку [PERSON], надіслав рахунки-фактури до оплати і відповідна сума була внесена на рахунок туроператора, тому підстав вважати, що [PERSON], як посередник, не забезпечила бронювання туристичного продукту, немає. Також в судовому засіданні не доведено, що [PERSON], як турагент, порушила умови агентського договору і має нести відповідальність відповідно до п. 6.2 (а.с. 69). Ваучери № 19797, № 19794, що були видані позивачці і які є формою договору на туристичне обслуговування, містять всі дані і реквізити, визначені в ст. 23 Закону України «Про туризм». Ваучери були оформлені туроператором та видані турагентом [PERSON], проте без печатки суб`єкта туристичної діяльності. В установленому порядку ваучери не були визнані недійсними, разом з тим, позивачка і свідки в судовому засіданні повідомили, що причиною неякісного обслуговування, тривалого поселення в номер і виселення через декілька днів стала відсутність повної оплати перебування в готелі, а не порушення оформлення договору про надання туристичних послуг (ваучера). В п. 6.4.1 агентського договору № 352 від 15.01.2014 року зазначено, що саме туроператор несе відповідальність за надання повного і якісного обслуговування туристів, згідно раніше обумовлених туристичних послуг та категорії обслуговування на рівні стандартів, встановлених у країні перебування. У випадку ненадання повного/часткового обслуговування по замовленому туру, туроператор повертає повну вартість ненаданих послуг. Таким чином, аналізуючи надані суду докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що матеріальний збиток в розмірі вартості ненаданих послуг, завданий [PERSON] не з вини туристичного агента [PERSON] Турагентом [PERSON] була надана повна інформація, передбачена ст. 20 Закону України «Про туризм», забезпечено бронювання туристичних послуг відповідно до заявки туриста, забезпечено туриста необхідним документами: ваучером, страховим полісом, авіаквитками тощо. Твердження позивачки, що в договорі на туристичне обслуговування відсутня інформація про туроператора і це позбавляє її можливості звернутись з позовом до ТОВ «Туроператор Ільтур» є необґрунтованим, оскільки сукупністю доказів підтверджено,що туристичний продукт був наданий саме цим туроператором. Суд також вважає, що ненадання [PERSON] квитанції про оплату туру не є причиною завдання збитків [PERSON], оскільки дана сума сплачувалась на рахунок туроператора, проте суд не виключає можливості неповного розрахунку туроператором із приймаючою стороною. На підставі викладеного не підлягає відшкодування моральна шкода, що завдана [PERSON] Відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України виключно позивачу належить право визначити особу, яка має відповідати за позовом. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, викладені в рішенні, також були встановлені Вінницьким окружним адміністративним судом в постанові від 25.09.2014 року, згідно якої була скасована постанова Інспекції у справах захисту прав споживачів у Вінницькій області від 06.08.2014 року про накладення на [PERSON] стягнення, передбаченого ст. 23 Закону УКраїни "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК УКраїни обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи викладене і те, що позивачка [PERSON] не довела позовних вимог до [PERSON], позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed