Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

05 серпня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №262-ІКФ від 26 жовтня 2007 року,за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 18 000 доларів США на строк з 26 жовтня 2007 року по 24 жовтня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із ставки 12, 5 % річних. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань було укладено договір іпотеки №203/08-ІФ від 26 жовтня 2007 року відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно двокімнатна квартира житловою площею 29, 9 кв. м., загальною площею 44, 7 кв. м., яка знаходиться по [ADDRESS], що належить іпотекодавцеві на праві приватної власності на підставі договору дарування від 05 квітня 1994 року. Враховуючи, що відповідач [PERSON] умов кредитного договору не виконує, просив стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору в сумі 9379, 53 доларів США та 10167, 41 грн. В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору просив звернути стягнення на предмет іпотеки в сумі 9379, 53 доларів США та 10167, 41 грн. , а саме двокімнатну квартиру, житловою площею 29, 9 кв. м., загальною площею 44, 7 кв. м., яка знаходиться у [ADDRESS] та належить [PERSON] шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною визначеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В подальшому 17 вересня 2014 року позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, враховуючи, що [PERSON] частково сплатив кошти по кредитному договору, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] станом на 16 вересня 2014 року заборгованість по кредитному договору 7853, 49 доларів США та 4946, 01 грн. В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору просить звернути стягнення на предмет іпотеки в сумі 7853, 49 доларів США та 11491, 01 грн. , а саме двокімнатну квартиру, житловою площею 29, 9 кв. м., загальною площею 44, 7 кв. м., яка знаходиться у [ADDRESS] та належить [PERSON] шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Представник позивача в суді позов підтримувала, 17 вересня 2014 року, в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі за наявними в матеріалах справи документами. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином через оголошення у пресі, а саме в газеті «Урядовий кур'єр» №165 від 10 вересня 2014 року (а. с. 51). За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ст.ст. 169, 197 ЦПК України Суд вважає, що згідно ст. 224 ЦПК України можливо провести заочний розгляд справи. Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне. 26 жовтня 2007 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] укладений кредитний договір №262-ІКФ, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 18 000 доларів США на строк до 24 жовтня 2019 року зі сплатою відсотків у розмірі 12, 5% річних (а. с. 21-23). 26 жовтня 2007 року в забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором між ПАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] був укладений договір іпотеки нерухомого майна - двокімнатної квартири житловою площею 29, 9 кв. м., загальною площею 44, 7 кв. м, яка знаходиться по [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі договору дарування від 05 квітня 1994 року, яка оцінена сторонами в сумі 130 900 грн. Відповідно до п. 7.10 договору іпотеки : строк позовної давності (крім вимог про стягнення неустойки) за цим договором становить три роки ; позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (а.с. 26-29). 18 лютого 2014 року банком направлено [PERSON] претензію про повернення заборгованості по кредиту в розмірі 9110, 85 доларів США, а також попереджено, що в разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань буде звернуто стягнення на заставлене майно, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 32). Однак, [PERSON] не виконав вимогу та неналежним чином виконує умови кредитного договору. Вирішуючи спір про стягнення заборгованості по кредитному договору із [PERSON] на користь банку суд виходить зі слідуючого. Судом встановлено, що між сторонами склалися цивільні правовідносини по виконанню зобов'язань та відповідальності за порушення зобов'язань і суд приходить до висновку, що порушене право позивача по виконанню кредитного договору, яке підлягає захисту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1049 ч. 1 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ч. 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 16 вересня 2014 року виникла заборгованість -7853, 49 доларів США та 4946, 01 грн., яка складається з наступного: за кредитом прострочена за період з 11 вересня 2014 року по 16 вересня 2014 року - 125 доларів США; за кредитом строкова станом на 16 вересня 2014 року - 7625 доларів США; за процентами поточна за період з 01 вересня 2014 року по 16 вересня 2014 року - 42, 98 доларів США; за процентами прострочена за період з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року - 60, 51 доларів США ; пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 17 вересня 2011 року по 16 вересня 2014 року - 2767, 97 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 11 червня 2012 року по 16 вересня 2014 року - 2178, 04 грн. (а. с. 55-57). Це підтверджується розрахунком Банку. Відповідно до пункту 1. 1. кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 18 000 доларів США. Кредит надається на строк з 26 жовтня 2007 року по 24 жовтня 2019 року або по день визначений в п. 3.3.11 цього договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12, 5 % річних. Пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що кредит надається на задоволення споживчих потреб позивача. Умовами кредитного договору, а саме п. 3.3.1. передбачено, що Позичальник зобов'язується здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки. Відповідно до п.3.3.3 кредитного договору Позичальник зобов'язується повернення суми кредиту здійснювати щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/144 від суми отриманого кредиту, що становить 125,00 дол. США. Якщо останній день сплати частини кредиту припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового платежу по кредиту здійснюється напередодні. Відповідно до п. 3.3.4. кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного місяця та в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. п. 1.1. цього договору, а також в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору, з врахуванням п. 4.1. цього Договору, сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки зазначеної в п.1.1 цього договору на рахунок відкритий в Сумській філії ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК». У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п. 3.1.10 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пеню у розмірі 0, 1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Пунктом 5.3 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0, 1 % від суми невиконання зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виконання такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. Сплата неустойки (штрафу, пені) за цим договором не звільняє Позичальника від відшкодування збитків, завданих Банку в повному обсязі. Пунктом 5.8 кредитного договору передбачено, що строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суму заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків понесених банком під час виконання умов цього договору (а. с. 21-23). З огляду на викладене, суд вважає, що маються законні підстави для стягнення заборгованості по кредитному договору з [PERSON] , оскільки, він не належним чином виконує зобов'язання. Вирішуючи спір в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходить зі слідуючого. Так, дійсно, відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК України іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону. Згідно пункту 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання саме споживчого кредиту, оскільки, пунктом 1.3 даного договору передбачено, що кредит надається на задоволення споживчих потреб позичальника. Так, суб'єктами кредитних відносин при споживчому кредитуванні є фізичні особи (позичальники), а в особі кредитора виступають банки, інші небанківські кредитні установи, що об'єктом кредитування є витрати, пов'язані з задоволенням попиту населення поточного характеру, в тому числі - придбання товарів в особисту власність, а також витрати капітального (інвестиційного) характеру на будівництво та підтримання нерухомого майна, тобто це кредит невиробничого характеру, не призначеного для отримання додаткового прибутку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, який набрав чинності 07 червня 2014 року передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Суд вважає, що в даному випадку дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється на дані правовідносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки, кредит надавався в іноземній валюті. Як вбачається з матеріалів справи у [PERSON] іншого житла, крім квартири [ADDRESS] у власності не має, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру права власності на нерухоме майно, загальна площа вказаної квартири становить 44, 7 кв. м, тобто не перевищує 140 кв. м. Всупереч положенням ст. 60 ЦПК України позивачем в обгрунтування своїх вимог протилежних, переконливих, допустимих доказів суду не надано. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що на даний час відсутні законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд вважає, що право позивача щодо стягнення заборгованості по кредитному договору підлягає захисту, оскільки, відповідач порушує виконання зобов'язання, а в іншій частині позов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає, в цій частині необхідно відмовити за необгрунтованістю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь Банку з відповідача [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1193, 85 грн. та за оголошення у пресі в розмірі 630 грн., а всього 1823, 85 грн. Разом з тим, враховуючи, що в задоволенні іншої позовної вимоги майнового характеру про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка позивачем при зверненні до суду не була сплачена окремо у відповідності до положень ст. 4 підпункту 1 пункту 1 ч. 2 Закону України «Про судовий збір», а повинна була оплачуватися судовим збором в розмірі 1 % від вартості іпотеки квартири (130 9000 грн. а. с. 26), тому з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1309 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial