Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

У серпні 2019 року до Дарницького районного суду м. Києва звернувся [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач -1, [PERSON] ), компанії Леамар Анштальт ( Leamar Anstalt ) (далі по тексту - відповідач -2) про визнання договорів відступлення прав вимоги недійсними. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу в рамках розгляду цивільної справи між компанією «Ерголенс Ентерпрайзіс Лтд.», в якій він є директором, та компанією «Леамар Анштальт», що розглядається у Княжому окружному суді м. Вадуц князівства Ліхтенштейн, стало відомо про договір відступлення прав вимоги від 20.02.2017, укладеного між [PERSON] та компанією «Леамар Анштальт», в особі директора Маркуса Хаслера , зі змісту якого вбачається, що [PERSON] «відступила» компанії «Леамар Анштальт» право вимоги в розмірі 20 мільйонів доларів США на підставі цивільного прозову від 28.12.2016 , поданого в рамках кримінального провадження № 42015000000001716 від 12.08.2015. В подальшому позивач дізнався про Договір відступлення прав вимоги від 19.06.2018 року, укладеного в м. Київ (Україна) між [PERSON] та компанією «Леамар Анштальт», в особі директора Маркуса Хаслера , яким лише конкретизовано предмет договору, що був визначений у Договорі відступлення прав вимоги від 20.02.2017 у вигляді права вимоги у розмірі 20 мільйонів доларів США, а саме зазначено, що частина права вимоги означає збитки завдані п. [PERSON] внаслідок протиправного позбавлення її частки (непряме володіння) в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг» у розмірі 4 000 000 доларів США; збитки завдані п. [PERSON] внаслідок протиправного позбавлення її частки (непряме володіння) в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» у розмірі 11 000 000 доларів США; збитки завдані п. [PERSON] внаслідок протиправного позбавлення її частки (непряме володіння) в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» у розмірі 5 000 000 доларів США». Договори відступлення прав вимоги від 20.02.2017 та 19.06.2018, укладені на підставі цивільного позову від 28.12.2016, поданого в рамках кримінального провадження, суперечать нормам Цивільного кодексу України, що вказує на їх недійсність. За вказаними договорами компанії «Леамар Анштальт» передано право вимагати з позивача та інших осіб стягнення матеріальних та моральних збитків в розмірі 20 мільйонів доларів США, на підставі цивільного позову, заявленого під час досудового розслідування кримінального провадження № 42015000000001716, яке 27.11.2017 було закрито. Про недійсність вказаних договорів вказує той факт, що між позивачем та відповідачем-1 не має жодних цивільно-правових відносин, відповідно до яких у позивача були б невиконані зобов`язання перед відповідачем-1, а отже оспорювані договори укладені в порушення Цивільного кодексу України, що свідчить про їх недійсність. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31.10.2019 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.04.2020 залучено до участі у справі компанію "ЕрголенсЕнтерпрайзісЛімітед" (ErgolensEnterprisesLimited), закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] , в судовому засіданні з розгляду справи по суті позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, зауважила, що договори відступлення прав вимоги від 20.02.2017 та 19.06.2018 є безпідставними, суперечать нормам чинного законодавства та порушують права та інтереси позивача. Представник відповідача-1 - адвокат Паршин А.І. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилався на відсутність доказів на підтвердження недійсності спірних договорів, документи, долучені позивачем до позовної заяви є неналежними, вважає необґрунтованими доводи позивача, щодо порушення оспорюваними договорами прав позивача. Поряд з цим не заперечував про зустрічне звернення компанії Леамар Анштальт (Leamar Anstalt) на підставі оспорюваних договорів до компанії «Ерголенс Ентерпрайзіс Лімітед» (Ergolens Enterprises Limited), в рамках судової справи № 02 CG.2018.137, що слухається в Князівському окружному суді в м. Вадуц Князівства Ліхтенштейн. Відповідач-2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзив на позов до суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Таран М.І. позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що оспорювані договори відступлення стали підставою для компанії Леамар Анштальт (Leamar Anstalt) на зустрічне звернення до компанії «Ерголенс Ентерпрайзіс Лімітед» (Ergolens Enterprises Limited), в рамках судової справи № 02 CG.2018.137, що слухається в Князівському окружному суді в м. Вадуц Князівства Ліхтенштейн за позовом компанії «Ерголенс Ентерпрайзіс Лімітед» (Ergolens Enterprises Limited) до компанії Леамар Анштальт (Leamar Anstalt) про стягнення 14 257 927,52 доларів США. Проте, у відповідності до вимог Цивільного законодавства України договори відступлення є безпідставними, укладені без наявності у кредитора підтверджених зобов`язальних вимог, що вказує на їх фіктивність та є підставою для визнання їх недійсними. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача-1, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом установлено, що 20.02.2017 між [PERSON] та компанією «Леамар Анштальт», в особі директора Маркуса Хаслера , в м.Києві було укладено Договір відступлення прав вимоги, предметом якого визначено відступлення права вимоги в розмірі 20 мільйонів доларів США на умовах, вказаних у цьому Договорі Відступлення. З тексту Договору Відступлення від 20.02.2017 вбачається, що він укладений оскільки в Україні відкрите кримінальне провадження № 42015000000001716 від 12.08.2015 щодо п. [PERSON] , п. [PERSON] та інших осіб, які підозрюються в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 191 (5) Кримінального Кодексу України (надалі - кримінальне провадження); оскільки п. [PERSON] є потерпілою стороною в цьому кримінальному провадженні; оскільки п. [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом в рамках кримінального провадження, відповідно до якого, а також відповідно до судової економічної експертизи №8939 від 27 листопада 2015 року, права вимоги п. [PERSON] до п. [PERSON] складають 5 000 900 000,00 гривень (приблизно 174 075 579,62 євро) (надалі - Право Вимоги) . П . [PERSON] звернулась з вимогою про відшкодування шкоди, понесеної в зв`язку з незаконним привласненням активів компанії групи Agrein (п. [PERSON] володіє 50% часткою Групи) в результаті шахрайських дій п. [PERSON] та осіб йому підконтрольних. Детальна інформація про цивільний позов наведена в Додатку 1 до цього Договору. Копія цивільного позову наводиться в Додатку 2 до цього Договору; оскільки п . [PERSON] є кінцевим бенефіціарним власником Нового кредитора». (а.с.11-13) Додаток до Договору Відступлення від 20.02.2017 містить цивільний позов [PERSON] від 28.12.2016 у кримінальному провадженні № 42015000000001716 від 12.08.2015 до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення матеріальних збитків в розмірі 5 000 000 000, 00 (п`яти мільярдів гривень) та моральних збитків в розмірі 900 000, 00 (дев`ятсот тисяч) гривень. (а.с.14-18, 19-33) 19.06.2018 між [PERSON] та компанією «Леамар Анштальт» в м. Київ (Україна) було укладено Договір відступлення прав вимоги, у якому зазначено, що оскільки Первісний кредитор відступив право вимоги у розмірі 20 мільйонів доларів США Новому кредитору відповідно до Договору Відступлення прав вимоги від 20.02.2017 року, Сторони бажають визначити цю відступлену часткову вимогу більш конкретно та визначають відступлену часткову вимогу таким чином: Частина права вимоги означає збитки завдані п. [PERSON] внаслідок протиправного позбавлення її частки (непряме володіння) в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг» у розмірі 4 000 000 доларів США; збитки завдані п. [PERSON] внаслідок протиправного позбавлення її частки (непряме володіння) в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» у розмірі 11 000 000 доларів США; збитки завдані п. [PERSON] внаслідок протиправного позбавлення її частки (непряме володіння) в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» у розмірі 5 000 000 доларів США. (а.с.34-38) З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] та [PERSON] були учасниками кримінального провадження № 42015000000001716 від 12.08.2015, в якому [PERSON] була потерпілою стороною, а [PERSON] - одним із підозрюваних. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного від 20.10.2017, старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва Жилою О.Б. було прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 42015000000001716 від 12.08.2015 щодо підозрюваних [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з встановленням відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. З постанови прокурора вбачається, що в ході досудового розслідування не було встановлено заподіяння потерпілій особі матеріальних збитків. (а.с.39-46) З постанови слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва О.М. Богданова про закриття кримінального провадження від 27.11.2017 року вбачається, що кримінальне провадження № 42015000000001716 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Зі змісту ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2017, Ухвал Апеляційного суду м. Києва від 26.04.2018 та 07.06.2018, Ухвали Київського апеляційного суду від 15.01.2019 вбачається, що постанова про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного від 20.10.2017 та постанова про закриття кримінального провадження від 27.11.2017 оскаржувались в судовому порядку, проте визнані судами законними і обґрунтованими. Цивільний позов [PERSON] , що був поданий в рамках вказаного кримінального провадження, через закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування, судом не розглядався, судове рішення по ньому не приймалось. Відповідно до ч.1, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підстави відступлення права вимоги регулюються нормами ст. 512-519 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із п.1. ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Таким чином, відступлення права вимоги допускається лише на підставі договору або іншого правочину, відповідно до якого одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (стаття 513 ЦК України). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки при наявності зобов`язання та відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами договору про відступлення права вимоги. Тому для укладання договору про відступлення прав вимоги необхідно визначити цивільно-правову підставу виникнення зобов`язання, обсяг і зміст прав, які мають перейти до нового кредитора, та чи існували вони на момент їх переходу. Відповідно до ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а саме: документи, що підтверджують право вимоги до боржника, договір, з якого випливає право вимоги; підстави виникнення права вимоги у первинного кредитора; ознаки, що індивідуалізують право вимоги. З аналізу оскаржуваних договорів та додатків до них, судом встановлено, що [PERSON] відступає новому кредитору (відповідачу-2 у справі) право вимоги в розмірі 20 мільйонів доларів США, оскільки в рамках кримінального провадження №42015000000001716 від 12.08.2015, вона є потерпілою та звернулась з цивільними позовом до [PERSON] , [PERSON] та інших осіб та має висновок судової економічної експертизи № 8939 від 27.11.2015. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У відповідності до норм чинного законодавства визнання особи потерпілою в кримінальному провадженні, наявність цивільного позову в кримінальному провадженні, висновок судової економічної експертизи не є правочинами, не створюють зобов`язань та не вказують на наявність дійсної вимоги [PERSON] до [PERSON] . Окрім цього, відповідно до ст. 515 ЦК України передбачено, що заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Вимоги цивільного позову в рамках кримінального провадження про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди потерпілій нерозривно пов`язані з самою потерпілою та не можуть передаватися іншій особі, що вбачається із аналізу статей 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. При цьому суд враховує, що кримінальне провадження, в якому [PERSON] була визнана потерпілою та в якому заявляла цивільний позов, в тому числі до [PERSON] , закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, та за відсутністю завдання збитків потерпілій стороні. Згідно ч. 3 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами не надано суду жодного судового рішення за результатами цивільного позову, що є додатком до Договору відступлення права вимоги від 20.02.2017. Сам по собі цивільний позов, поданий потерпілою в рамках кримінального провадження, не створює дійсної вимоги, яку можливо відступити іншій особі за договором відступлення права вимоги. Представник відповідача-1 Паршин А.І. підтвердив суду, що цивільний позов, що подавався в рамках кримінального провадження, після закриття кримінального провадження судом не розглядався. За таких обставин суд дійшов висновку, що договори відступлення прав вимоги від 20.02.2017 та від 19.06.2018, укладені між [PERSON] та компанією «Леамар Анштальт», в особі директора Маркуса Хаслера , не містять посилань на невиконане позивачем зобов`язання перед відповідачем-1 за умовами будь-якого договору чи правочину, а отже оскаржувані договори суперечать приписам статтей 11, 509, 512, 513, 515, 516 Цивільного кодексу України, що вказує на їх невідповідність ст. 203 ЦК України та є підставою для визнання їх недійсними. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до ст. 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. В п. 2, 5 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 зазначено, що Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК та ст. 236 України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Зважаючи на вищевикладене, вимоги діючого законодавства, досліджені судом докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення у повному обсязі. При зверненні з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 1 536,80 грн., який зарахований до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 122,123). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду справи, суд покладає на відповідачів в рівних частках сплачений позивачем судовий збір в сумі 1536,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved