Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач - Сумське обласне відділення Фонду Соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) звернувся до суду з позовом до [PERSON], який представник позивача підтримав в судовому засіданні та мотивував тим, що 09 серпня 2013 року в м. Суми сталась дорожньо-транспорта пригода, а саме: сталось зіткнення автомобілів «Ваз» під керування водія [PERSON] та «Заз» під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП пасажир автомобіля «Заз» [PERSON] отримала тілесні ушкодження і в зв'язку з цим перебувала на лікарняному з 09 по 23 серпня 2013 року. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими з похованням», [PERSON] за рахунок коштів позивача - Фонду була надана допомога в сумі 1161,09 гривень (інша частина допомоги надана за рахунок коштів ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», де працює потерпіла). Оскільки ДТП, під час якої постраждала потерпіла, сталась з вини відповідача [PERSON], що підтверджується рішенням про його притягнення до адміністративної відповідальності за це, позивач просив в порядку регресу стягнути на його користь з відповідача кошти в сумі 1161,09 гривень. Відповідач фактично позов не визнав, мотивуючи це безпідставністю та необґрунтованістю вимог. Треті особи не заперечили проти задоволення вимог позивача. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в зв'язку з наступним. Судом встановлено, що під час ДТП 09 серпня 2013 року в м. Суми, що сталась з вини водія - відповідача [PERSON], [PERSON] отримала тримала тілесні ушкодження, що підтверджується копією постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності та копією листка непрацездатності потерпілої. Потерпіла з 09 по 23 серпня 2013 року знаходилась на лікарняному, що підтверджується наведеним листком непрацездатності. Фонд виплатив потерпілій допомогу по тимчасовій втраті працездатності в сумі 1161,09 гривень, підтвердженням чому слугує довідка ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе». Ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими з похованням» передбачений обов'язок позивача щодо виплати зазначених коштів. Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Разом з цим правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Ст. 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Ст. 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до цієї норми до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки про відшкодування шкоди, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. В разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування (життя, здоров'я, працездатності, пенсійного забезпечення) таке право вимоги страховика до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, не передбачено. Зазначений висновок ґрунтується на комплексному аналізі норм ст.ст. 512, 993, 999 ЦК України, положень Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року (далі - Основи) та Закону України від 18 січня 2001 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (далі - Закон). Зазначені закони визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян та, зокрема, правову основу, економічні механізми і організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до ст.ст. 6, 20 Основ страховиками є цільові страхові фонди, які беруть на себе зобов'язання щодо збору страхових внесків та надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків, основними джерелами коштів яких є внески роботодавців і застрахованих осіб. Основами також передбачено право страховика припинити виплати і надання соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням застрахованій особі з підстав, зазначених у ст. 27 Основ, та право неналежного страховика, яким здійснено виплати застрахованій особі, звернутися до належного страховика з вимогою про відшкодування понесених ним витрат. Преамбулою Закону передбачено, що страхування на випадок тимчасової втрати працездатності є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Ст. 5 Закону визначено основні принципи страхування від нещасного випадку, якими, зокрема, є обов'язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю; державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав; обов'язковість фінансування Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності витрат, пов'язаних із наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг в обсягах, передбачених цим Законом; формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; цільове використання коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності; відповідальності роботодавців та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим законом. Згідно з п. 1 ст. 2 Закону суб'єктами страхування є: страховик - Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; страхувальник - роботодавець; застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи, на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Об'єктом страхування є тимчасова втрата працездатності застрахованою особою. Таким чином, страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності є обов'язковим особистим страхуванням. Ні Основи, ні Закон, ні норми глави 67 ЦК України не передбачають право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, застрахованій за договором загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно із Законом, на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум. Крім того, задоволення таких вимог означало б заміну сторін у зобов'язанні, в якому права застрахованої особи на отримання відшкодування перейшли б до страховика, у той час як відповідно до ст. 515 ЦК України не допускається заміна кредитора в зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Оскільки сфера дії Закону поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика й цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами не врегульований правовий механізм відносин Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності як страховика з іншими особами, відповідальними за шкоду, завдану життю та здоров'ю застрахованої особи, то до таких правовідносин підлягають застосуванню загальні положення ЦК України щодо страхування. З урахуванням викладеного та з огляду на положення ст.ст. 993, 999 ЦК України, Закону та Основ, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності як страховик за обов'язковим особистим страхуванням не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому, в тому числі на підставі ст. 1191 ЦК України, а тому в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 1161,09 гривень в порядку регресу належить відмовити. На підставі ст.ст. 515, 993, 980, 999, 1191 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими з похованням», ст.ст. 6, 20, 27 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування,

Outcome: dismissed