Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача про визнання незаконним наказу головного лікаря [PERSON] ЦРЛ №51 від 27 березня 2018 року про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно з наказом головного лікаря [PERSON] ЦРЛ від 27.03.2018 №51 його звільнено з посади головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України. Вважає наказ про його звільнення протиправним з огляду на те, що роботодавцем не зазначено в чому саме полягає одноразове грубе порушення ним трудових обовязків та розірвання трудового договору відбулося без попередньої згоди профспілкового органу, до якого він входить. Просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 17.05.2018 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] ЦРЛ 07.06.2018 подав на адресу суду відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги не визнав. Вказав, що позивач [PERSON] працюючи головним лікарем Яблуницької дільничної лікарні, як керівник лікувального закладу допустив грубе порушення адміністративних повноважень, не виконав та неналежно виконав свій професійний обовязок внаслідок недбалого і несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворої [PERSON], [INFO] у виді її смерті, чим вчинив одноразове грубе порушення трудових обовязків. Зокрема, в порушення норм законодавства, положення про Яблуницьку дільничну лікарню, посадової інструкції Головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні, [PERSON] будучи головним лікарем Яблуницької дільничної лікарні не задокументував факт поступлення та знаходження на лікуванні хворої у лікарні, не надав без поважних причин якісну медичну допомогу хворій [PERSON], лікуючим лікарем якої він визначив себе в незаконний спосіб. При лікуванні пацієнтки було порушено всі норми законодавства щодо госпіталізації пацієнтів та клінічні протоколи щодо лікувально-діагностичного процесу, були вчинені неправильні тактичні дії [PERSON], як керівника закладу, а саме не правильна оцінка важкості стану пацієнтки, не повідомлено адміністрацію [PERSON] ЦРЛ про поступлення пацієнтки у важкому стані та не скеровано її до [PERSON] ЦРЛ в день поступлення, відсторонення від лікування пацієнтки лікаря-ординатора стаціонару [PERSON], не враховано психічного стану пацієнтки та розлади свідомості, не здійснювався контроль за прийманням психотропних препаратів, при погіршенні загального стану пацієнтки під час перебування в стаціонарі, не оцінено важкість стану, в результаті чого пацієнтка впала в кому, а в кінцевому результаті настала смерть пацієнтки. А тому [PERSON] ЦРЛ було створено комісію, якою було винесено акт службового розслідування від 27.03.2018 та рекомендовано притягнути головного лікаря [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та звільнити із займаної посади за грубі помилки в тактиці та лікуванні пацієнтки. При цьому зазначив, що в ході проведення розслідування [PERSON] свою вину визнав та надав усні пояснення, зокрема щодо того, що первинна медична документація на пацієнтку [PERSON] не велася. За результатами проведеної перевірки [PERSON] ЦРЛ був виданий наказ №51 від 27.03.2018 про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні, який був направлений [PERSON] листом 27.03.2018. Крім цього, оскаржуваний наказ було прочитано [PERSON] 28.03.2018 в голос, надано на підпис та запропоновано йому надати письмові пояснення, від чого він відмовився, про що складено акти в присутності свідків. Зазначає, що при притягненні [PERSON] до такого виду відповідальності як звільнення, [PERSON] ЦРЛ наведено конкретні факти допущення невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обовязків, а наказ роботодавця є обґрунтованим та виданим у чіткій відповідності з чинним законодавством та із зазначенням в чому саме полягає порушення трудової дисципліни. При цьому, трудові обовязки за невиконання яких [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності покладені на нього законом та випливають із його посадових обовязків, які доведені до відома такого працівника завчасно у встановленому законом порядку. Також безпідставним вважає посилання позивача на відсутність згоди профспілкової організації на звільнення [PERSON], оскільки розірвання трудового договору відповідно до вимог п.1 ст.41 КЗпП України проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). А тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. При цьому зазначає, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору з приводу звільнення, оскільки наказ про звільнення ним отримано 03.04.2018, а з позовом до суду він звернувся 15.05.2018. Відповіді на відзив позивачем до суду не подано. Ухвалами суду від 29.08.2018 в задоволенні клопотань представника [PERSON] ЦРЛ про залишення цивільного позову без руху, про розгляд цивільної справи повністю у закритому судовому засіданні, про закриття провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору, відмовлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав заявлених в позовній заяві, додатково пояснив, що він працював головним лікарем Яблуницької дільничної лікарні з 1985 року, однак з головним лікарем [PERSON] ЦРЛ [PERSON] в нього склалися напружені відносини, через що останній упереджено до нього ставився. Зазначив, що 15.03.2018 близько 21.00 год в супроводі родичів до Яблуницької дільничної лікарні було доставлено хвору [PERSON], яка була оглянута сімейним лікарем [PERSON] При її огляді було встановлено, що вона погано орієнтується в часі, виснажена, її стан був задовільний, а тому її було залишено в лікарні до ранку. Вранці хвору мали відправити до психіатричного закладу, оскільки було встановлено, що попередньо вона там проходила лікування. Однак родичі хворої попросили його нікуди не відправляти її, що він і зробив та залишив [PERSON] в лікарні на амбулаторному лікуванні, де вона знаходилася до 21.03.2018. Протягом всього цього часу хвора знаходилася під його супроводом, оскільки в нього наявний сертифікат сімейного лікаря і він мав право надавати медичну допомогу. Весь час стан хворої був задовільний, однак на пятий день перебування в лікарні, їй стало погано і вона впала в кому, а тому він негайно відправив її до [PERSON] ЦРЛ, яка її прийняла. 22.03.2018 хвора прийшла до тями, після чого знову впала в кому та 23.03.2018 померла. [PERSON] ЦРЛ було створено комісію, яка визнала його винним у смерті [PERSON] та 27.03.2018 наказом головного лікаря його звільнено з посади головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні. Зазначив, що його не було ознайомлено із результатами службового розслідування, спочатку його відсторонили від виконання обовязків, а потім звільнили. Вважає, що таке звільнення є незаконним, оскільки згідно судово-медичної експертизи, смерть [PERSON] настала внаслідок ішемічного інсульту, і ніяк не повязана з наслідками лікування, яке він проводив. Також, в разі поступлення в лікарню хворого, він ставить попередній діагноз, на підставі якого визначає, чи потрібно хворого відправляти до [PERSON] ЦРЛ чи залишати в дільничній лікарні. Оскільки стан хворої [PERSON] був задовільним, на час її поступлення не було загрози її життю, вона була лише виснаженою, потреби в направленні її до [PERSON] ЦРЛ не було. Також, оспорюваний наказ ним одержано на руки 12.04.2018, а не 03.04.2018 як зазначає відповідач. А тому просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві. При цьому конкретизувала заявлені підстави позову, зокрема вказала, що звільнення позивача відбулося без його участі, відповідачем не запропоновано йому надати пояснення з приводу накладення дисциплінарного стягнення, та таке не стосується виконання ним посадових обовязків, які покладені на нього посадовою інструкцією, а причина звільнення є незрозумілою, оскільки роботодавцем не зазначено в чому саме полягає одноразове грубе порушення ним трудових обовязків. При цьому не ведення первинної медичної документації на хворого не входить до обовязків головного лікаря, а входить до обовязків старшої медсестри, лікаря стаціонару. Також, навіть якщо в лікуванні хворої [PERSON] позивач допустив якісь недоліки, то такі зовсім не повязані з причинами настання смерті хворої, оскільки остання, згідно висновків експертизи померла внаслідок ішемічного інсульту. Також зазначила, що посада позивача не відноситься до посади керівника, оскільки ним очолювалася установа, яка не є окремою юридичною особою, а тому згода профспілкового комітету є обовязковою на його звільнення. При цьому, переконана, що строк не звернення з вказаним позовом позивач не пропустив, оскільки оскаржуваний наказ [PERSON] отримано поштою 12.04.2018. Просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, підтвердив викладені у відзиві на позов обставини, додатково вказав, що 15.03.2018 лікарем [PERSON] прийнято хвору [PERSON], без оформлення її у встановленому законом порядку, яка перебувала під його наглядом до 10.00 год 16.03.2018. З ранку 16.03.2018 кураторством хворої займався головний лікар Яблуницької дільничної лікарні [PERSON] до 20.00 год 20.03.2018 відсторонивши від її лікування [PERSON] 20.03.2018 каретою швидкої допомоги до [PERSON] ЦРЛ доставлено [PERSON] у вкрай важкому стані, де вона померла 23.03.2018. Адміністрацією [PERSON] ЦРЛ було створено комісію з проведення службового розслідування щодо поступлення хворої [PERSON] до Яблуницької дільничної лікарні, під час якого було відібрано пояснення від працівників Яблуницької дільничної лікарні та [PERSON] ЦРЛ та встановлено грубі помилки у тактиці та лікуванні пацієнтки [PERSON], а саме бездіяльність головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні, та запропоновано звільнити його. З актом службового розслідування позивач був ознайомлений, оскільки був присутнім на засіданні комісії. 27.03.2018 головним лікарем винесено наказ про звільнення позивача з посади головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні. Також, вказав, що комісією позивача було зобовязано подати в строк до 22.03.2018 медичну карту стаціонарно хворої [PERSON], оскільки така не була представлена [PERSON] під час засідання комісії, таку він представив 27.03.2018 Верховинському ВП на вимогу слідчого для проведення експертизи. При цьому, на засіданні комісії пояснював, що медична карта [PERSON] знаходиться у нього і він її заповнить, а потім представить. Оскаржуваний наказ позивачу вручався 28.03.2018, від отримання якого він відмовився про що складено акт. А тому оскаржуваний наказ та трудова книжка позивача були йому надіслані поштою, які він отримав 03.04.2018, а тому пропустив строк оскарження наказу. Просить застосувати наслідки спливу позовної давності. \~ \~ \~ \~ Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відмовляє в задоволенні позову з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом безспірно встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні з 07.06.1986 (зворот а.с.9 том 1). Наказом головного лікаря [PERSON] ЦРЛ [PERSON] № 51 від 27.03.2018 (а.с.134 том 1) звільнено [PERSON] відповідно до ст.41 п.1 КЗпП України з посади головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні 27.03.2018. Зобовязано бухгалтерію провести з [PERSON] повний фінансовий розрахунок за невикористані дні щорічних відпусток. Створено комісію з передачі справ та матеріальних цінностей Яблуницької дільничної лікарні. Позивач звернувся з позовом про оскарження даного наказу, оскільки вважає винесений наказ про його звільнення незаконним, з тих підстав, що роботодавцем не зазначено, в чому саме полягає одноразове грубе порушення ним трудових обовязків та розірвання трудового договору відбулося без обовязкової попередньої згоди профспілкового органу, до якого він входить, а також, що притягнення до відповідальності відбулося без належного відібрання пояснень. Додатково, в судовому засіданні вказав, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення обовязків, які не входили до складу його посадових обовязків, і що його посада не відноситься до керівних посад, оскільки він очолює установу, яка не є юридичною особою, а тому згода профспілкового комітету є обовязковою. Частина 6 статті 43\~Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України. Зокрема згідно з п. 1 ч.1 ст.\~41\~КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Згідно п.18 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~9\~від 06.11.1992\~року «Про\~практику розгляду\~судами трудових\~спорів» - при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Згідно п.22 даної постанови, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Аналізуючи зміст п. 1 ч. 1 ст.\~41\~КЗпП України та п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", слід дійти висновку, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України, судам необхідно з'ясовувати, чи мало місце порушення працівником своїх трудових обов'язків, перевіривши коло цих обов'язків та визначивши, які саме обов'язки з їх числа порушено працівником; у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору на підставах, визначених законом, та чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. За змістом ч. 2 п. 27 указаної постанови, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Як вбачається з статуту [PERSON] ЦРЛ (в редакції 2012 року із змінами внесеними рішенням [PERSON] районної ради від 15.07.2015) (а.с.50-62 том 1), а саме п.7.2 розділу 7, [PERSON] ЦРЛ очолює головний лікар району, якому підпорядковуються всі лікувально-профілактичні заклади Верховинського району, зокрема Яблуницька дільнична лікарня. Згідно з Положенням про Яблуницьку дільничну лікарню, затверджене головним лікарем [PERSON] ЦРЛ [PERSON] 30.01.2017 (а.с.65-66 том 1), п.п.1, 3 Яблуницька дільнична лікарня є лікувально-профілактичним закладом, в якому надається первинна лікувально-профілактична допомога, безпосереднє керівництво якою здійснює головний лікар, який призначається і звільняється головним лікарем району. Основними завданнями дільничної лікарні, зокрема є надання кваліфікованої лікарської допомоги прикріпленому населенню безпосередньо в амбулаторії, вдома і в стаціонарі (п.6). У відповідності із завданнями на дільничну лікарню покладаються обовязки з ведення амбулаторного прийому, надання медичної допомоги вдома і в стаціонарі, раннє виявлення захворювань, своєчасне амбулаторне обстеження і лікування хворих, що вимагають стаціонарного лікування в закладах вищого рівня і підготовки їх до госпіталізації, забезпечення наступності в обстеженні і лікуванні хворих і стаціонаром, пунктом швидкої і невідкладної допомоги, ЦРЛ (п.7). Відповідно до посадової інструкції №414 головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні [PERSON], погодженої головою профкому [PERSON] ЦРЛ [PERSON], затвердженої головним лікарем [PERSON] ЦРЛ [PERSON] 30.01.2017 (а.с.67-68 том 1), п.1.1, 1.2, 1.4, 1.5 розділу 1 головний лікар дільниці відповідає за стан і рівень медичного обслуговування населення дільниці, якість і культуру роботи медичного закладу дільниці. Головний лікар дільниці призначається на посаду та звільняється головним лікарем району та знаходиться у прямому підпорядкуванні головного лікаря району. У своїй роботі керується діючим законодавством, директивними документами, інструктивними матеріалами МОЗ України, обласного департаменту охорони здоровя, наказами головного лікаря ЦРЛ. Згідно п.3.1 розділу 3, здійснює керівництво та раціональну організацію праці над лікарями, середнім та молодшим мед персоналом дільниці. Відповідно до п.4.2, 4.7 здійснює безпосереднє керівництво діяльністю лікувально-профілактичних закладів дільниці, заходи по спеціалізації і підвищенню кваліфікації лікарів і середнього медичного персоналу закладів охорони здоровя дільниці. З наведеного випливає, що головний лікар Яблуницької дільничної лікарні відповідає за стан і рівень медичного обслуговування населення дільниці, організовує роботу медичного персоналу дільничної лікарні, та повністю відповідає за організацію проведення роботи дільничної лікарні перед головним лікарем [PERSON] ЦРЛ, який наділений повноваженнями щодо його призначення та звільнення. 21.03.2018 адміністрацією ЦРЛ з метою проведення розслідування за фактом поступлення хворої жительки с Пробійна у вкрай важкому стані було видано наказ №46 «Про створення комісії з проведення службового розслідування» (а.с.114 том 1) яким створено комісію з проведення службового розслідування у складі голови комісії: [PERSON], членів комісії: [PERSON] рай анестезіолог-реаніматор, [PERSON] районний терапевт, [PERSON] районний невролог, [PERSON] завідувач поліклінікою. Також, наказом [PERSON] ЦРЛ №48 від 21.03.2018 (а.с.115 том 1) відсторонено від обовязків головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні [PERSON] з 21.03.2018 до завершення службового розслідування. Згідно акту службового розслідування від 27.03.2018 (а.с.72-75 том 1) комісія вивчивши медичну документацію пацієнтки, всі матеріали долучені до розслідування, поспілкувавшись із головним лікарем Яблуницької дільничної лікарні [PERSON] та лікарем АЗПСМ [PERSON] прийшла до висновку що при лікуванні пацієнтки було порушено всі норми законодавства щодо госпіталізації пацієнтів та клінічні протоколи щодо лікувально-діагностичного процесу, а саме: відсутня первинна документація відповідно до наказу МОЗ України №110 від 14.02.2012 форма №003/0 медична карта стаціонарно хворого, форма №027/0 виписка із медичної карти стаціонарно хворого, форма №066/0 карта хворого, який вибув із стаціонару; неправильні тактичні дії [PERSON], як керівника закладу, а саме не правильна оцінка важкості стану пацієнтки, не повідомлено адміністрацію [PERSON] ЦРЛ про поступлення пацієнтки у важкому стані та не скеровано її до [PERSON] ЦРЛ в день поступлення, відсторонення від лікування пацієнтки лікаря-ординатора стаціонару [PERSON], не враховано психічного стану пацієнтки та розлади свідомості, не здійснювався контроль за прийманням психотропних препаратів, при погіршенні загального стану пацієнтки яка перебувала в стаціонарі Яблуницької дільничної лікарні протягом 5 діб недооцінено важкість стану, як наслідок Кома І, проведення лікування, відповідно до пояснювальної записки [PERSON] було неправильним, а деякі ліки несумісними при одночасному застосуванні, що в результаті призвело до важкого стану пацієнтки поліорганної недостатності, та в кінцевому результаті смерті. Зокрема службовим розслідуванням було встановлено, що 15.03.2018 близько 22.00 год до Яблуницької дільничної лікарні в супроводі брата та фельдшера ФАПу с Пробійна була доставлена хвора [PERSON], яку при її поступленні в Яблуницьку дільничну лікарню, була оглянута лікарем стаціонару [PERSON], який встановивши, що стан хворої при огляді був відносно задовільний залишив її в лікарні до ранку. 16.03.2018 близько 10.00 год хвора була оглянута консілярно [PERSON] та головним лікарем [PERSON], який відсторонив [PERSON] від подальшого лікування і самостійно зайнявся лікуванням [PERSON] та був її куратором до 20.03.2018. 20.03.2018 о 20.45 год хвору [PERSON] було доставлено швидкою медичною допомогою на приймальний покій [PERSON] ЦРЛ, стан якої був важким та поставлено діагноз кома І невідомої етіології. 23.03.2018 було констатовано біологічну смерть хворої [PERSON] Також комісією було встановлено, що хвора [PERSON] знаходилася на стаціонарі в Яблуницькій дільничній лікарні без встановленого діагнозу та заведеної первинної медичної документації згідно наказу МОЗ України від 14.02.2012 №110. На підставі наведеного комісія рекомендувала притягнути винних до дисциплінарної відповідальності, а головного лікаря [PERSON] звільнити із займаної посади за грубі помилки в тактиці та лікуванні пацієнтки Ю.- [INFO], жительки с Пробійна. Дані обставини були встановлені також в судовому засіданні на підставі досліджених наявних в матеріалах справи доказів та показів свідків, зокрема: Свідок [PERSON] суду показав, що він працює на посаді сімейного лікаря Яблуницької дільничної лікарні. Вказав, що 15.03.2018 біля 22.00 год, медсестра із стаціонару попросила його оглянути хвору [PERSON], яка знаходилася в оглядовому кабінеті, куди її привіз брат та пояснив, що остання була закрита вдома близько 3 днів. Він оглянув хвору, життєві показники якої були в нормі, свідомість була затьмарена, вона нечітко відповідала на запитання, а тому він назначивши їй глюкозу залишив її до ранку під наглядом. 16.03.2018 він проконсультувався з головним лікарем [PERSON] та вони вирішили відправити хвору в районну лікарню. Однак, [PERSON] в цей же день, сказав йому, що хвору відправляти нікуди не буде, оскільки зателефонували родичі та попросили не відправляти до районної лікарні без них, після чого кураторством хворої займався [PERSON], і хвору [PERSON] він більше не оглядав. Однак, йому було відомо, що [PERSON] перебувала на стаціонарі в Яблуницькій дільничній лікарні до 20.03.2018, після чого її, через погіршення стану здоровя, було доставлено до [PERSON] ЦРЛ швидкою медичною допомогою у супроводі фельдшера. Зазначив, що хвора [PERSON] дійсно перебувала в дільничній лікарні без відповідної реєстрації та заповнення первинної медичної облікової документації. Зазначив, що оскільки хвора знаходилася під наглядом головного лікаря, то відповідальність за хвору він вже не ніс. Показами допитаної в якості свідка, старшої медсестри Яблуницької дільничної лікарні [PERSON], яка суду показала, що вона чула розмову між головним лікарем [PERSON] та сімейним лікарем [PERSON] під час якої [PERSON] сказав [PERSON], що хвору [PERSON] не потрібно направляти у [PERSON] ЦРЛ, оскільки по неї приїдуть родичі та заберуть її. Особисто вона догляд за хворою не здійснювала та не бачила її. Випискою з\~форми первинної\~облікової документації\~№001/0 Журнал\~обліку прийому\~хворих у\~стаціонар та\~відмов у\~госпіталізації (а.с.84 том 1), листками обліку руху хворих і ліжкового фонду стаціонару Яблуницької дільничної лікарні (а.с.85-92 том 1); виписками з Журналу обліку руху пацієнтів по відділенню Яблуницької дільничної лікарні (а.с.93-96 том 1), з яких вбачається, що за період часу з 12.03.2018 по 26.03.2018 відсутні будь-які відомості про знаходження хворої [PERSON] в стаціонарі Яблуницької дільничної лікарні з 15.03.2018 по 20.03.2018. В той же час, згідно з наказом Міністерства охорони здоровя України від 14.02.2012 №110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоровя незалежно від форми власності та підпорядкування» затверджено: форму первинної облікової документації № 001/о Журнал обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації, згідно інструкції щодо її заповнення, а саме п.п.2, 5, 18 вбачається, що Форма №001/о призначена для реєстрації хворих, які були госпіталізовані в стаціонар, та у разі відмов у госпіталізації в якій вказується кожний хворий, який звернувся до приймального відділення зі скеруванням на госпіталізацію або звернувся самостійно з приводу захворювання чи доставлений бригадою швидкої медичної допомоги у стаціонар і був госпіталізований, а також зазначаються всі випадки відмов хворому в госпіталізації , форма № 001/о має бути пронумерована, прошита, засвідчена підписом керівника та печаткою закладу охорони здоровя; форму первинної облікової документації № 003/о Медична карта стаціонарного хворого № ____,згідно інструкції щодо її заповнення, а саме п.п.2-4 вбачається, що форма №003/о є основним медичним документом, що заповнюється на кожного хворого, який влаштовується на стаціонарне медичне лікування, та ведеться в усіх закладах охорони здоровя, які надають стаціонарну допомогу, та санаторія х,\~яка містить\~всі дані\~щодо стану\~хворого протягом\~усього періоду\~перебування в\~стаціонарі,\~організації та\~проведення лікування,\~а також\~дані обєктивних,\~функціональних,\~рентгенологічних,\~лабораторних та\~інших методів\~обстежень та ведеться з метою контролю належної організації лікувально-діагностичного процесу та використовується для надання матеріалів за запитами (правоохоронних органів, суду тощо). У пункті 43 лікар здійснює записи про стан здоровя та медичного лікування хворого або щогодини, або щодня, або щотижня залежно від стану хворого та місця його перебування (палата інтенсивної терапії, відділення анестезіології та інтенсивної терапії, відділення хірургічного, терапевтичного, психіатричного профілю тощо). Записи повинні у повному обсязі відображати зміни стану хворого (погіршення, поліпшення, повне одужання) та увесь процес медичного лікування чи реабілітації впродовж перебування в стаціонарі. У день виписки хворого зі стаціонару запис лікаря має бути максимально детальним. Щоденникові записи потрібно формулювати стисло і чітко, обовязково зазначати дату (число, місяць, рік) та час (години, хвилини) проведення медичного огляду пацієнта. Щоденникові записи засвідчуються підписом лікуючого лікаря. У період перебування хворого в стаціонарі форма № 003/о зберігається у лікуючого лікаря (п.27). Призначення лікуючого лікаря записуються у щоденнику форми №\~003/о та у формі первинної\~облікової документації\~№ 003-4/о «[PERSON] лікарських призначень», затвердженій наказом Міністерства охорони здоровя України від 29.05.2013 № 435. Записи ведуться розбірливо, чітко, детально із зазначенням дат призначення та відміни лікарських засобів і засвідчуються підписом лікуючого лікаря (п.28); форму первинної\~облікової документації\~Виписка із\~медичної карти\~амбулаторного (стаціонарного)\~хворого згідно\~інструкції щодо\~її заповнення,\~а саме\~п.2\~форма №\~027/о\~заповнюється лікарями\~закладів охорони\~здоровя,\~які надають\~амбулаторно-поліклінічну\~допомогу,\~при направленні\~хворого на\~консультацію в\~інші заклади\~охорони здоровя,\~на стаціонарне\~лікування та\~лікарями стаціонарів\~при виписці\~або у\~випадку смерті\~хворого.\~Пунктами 9-11\~встановлено,\~що в\~кінці форми\~проставляються дата\~заповнення та\~підпис лікаря,\~який заповнив\~виписку на\~хворого. Форма\~№ 027/о\~призначена для\~взаємообміну інформацією\~амбулаторно-поліклінічних\~і стаціонарних\~закладів охорони\~здоровя щодо\~діагнозу,\~перебігу захворювання,\~стану хворого\~при направленні\~(виписці),\~проведенні досліджень,\~консультацій в\~інших закладах\~охорони здоровя,\~лікування,\~диспансерного спостереження\~та інших\~рекомендацій хворому. Форма № 027/о видається на руки хворому або пересилається поштою протягом трьох днів чи передається безпосередньо у заклад охорони здоровя, який направляв хворого; форму первинної облікової документації № 066/о «Карта пацієнта, який вибув із стаціонару, №__», згідно інструкції щодо заповнення якої, а саме п.3 форма № 066/о заповнюється лікуючим лікарем одночасно із здійсненням запису епікризу у первинній обліковій документації, зазначеній у пункті 2 цієї Інструкції, на всіх пацієнтів, які вибули зі стаціонару (виписаних або померлих). Однак в порушення наказу Міністерства охорони здоровя України від 14.02.2012 №110, Положення про Яблуницьку дільничну лікарню, посадової інструкції головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні, форми первинної облікової документації, що використовуються у закладах охорони здоровя незалежно від форми власності та підпорядкування, під час перебування хворої [PERSON] в Яблуницькій дільничній лікарні не велися, факт поступлення хворої та знаходження її на стаціонарному лікуванні, а саме перебування хворої цілодобово в дільничній лікарні, ніким з мед працівників дільничної лікарні задокументовано не було. При цьому, судом не береться до уваги представлена позивачем медична карта стаціонарного хворого [PERSON], як неналежний та недопустимий доказ у справі, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що на момент перебування хворої на стаціонарному лікуванні в Яблуницькій дільничній лікарні така не велася, була відсутня в лікарні на час проведення службової перевірки, перебувала в позивача до 27.03.2018, який на час службового розслідування її не предявив, про неї не згадував, а представив її слідчому Верховинського ВП уже після завершення службової перевірки 27.03.2018. Вказані обставини підтверджуються актом службової перевірки, протоколом засідання комісії та аудіозаписом фіксування засідання тимчасової комісії по проведенню службового розслідування від 21.03.2018, з яких вбачається, що на момент проведення перевірки позивач визнавав факт відсутності будь-якої медичної документації, що фіксувала перебування хворої [PERSON] у Яблуницькій дільничній лікарні, та на запитання головного лікаря 21.03.2018 відповів, що така документація на даний час відсутня, однак може бути ним заповнена заднім числом. Крім цього, в судовому засіданні позивач визнав, що дійсно вказану медичну карту він тримав в себе до 27.03.2018 та не предявляв її в ході службового розслідування. А згідно з листом Верховинського ВП від 14.08.2018 за №2624/108/54/02/2018 (а.с.160 том 1) вбачається, що на запит Верховинського ВП медична карта стаціонарно хворого на імя [PERSON] була надана головним лікарем Яблуницької дільничної лікарні 27.03.2018. За таких обставин, слід прийти до переконливого висновку, що Яблуницькою дільничною лікарнею порушено вимоги чинного законодавства щодо належного документування та фіксування перебування хворої [PERSON], стан здоровя якої після перебування в стаціонарі на протязі пяти днів та отримання невідомого суду лікування, різко погіршився, її було транспортовано медичним транспортом в лікарню вищого рівня в стані коми, де через нетривалий час настала смерть пацієнта. При цьому суд переконаний, що в силу посадових обовязків позивача, як головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні, відповідальність за невиконання законодавчих вимог установою лежить саме на ньому, як керівнику установи. Одночасно, судом не приймаються до уваги посилання сторони позивача, що реєстрація пацієнтів лікарні не була обовязком позивача, оскільки відповідно до посадових обовязків саме позивач, як керівник установи несе відповідальність за належну організацію діяльності дільничної лікарні та виконання посадових обовязків його підлеглими працівниками. В той же час, ним після виявлення порушення лікарем [PERSON] вимог законодавства щодо реєстрації поступлення пацієнта наступного дня після такого поступлення, не тільки не припинено це порушення і не вжито заходів для відновлення законності діяльності закладу, а навпаки продовжувалися дії щодо сприяння такому, оскільки відсторонено попереднього лікаря від лікування пацієнтки, взято її під власний контроль та лікування без подальшого ведення медичної документації, і будучи повідомленим про наявність психічних розладів та не маючи в штаті лікарні лікаря-психіатра, не вирішувалося питання протягом 5 днів щодо відправлення пацієнта до лікарні вищого рівня, де їй могла би бути надана кваліфікована допомога. А тому, враховуючи характер проступку, обставин, за яких його вчинено, наслідків, що настали, бездіяльність позивача, як головного лікаря Яблуницької дільничної лікарні, суд приходить до переконання про вчинення позивачем грубого порушення трудових обов'язків покладених на нього діючим законодавством, директивними документами, інструктивними матеріалами МОЗ України. У звязку із цим позивача було на законних підставах та в строки, визначені ст.148 КЗпП України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено один із передбачених видів дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з підстав передбачених п.1 ст.41 КЗпП України шляхом винесення оскаржуваного наказу. При цьому, судом не приймаються посилання сторони позивача про те, що роботодавцем у наказі конкретно не визначено у чому саме проявилось порушення, яке стало приводом до звільнення, оскільки, як вбачається із наказу про звільнення №51, позивача звільнено за одноразове грубе порушення трудових обовязків, як керівником Яблуницької дільничної лікарні допущених при лікуванні пацієнтки Ю., [INFO], яка померла в ВАІТ [PERSON] ЦРЛ, що на переконання суду полягали в тому числі і в незабезпеченні ведення відповідної первинної медичної документації лікарнею, що і встановлено в ході службового розслідування. Крім цього, судом не приймаються до уваги посилання сторони позивача, щодо порушення процедури звільнення позивача, зокрема в частині не відібрання пояснень у позивача перед звільненням, оскільки за правилами ст.149 КЗпП України обовязок зажадати пояснення від порушника трудової дисципліни у власника або уповноваженого ним органу виникає до моменту застосування дисциплінарного стягнення. Однак, такий обовязок [PERSON] ЦРЛ був виконаний, оскільки позивач був запрошений на присутнім на засідання тимчасової комісії по проведенню службового розслідування 21.03.2018, де давав відповідні пояснення з приводу обставин вчиненого дисциплінарного проступку, що підтверджується протоколом засідання тимчасової комісії від 21.03.2018 (а.с.76-78), а також відповідним аудіозаписом засідання цієї комісії. Також суд не вбачає порушення процедури при звільненні позивача без згоди профспілкового органу, оскільки за правилами ст. 43 КЗпП України, при розірванні трудового договору з підстав передбачених п.1 ст.41 КЗпП України, попередня згода виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, не є обовязковою. При цьому, посилання представника позивача, що позивач не був керівником, так як очолював установу, яка не була юридичною особою судом не приймаються до уваги, так як у відповідності до положень ст.43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення керівника підприємства, установи, організації, в тому числі філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу, які відповідно до положень чинного законодавства України можуть не мати статусу юридичної особи. При цьому, суд враховує, що частину із підстав заявленого предмета позову представником позивача заявлено в порушення вимог ЦПК України уже в ході зясування та перевірки обставин справи, однак враховуючи характер предмета спору, що виник з трудових правовідносин та їх повязаність із заявленими підставами у первісному позові суд надав правову оцінку і цим підставам також. А встановивши необґрунтованість та недоведеність заявленого позову з усіх наведених підстав, в той же час встановивши факт законного притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за вчинене ним одноразове грубе порушення трудової дисципліни та відсутність порушення процедури такого притягнення, суд приходить до переконання про необхідність відмови за безпідставністю в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача, його поновлення на роботі та похідної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Одночасно, вирішуючи питання дотримання позивачем строків звернення до суду з вказаним позовом, суд враховує ту обставину, що ст.233 КЗпП України визначений місячний строк для звернення з позовом про незаконність звільнення з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, який за правилами ст.258 ЦК України є спеціальною скороченою позовною давністю. В ході судового розгляду встановлено, що в день оголошення позивачу наказу 28.03.2018 позивач відмовився від його отримання, що підтверджується актом від 28.03.2018 (а.с.118), і такий надсилався йому поштою. І хоча позивач вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду, так як ним отримано наказ поштою лише 12.04.2017, в той же час суд констатує факт пропуску місячного строку на звернення з цим позовом до суду, оскільки позов до суду подано лише 15.05.2018, що поза межами місячного строку з моменту отримання наказу, який сплив 14.05.2018. При цьому позивачем поважності причин пропуску строку на звернення до суду не наведено. Однак, суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування порушеного суб'єктивного права позивача. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушене, тобто встановлено безпідставність заявлених позовних вимог, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Outcome: dismissed