Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

У лютому 2019 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до Солом`янського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 85308,00 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності платності (розпорядження Нацкомфінпослуг № 2606 від 27.10.2015 зареєстрованого в реєстрі фінансових установ за № 16103225). 01.02.2016 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 8733 в електронній формі. Відповідно до умов договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 2 000,00 грн., строком на 7 днів на умовах строковості, зворотності, платності. За п. 1.5 договору позики здійснюється нарахування відсотків за користування позикою за наступною ставкою: 1,9 % від суми позики але не менше 50,0 грн. за перший день користування позикою; 1,9 % щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно. А позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування нею. Грошові кошти в сумі 2000,00 грн. були перераховані позивачем на рахунок відповідача, уповноваженою особою ТОВ «Платежі Онлайн», яка діяла на підставі Договору доручення №ФБ 211/11 від 18.11.2015, що підтверджується відповідною довідкою. Таким чином, позивачем виконано свої зобов`язання за договором позики в повному обсязі. Натомість відповідач станом на день подання позову, взяті на себе зобов`язання по договору позики не виконала, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість в сумі 85 308,00 грн., яка складається: основний борг - 2000,00 грн., заборгованість по відсотках - 83308,00 грн., та підлягає стягненню в судовому порядку. З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги. 04.02.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою суду від 08.02.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. 13.05.2019 надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову повністю посилаючись на те, що вона ніколи не укладала електронний договір позики з ТОВ «ВЕЛЛФІН», а також не отримувала від цього товариства грошові кошти в борг. Крім того, зазначила до позовної заяви додано копію іншого договору - №8801 від 01.02.2016. Вказала, що копію договору доручення №ФБ 211/11 від 18.11.2015 з ТОВ «Платежі онлайн» не надано, що унеможливлює встановлення правового зв`язку між позивачем та фактом видачі ним кредитних коштів, крім того, повідомлення ТОВ «Платежі онлайн» не є первинним платіжним документом та не містить реквізитів рахунку відповідача ( на який нібито було перераховано кредитні кошти). Крім того, в договорі №8801 від 01.02.2016 зазначені реквізити іншого паспорту, ніж той, що належить відповідачці. Також посилалася на те, що після отримання від позивача листа з претензією одразу звернулася до правоохоронних органів з відповідною заявою, яку внесено до ЄРДР 20.04.2018 за №12018220490001754. 13.05.2019 від відповідачки надійшла апеляційна скарга на ухвалу судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2019. 10.07.2019 постановою Київського апеляційного суду м. Києва, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2109 залишено без змін. Ухвалою суду від 26.07.2019 призначено цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики до судового розгляду з повідомленням сторін. Представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» у судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи у його відсутності. У судовому засіданні представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того, зазначив, що договір, на який посилається позивач є нікчемним. Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Позивач звертаючись до суду з позовом зазначає, що відповідно до договору №8733 від 01.02.2016 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, сторони, а саме: [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЛФІН», уклали в електронному виді шляхом реєстрації відповідача на відповідному сайті і виконання нею відповідних дій, які свідчать про укладення договору, вказаний договір про надання кредиту. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до норм ст. 13 вказаного вище ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону: вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. З Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на офіційному веб-сайті було надано роз`яснення щодо тлумачення ст.ст. 3,11,12 ЗУ «Про електронну комерцію». Так, на офіційному веб-сайті Комісії за адресою https://www.nfb.gov.ua/ua/Holovni-podii/27162.html було деталізовано Порядок укладення електронного договору про надання позики на умовах фінансового кредиту в ITC небанківської фінансової установи відбувається за такими етапами: 1.Етап: клієнт (споживач) ідентифікувався в ITC (ч. 8 ст. 11 Закону). При цьому ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в ITC суб`єкта електронної комерції (ч. 4 ст.14 Закону); 2.Етап: клієнт (споживач) в ITC надає всю необхідну інформацію для формування фінансовою установою належної пропозиції клієнту (споживачу), при цьому ITC має передбачати технічну можливість клієнта (споживача) змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття ним пропозиції (абз. 3 ч. 8 ст. 11 Закону); 3.Етап: фінансовою установою направляється (розміщується) клієнту (споживачу) в ITC індивідуальна оферта (з відповідними активними посиланнями на інші частини оферти, у разі їх наявності), яка має містити істотні умови кредитного договору, визначені ст. 1054 ЦКУ та ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (ч. 1 ст. 11 Закону), а також статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (за умови поширення); 4.Етап: акцептування клієнтом зазначеної в III етапі оферти шляхом надсилання електронного повідомлення або заповненням формуляра заяви (форми), які повинні містити істотні умови кредитного договору, про прийняття такої пропозиції (ч. 6 ст. 11 Закону). При цьому зазначені електронне повідомлення та заява (формуляр) підписуються електронним підписом одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону). Одноразовий ідентифікатор направляється споживачу засобами зв`язку, зазначеними під час реєстрації та може використовуватися тільки один раз; 5. Етап: після акцептування клієнтом (споживачем) оферти, він повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа. Документ повинен містити обов`язкові відомості відповідно до ч. 1 статті 11 Закону, рекомендується також зазначати умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів (за необхідності). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону). Слід зазначити, що відповідно до частини першої та другої статті 1055 ЦКУ, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з абзацом першим частини другої статті 215 ЦКУ недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 216 ЦКУ недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Електронний договір укладений з порушенням порядку, визначеного статтею 11 Закону, зокрема за відсутності належної оферти або акцепту, не може бути прирівняний до договору, укладеного в письмовій формі, у зв`язку з цим, не створюватиме юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Слід зазначити, що Нацкомфінпослуг належним доказом підтвердження укладення фінансовою установою зі споживачем електронного договору може бути посвідчена керівником фінансової установи роздруківка інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в ITC (далі - Log file ), якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору вінформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів. Відповідно до Правил надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному веб-сайті кредитора та передбачають порядок подання заявки, укладення договору та отримання грошових коштів, вказані Правила передбачають виключно ідентифікацію клієнта за допомогою логіна та паролю при вході до особистого кабінету. Пункт 14.3. Договору вказує на те, що Логін особистого кабінету та пароль особистого кабінету підтверджує особисте авторство Позичальника та є аналогом його власноручного підпису. Таким чином, Правила надання грошових коштів у вигляді позики, які використовує у своїй діяльності ТОВ «Веллфін», не передбачають належної ідентифікації Позичальника при укладанні договору позики у електронній формі. Всупереч ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» договір, що наявний в матеріалах справи не підписаний жодним із способів підписання електронного договору, передбачених ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Більше того, жоден із належних способів підписання навіть не передбачений Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, якими користується ТОВ «Веллфін». Таким чином, договір, на який посилається ТОВ «Веллфін» у своїх позовних вимогах, не має належного акцепту, а отже за своїми правовими наслідками є нікчемним договором. Окрім того, що вказаний договір не був належним чином підписаний позичальником, позивачем не доведено факту вручення позичальнику екземпляру договору та при цьому не доведено, що грошові кошти отримано саме [PERSON] . Окремо суд звертає увагу на ту обставину, що в договорі, що наданий позивачем зазначена особа [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, ІПН [NUMBER] , стороною ж по справі є [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Орджонікідзевським РВХМУУМВС України в Харківській області. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту укладання між сторонами договору позики № 8801 від 01.02.2016, що наявний в матеріалах справи так і договору № 8733 на який посилається позивач в позові та факту передання грошових коштів за цим договором позики позивачці. А відтак позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволенню не підлягають. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», відшкодування судових витрат не здійснюється. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed