Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON]звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом до ПП «Ресурс-юг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: директор ПП «Ресурс-юг» [PERSON], посилаючись на те, що 08 серпня 2011року її чоловік [PERSON], який працював водієм в ПП «Ресурс-Юг» та перевозив вантаж по маршруту Україна-Азербайджан-Україна, під час перебування у відрядженні був вбитий на території [PERSON]. Вказувала, що за наслідками роботи спеціальної комісії частина її складу визнала нещасний випадок із [PERSON] таким, що пов'язаний із виробництвом. Наполягала, що вбивство її чоловіка є підставою для предявлення вимог про відшкодування ПП «Ресурс- Юг» «завданої їй моральної та майнової шкоди. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] суму моральної шкоди, завданої смертю [PERSON] внаслідок нещасного випадку, повязаного із виробництвом, у розмірі 2000000,00грн.; стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 102000,00грн. Позивач та її представник у\~судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у\~судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував, про що надав письмовий відзив. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з підприємством ПП «Ресурс-Юг», на підставі трудового договору. Вказана обставина не заперечувалась сторонами та є такою, що не підлягає доведенню. Згідно договору про повну матеріальну відповідальність від 03 червня 2011 року, укладеного між ПП «Ресурс-Юг» та [PERSON],[PERSON] обіймаючи посаду водія, прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності всіх переданих йому під звіт товарно-матеріальних цінностей та коштів. Відповідно до акту прийому-передачі від 25 липня 2011 року, ПП «Ресурс-Юг» передало [PERSON] автомобіль марки «ДАФ», д\\н ВН9251СО, причіп рефрижератор LAMBERET LVFS, д\\н ВН2288ХО. Наказом ПП «Ресурс-Юг» від 26 липня 2011 року, [PERSON] було постановлено відрядити [PERSON] з 26.07.2011 року по 25.09.2011 року, у звязку з перевезенням вантажу по маршруту руху Україна-Азербайджан-Україна. Згідно копії журналу реєстрації виїзду-заїзду підприємства ПП «Ресурс-Юг», 26 липня 2011 року [PERSON] здійснив виїзд з території вказаного підприємства, на автомобілі марки «ДАФ», д\\н ВН9251СО. Судом встановлено, що під час вказаного службового відрядження, [PERSON] був вбитий [PERSON] та [PERSON] в серпні 2011 року, що підтверджується вироком Верховного Суду [PERSON], апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації. Крім того, рішенням Березівського районного суду Одеської області від 13.10.2014 року [PERSON] був визнаний померлим, 08 серпня 2011 року в РФ, [PERSON]. Рішенням суду зазначено, що факт смерті підтверджується вироком Верховного суду [PERSON] від 13 червня 2013 року та ухвалою Верховного суду РФ, з яких вбачається, що [PERSON] було вбито. При цьому, в рішенні суду було зазначено, що [PERSON] було вбито під час відрядження. Разом з тим, рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.08.2016 року, рішення Березівського районного суду Одеської області було змінено, зазначено, що суд першої інстанції встановлюючи обставини справи та посилаючись на те, що [PERSON] був вбитий під час відрядження, не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] дійсно перебував у відрядженні в м. Ізбербаш республіки Дагестан, Російської Федерації та був вбитий саме при виконанні трудових обовязків водія ПП «Ресурс-Юг». Таким чином, рішенням апеляційного суду Одеської області не був встановлений факт не перебування [PERSON] у відрядженні, а лише констатовано про передчасність такого висновку щодо перебування у відрядженні в рішенні суду першої інстанції. Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 07.08.2011 року у ПП «Ресурс-Юг», форми №5 від 02.03.2016 року, було встановлено, що причиною нещасного випадку є відсутність або неякісне проведення медичного обстеження. В якості психофізіологічної причини, було зазначено про смерть, яка наступила внаслідок протиправних дій інших осіб. Висновком комісії було зазначено, що нещасний випадок, який стався 07.08.2011 року із водієм вантажного автомобіля ПП «Ресурс-Юг» [PERSON], пов'язаний з виробництвом. Судом встановлено, що члени комісії з відповідним рішенням комісії були не згодні, у звязку з чим, склали окремі думки. На підставі акту форми № 5, начальником ГУ Держпраці в Одеській області 02.03.2016 року, затверджено акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, в якому зазначено про необхідність усунення встановлених порушень, що спричинили нещасний випадок. Відповідно до документів спеціального розслідування, основною причиною настання смерті [PERSON], що спричинило заподіяння душевних страждань позивачці, є протиправні дії інших осіб. Відсутність або неякісне проведення медичного обстеження (професійного відбору), згідно з Актом форми Н-1, належить до супутньої причини настання нещасного випадку. Таким чином, документами спеціального розслідування визначено, що безпосередньою підставою настання смерті потерпілого є злочинні дії інших осіб. Поведінка посадових осіб відповідача з неналежної організації медичного обстеження і професійного відбору не є безпосереднім наслідком загибелі потерпілого, і, у свою чергу, призвела виключно до неналежного стану охорони праці на підприємстві та недисциплінованості працівників. Вказані обставини підтверджуються висновками спеціальної комісії, які містять рекомендації керівництву ПП «Ресурс-Юг» щодо впровадження заходів з метою усунення недоліків в організації праці підприємства. Зокрема, спеціальна комісія, ухвалила постійно підвищувати рівень дисциплінованості працівників і суворого дотримання вимог чинного законодавства з питань охорони праці, тим самим, наголосивши, що неналежне ставлення працівника до техніки безпеки, режиму роботи і організації праці, мало наслідком створення ним небезпечної для життя і здоров я обстановки, яка призвела до настання фатальних наслідків. Таким чином, діяльність ПП «Ресурс-Юг» не можливо визначити, як протиправну, яка порушила інтереси потерпілої особи (позивачки) і безпосередньо спричинила та мала одіяння їй моральної шкоди. Неналежна організація посадовими особами охорони праці на підприємстві мала наслідком порушення законодавчих їй праці та техніки безпеки, однак не прав та інтересів позивачки як встановлено диспозицією статті 23 Цивільного кодексу України. Відповідно до змісту позовної заяви [PERSON] «протиправність діяльності відповідача», яка спричинила заподіяння моральної шкоди позивачу наполягала в тому числі у факті невизнання перебування вбитого [PERSON] у трудових відносинах з ПП «Ресурс Юг» наполягає\~на тому,\~що дані\~твердження суперечать\~дійсності,оскільки відповідач під\~час участі\~у складі\~спеціальної комісії\~із розслідування\~нещасноговипадку та під час судового оскарження дійсності Актів комісії жодним чином не заперечував і не оспорював\~факт перебування\~у трудових\~відносинах із\~загиблим. Юридичною особою виключно були вжиті правомірні механізми із захисту законних інтересів оскарження дійсності Актів Н-1 та Н-5 з підстави їх невідповідності вимогам законодавства. Так, відповідно до статті 55 Конституції, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів самоврядування, посадових і службових осіб. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обовязковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Причинний звязок є обовязковою умовою відшкодування моральної шкоди і полягає в існуванні реального обєктивного зв'язку між дією (бездіяльністю) особи і наслідком у вигляді моральних страждань позивача. Відповідно причина у формі протиправного діяння має бути єдиною підставою і безпосередньо призвести до наслідку - моральної шкоди. Як зазначалось раніше, основною причиною заподіяної позивачці моральної шкоди є злочинні дії, зокрема умисне вбивство, вчинене третіми особами. Відповідно причинний зв'язок між діяльністю посадових осіб ПП «Ресурс- Юг» та спричиненим наслідком у вигляді душевних страждань і болю позивачки і її малолітнього сина є обєктивно відсутнім. Частиною 1 статті 1167 ЦК визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частина 2 визначає виключні випадки відшкодування шкоди субєктом її завдання за відсутності його вини, до яких відносить заподіяння шкоди органами державної влади, місцевого самоврядування або фізичною або юридичною особою у випадку дії джерела підвищеної небезпеки чи внаслідок незаконного засудження, притягнення до кримінальної відповідальності тощо. Відповідно до\~п.\~6\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» від\~31.03.1995\~р.\~№ 4\~особа звільняється\~від відповідальності\~з відшкодування\~моральної шкоди,\~якщо доведе,\~що остання\~заподіяна не\~з її\~вини.\~Таким чином,\~чинне законодавство\~серед загальних\~підстав відповідальності\~за завдану\~шкоду визначає\~вину заподіювана,\~тобто його\~усвідомлення протиправності\~власного діяння\~і його\~шкідливих наслідків,\~які беззаперечно\~настануть у\~випадку його\~вчинення.\~Відповідно за\~відсутності протиправного\~характеру діяння,\~його спрямованості\~на настання\~негативних наслідків\~(зокрема,загибелі [PERSON]П.),\~і реальної\~можливостіспричинення даним діянням шкоди у вигляді душевних страждань позивачки, вести мову про існування вини ПП «Ресурс-Юг» або його посадових осіб неможливо. Таким чином завдані позивачці загибеллю чоловіка душевні страждання є наслідком протиправного злочинного діяння засуджених осіб. Відповідно до статті 1167 ЦК, шкода підлягає відшкодуванню тією особою, яка її завдала. Відповідно до Апеляційної ухвали Верховного суду РФ згідно з приписами законодавства тієї держави на території якої був вчинений злочин визнано винними та покарано осіб, які є причетними і вчинили вказаний злочин. Згідно з п. 4 Постанови КМУ «Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» від 14 серпня 1996 р. N 959 страхувальниками водіїв є юридичні особи або дієздатні громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, які є власниками транспортних засобів чи експлуатують їх і уклали із страховиком договори страхування. Пункт 8 визначає, що страховики виплачують страхові суми у разі загибелі або смерті застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті сім'ї загиблого або його спадкоємцю у розмірі 100 відсотків страхової суми. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування". Таким чином, згідно з вимогами чинного законодавства страхову суму виплачують виключно страховики, якими є уповноважені страхові організації, відповідно вимагати від ПП «Ресурс-Юг», яке не є страховиком і не має право здійснювати страхову діяльність, виплатити страхову суму за особистим страхуванням водія транспортного засобу у розмірі 102 000 (сто дві тисячі) гривень позивачка не має права, оскільки відповідна вимога є безпідставною і суперечить чинному законодавству. Відповідно до\~п.\~4\~Постанови КМУ\~«Положення про\~обов'язкове\~особисте страхування\~від нещасних\~випадків на\~транспорті» від\~14\~серпня 1996\~р.\~N\~959\~страхова виплата\~застрахованому здійснюється\~страховиком на\~підставі заяви\~застрахованого про\~її виплату;\~акта про\~нещасний випадок;\~листа непрацездатності\~(для\~працюючої особи)\~або довідки\~закладу охорони\~здоров'я,\~що засвідчив\~тимчасову непрацездатність\~громадян (для\~непрацюючої особи),\~або довідки\~спеціалізованих установ\~про встановлення\~інвалідності;\~у разі\~загибелі чи\~смерті застрахованого\~внаслідок нещасного\~випадку -\~копії свідоцтва\~про смерть,\~а також\~страхового поліса\~або документа,\~що його\~замінює (для\~пасажира пільговоїкатегорії - документа, що підтверджує право на пільги). Пунктом 7 постанови визначено, що страховими випадками є загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті. З Згідно з Довідкою ПП «Ресурс-Юг» водій та транспортний засіб в порядку визначеному чинним законодавством були застраховані і мали належним чином оформлені документи для провадження діяльності із перевезення вантажу і виїзду автомобіля закордон. Відповідач наголошує, що за відсутності належним чином оформлених документів із страхування цивільно-правової відповідальності згідно з вимогами чинного законодавства, транспортний засіб разом з водієм не перетнули б митний кордон держави. Крім того, як зазначено у Довідці, за умовами договору страхування власників наземних транспортних засобів та відповідно до п. 7 Постанови КМУ № 959 здійснення страхового відшкодування можливе при настанні страхового випадку на транспорті. Згідно з обставинами нещасного випадку, встановленими спеціальної комісією Актом Н-1 та Н-5 на підставі документів кримінального провадження, вбивство [PERSON] було вчинено після залишення загиблим звіреного йому службового автомобіля у транспортному засобі одного із засуджених. Враховуючи викладене, обставини смерті не діють підстав встановити, що мав місце нещасний випадок на транспорті, який є підставою для отримання страхової суми за договором страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] не надала суду докази порушення її прав відповідачем. І лише у разі порушення таких прав позивач може звернутися до суду за їх захистом, обравши відповідний ефективний спосіб захисту права. В даному випадку, позивач не надала суду належних, допустимих, переконливих доказів у обґрунтування своїх вимог в розумінні ст.ст.76,81 ЦПК України. Крім того, позивач при розгляді справи не надала суду докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги. Відтак, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Outcome: dismissed