Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

17.09.2013р. позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 25.06.1982р. по 14.08.2012р. він служив на різних посадах в пожежній охороні Красноокнянського району, був пожежним, командиром відділення, начальником караулу, та має безперервний стаж роботи в пожежній охороні 30 років. З 01.06.2012р. по 14.08.2012р. він служив на посаді командира відділення, а наказом ГТУ МНС України №261 від 09.08.2012р. його звільнено із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України, в зв'язку зі скороченням штатів, однак на підставі постанови Кабінету Міністрів України №33 від 21.01.2013р. «Головне територіальне управління МНС в Одеській області» було ліквідоване, а його правонаступником стало «Головне управління ДСНС в Одеській області», а отже належним відповідачем по справі, на думку позивача, є «Головне управління Держаної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області». Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач зазначив, що хоча його звільнення здійснено на підставі наказу МНС від 07.05.2012р. №753 та наказу ГТУ МНС в Одеській області від 30.05.2012р. №5, але він був прийнятий на посаду 01.06.2012р. по переводу, тобто після прийняття вказаних наказів, якими штати були не лише ліквідовані, а і затвердженні нові, згідно яких його посада збереглася і штатна чисельність не змінилась. За твердженням позивача, ліквідація структурного підрозділу - ППЧ №15 та створення нового підрозділу не є ліквідацією юридичної особи, і без зменшення штатної чисельності працівників не може бути підставою для звільнення працівників, як зазначається в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р. №9, оскільки відповідач не запропонував йому роботу за новим штатним розкладом, що є грубим порушенням його законних трудових прав. Крім того, як вказує позивач, відповідачеві добре відомо про наявність у нього безперервного 30-річного стажу служби в пожежній охороні, а відтак, про переважне право на залишення на роботі. Також, поважною причиною пропуску строку для звернення до суду, на погляд позивача, є його перше звернення до суду 14.09.2012р., та неспроможність виконати ухвалу суду від 18.09.2012р., про залишення позовної заяви без руху, з поважної причини, оскільки відповідач навмисно не видавав йому на руки довідку про доходи за останні два місяці роботи, для надання суду відповідних розрахунків, а тому просив поновити строк для звернення до суду з даним позовом, поновити на роботі, а також стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09.08.2012р. до дня поновлення на роботі. Представник відповідача подав до суду письмові заперечення проти позову, стверджуючи, що ГУ ДСНС України в Одеській області не є належним відповідачем по даній справі, позивачем пропущений строк для звернення до суду, оскільки він не довів навмисного не видання довідки про доходи за останні два місяці роботи, і його звільнення здійснено відповідно до чинного законодавства та нормативно-правових актів, на що згоди профспілкового органу не вимагалось. Окрім цього, переважного права для залишення на роботі у позивача не було, оскільки він досяг граничного віку перебування на службі в органах та підрозділах цивільного захисту осіб рядового та начальницького складу - 50 років, а тому просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. /ар.сп. 63-68, 142-145 / Позивач та його представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, пояснюючи суду, що 31.05.2012р. він був звільнений Котовським управлінням, а 01.06.2012р. прийнятий на роботу Одеським управлінням, а в подальшому 09.08.2012р. був звільнений за скороченням штатів, разом з іншими колегами - всього 15 чоловік, однак останні, своє звільнення в судовому порядку не оспорювали, оскільки була обіцянка керівництва облуправління про їх працевлаштування. Після звільнення йому стало відомо, що скорочення штатів фактично не відбулося, оскільки в підрозділі залишилась та ж сама кількість працівників, а тому вважає своє звільнення неправомірним. Введення атестованих посад замість вільнонайманих, без переатестації, на переконання представника позивача, не являлось підставою для звільнення. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, суду пояснив, що позивач був звільнений із займаної посади обґрунтовано і згідно діючих нормативних актів, а також пропустив строк звернення до суду, а тому його позовні вимоги задоволенню не підлягають. Всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши всі докази, якими сторони обґрунтовували свої вимоги чи заперечення, та проаналізувавши правові норми, якими регулюються вказані правовідносини, а також регламентується порядок і підстави поновлення строку для звернення до суду, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного: згідно трудової книжки серії [NUMBER] від 25.05.1977р., на ім'я [PERSON], та витягу з наказу Головного територіального управління МНС України в Одеській області від 09.08.2012р. №261 (по особовому складу цивільного захисту), позивач в період з 25.06.1982р. по 14.08.2012р. працював в ППЧ-15 смт.Красні Окни Красноокнянського району ГТУ МНС України на посадах - пожежного, командира відділення, із якої звільнений, згідно п.1 ст.40 КЗпП України, "у зв'язку з скороченням штатів"; /ар.сп. 8-10 / із розрахунку компенсації за час вимушеного прогулу від 17.09.2013р., виконаного позивачем, його середньомісячна заробітна плата склала 1720грн., а сума компенсації за час вимушеного прогулу, на день подачі позову, складала 32 976,36грн.; /ар.сп. 5 / наказами МНС України від 07.05.2012р. №753 та ГТУ МНС України в Одеській області від 30.05.2012р. №5 (з основної діяльності) 15 професійну пожежну частину Головного територіального управління МНС в Одеській області, смт.Красні Окни, що утримувалась на штаті «15 професійна пожежна частина, смт.Красні Окни, Головного територіального управління МНС в Одеській області», чисельністю 23 працівники, ліквідовано, а утворено 27 державну пожежно-рятувальну частину Головного територіального управління МНС в Одеській області, з утриманням її на штаті №16/57 «27 державна пожежно-рятувальна частина Головного територіального управління МНС в Одеській області» (постійної готовності) чисельністю 23 особи начальницького складу, місце дислокації - смт.Красні Окни; /ар.сп. 11-21, 24-27, 73-75, 91 / постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2013р. №33 Головне територіальне управління МНС в Одеській області та Головне управління Держтехногенбезпеки в Одеській області реорганізовано, з утворенням Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій в Одеській області, як юридичної особи публічного права; /ар.сп. 22-23 / відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) від 14.08.2012р. №02/144/11, середньомісячна заробітна плата позивача за останні два місяці, які передували дню звільнення, склала 1715,04грн. (3 430,08 : 2); /ар.сп. 29 / вперше позивач звернувся до суду із даним позовом 14.09.2012р., однак ухвалою Красноокнянського райсуду від 18.09.2012р. його позовна заява була залишена без руху, для виправлення недоліків (відсутності розрахунку позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), а в подальшому повернута йому, із-за невиконання вимог суду; /ар.сп. 30-32 / згідно повідомлення Державного реєстратора Виконавчого комітету Одеської міської ради, про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи, 25.04.2013р. внесено запис №15561110012014788 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи «Головне управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Одеській області»; /ар.сп. 69 / постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2012р. №30 «Про утворення територіальних органів Міністерства надзвичайних ситуацій», якою утворено юридичну особу публічного права - Головне територіальне управління МНС в Одеській області, втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2013р. №33 «Про утворення територіальних органів Державної служби з надзвичайних ситуацій та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України»; /ар.сп. 70-72 / із книги обліку трудових книжок та відомості про ознайомлення особового складу Красноокнянського районного відділу ГУ МНС України в Одеській області з наказом Головного територіального управління №5 від 30.05.2012р. видно, що позивач ознайомився із вказаним наказом 03.06.2012р., а трудову книжку отримав 14.08.2012р.; /ар.сп. 78-80 / із штату №16/57 27 державної пожежно-рятувальної частини Головного територіального управління МНС в Одеській області (смт.Красні Окни) вбачається, що його введено в дію наказом МНС України №753 від 07.05.2012р., на заміну штату «15-а професійна пожежна частина, ІІІ-ї групи, смт.Красні Окни Красноокнянського району Головного територіального управління МНС в Одеській області», загальною чисельністю 23 особи рядового і начальницького складу; /ар.сп. 81-90 / наказом ГТУ МНС України у Одеській області від 16.05.2012р. №3 (з основної діяльності) 15-а професійна пожежна частина ІІІ-ї групи смт.Красні Окни Красноокнянського району Головного територіального управління МНС в Одеській області зарахована на фінансове забезпечення вказаного управління; /ар.сп. 92-93 / згідно наказу Котовського районного управління ГУ МНС України в Одеській області від 31.05.2012р. №100 (по особовому складу цивільного захисту), позивача, відповідно до поданої ним заяви, звільнено із займаної посади - командира відділення професійної пожежної частини №15 Красноокнянського районного відділу, відповідно до ст.36 п.5 КЗпП України, по переводу до Головного територіального управління МНС в Одеській області; /ар.сп. 94, 138 / наказом Головного територіального управління МНС України в Одеській області від 01.06.2012р. №14 (по особовому складу цивільного захисту), позивача, відповідно до поданої ним заяви, прийнято по переводу з 01.06.2012р. на посаду - командира відділення професійної пожежної частини №15 смт.Красні Окна Красноокнянського району Головного територіального управління МНС в Одеській області; /ар.сп. 95-97 / відповідно до довідки первинної профспілкової організації Головного територіального управління МНС України в Одеській області від 10.06.2012р. №5/17 та заяви позивача від 01.06.2012р., останній відмовився від вступу у вказану профспілкову організацію; /ар.сп.98,117/ із повідомлення стягувачу по іншій цивільній справі від 14.06.2013р. видно, що Головне територіальне управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Одеській області, код ЄДРПОУ 38643633, відповідно до мережі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, що отримують фінансування з Державного та місцевих бюджетів у 2013 році через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, на обслуговуванні не знаходиться, однак за цим же кодом ЄДРПОУ 38443633 обслуговується Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області; /ар.сп. 139 / ст.43 Конституції України встановлено право кожного на працю та гарантовано захист від незаконного звільнення; ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі; згідно п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; п.3 ч.2 ст.42 КЗпП України встановлено переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; ч.1 ст.43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 вказаного кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник; відповідно до п.1 ч.1 ст.43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку ліквідації підприємства, установи, організації; ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу, а у разі звільнення працівника з ініціативи роботодавця він зобов'язаний у день звільнення видати працівнику копію наказу про звільнення з роботи, а в інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника; згідно ст.49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати; ст.49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, і одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; пунктом 2 ст.232 КЗпП України визначено, що безпосередньо в районних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору; ч.1 ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки; відповідно до ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 вказаного Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки; із змісту ст.ст.104, 105, 110 Цивільного кодексу України вбачається, що в результаті ліквідації юридичної особи її діяльність припиняється без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов'язків до інших осіб, яка настає з дня внесення до єдиного державного реєстру відповідного запису. Ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи, зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а констатує лише зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників; п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. (із відповідними змінами) висловлена правова позиція, що передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк звернення до суду поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору, і у разі його пропуску без поважних причин у позові може бути відмовлено; п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. (із відповідними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» суди, при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, і при реорганізації підприємства, установи звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, в частині звільнення позивача, та проаналізувавши правові норми, які регламентують порядок такого звільнення, суд приходить до думки, що звільнення позивача відбулось з порушенням чинного трудового законодавства, оскільки фактичної ліквідації установи не відбулось, а реорганізація її структурних підрозділів не потягла за собою скорочення чисельності працівників чи штату. Водночас, досліджуючи причини пропуску позивачем строку для звернення до суду за захистом свого порушеного права, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для його поновлення, виходячи з того, що пояснення позивача про поважність причини пропуску встановленого строку не підтверджена належними, допустимими та достовірними доказами. Із матеріалів справи вбачається, що хоча вперше позивач звернувся до суду своєчасно, тобто 14.09.2012р., однак після залишення суддею позовної заяви без руху (із-за відсутності розрахунку позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), він вказані судом недоліки не виправив та із клопотанням до суду про витребування у відповідача необхідних для цього документів не звертався. Твердження позивача, щодо відмови роботодавця у видачі йому довідки про середню заробітну плату і отримання її «обхідними шляхами через службу занятості», не підтверджено з його боку жодним доказом, натомість надана довідка «про доход за червень-липень 2012р.» датована 14.08.2012р., тобто була підготовлена відповідачем на час звільнення. Окрім цього, з думкою представника позивача, про обов'язок роботодавця видати працівнику довідку про середню заробітну плату в день звільнення, суд погодитись не може, оскільки чинним трудовим законодавством (ст.49 КЗпП України) передбачено видачу такої довідки лише на вимогу працівника. Також, репліка представника позивача, по результатам судових дебатів, щодо наявності у справі ухвали попереднього складу суду про начебто поновлення строку звернення до суду, є помилковою, виходячи з того, що вказаним складом суду прийняті лише ухвали про забезпечення доказів і про задоволення заяви про самовідвід, та з урахуванням того, що діючим процесуальним законом вирішення цього питання в стадії відкриття провадження у справі чи в процесі розгляду справи не передбачено. Таким чином, хоча позивач і був звільнений з порушенням чинного трудового законодавства, однак, на переконання суду, в задоволенні позову слід відмовити, із-за пропуску строку для звернення до суду, оскільки поважність його пропуску позивачем не доведена. Натомість, надані стороною відповідача письмові докази, у вигляді запиту-повідомлення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 15.10.2013р., про наявність інформації про юридичну особу - Головне територіальне управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Одеській області (ГТУ МНС України в Одеській області), наказу МНС України від 30.01.2012р. №99 (з основної діяльності), та наказу ГУ МНС України в Одеській області від 13.02.2012р. №37 (з основної діяльності), суд змушений відхилити, оскільки вони повністю спростовуються іншими доказами у справі, зокрема повідомленням про припинення юридичної особи, та з урахуванням, що Головне управління ДСНС в Одеській області є правонаступником зазначеної юридичної особи. /ар.сп. 76-77, 137, 149-152 / На підставі ч.1 ст.233 КЗпП України, та

Outcome: dismissed