Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом про розірвання договорів оренди землі: площею 3,57 га, від 26 серпня 2004 року, який зареєстрований у державному реєстрі земель за [NUMBER] від 31.03.2004 року, договору оренди землі площами 3,81 га та 3,66 га, від 31 березня 2004 року та додаткову угоду № 1 до договорів оренди землі від 09.01.2007 року за зареєстрованими номерами [NUMBER], [NUMBER] до договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року зареєстрованої у Катеринопільському райвідділі ЧРФ Центр ДЗК 12 грудня 2007 року за [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача за згодою позивача, який підтримав позицію свого представника, змінив позовні вимоги подавши письмову заяву (а.с.78), в якій просить визнати недійсним договір оренди землі від 26 серпня 2004 року, площею 3,81га і площею 3,66 га, що зареєстрований у державному реєстрі 31.03.2004 року за № [NUMBER], який укладений між його матір'ю [PERSON] і ТОВ «Агрофірма Зоря», і власником цих ділянок він став після успадкування їх, після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO]. На підставу своїх вимог представник позивача зазначив, що отримавши вищезазначений договір оренди землі його довіритель [PERSON], ознайомившись із Держаним актом на право власності на землю серії [NUMBER] виявив, що Державний акт на земельні ділянки, площами 3,81 га та 3,66 га виданий 24 листопада 2004 року, при цьому договір оренди землі, де предметом договору є ці ділянки укладений, був 26 серпня 2004 року, тобто до отримання їх власником, тобто його матір'ю [PERSON], Державного акту на ці ділянки, а тому вважає, що при укладенні договору оренди допущено грубе порушення Закону України «Про оренду землі», цивільне законодавство, щодо встановлення порядку укладення договорів оренди та порушено Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виходячи з наступного. Суб'єктом права власності на землю господарського призначення є громадяни України, які володіють земельною дієздатністю, тобто здатні своїми діями набувати суб'єктивних прав і виконувати юридичні обов'язки щодо конкретної земельної ділянки, такі громадяни визнаються суб'єктами права приватної власності. Відповідно ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, право власності на таке майно виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином вважає, що право власності на земельні ділянки площею - 3,81га, та 3,66га, згідно державного акту серії [NUMBER] у матері позивача [PERSON], виникло тільки 24 листопада 2004 року, вказаний акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 370 відділом Держкомзему у Катеринопільському районі за поданням орендаря. Із змісту ст.78 Земельного Кодексу України, зокрема ч.1 право власності на землю це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками і ч.2 цієї статті визначено: право власності на землю, набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. А тому вважає, що право володіння, користування і розпорядження земельними ділянками у [PERSON], виникло тільки з 24 листопада 2004 року і укладати договір оренди землі на вказані земельні ділянки 24 серпня 2004 року вона права не мала, так як у неї була відсутність земельна правосуб'єктність, та правоздатність укладати договір оренди так як вона не мала статусу орендодавця та не могла бути стороною договору оренди так як орендодавці можуть бути громадяни та юридичні особи у власності яких перебувають земельні ділянки. Крім того зазначає, що відповідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно. А відповідно ч.3 ст.3 цього ж закону права на нерухоме майно та їх обтяження які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону виникають з моменту такої реєстрації Закон №1952-ІУ від 01 липня 2004 року. На підставі вище наведеного порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстава відмови в ній встановлюється законом. Реєстрація прав власності на земельні ділянки здійснюється в момент видачі державного акту на підставі «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і права постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року в редакції Наказу від 23 серпня 2001 року №144 . Таким чином представник позивача та позивач вважають, що на момент укладення договору оренди землі 24 серпня 2004 року у матері позивача [PERSON], були відсутні державний акт на право власності на землю, технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку та кадастровий план. Позивач [PERSON] та його представник вважають, що договір оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року зареєстрований у державному реєстрі 31.03.2004 року за № [NUMBER] площею - 3,81га та 3,66га не міг бути укладеним оскільки державний акт на право приватної власності на земельну ділянку був виданий лише 24 листопада 2004 року, тим більше договір оренди зареєстрований 31 березня 2004 року, а укладався 24 серпня 2004 року. Таким чином вважають, що право володіння, користування і розпорядження земельними ділянками у [PERSON] виникло тільки з 24 листопада 2004 року і укладати договори оренди землі на вказані земельні ділянки 24 серпня 2004 року вона права не мала, тобто у неї була відсутність земельної правосуб'єктності та правоздатності укладати договір оренди так як і не мала статусу орендодавця та бути стороною договору оренди так як орендодавці можуть бути громадяни та юридичні особи власності яких перебувають земельні ділянки. Тому позивач та його представник вважають, що відповідач ТОВ «Агрофірма Зоря» при реєстрації договору оренди землі 31 березня 2004 року, його укладенні 24 серпня 2004 року без наявності державного акта на право власності на землю допустив неприпустиме порушення законодавства, а тому просять визнати недійсним договір оренди земельних ділянок загальними площами 3,81 га та 3,66 га, які розташовані в адміністративних межах Лисичобалківської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області від 26 серпня 2004 року, укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зоря», який зареєстрований 31 березня 2004 року у Катеринопільському райвідділі ЧРФ «Центр ДЗК» за № [NUMBER] та просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати: по оплаті судового збору в розмірі: 243 грн. 60 коп., та витрати в розмірі: 6820 грн. 20 коп., пов'язані з наданням йому правової допомоги адвокатом. Позивач і його представник в судовому засіданні підтримали змінені позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та його представника, оскільки вважають, що позовні вимоги до них безпідставними, необґрунтованими, незаконними, а відповідно такими, що не можуть бути задоволені посилаючись на те, що позивач в 2012 році вже звертався до них з позовом до Катеринопільського райсуду та просив визнати недійсним договір оренди землі від 26.08.2004 р. на площі 3,81 та 3,66 га та договір оренди землі від 26.08.2004 року на площу 3,57га, а також додаткову угоду від 09.01.2007 р. до вищевказаних договорів. За результатами розгляду даного позову [PERSON], рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 08.08.2013 р., яке набрало законної сили по справі № 22-ц/793/1562/13 йому було відмовлено в задоволенні позову у повній мірі. Однак позивач повторно звертався до Катеринопільського райсуду з тими самими вимогами до того ж Відповідача, при тому прямо порушуючи норми ч. 2 ст. 223 ЦПК України і рішенням Катеринопільського райсуду від 28.04.2014 р. по справі № 698/109/14-ц в задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено в повній мірі. Представник відповідача посилається на те, що факт відповідності договорів оренди землі та Угоди вимогам законодавства на дату їх укладення уже розглядався Апеляційним судом Черкаської області та в рішенні від 08.08.2013 року, копія якого надавалась, обґрунтовується та доводиться той факт, що укладений договір оренди землі, який на сьогодні є предметом даного спору, відповідають вимогам ст. 13-16, 18, 19, 20 Закону України «Про оренду землі», а тому відсутні підстави визнавати його недійсним. В свою чергу ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» дає перелік істотних умов які повинен містити договір оренди землі. Тобто в даному випадку враховуючи норми п. 3 ст. 61 ЦПК України, яка декламує, що «обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обстави». Товариство звільняється від необхідності доводити той факт, що договори оренди землі та Угода містять всі необхідні істотні умови, адже це було зроблено судом та є неоспорюваним фактом. Таку ж позицію визначено в Постанові Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» (копія документа додається). Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.102) вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] її дочка [PERSON], успадкувала належну їй за життя земельну ділянку площею -3,66га, розташованої на території Лисичобалківської сільської ради Черкаської області. Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.103) вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] його дружина [PERSON], успадкувала належну йому за життя, земельну ділянку площею -3,81 га, розташованої на території Лисичобалківської сільської ради Черкаської області. Позивач після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], успадкував належні їй за життя земельні ділянки площею -3,81га, кадастровий [NUMBER] та земельну ділянку площею - 3,66га, кадастровий [NUMBER] призначення яких - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали їй за життя на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Який виданий Катеринопільською райдержадміністрацією 24 листопада 2004 року. (а.с. 14-17 ) Позивач на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 06.12.2010 року яке видане Катеринопільською Державною нотаріальною конторою отримав у відділі Держкомзему у Катеринопільському районі Черкаської області 01 серпня 2011 року Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею - 3,6626 га, та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею - 3,8050 га. Вказані державні акти зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю з 01 серпня 2011 року. (а.с. 13) За життя [PERSON], з ТОВ «Агрофірма «Зоря» було укладено договір оренди земельних ділянок від 26 серпня 2004 року на 3,81 га та 3,66 га, які після підписання їх сторонами були зареєстровані у Катеринопільському райвідділі ЧРФ «Центр ДЗК» 31.03.2004 року за реєстраційним номером № [NUMBER]. (а.с. 24-27) Таким чином вбачається, що на вищезазначені ділянки Державний акт [PERSON], серії [NUMBER] був виданий Катеринопільською райдержадміністрацією 24 листопада 2004 року (а.с.11), а державна реєстрація даного договору оренди від 26 серпня 2004 року відбулася 31.03.2004 року за п'ять місяців до його укладання, таким чином є наявними розбіжності у датах підписання договору та його державної реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що за життя з часу підписання і по день смерті [PERSON], остання отримувала орендну плату та не ставила питання у встановленому законом порядку про визнання даного договору недійсним, а розбіжності у датах підписання договору та їх державної реєстрації виникла внаслідок технічної помилки під час збору та підготовки документів до підписання та реєстрації договорів, що встановлено судовим рішенням Апеляційного суду Черкаської області у справі № 22-ц /793/1562/13 від 08.08.2013 року (а.с.107-109), яке набрало законної сили, за участю тих самих осіб та не підлягає доказуванню відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України. Враховуючи, що дата укладання вищезазначеного договору, його подальша реєстрація, дата видачі Державного акту серії [NUMBER], що був виданий Катеринопільською райдержадміністрацією 24 листопада 2004 року [PERSON], були предметом дослідження у справі, яка розглянута вищезазначеним судом, тобто доводи позивача, щодо наявних розбіжностей у даті видачі Державного акту, дати підписання та реєстрації договору були предметом оцінки суду, який за наслідками розгляду справи відмовив позивачеві у позові, а отже повторний судовий розгляд з наведених підстав можливий лише після скасування вказаного вище рішення. Крім того, в судовому засіданні, згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.2004 року (а.с.102) , встановлено, що мати позивача [PERSON], успадкувала земельну ділянку площею - 3,66 га, яка розташована на території Лисичобалківської сільської ради Черкаської області, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. А згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.2004 року (а.с.103), встановлено, що вона також успадкувала земельну ділянку площею -3,81га, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Таким чином вбачається, що при отриманні свідоцтва про право на спадщину [PERSON], було проведено формування цих ділянок та їм присвоєно кадастрові номери про, про що свідчить той факт, що відповідно до глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, без витягу з Державного земельного кадастру, видача свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку було б неможливо, тобто дані земельні ділянки мали кадастрові номери та були внесені в Державний земельний кадастр. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі". Відповідно до статті 4 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Об'єктом оренди є земельна ділянка. За змістом статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з нормою статті 79- 1 ЗК України земельна ділянка набуває ознак об'єкта цивільних прав з моменту її формування з присвоєнням кадастрового номера та внесення в Державний земельний кадастр. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до пункту 43 спірного договору оренди земельних ділянок (а.с. 24-27) договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Виходячи з вищевикладеного вбачається, що доводи позивача та його представника про те, що [PERSON], не мала права на укладання договору оренди 26.08.2004 року на земельні ділянки площею 3,81 та 3,66 га, які згідно до даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.2004 року (а.с.102, 103) вона успадкувала після смерті смерті [PERSON], яка померла [INFO] та після смерті [PERSON], який помер [INFO] з посиланням на те, що Державний акт на дані земельні ділянки вона отримала лише 24.11.2004 року, в зв'язку з чим вони просять визнати даний договір, недійсним є безпідставними. Також, відповідно до частини першої статті третьої ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. В позовній заяві не має жодного обґрунтування щодо факту наявності порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача та відсутні докази якими дані факти підтверджуються. Крім того, з моменту укладення вищевказаного договору оренди землі особа [PERSON], не звертались до відповідача з відповідними заявами щодо внесення змін до договору та не зверталася про визнання недійсним договору, а позивач [PERSON], став власником даних земельних ділянок після її смерті шляхом спадкування. Відповідно до ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене право. Представником позивача та позивачем не вказано і не доведено в судовому засіданні, які саме права позивача порушені, не надано суду доказів порушення прав позивача відповідачем, судом таких порушень не встановлено.

Outcome: dismissed