Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Випасненської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, а саме просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вона є спадкоємцем першої черги за законом майна її матері [PERSON], яка померла [INFO]. За життя[PERSON] належав будинок [ADDRESS]. Позивач своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.10.2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на вказаний будинок, оскільки спадкоємцем не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. З огляду на викладені обставини, позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Позивач, її адвокат Шабанов В.М. надали до суду письмові заяви відповідно до яких просять розгляд справи здійснити у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши всі надані докази, вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №476. Відповідно до копії спадкової справи №444/2015 року до майна померлої [INFO] [PERSON] позивач, яка є дочкою помелої, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. 16.10.2015 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право нв спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Підставою для відмови стало те, що спадкоємцем не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до п. 23 ППВС України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно технічного паспорту спадкове домоволодіння [ADDRESS] побудовано в 1970 році. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент реєстрації права спадкодавцем регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР , затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, слід зазначити, що в силу перелічених норм, виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок є достатнім підтвердженням його права власності на вказане за наявності відповідного запису в по господарській книзі місцевої ради. Роз'яснення щодо того, що правильним є застосування саме вказаних норм, міститься в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» наведено роз'яснення судам щодо розгляду аналогічних спорів з приводу спадкування майна та його реєстрації. Так, зокрема в п. 3.1. Листа зазначено, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У відповідності до ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В підтвердження наявності у спадкодавця права власності на житловий будинок [ADDRESS] позивач надала суду довідки виконкому Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №526 від 07.04.2007 року, №525 від 07.04.2007 року, №139/зем від 07.04.2017 р. Однак, надані позивачем довідки не підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на спірний будинок. Тобто право приватної власності не підтверджено наявністю відповідних відомостей в погосподарській книзі сільської ради та відкриття особистого рахунку. У довідках відображена лише інформація, що спадкодавець проживала та була зареєстрована за вказаною адресою. З огляду на викладене, позивачем не доведено, що будинок [ADDRESS] входить до складу спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], яка померла [INFO], а тому вимоги позивача про визнання права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті матері є необгрунтованими та недоведеними, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed