Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

З подання вбачається, що у відділі ДВС Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавчий лист № 2-308/10 від 10.03.2010 року виданий Володимир-Волинським міським судом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, дочку [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі, в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 22.02.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа було відкрито 26.03.2010 року та направлено боржнику для виконання. Боржник рішення суду в добровільному порядку не виконує, на виклики державного виконавця не з'являється, не працевлаштовується, квитанцій про сплату боргу не пред'явив. Станом на 01.09.2014 року борг по аліментах становить 16275 грн. При перевірці майнового стану боржника встановлено, що майна, яке б належало йому на праві приватної власності і яке підлягало б опису в рахунок погашення боргу у нього не виявлено, у зв'язку з чим державним виконавцем відділу ДВС Володимир-Волинського МРУЮ ставиться питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що подання до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання -до виконання зобов'язань, а який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Як вбачається з постанови державного виконавця від 22.02.2010 року, щодо [PERSON] відкрито виконавче провадження про стягнення з нього в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, дочку [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі, в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 22.02.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Заявник, звертаючись до суду з даним поданням та вимагаючи тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України, посилається на невиконання боржником зобов'язань, покладених на нього рішенням суду. Разом з тим, в самому поданні, заявником не наведено жодних обставин та не надано доказів, які б дійсно свідчили про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням грошових зобов'язань та його намір вибути за межі України з цією метою, дані про наявність чи відсутність у боржника закордонного паспорту, а також повідомлення боржника про направлення подання до суду. Крім цього, в матеріалах подання відсутні дані про вилучення у боржника закордонного паспорта чи без такого, а також не зазначено органу, який має це виконувати. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Так п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у праві виїзду за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» надано право державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду з таким поданням. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Враховуючи вимоги закону, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду не за сам факт невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Оскільки, судом не встановлено наміру [PERSON] не виконувати належні до виконання зобов'язання, у зв'язку з чим відсутні підстави для його обмеження у праві виїзду за кордон. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed