Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача, батьківських прав по відношенню неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. При цьому позивачка вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу [INFO] у них народилась донька - [PERSON]. Подружнє життя з відповідачем не склалося та 31.03.2005 року їх шлюб було розірвано. 17 червня 2005 року вона вдруге вийшла заміж та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно розпорядження Красногвардійської районної ради в АР Крим від 05.08.2009 року № 685 було змінено і малолітній дитині прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» та повторно видане свідоцтво про народження дитини, батьком якої є відповідач по справі [PERSON] Вони фактично не проживають разом з 2003 року. Останній раз відповідач бачив доньку у дворічному віці. Відповідач не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини, не виконує свої батьківські обов'язки. У весь цей час, вже більше 10 років вона виховує дитину сама, разом із своїм новим чоловіком, створює належні умови виховання та утримання, створює умови, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечує її навчання. За час навчання дочки батько жодного разу в школі не з'явився, навчанням та вихованням дитини не цікавився. Таким чином, батько свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Представники позивача - [PERSON] та адвокат Ненашева Я.В., в судовому засіданні наполягали на позовних вимогах та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави викладені в позові. Також [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю позивачки та бабусею дитини, [PERSON] Онука на даний час не може виїхати з АР Крим на материкову частину України, оскільки від батька потрібно мати дозвіл, а він не надає його. Крім того, теперішній чоловік дочки хоче усиновити [PERSON] і сама дитина цього бажає. Дитина не спілкувалася з батьком вже давно, та вона його фактично не знає як батька. В 2009 році батько приїжджав в АР Крим, коли його викликали до ООП для розгляду питання про зміну прізвища дитини, коли дитина побажала мати прізвище свого вітчима, однак він згоди на це не надав. Дитина в останнє приїжджала в м. Мелітополь на новий 2014 рік, але відповідач не виявляв бажання зустрітися з дитиною. До окупації АР Крим донька часто приїжджала з дитиною в м. Мелітополь. Оскільки у них з відповідачем неприязні стосунки, вони з ним не спілкуються. Восени дочка спілкувалася з відповідачем через свого адвоката з приводу надання дозволу на виїзд з АР Крим, однак він відмовився надати нотаріальний дозвіл на виїзд дитини. В 2008 році відповідач в останнє зустрічався з дитиною, більше він з дитиною не бачився. Дитина вважає відповідача чужою людиною. Аліменти на дитину відповідач сплачував нерегулярно, донька з цього приводу зверталася зі скаргами до правоохоронних органів. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Сєров М.І. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. [PERSON] суду пояснив, що сумісне проживання з позивачкою були припинені 2003 році та з цього часу вони перестали разом мешкати. Вважає, що їх родина розпалася здебільше «зусиллями» [PERSON] Після розпаду родини він намагався спілкуватися з дитиною, але позивачка була налаштована негативно проти нього, а тому нормального спілкування не сталося. У 2004 році позивачка з дитиною виїхала проживати в АР Крим. Шлюб між ним і позивачкою був розірваний та за рішенням суду він сплачував аліменти на утримання дитини. Аліменти весь час, до сьогодні надходять за адресою, де позивачка проживала до виїзду, [ADDRESS], і вказані аліменти весь час отримує саме [PERSON] Після виїзду дитини до АР Крим він весь час намагався спілкуватися з нею. В нього був телефонний номер позивачки, на який він телефонував та спілкувався з дитиною. Часто позивачка відмовляла йому у спілкуванні з дитиною, посилаючись на різні причини. В останнє він особисто зустрічався з донькою у 2008 році в м. Мелітополі, коли позивачка приїздила з дитиною до Мелітополя. Вони усі разом ходили в парк, кафе. Після цього він спілкувався з дитиною по телефону, а коли телефонний зв'язок був припинений з АР Крим, вони спілкувалися з донькою по інтернетзв'язку. Останнім часом йому здалося, що дитину налаштовували проти нього, оскільки, коли він подзвонив, щоб привітати дитину з Новим Роком, то почув, що дитині підказували, що треба відповідати. Тривалий час після виїзду позивачка приховувала від нього адресу проживання в АР Крим, він дізнався про адресу проживання дитини вже в серпні 2013 року, коли позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Згоден, що інколи з-за життєвих труднощів в нього виникали нетривалі заборгованості по аліментам, але він завжди погашав їх за першої можливості. Між ним та позивачкою завжди були не прості відносини. Одного разу вона пішла на те, щоб почати нормальне спілкування, це було у 2008 році, але в подальшому, почалися непорозуміння на питаннях матеріального плану, коли він відмовив купити донці дорогу ляльку, на купівлі якої наполягала позивачка, обґрунтовуючи це тим, що доньку хоче саме таку ляльку і вона їй вже її пообіцяла на день народження. Представник третьої особи - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області Гнєдашова Н.Г. в судовому засіданні вважала недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки органом опіки та піклування не встановлено підстав, передбачених законодавством. А тому відсутні підстави для підтримання вказаного позову. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши подані сторонами докази, вважає, що у задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу [INFO] у них народилася донька - [PERSON]. Дані обставини сторонами були визнані та підтверджені іншими дослідженими доказами, копією свідоцтва про народження дитини (а.с.11). 31.03.2005 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.10). 17 червня 2005 року позивачка вдруге вступила у шлюб та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно розпорядження Красногвардійської районної ради в АР Крим від 05.08.2009 року № 685 малолітній дитині сторін було змінено прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» та повторно видане свідоцтво про народження дитини, батьком якої є відповідач по справі [PERSON] Дана обставина визнана сторонами та ніким ні оспорювалася. Сторонами також визнано, що після припинення у 2003 році стосунків та сумісного проживання, їх малолітня дитина залишилася проживати разом з матір'ю, [PERSON] Після припинення подружніх відносин між [PERSON] та [PERSON] склалися складні, напружені відносини, що перешкоджало їх нормальному спілкуванню. Дану обставину визнали обидві сторони, а також підтверджено показами свідків. Щодо обставин, якими кожна зі сторін обґрунтовує свої вимоги, судом були допитані ряд свідків, які пояснили наступне. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є бабусею позивачки, донька якої, [PERSON], є її правнучкою. Свідок підтвердила, що відповідач тривалий час не з'являвся до дитини та не сплачував аліменти, нічого для дитини не робив, не приймав участь у її вихованні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є братом позивачки. Негативно характеризує відповідача. На час народження його племінниці, [PERSON], позивачка разом з відповідачем проживали в будинку його батьків по [ADDRESS]. Він на той час також проживав в цьому будинку з батьками. Протягом сумісного проживання відповідач спочатку поводив себе нормально, але після того як відносно нього в суді була розглянута справа за хуліганство, його поведінка змінилася, відповідач втратив інтерес до родини, став пізно повертатися до дому, часто у в нетверезому стані, поводив себе по-хамські. Таку поведінку відповідача було складно витерпіти, внаслідок чого між ними виникали конфлікти і приблизно у 2003 році його родина фактично вигнала відповідача з дому і між його сестрою і відповідачем з того часу шлюбні відносини були припинені. Після того, відповідач декілька разів приходив до дитини, передавав фрукти дитині, але робив це, виказуючи свою неповагу до нашої родини. Коли дитині було вже 2 або 3 роки, його сестра разом з дитиною поїхала до АР Крим, де вийшла заміж та на даний час проживає , народила ще дитину. Окрім сплати аліментів, відповідач не надає допомогу дитині, не спілкується з нею. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він давно знає родину [PERSON]. З відповідачем особисто знайомий не був. Йому відомо, що відповідача фактично примусили одружитися з позивачкою [PERSON], коли вона завагітніла від нього. Зі слів позивачки йому відомо, що відповідач на протязі тривалого часу не приділяв уваги своїй дочці [PERSON]. Також йому відомо, що із-за складних сімейних відносин з відповідачем, позивачка розлучилася з ним, після чого поїхала проживати до АР Крим. Про відносини відповідача з дитиною за час проживання дитини в Криму йому нічого не відомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є другом відповідача та є хрещеним батьком його дитини, [PERSON]. Йому відомо, що сторони нетривалий час проживали разом в будинку разом з родиною позивачки, [PERSON] . Він тісно спілкувався з ними, коли вони проживали разом, його навіть запросили бути хрещеним батьком дитини. Після розірвання відносин між сторонами він продовжував спілкуватися з відповідачем, батьком дитини. Він інколи разом з відповідачем відвідував дитину за місцем її мешкання. Дитина після розірвання стосунків між сторонами продовжувала проживати з матір'ю. Через деякий час, коли дитині було десь 3-4 роки, [PERSON] з нею виїхала до АР Крим і тоді спілкування між ними і відповідачем фактично припинилося, відповідач тривалий час не міг дізнатися нову адресу проживання [PERSON] з дитиною в Криму. Відповідач намагався підтримувати відносини з дитиною, але на той час інформацію щодо мешкання дитини йому не надавали. Він також намагався додзвонитися до позивачки в Крим. В 2008 року після довготривалої відсутності, коли [PERSON] з дитиною приїхала до м. Мелітополя, вони усі разом домовилися зустрілися. Вони гуляли в парку з [PERSON], [PERSON] та її сином від теперішнього шлюбу. Після цього, приблизно восени 2008 року, ще раз відбулася зустріч відповідача з [PERSON], однак біля двору будинку батьків відповідачки по вул. Сопіна. Відповідач спілкувалися з позивачкою, а він відійшов у бік, щоб не заважати. У ході спілкування між [PERSON] та [PERSON] виник якийсь конфлікт, вони про щось не могли домовитися. Не пам'ятає, чи в той день це було, але він пригадує ту обставину, що [PERSON] запропонувала відповідачу подарувати донці якусь дуже дорогу ляльку, однак, навіть разом з [PERSON] ми не мали матеріальної можливості купити цю ляльку і [PERSON] відмовив [PERSON] в купівлі цього подарунку. Як після цього він дізнався від [PERSON], [PERSON] цю відмову сприйняла негативно та відносини між ними знов погіршилися. Свідок характеризує відповідача з позитивного боку, як люблячого батька, який бажає спілкуватися зі своєю дитиною. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною відповідача по справі, з яким проживає з 08.04.2006 року. Шлюбні відносини між ними були офіційно оформлені 06.06.2009 року. Через тиждень після її знайомства з [PERSON] він повідомив, що в нього є донька від першого шлюбу. Він казав, що дитина з колишньою дружиною проживає в Криму і між ним з першою дружиною склалися недобрі стосунки. Він розповідав, що вони розсталися внаслідок того, що його фактично вигнали з родини. Вона пам'ятає, що у червні 2008 року приблизно на день народження [PERSON], дочки [PERSON] і [PERSON], вони зустрілися біля «Товарів для дома» з [PERSON] та [PERSON], привітали дитину з днем народження. З ними також був хрещений батько [PERSON], [PERSON]. З позивачкою також був її син від другого шлюбу. Все було добре, дитина дуже раділа зустрічі з батьком. На той час вони з [PERSON] проживали разом, але не були ще офіційно одружені, а коли у 2009 році вони оформили шлюб, після цього з Кримської опіки надійшло повідомлення про те, що [PERSON] подала заяву про зміну прізвища [PERSON]. [PERSON] поїхав на засідання опіки сподіваючись зустрітися з донькою, але [PERSON] приїхала на засідання без дитини, сказавши при цьому, що [PERSON] не хоче бачити батька. Після цього чоловік неодноразово намагався зв'язатися з [PERSON] за допомогою телефону та засобів інтернетзв'язку, але це не завжди виходило. Також свідок охарактеризувала відповідача з позитивної сторони щодо його ставлення до дочки, повідомила, що в квартирі за місцем їх проживання, разом з фотографіями їх сумісного сина вивішені фотографії [PERSON]. Свідок вважає, що саме позивачка чинить перешкоди у нормальному спілкуванні батька з дитиною. Так, вона пам'ятає, як наприкінці 2013 року відповідач зателефонував дочці привітати її з Новим роком. При цьому [PERSON] увімкнув на своєму телефоні гучний зв'язок, та вона чула, як чийсь жіночій голос підказує дитині, що казати батькові і дитина говорила, що не хоче розмовляти з батьком. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з [PERSON] близько 10 років та є другом його родини та часто буває у них в гостях. Їй відомо, що в [PERSON] від першого шлюбу є дочка [PERSON], яка на даний час вже достатньо доросла та яка мешкає в АР Крим разом з матір'ю. Декілька разів вона особисто була свідком, як відповідач намагався зв'язатися з дитиною по скапу та за телефоном, але це було безрезультатно. Так, узимку 2013 року відповідач дзвонив дочці по телефону, казав їй що бажає з нею поспілкуватися, хоче зустрітися, але дитина відповідала, що не бажає спілкуватися з батьком. При цьому [PERSON] тримав свій телефон на гучному зв'язку і було чутно, що дитині хтось з дорослих підказує, що саме слід говорити. Після того, як зателефонувати до Криму стало неможливо, то [PERSON] намагався зв'язуватися з дитиною по скайпу, однак вона пам'ятає, що його виклик був спочатку відхилений, а потім заблокований з тієї сторони. Таким чином, з показів свідків вбачається, що [PERSON] за час проживання з [PERSON] зарекомендував себе батьком, який піклувався та займався вихованням своєї дитини. Після розриву відносин між ним та позивачкою склалися напружені відносини, але [PERSON] виявляв та виявляє бажання спілкуватися з донькою, але життєві обставини, напружені стосунки з матір'ю дитини, в тому числі і подальший виїзд дитини з нею до АР Крим, перешкоджали йому у повній мірі здійснювати свої батьківські обов'язки. Свідчення свідків з боку позивачки про те, що відповідач зовсім не приймав участі у житті дитини, не утримував, не сплачував аліменти, суд сприймає критично, оскільки в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про сплату відповідачем аліментів на дитину, сплату ним додаткових витрат на дитину та встановлено бажання відповідача виконувати свої батьківські обов'язки. Так, Встановлено, що відповідно до рішення Мелітопольського міського суду від 29.09.2003, справа № 2-5563/2003, з [PERSON], [INFO], стягнуто на користь [PERSON], аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дочки [PERSON], [INFO] щомісяця. За розрахунками заборгованості по аліментам за період з жовтня 2009 року по травень 2017 року, що були представлені суду сторонами по справі, вбачається те, що відповідач щомісяця сплачував аліменти на дитину, у деякі періоди аліменти сплачувалися не в повному обсязі, але за поясненнями позивача, це було пов'язано з матеріальними труднощами, що виникали у його житті. На даний час за представленим відповідачем розрахунком заборгованості від 20.04.2017 року [PERSON] не має заборгованості по аліментам і на 01.05.2017 року переплата становить 32,90 грн. Вказаний розрахунок заборгованості був досліджений в судовому засіданні і ніким з учасників процесу не оспорений. Крім того, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 26.02.2013, (Суддя Пономаренко Л.Е.), з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] стягнуто додаткові витрати на [PERSON], [INFO] у розмірі 969 (Дев'ятсот шістдесят дев'ять) гривень 01 коп. Про те, що відповідач не виконав вказане рішення суду стороною позивача в судовому засіданні не заявлено. Під час бесіди на особистому прийомі в службі у справах дітей батько [PERSON] повідомив, що він останній раз бачив дочку на день її народження у 2008 році. У 2013 батько звертався до служби у справах дітей Красногвардійської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим управління освіти, молоді та спорту із заявою про призначення йому днів зустрічей з дочкою [PERSON]. Відповідно до відповіді на вказану заяву, органом опіки та піклування Красногвардійською районною державною адміністрацією рішення не було прийнято, та гр. [PERSON] надано роз'яснення щодо механізму прийняття рішення про визначення способу його участі у вихованні дочки. Крім того, питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради Запорізької області 17.05.2017. Члени комісії вирішили: беручи до уваги, що до позовної заяви позивачкою не надано: -рішень, прийнятих буд-яким судом України щодо будь-якого обмеження батьківських прав відповідача, чи постанови або вироку суду щодо засудження батька за злочин проти дитини; -медичних документів, довідок про те, що батько є хронічним алкоголіком або наркоманом; -документів, які підтверджують, що батько вдавався або вдається до буд-яких видів експлуатації дочки, примушував та примушує її до жебракування та бродяжництва, то на сьогоднішній день відсутні підстави, щоб підтримати позовну заяву [PERSON], [INFO], до [PERSON], [INFO], про позбавлення його батьківських прав відносно дитини, [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов'язками [PERSON], які б свідчили про його ухилення від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України. Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 08.06.2017 року № 101/16, на сьогоднішній день відсутні підстави, щоб підтримувати позовну заяву [PERSON], [INFO], до [PERSON], [INFO], про позбавлення його батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON], [INFO] Аналізуючи письмові докази, надані сторонами, суд не приймає до уваги ряд письмових доказів, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, а саме, суд вважає неможливим встановити чи було електронне спілкування відповідача [PERSON] саме з донькою згідно скриншотів зі сторінок соціальної мережі «В контакте». До того, ж відсутність бажання дитини спілкуватися з батьком (якщо таке дійсно є) не може бути доказом ухилення батька від виховання дитини. Також суд не приймає до уваги, як докази ряд представлених представником позивачки документів, які а саме, заяви від імені неповнолітньої [PERSON], датовані 19.10.2016 роком та 07.02.2017 роком, оскільки суд не може ідентифікувати, що вони написані дитиною та з її власної волі. Суд не сприймає, як докази і відповідь відділу у справах неповнолітніх і захисту їх прав на запит адвоката Ненашевої Я.В. від 17.10.2016 року № 121, психологічна характеристика [PERSON] за вих. № 15 від 13.10.2016 року, довідка (виписка з по господарчої книги про склад родини) за № 6291 від 13.10.2016 року, оскільки вказані документи, видані органами, що перебувають під юрисдикцією окупаційної влади, яка діє на території АР Крим і які не породжують будь-яких юридичних наслідків на території України. Окрім того, суд сприймає критично покази представника позивачки, [PERSON] щодо перешкоджання відповідачем у наданні дитині нотаріально посвідченого дозволу на в'їзд та виїзд з окупованої території АР Крим, оскільки протягом розгляду даної справи відповідач [PERSON] оформив нотаріально посвідчений дозвіл на свою дитину, [PERSON], який представив на огляд суду та заявив, що він навпаки зацікавлений у наданні такого дозволу позивачці , оскільки бажає побачитись з дочкою, яку давно не бачив. Разом з тим, не зважаючи на те, що суд визнав явку позивачки в судове засідання обов'язковою для надання особистих пояснень, вона не знайшла часу для приїзду в судове засідання з дитиною також для з'ясування думки самої дитини щодо питання позбавлення її батька батьківських прав щодо неї. Вказана обставина може в свою чергу свідчити про те, що позивачка дійсно перешкоджає спілкуванню батька з дитиною. Виходячи із змісту ч.6 ст.7 СК України та правил ст. 141 СК України права та обов'язки щодо дитини у її батьків є рівними. Згідно приписів ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Cт. 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно зіст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. За таких обставин, виходячи з інтересів дитини, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON], 15.06.2002 року слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed