Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 грн. в якості компенсації моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні суду перебуває справа за її позовом про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання, відповідачем надано відзив на зазначений позов з додатками. В якості додатків до відзиву відповідач без її згоди подав до суду та до третьої особи їх переписку у соціальній мережі «Viber» та особисті фотографії. На цих фото зображенні її неповнолітні діти, в тому числі в оголеному стані під час купання, а також оприлюднення банківської карти. Оприлюднення цих відомостей та документів стало для неї великим стресом та неприємністю. Вона стала почувати себе приниженою та ображеною, втратила почуття захищеності, приватності, довіри до колишнього чоловіка. Даний відзив з додатками був направлений до служби у справах дітей, а також відзив буде розглядатися у відкритому судовому засіданні. Тобто, вважає, що велика кількість людей дізналися про її приватне життя. Таким чином, відповідач, розголосивши факти її особистого і сімейного життя, кореспонденції, фотографії її неповнолітніх дітей в оголеному стані, наніс її моральну шкоду, яку вона оцінює у 30000 грн. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на те, що роздруківка (переписки) позивача з ним з месенжера «Viber», а також диск з фотознімками їх спільних дітей були подані ним до суду у додатках до відзиву на виконання приписів цивільно-процесуального законодавства України в якості доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтувалися його заперечення на позов, а саме те, що він багато часу проводить разом з дітьми, купує їм одяг, взуття, іграшки і крім того, надсилає позивачу кошти на утримання їх спільних дітей. Службі у справах дітей Інгульського району направлено копію відзиву з додатками на виконання вимог ст.. 178 ЦПК України. Вважає, що оприлюднення, розголошення чи поширення фактів особистого життя, кореспонденції позивача у його діях відсутні. Щодо банківської карти, зазначає, що саме позивач повідомила номер своєї банківської карти широкому загалу батьків дітей дитячого садка. Що стосується тверджень позивача з приводу того, що на фото зображенні оголені діти, яких позивач зазначає виключно своїми, вважає, що всі фото відповідають нормам пристойності, не порушують норми моралі та є прийнятними та не містять вульгарно - натуралістичну , цинічну, непристойну фіксацію якихось подій. Щодо тверджень позивача про те, що велика кількість людей дізналася про її приватне життя та бачили фотознімків, зазначає, то вони є перебільшенням, оскільки доступ до матеріалів має досить обмежена кількість працівників суду та органу місцевого самоврядування. Крім того, судом, при винесенні рішення по справі № 489/5838/18, не досліджувались матеріали особистої переписки між сторонами в порядку статті ст. 236 ЦПК України. Також, зазначає, що позивач не надала жодних доказів понесення нею моральних страждань. Ним не вчинялися неправомірні дії, що могли б хоча суто теоретично завдати позивачу моральну шкоду. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебувала цивільна справа № 489/5838/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів. До позовної заяви відповідачем подано відзив на позовну заяву з додатками, копія яких направлена учасникам справи. В додатках до відзиву містилися роздруківка листування (переписка) через месенджер «Viber» між [PERSON] та [PERSON] , яка в порядку ст. 236 ЦПК України, яка судом не досліджувалась у відкритому судовому засіданні та їм не надавалась оцінка при винесенні рішення суду. Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до чч.1, 2 ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст.31 Конституції України, кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. Згідно ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Також, ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань. Відповідно до ч.2 ст.26 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що при подачі відзиву на позов по іншій справі відповідачем подано роздруківку їх листування, в яких міститься інформація, що є персональними даними, розміщені фото та відео із зображенням позивача та її неповнолітніх дітей, на розміщення яких вона не надавала згоду, поширена інформація про приватне життя та дані банківської карти. Так, статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Відповідно до ст. 291 ЦК України, ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст. 301 ЦК України, фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою. Згідно ст. 302 ЦК України збирання, зберігання, використання, поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускається, крім випадків, визначених законом і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Таким чином під поняттям «особисте життя» розуміється поведінка фізичної особи поза межами виконання нею різноманітних суспільних обов`язків, тобто поведінка і діяльність людини у сфері сімейних, побутових, особистих, інтимних та інших стосунків, що звільнена від «тягаря суспільних інтересів», спрямована на досягнення особистої мети та задоволення власних потреб. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Позивач зазначає, що відповідачем подано відзив з додатками на позовну заяву по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю та стягнення аліментів, копія яких направлена службі у справах дітей Інгульського району Миколаївської міської ради, які містять особисту переписку та особисті фотографії її приватного життя. Відповідно до ч. 8 ст. 7 ЦПК України, особисті папери, листи, записи телефонних розмов, телеграми та інші види кореспонденції можуть бути оголошені у судовому засіданні лише за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України. Це правило застосовується при дослідженні звуко- і відеозаписів такого самого характеру. Згідно ст. 236 ЦПК України, зміст особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути досліджений у відкритому судовому засіданні або оголошений за клопотанням учасника справи лише за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України. Як вбачається з протоколу судових засідань та рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.02.2019 року по цивільній справі № 489/5838/18 (провадження № 2/489/213/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та стягнення аліментів, судом не досліджувались матеріали особистої переписки між сторонами (а.с.56-147) в порядку статті ст. 236 ЦПК України. До того ж вказані докази подавались стороною відповідача у спростування доводів позивача щодо відсутності будь-якої допомоги на утримання дітей, як матеріальної та і іншої допомоги на виконання приписів п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено факту розповсюдження чи розголошення фактів її особистого та сімейного життя чи іншої приватної інформації, не надано доказів у підтвердження непристойності фотознімків чи переписки інтимного характеру. Аналізуючи додані до позову документи, зокрема скріншоти переписки позивача з відповідачем у менеджері, суд приходить до висновку, що вони не містять будь-якої принизливої, інтимної, чи непристойної інформації, а є звичайною перепискою між батьками дітей, якою батьки визначають між собою питання щодо виховання дітей, матеріальні питання, з`ясовують моменти про спілкування з дітьми, тощо. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що твердження позивача щодо розповсюдження відповідачем великому колу осіб її переписки та фотографій не знайшли свого підтвердження. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправної поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року(із змінами та доповненнями),у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На підтвердження нанесеної моральної шкоди, позивач посилається на те, що така виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу розповсюдження їх переписки та фотографій великому колу осіб, яка принижує її честь та гідність. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди від поширення відповідачем переписки та фотографій великому колу осіб, суд, враховуючи зроблені висновки під час розгляду справи, вважає, що права та інтереси позивача не було порушено відповідачем. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed