Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивачка звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з зазначеною позовною заявою, в якій просить: визнати відмову державного нотаріуса Енергодарської міської державної нотаріальної контори Жебелюк Вікторії Андріївни у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири, яка розташована на адресою: [ADDRESS], після [PERSON], яка померла [INFO], незаконною; скасувати постанову державного нотаріуса Енергодарської міської державної нотаріальної контори Жебелюк Вікторії Андріївни від 14.06.2014 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири, яка розташована на адресою: [ADDRESS], після [PERSON], яка померла [INFO]; зобов'язати державного нотаріуса Енергодарської міської державної нотаріальної контори Жебелюк Вікторію Андріївну видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири, яка розташована на адресою: [ADDRESS], після [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності за участі представника за довіреністю від 26.07.2013 [PERSON] Представник позивача подала заяву про слухання справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти заявленого позову не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно у належній формі, в зв'язку з чим суд вважає за можливим слухати справу за відсутності відповідача. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалась позивачка як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2014 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про прийняття спадщини за заповітом після бабусі - [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до заповіту, складеного [PERSON] 17.12.2012 та посвідченого приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу [PERSON], спадкоємцями померлої є: позивачка та [PERSON], [INFO], в рівних частках. [INFO] (тобто до часу відкриття спадщини після [PERSON]) [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. В лютому 2014 року позивач звернулась до Державного нотаріуса Енергодарського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини. 14.06.2014 року відповідачем винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постанову обґрунтовано тим, що відповідно до частини 3 статті 47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства, а відповідно до ст.. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягають державній реєстрації. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Відповідно до положень ст.. 49 Закону України «Про нотаріат» - нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Відповідно до положень ч.3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» - для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. Відповідно до положень ч.1 ст. 182 ЦК України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частин 1 і 2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частиною першою ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами ч.3 ст.10, ч.ч. 1, 2, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що стороною позивача не надано належних доказів незаконності дій відповідача пов'язаних з винесенням оскаржуваної постанови, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про право власності на житло № 631 від 05.05.1994, виданого Запорізькою ГРЕС [PERSON], являється співвласником квартири за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, за життя спадкодавець при складенні заповіту 17.12.2012 року, державну реєстрацію спадкового майна не здійснила. Відповідно до положень ст.. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону. Відповідно до пунктів 4 і 6 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державний реєстратор: веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону. Відповідно до ч.9 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1952-IV у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт. Тобто держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження. Згідно з п. 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» - відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Так, позивач просить визнати дії нотаріуса незаконними та зобов'язати видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Підставою винесення спірної постанови нотаріусам є саме відсутність державної реєстрації спадкового майна. Порушень вимог діючого законодавства при винесенні відповідачем оскаржуваної постанови не вбачається. Враховуючи що державна реєстрація на момент звернення до нотаріуса не здійснена, своєю позовною вимогою позивач фактично просить також зобов'язати нотаріуса здійснити державну реєстрацію права власності. Тому в даному випадку на думку суду відбувається дещо підміна понять, тобто позовною вимогою про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину, позивач фактично ще просить суд зобов'язати нотаріуса здійснити (вперше), державну реєстрацію права власності на нерухоме майно що, з огляду на те що правовстановлюючий документ виданий на інших осіб, на думку суду є неможливо. З огляду на вищевикладене суд вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав, тому позовні вимоги не можуть бути задоволеними. Разом з тим, необхідно зазначити, що відмова в задоволенні заявлених позовних вимог, не позбавляє права позивача звернутись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed