Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

04.03.2015 року позивач звернувся з позовом до суду та збільшивши розмір позовних вимоги просив: - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, пл. 44,10 кв.м., що знаходиться за адресою 01001, [ADDRESS] та є власністю [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], місце проживання: 03038 [ADDRESS]), [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], місце проживання: 01001, [ADDRESS]) та [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], місце проживання: 01001, [ADDRESS]), на підставі свідоцтва про право власності на житло за реєстровим номером [NUMBER] для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 29090000000113 в AT «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750 місцезнаходження - м. Харків, просп. Московський,60), що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 11119156000 від 19.02.2007 року в розмірі 50195,69 доларів США та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами в сумі 23123,76 гривень. - встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], місце проживання: 03038 [ADDRESS]), [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], місце проживання: 01001, [ADDRESS]) та [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], місце проживання: 01001, [ADDRESS]) на підставі свідоцтва про право власності на житло, а саме, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеної відповідно до законодавства. - стягнути з Відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 29090000000113 в AT «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750 місцезнаходження - м. Харків, просп. Московський,60) понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 19.02.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11119156000, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 70000,00 дол. США, строком до 19.02.2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,8 % річних, а відповідач-1 зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші грошові платежі в порядку та на умовах, передбачених цим Договором. 16.11.2010 року між позивачем та відповідачем-1 було укладено додаткову угоду №2, якою було внесено зміни до схеми погашення кредиту, кінцевого терміну виконання основного зобов'язання - 19.02.2022 року. Також зазначає, що з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 19.02.2007 року, предметом якого є квартира [ADDRESS], загальною площею 59,70 кв.м., житловою площею 44,10 кв.м. Позивач посилається, що через неналежне виконання умов Кредитного договору у відповідача-1 станом на 01.04.2015 року утворилась заборгованість перед позивачем, яка складається з: 45452,00 дол. США - заборгованість за кредитом; 4743,47 дол. США - заборгованість за відсотками; 10687,49 дол. США. - пеня за кредитом; 12436,27 дол. США - пеня за відсотками. Таким чином, позивач вважає, що через неналежне виконання зобов'язань, позивач набув право для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної вище заборгованості шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позов з урахуванням уточнень підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд до відома не поставила. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача-1,2, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 19.02.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11119156000, згідно з умовами якого відповідач надав позивачу кредит в розмірі 70000,00 дол. США, строком до 19.02.2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,8 % річних, а відповідач-1 зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші грошові платежі в порядку та на умовах, передбачених цим Договором (а.с.6-16). 16.11.2010 року між позивачем та відповідачем-1 було укладено додаткову угоду №2, якою було внесено зміни до схеми погашення кредиту та кінцевого терміну виконання основного зобов'язання - 19.02.2022 року (а.с.17-18). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором, 19.02.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON], [PERSON] і [PERSON] був укладений договір іпотеки № 47671, предметом якого є квартира [ADDRESS], загальною площею 59,70 кв.м., житловою площею 44,10 кв.м., складається з трьох кімнат та належить іпотекодавцям (а.с.19-22). Відповідно до п.1.2. Договору іпотеки, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №11119156000 від 19.02.2007 року. Згідно п.1.1. Договору іпотеки, за домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становила 658265,36 грн. Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. В свою чергу [PERSON], скориставшись кредитними коштами, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, а тому у останньої станом на 01.04.2015 року утворилась заборгованість перед позивачем, яка складається з: 45452,00 дол. США - заборгованість за кредитом; 4743,47 дол. США - заборгованість за відсотками; 10 687 , 49 грн. - пеня за кредитом; 12436,27 грн.- пеня за відсотками, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.85-93). Доказів на спростування вказаної вище заборгованості відповідачами не надано. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, як такий, що узгоджується з умовами кредитного договору та вимогами закону, відповідає дослідженим у суді матеріалам справи. За таких обставин, суд вважає доведеним, що станом на 01.04.2015 року заборгованість відповідача-1 перед позивачем по Кредитному договору №11119156000 від 19.02.2007 року становить 50 195, 69 дол. США та 23 123, 76 грн. Доводи представника відповідача-1,2 про те, що позивачем пропущено загальний та спеціального строк позовної давності у спірних правовідносинах, суд вважає безпідставним. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред'явлено позов до суду 04.03.2015 року. З наданого розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку відповідача-1 вбачається, що відповідачем-1 були здійснені дії по сплаті заборгованості на виконання умов кредитного договору, зокрема, у травні , червні , серпні 2014 року на погашення кредитної заборгованості по договору №11119156000 від 19.02.2007 року ( а.с. 212-245). Дані обставини, в розумінні вимог ст. 264 ЦК України, свідчать про визнання відповідачем-1 заборгованості, та як наслідок, переривання строку позовної давності в травні - серпні 2014 року. За таких обставин, підстав для застосування строку позовної давності до основної заборгованості, суд не вбачає. З огляду на вимоги ст. 264 ЦК України, а також приймаючи до уваги те, що пеня нараховувалася позивачем за період з 16.08.2014 - 16.01.2015 р.р.,тобто в межах річного строку позовної давності, суд вважає, що позивачем не пропущено спеціального строку звернення до суду і з вимогами про стягнення пені. Враховуючи наведене вище та приймаючи до уваги те, що відповідачем-1 були здійснені дії щодо визнання кредитної заборгованості, суд позбавлений можливості застосувати висновок Верховного Суду України від 19.03.2014 року №6-20цс14. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Згідно п. 4.1. Договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у разі, зокрема, порушення іпотекодавцями будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором. Як встановлено вище, відповідачем-1 порушено взяті зобов»язання щодо сплати щомісячних платежів, згідно умов кредитного договору. Направлена вимога про погашення заборгованості відповідачами не виконана , а тому у позивач виникло право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК України звернення стягнення на справу предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. Так, згідно зі ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах в рахунок погашення кредитної заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №11119156000 , відповідає умовам укладеного договору іпотеки та вимог закону, як спосіб захисту порушених прав. Разом з тим, відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно із ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Проте, позивач не вказав поточної ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», як і не надав відповідного звіту про оцінку предмета іпотеки чи згоди, яка була досягнута між іпотекодавцем та іпотекодержателем на виконання вимог закону. Посилання позивача на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суд вважає безпідставними, оскільки вони суперечать вимогам статей 39 та 43 Закону «Про іпотеку». Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 р. у справі №6-61цс15, згідно якої при зверненні стягнення на предмет іпотеки необхідно зазначати не лише загальний розмір заборгованості, а й усі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону «Про іпотеку». Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2479цс15. З огляду на вищевикладене, проаналізувавши межі заявлених вимог та відповідність їх нормам матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк».

Outcome: dismissed