Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування належних йому на праві приватної власності цифрової автомагнітоли «Pioneer», моделі 2300 UB вартістю 1100 грн, газового балону місткістю 40 л, заводський номер 02655, газового редуктору «Atiker», карбюратор-змішувача газу із зєднувальними металевими трубками, загальною вартістю 4 200 грн, які встановлені на легковий автомобіль ВАЗ-21213, 2002 року випуску, шасі № ХТА21213021668187, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у МРЕВ м.Чернігова та перебуває у власності відповідача (а.с.2-3). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 12.05.2016 року у нього був вилучений автомобіль ВАЗ-21213, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], яким він користувався з 01.04.2007 року на підставі довіреності [PERSON] Вказує, що за цей час ним було обладнано автомобіль цифровою автомагнітолою та встановлено газорозподільну паливну установку для роботи двигуна на зрідженому нафтовому газі, на що було витрачено 5 300 грн. Посилаючись на ст.387 ЦК України просить витребувати від відповідача належні йому на праві приватної власності вищевказані речі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України). Відповідно до ст.387 ЦК України, на яку посилається в позові позивач, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Як вбачається із матеріалів справи, власником транспортного засобу ВАЗ-21213, 2002 року випуску, шасі № ХТА21213021668187, реєстраційний номер [NUMBER] був [PERSON] (а.с.13). 21 квітня 2007 року [PERSON] уповноважив [PERSON] продати, належний йому транспортний засіб ВАЗ-21213, 2002 року випуску, шасі № ХТА21213021668187, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.6). У звязку з чим видана довіреність з правом використання автомобіля за межами України за умови оформлення такого права у встановленому чинним законодавством порядку, яка зареєстрована у реєстрі за №2677 та посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу. Відповідно до пояснень позивача, даним автомобілем він користувався у період з 01.04.2007 року по 12.05.2016 року. Дана обставина не заперечується представником відповідача. Відповідно рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 30.09.2014 року, між [PERSON] та [PERSON] поділено спільне майно подружжя. Спірний автомобіль ВАЗ-21213, 2002 року випуску, шасі № ХТА21213021668187, реєстраційний номер [NUMBER] виділено в натурі [PERSON] (а.с.31-32). Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа зобов'язана повернути майно, якщо підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як вбачається з акту огляду та тимчасового затримання від 12.05.2016 року, автомобіль ВАЗ-21213, реєстраційний номер [NUMBER] затримано згідно постанови ДВС від 17.11.2014 року (а.с.14). Станом на 02.06.2016 року та відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль ВАЗ-21213, 2002 року випуску, шасі №ХТА21213021668187, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] (а.с.40). За змістом ст.387 ЦК України позивач повинен довести, а суд встановити факти, які не тільки доводять право власності позивача на майно, а і його право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідачем майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна. Крім того, відповідне майно має бути індивідуально визначеним і на момент розгляду справи фактично знаходитися у незаконному володінні особи, до якої пред'явлено вимогу. Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у пункті 23 своєї постанови №5 від 07.02.2015 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. Тобто, з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння може звернутися власник цього майна. Звертаючись до суду з позовом позивач наголошував на тому, що у період користування вказаним автомобілем, ним було придбано та обладнано автомобіль цифровою автомагнітолою, а також встановлено газорозподільну паливну установку для роботи двигуна на зрідженому нафтовому газі Так, на підтвердження факту придбання цифрової автомагнітоли «Pioneer», моделі 2300 UB вартістю 1100 грн позивачем надано копію товарного чека №435 від 27.09.2011 року (а.с.7-8). На підтвердження права власності на газовий балон місткістю 40 л, заводський номер 02655, газовий редуктор «Atiker», карбюратор-змішувача газу із зєднувальними металевими трубками, загальною вартістю 4 200 грн позивач надав копію накладної № 5 від 25.02.2016 року (а.с.12). Однак, позивачем не надано суду платіжних документів, що підтверджують оплату позивачем вказаного майна. Також, на підтвердження факту встановлення [PERSON] вказаного обладнання на спірний автомобіль позивач надав акт технічної експертизи №0702839 від 19.01.2016 року та акт приймання-передачі транспортного засобу від 19.01.2016 року (а.с.10-11). Однак, вказані докази не приймаються судом до уваги, так як замовником по встановленню даного обладнання є [PERSON], а крім того, згідно акту приймання-передачі транспортного засобу обладнання встановлено 19.01.2016 року, а отримано по накладній [PERSON] після його встановлення 25.02.2016 року. Натомість, позивачем не надано суду доказів того, що вказані автомагнітола та газове обладнання на час затримання транспортного засобу 12.05.2016 року були встановлені у вказаному автомобілі. Тобто, позивачем не надано доказів на підтвердження факту знаходження автомагнітоли та газового обладнання у відповідача. В свою чергу, представником відповідача надано товарний чек від 16.05.2016 року (а.с.41) на підтвердження факту сплати за балон місткістю 40 л «Atiker», редуктор «Atiker», монтажний набір для монтажу ГБО, загальною вартістю 3 558 грн Зважаючи на вищенаведене та з урахуванням того, що позивач [PERSON] в доведення обраного способу захисту своїх порушених прав не представив належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували факт заволодіння відповідачем [PERSON] спірним транспортним засобом незаконно, без достатньої правової підстави, не надав доказів на підтвердження факту знаходження автомагнітоли та газового обладнання у відповідача, а тому суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є недоведеними, у звязку з чим в позові відмовляє. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed