Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з наведеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що в шлюбі з відповідачем у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області шлюб між сторонами розірвано, дитину залишено проживати з матір'ю. Позивачка має намір поїхати з дитиною за кордон для її всестороннього розвитку та оздоровчих цілях. Батько дитини добровільної згоди для виїзду за кордон не надає, що суперечить інтересам дочки. За вказаних обставин просить суд надати дозвіл на виїзд доньки за кордон без згоди батька [PERSON] до повноліття дитини та на виготовлення дитині проїзних документів до країн ближнього та дальнього зарубіжжя. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Суду вказала, що не може на даний час вказати країни на виїзд до яких слід надати дозвіл та часовий проміжок перебування дитини за кордоном. Відповідач проти задоволення позову заперечував, оскільки йому не відомо куди позивачка планує вивезти його дочку та на який період, що в свою чергу порушить його права як батька дитини. Як тільки позивачка повідомить країну куди планує поїхати з дитиною та час перебування за кордоном то дозвіл на такий виїзд він надасть. Заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям. Шлюб їх розірвано, у зв'язку із чим Відділом РАЦС Івано-Франківського МУЮ видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11 лютого 2010 року (а.с. 5). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 09 липня 2005 року відділом РАЦС Івано-Франківського МУЮ (а.с.8) сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю, що визнано сторонами. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання . У відповідності до п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57 чітко визначено, що виїзд за межі України громадян , які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. На виконання ст.7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини , їх тимчасового затримання та вилучення. Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Таким чином, розглядаючи спір щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди одного із батьків суд зобов'язаний визначити термін вивезення дитини за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька. Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного із батьків, враховуючи його тимчасовий характер, не стосується питання місця проживання дитини та не повинно порушувати прав щодо дитини того з батьків, без згоди якого такий дозвіл надається. Однак, позивачка у позовній заяві просить суд надати їй дозвіл на виїзд малолітньої дочки за межі України без згоди батька до повноліття дитини, не вказуючи при цьому країни прямування, що в свою чергу суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. В судовому засіданні судом неодноразово пропонувалось позивачці визначити державу в яку вона має намір вивезти дитину та на який термін, у зв'язку із чим добровільно врегулювати спір. Однак остання вказані пропозиції до уваги не брала та наполягала на задоволенні її позову у спосіб визначений в прохальній частині позовної заяви. Крім того, позивачкою не надано суду доказів того, що відповідач відмовляється чи відмовився надати такий дозвіл добровільно. В матеріалах справи є копія заяви, яка вказує на те, що раніше відповідач надав дозвіл на виїзд дитини за кордон (а.с. 9). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного, відповідно ст. ст. 2,4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, п.п. 18, 19 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 231 від 31.03.1995 року, ч.ч.1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed