Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

05 березня 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 26.05.1998 року вона уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку з усіма господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Центральна (Леніна), буд. 91, с. Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, 70224. Всі умови договору були виконані. Далі в позові зазначила, що договір був укладений на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест» та внаслідок їхньої з продавцем правової необізнаності про необхідність нотаріального посвідчення до державної реєстрації, не був посвідчений нотаріально. Наразі [PERSON] померла. Проте позивач не знає ні місця, ні дати її смерті, оскільки остання для неї чужа, невідома людина. Коло спадкоємців їй також невідоме. Як вказала далі в позові позивач, 06.12.2017 року вона звернулася до державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], з метою посвідчення договору дарування зазначеного житлового будинку своєму синові, проте державний нотаріус [PERSON] розяснила їй, що відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору, про що нею була складена відповідна постанова. Таким чином, як далі слідує з тексту позовної заяви, нотаріально посвідчити згаданий договір наразі вона не може, оскільки він вже зареєстрований в органах технічної інвентаризації. Вартість будинку становить 84575 грн. Відповідно до вибірки з інвентарної справи КП «Імпульс» Пологівської районної ради № б/н від 25.04.2017 року, станом на 25.04.2017 року нерухоме майно за адресою: вул. Центральна (Леніна), буд. 91, с. Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, 70224, зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.1998 року, посвідченого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» за реєстром № ГН-68. [PERSON] технічного паспорта на житловий будинок по вул. Центральна (Леніна), буд. 91, с. Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, 70224, власником вказана [PERSON] Далі позивач зазначила, що з часу придбання вона та її сімя проживають у вказаному будинку, зробили ремонт, добудови та привели земельну ділянку в належний вигляд. Самочинне будівництво відсутнє, будинок та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування. З договору купівлі-продажу слідує, що сторони домовилися стосовно всіх його істотних умов, тому вважає за можливе визнати договір дійсним. Додатково про те, що вона володіє будинком на законних підставах, свідчить також те, що їй належить на законних підставах земельна ділянка під зазначеним будинком. У зазначеному будинку вона та її сімя проживають протягом 20 років. Претензій від будь-кого відносно володіння та користування вказаним житловим будинком за увесь цей час не було. Біржова угода не була нотаріально посвідчена, що унеможливлює набуття нею на її підставі права власності на нерухоме майно та розпорядження ним. Володіння будинком є добросовісним, відкритим та безперервним, в звязку з чим прохає визнати за нею право власності житловий будинок за адресою: вул. Центральна (Леніна), буд. 91, с. Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, 70224, з усіма надвірними будівлями та спорудами, за набувальною давністю. В судове засідання позивач не зявилася, подала через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохала розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала (а.с. 35). В судове засідання представник відповідача Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області не зявився, подали через канцелярію суду письмовий відзив, в якому зазначили, що визнають заявлені позивачем вимоги та не заперечують проти ухвалення судом рішення про задоволення позову, прохали засідання проводити без їх участі (а.с. 32). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [PERSON] ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з усіма господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Центральна (Леніна), буд. 91, с. Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, 70224, який був укладений 26.05.1998 року на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест», [PERSON] продала [PERSON] вищевказаний будинок (а. с. 9). [PERSON] дубліката реєстраційного посвідчення від 22.06.2017 року, будинок в с. Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, по вул. Леніна, 91, зареєстрований за гр. [PERSON] на праві особистої власності на підставі Договору купівлі-продажу від 26.05.1998 року, посвідченого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» № ГН-68 (а.с. 10). Відповідно до довідки КП «Імпульс» Пологівської райради від 25.04.2017 року, будинок за адресою: вул. Центральна (Леніна), буд. 91, с. Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстровано за гр. [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 26.05.1998 року, посвідченого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» № ГН-68. Даний правовстановлюючий документ КП «Імпульс» Пологівської районної ради зареєстровано на паперових носіях 30.05.1998 року, зареєстровано в реєстровій книзі № 34 за номером 207 (а.с. 11). За даними технічного паспорту на садибний/індивідуальний/житловий будинок № 91 по вул. Центральна в с. Верхня Терса, власником значиться [PERSON], [INFO], Ід. № [NUMBER] (а.с. 12-15). [PERSON] з витягу зі звіту з незалежної оцінки, дата завершення складання звіту 18.05.2017 року, ринкова вартість обєкту оцінки складає 8457,5 грн. (а.с.16-18). Відповідно до копії державного акту на право власності на землю серії І-ЗП № 019682, [PERSON], яка мешкає в с. Верхня Терса, вул. Леніна, 91, на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.1998 року № ГН-69, передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,47 га, розташована на території с. Верхня Терса, вул. Леніна, 91, Верхньотерсянська сільська рада, для ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 212 (а.с. 19). [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-2303666232017 від 26.10.2017 року, земельна ділянка кадастровий № 2321880500:01:002:0048 площею 0,2224 га для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: Запорізька область, Гуляйпільський район, с. Верхня Терса, вул. Центральна, 91, належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі цивільно-правового договору від 26.05.1998 року ГН-69, та посвідчується державним актом від 08.07.1998 року І-ЗП 019682 (а.с. 20-22). [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-2303666112017 від 26.10.2017 року, земельна ділянка кадастровий № 2321880500:01:002:0047 площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: Запорізька область, Гуляйпільський район, с. Верхня Терса, вул. Центральна, 91, належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі цивільно-правового договору від 26.05.1998 року ГН-69, та посвідчується державним актом від 08.07.1998 року І-ЗП 019682 (а.с. 23-25). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.12.2017 року, державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у посвідченні договору дарування житлового будинку за адресою: вул. Центральна (Леніна), буд. 91, с. Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, оскільки відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору (а.с. 26). Таким чином, судом встановлено, що позивач понад 10 років фактично користується та володіє зазначеним домоволодінням, проте оскільки Біржова угода не була нотаріально посвідчена, це унеможливлює набуття нею на її підставі права власності на нерухоме майно та повного розпорядження ним. Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений у 1998 році, до правовідносин слід застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на зазначений період часу. У відповідності до ст. 224 ЦК України в редакції 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору відповідно до ст. 47 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. В той же час, у відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Правовий статус земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, встановлений за матеріалами справи та свідчить про наявність у позивача права власності на неї. Як передбачає ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном та виключає наявність у володільця певних правових підстав користування майном (наприклад, ордеру, договору найму, тощо). Володіння має бути відкритим, очевидним для третіх осіб. Позивач володів будинком відкрито, про це знали його власники та сусіди, зокрема які підтвердили це при опитувані їх депутатом місцевої ради при складанні довідки щодо фактичного місця проживання позивача. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. [PERSON] Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Дійсно, як зазначено у п. 6 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка знає, хто є власником. Проте, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що колишній власник спірного житлового будинку [PERSON] померла. З 1998 року ніхто зі спадкоємців [PERSON] не з'являлися, будь-яких претензій позивачу не висували, відомості щодо їх наявності відсутні.\~\~ Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа майном і понад 19 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком № 91 по вул. Центральній в с. Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на вищезазначене нерухоме майно за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved