Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" (надалі Банк) звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 6354,73 грн. , вказавши в заяві, що 15.06.2006р. між банком і відповідачкою був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 4500 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В обґрунтування позову вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та банком Договір. Відповідно до п.9.12 Кредитного договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично продовжується на такий же термін. Відповідачка належним чином не виконував свої зобов'язання, кредит та відсотки за ним вчасно не погашала, у зв'язку з чим станом на 31.07.2014р. за нею утворилася заборгованість в сумі 9365,92 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2289,23 грн., відсотками за користування кредитом в сумі 7076,69 грн. Від цієї суми відрахована сума 3789,99 грн., яка була задоволена судовим наказом Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 02.12.2008 року, тому остаточно просить стягнути заборгованість у розмірі 5573,93 грн, а також штрафи у відповідності до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500,00 грн. та 278,80 грн., та витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення по суті позову, просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, через пропуск строку позовної давності, бо строк дії договору скінчився, а крім того, вважає, що ще в 2008 році, коли позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, позивачу вже було відомо про своє порушене право. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не установлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 15 червня 2006 року Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі 7% залишку заборгованості на кінець звітного періоду, але не менше 50 грн. до кінця місяця, наступного за звітним. Отже , поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до ч.1ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, в зв'язку з чим станом на 31.07.20143 року має заборгованість в сумі 9365,92 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2289,23 грн., відсотками за користування кредитом в сумі 7076,69 грн. Судовим наказом Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 02.12.2008 року стягнуто на користь позивача заборгованість 3789,99 грн., яка відрахована від суми заборгованості (9365,92 грн. - 3789,99 грн.), зв'язку з чим сума основної заборгованості складає 5575,93 грн., а також штрафи у відповідності до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500,00 грн. та 278,80 грн. Ст.257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п'ята статті 267 ЦК України). Відповідно до пунктів 3.1.1;5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць, рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного договору строк дії карти визначений у 3 (три) роки. Доводи представника позивача про постійну лонгацію договору на підставі п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг суперечать правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 18.06.2014 року справа №6-14цс14 в аналогічній справі, де зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст..257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст..261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі 7% залишку заборгованості на кінець звітного періоду, але не менше 50 грн. до кінця місяця, наступного за звітним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до кінця місяця наступного за звітним, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Відповідачка отримав кредитні кошти 15 червня 2006 року, останній платіж здійснила у вересні 2008 року. Враховуючи те, що позичальник повинен погашати заборгованість в розмірі 7% залишку заборгованості, тобто 100% заборгованості позичальник зобов'язаний погасити щонайменше за 14,2 місяці (426 днів). Тобто останній платіж позичальник мав внести 12 грудня 2009 року. Трирічний строк позовної давності сплив 12 грудня 2012 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом значно пізніше, 22 серпня 2014 року. Крім того, в судовому засіданні також встановлено, що в зв'язку з порушенням відповідачкою строків погашення кредиту, позивач ще 02.12.2008 року звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя про видачу судового наказу, тобто ще в 2008 році позивачу вже було відомо про порушення свого права. В судовому засіданні представник позивача з клопотанням про поновлення строку позовної давності до суду не звертався. Таким чином, аналізуючи всі здобуті докази у справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено через пропуск строку позовної давності звернення до суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed