Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про визнання боргу за теплову енергію, який нарахований КП «Коменергосервіс» ДМР в розмірі 30 832,68 грн., недійсним. Позов обґрунтований тим, що між сторонами виник спір з приводу неправомірного, на думку позивача, нарахування коштів за теплову енергію в розмірі 30 832,68 грн. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, позивач була лише зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , та не мешкала в ній, право власності на вказане нерухоме майно було набуто нею лише 20.03.2020 р. на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано виконкомом Дніпровської міської ради. На переконання позивача, саме з моменту набуття нею права власності на вказане майно, вона повинна нести відповідальність, а нарахований борг та квитанції про їх оплату є неправомірними, оскільки до моменту приватизації квартири позивачем у квартирі з 2009 р. по 2019 р. проживав [PERSON] , який ухилявся від сплати боргу за комунальні послуги, тому новий власник майна не зобов`язаний повивертати борги попереднього власника, якщо він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Представник позивача вимоги позову підтримав повністю. Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та правом надання відзиву на позовну заяву. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 18.08.1995 р. №402 «Про зміну договорів найма житлових приміщень та переоформлення їх особових рахунків» (а.с. 23) ухвалено укласти з такими громадянами: [PERSON] на 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] в зв`язку з вибуттям наймача [PERSON] - свекрові заявниці. Сім`я 4 особи: [PERSON] - наймач, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онучка, [PERSON] - син. Позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі виданого 20.03.2020 р. свідоцтва про право власності на житло, яке видано виконкомом Дніпровської міської ради (а.с. 14). Вказане нерухоме майно до цього належало до цього на праві комунальної власності територіальній громаді м. Дніпра; рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради №109/8 від 17.09.2019 р. «Про надання дозволу на зміну договору найму» (а.с. 21, 23) наданий дозвіл балансоутримувачу житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста, що знаходиться в Амур-Нижньодніпровському районі, укласти договір з [PERSON] на 3 - кімнатну квартиру [ADDRESS] , розірвавши договір найму з [PERSON] - бабусею заявниці у зв`язку з її смертю. [PERSON] , бабуся заявниці, померла [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 25). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 26). За вказаною вище адресою місце проживання позивача зареєстровано з 24.06.2005 р., що підтверджується довідкою №5776 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб (а.с. 24). Докази про наявність заборгованості у споживачів за адресою квартира [ADDRESS] перед КП «Коменергосервіс» суду не надано. Спірні правовідносини виникли із захисту прав позивача, як споживача комунальних послуг, які надаються КП «Коменергосервіс» Дніпровської міської ради з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Дослідив докази в межах заявлених суду вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до статей 66,67,162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Відповідно до статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частини перша та друга статті 14 ЦК України передбачає, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз вказаної статті свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14,16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту позовна вимога про визнання нарахованого боргу за комунальні послуги недійсним (також за відсутності доказів існування такого боргу) без вирішення питання про цивільно-правові наслідки вчинення таких дій. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №462/5889/16-ц (провадження №61-909св17), оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, оспорюючи законність нарахування заборгованості, не вимагає здійснення відповідного перерахунку плати за централізоване опалення а гаряче водопостачання, а обраний позивачем спосіб захисту не є таким, що відновить її, ймовірно, порушене право. Суд не бере до уваги доводи позивача щодо того, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, оскільки відповідач не звертаася з позовом про стягнення заборгованості з позивача, та остання не позбавлена права заперечувати проти стягнення заборгованості попереднього власника у разі звернення відповідач з відповідним позовом про стягнення заборгованості. Щодо розподілу судових витрат, то оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача. Суд також вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що враховуючи правову позицію Верхового Суду, викладену в постанові від 01.09.2020 р. (справа №686/6276/19 провадження № 61-3604 св 20) щодо того, що «діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу», то позивач не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом про зобов`язання відповідних організацій, які надають житлово-комунальні послуги виключити з обліку по її особовому рахунку заборгованість попередніх власників квартири за відповідний період, надавши при цьому відповідні докази наявної заборгованості попередніх власників.

Outcome: dismissed