Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

05 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що він - [PERSON]. працював в умовах перевищуючої концентрації пилу з вмістом кремнію діоксину у новітрі 39 років 01 місяць. 1 квітня 2013 року рішенням ЛКК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини протокол № 610 йому було встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) перпюї-друтої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень перпюї-другої стадії), ЛН - першого-другого сгупеня. Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Інформаційної довідки про умови праці від 27.02.2012 р. виданою ДЗ «Тсрнівська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Кривою Рогу» де вказано, що концентрація пилу з вмістом кремнію діоксид у повітрі робочої зони значно перевищують гранично допустимі концентрації. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві. про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 07.06.2013 рок, де в п.16 вказано, що працюючи па підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив підвищених концентрацій у повітрі робочої зони внаслідок недосконалості технології відкритою видобутку руди, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Тобто відповідачі протягом тривалого часу грубо порушували ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпІПУ, що саме і призвело до виникнення у нього професійного захворювання. Постановою ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 05 серпня 2013 року № 0-107/21802/21802 позивачу були призначені одноразова та щомісячні страхові виплати. За висновком МСЕК від 22.07.2013 року серії АБ № 0007324 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20% з 22 липня 2013 року безстроково. Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, вважає що відповідач по справі повинен відшкодувати йому моральну шкоду, наявність якої полягає у наступному. В наслідок отримання професійного захворювання позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне жи ття. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо при фізичному навантажені постійно відчуває задишку та болі у грудній клітці, кашель з виділенням харкотиння, позивача мучить кашель постійно, він не може смати вночі, підвищується артеріальний тиск. що ставить під загрозу його життя. Позивач більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило його можливості годувати свою сім'ю. 39 років позивач працював на підприємстві відповідача, був опорою і підтримкою для своїх дітей, онуків. Фактично він був головним годувальником своєї сім'ї, тепер же за станом здоров'я він не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, сім'я позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною. В зв'язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань, при захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань позивача, що призводять до значних і постійних моральних страждань. Позивач оцінює розмір моральної шкоди, заподіяного професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов'язків у розмірі 100 мінімальних розмірів заробітних плат: 1218 гри. X 100 = 121 800грн., де 1218 гри. мінімальний розмір заробітної плати. Таким чином, позивач вважає, що професійне захворювання викликало втрату працездатності, йому було заподіяно суттєву моральну шкоду умовами праці, яку він оцінює відповідно до часу роботи у відповідачів та стягнути з Товариства з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 121 800 гривень та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву до суду про підтримку позовних вимог і про розгляд справи в його відсутність. Представник позивача [PERSON] наполягає на позовних вимогах позивача. Представник відповідача Доценко Т.Ю. позов визнає частково з наступних підстав. Позивач [PERSON] дійсно працював на комбінаті в ууправлінні залізничного транспорту у періоди з 25.08.1966 р. по 21.05.1968 р. та 30.07.1970 р. по 06.08.2010 р. за різними професіями: слюсар з ремонту тепловозів, помічни машиніста локомотива, машиніст локомотива, машиніст залізничного крана (кранівник) в карєрі та на відвалах та ін., більше 39 років у шкідливих умова праці та йому було встановленно професійне захворювання ХОЗЛ 1-2 ст. (пиловий бронхіт емфізема легень), яке виникло у звязку з такою роботою, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 07.06.2013 р. Проте, покладання повної провини за виникнення профзахворювання на відповідача і самоусунення позивача від відповідальності за збереження власного здоров вони вважають необгрунтованим, оскільки враховуючи наступне. Одним з пріоритетних напрямків є сфера охорона праці на комбінаті запроваджена і успішно діє система управління у сфері охорони праці і промислової безпеки на основі міжнародного стандарту. Однак, незважаючи на значні фінансові вкладення в удосконалення виробничих процесів, повне усунення шкідливих та небезпечних виробничих факторів у гірничодобувній промисловості та їх впливу на здоровя працівників є неможливим. За роботу в шкідливих умовах праці відповідач надає працівникам передбачені чинним законодавством та колективним договором ПАТ «ПІВНГЗК» пільги та компенсації, зокрема, підвищену оплату праці, додаткові відпустки, профілактичне харчування; перераховує до Пенсійного фонду кошти для забезпечення виплати пенсій за віком на пільгових умовах за Списками №1 і №2. Крім того, позивач, знаючи і розуміючи, що умови праці на його робочому місці є шкідливими і небезпечними, що може призвести до ушкодження здоровя в наслідок тривалої роботи в таких умовах, свідомо погодився на таку роботу, маючи на увазі отримання підвищеної заробітної плати, встановлених законодавством пільг і компенсацій та право на пенсію на пільгових умовах у більш ранньому віці. Таким чином, оскільки тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від нього самого, слід зробити висновок, що існує причинно-наслідковий зв'язок між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах, а не тільки діями роботодавця, який не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. На думку відповідача більш виправданим є врахування судової практики за аналогічними цивільними спорами, яка, враховує, зокрема, ступінь втрати працездатності та ступінь моральних страждань позивачів. Тому згодні на часткове задоволення позову в сумі 11660 грн., а іншій частині позову просять суд відмовити. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], дійсно працював на комбінаті в ууправлінні залізничного транспорту у періоди з 25.08.1966 р. по 21.05.1968 р. та 30.07.1970 р. по 06.08.2010 р. за різними професіями: слюсар з ремонту тепловозів, помічни машиніста локомотива, машиніст локомотива, машиніст залізничного крана (кранівник) в карєрі та на відвалах та ін., більше 39 років у шкідливих умова праці та йому було встановленно професійне захворювання ХОЗЛ 1-2 ст. (пиловий бронхіт емфізема легень), яке виникло у звязку з такою роботою, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 07.06.2013 р. і не оспорюєтьс відповідачем - а.с.8-12, 13-16. За висновком МСЕК від 22.07.2013 р. позивачу вперше було встановлено 20% втрати професійної працездатності - а.с.7. Актом розслідування хронічного професійного захворювання (форма П-4) від 07 червня 2013 р. встановлена причина профзахворювання (п.14-17) - а.с.13-15. Зазначеним актом розслідування вказані обставини, за яких виникло професійне захворювання: це умови праці, що характеризуються перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу -а.с.13-15. Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що «забезпечення безпечних і не шкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Аналогічні вимоги передбачені ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаних з виконанням трудових обов'язків. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування визначається законодавством. За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно до частини 2 абз. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. До юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці», акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.06.2013 року (а.с.13-15), висновку МСЕК а.с.7, виписок із історії хвороби [PERSON], суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 20% втрати працездатності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 35 000 грн. та судові витрати по справі. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial