Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16 березня 2011 року померла його баба [PERSON] (свідоцтво про смерть І-ГЮ №119627, видане 12.11.2011 року). Вказує, що відповідно до заповіту від 21.05.2009 року [PERSON] все своє майно заповідала двом племінникам [PERSON], [PERSON] та внуку - [PERSON]. Зазначив, що вчасно до нотаріальної контори не звернувся, оскільки вважав, що як такого «строку» не існує, оскільки існує заповіт. У січні 2018 звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у задоволенні такої, оскільки ним було пропущено строк позовної давності. У звязку з наведеним змушений звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав заявлених у позові, просив задовольнити. Вказав, що інших спадкоємців, які б бажали прийняти спадщину немає, а племінники, зазначені в заповіті, відмовилися від своїх часток в спадковому майні, що залишилося після смерті [PERSON] Представник позивача, також просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Додатково зазначив, що оскільки спадкодавець [PERSON] зазначила в заповіті спадкоємцями лише [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а тому лише вони є належними спадкоємцями. На зауваження і пропозицію суду щодо необхідності залучення до справи в якості співвідповідача [PERSON], рідної сестри спадкодавця, яка проживала з [PERSON] на момент смерті вказав, що в цьому немає необхідності, оскільки [PERSON] та [PERSON] проживали в будинку, який був поділений на дві рівнозначні частини та мав окремі входи. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, хоча повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи без його часті, позовні вимоги визнав повністю. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Представник відповідача [PERSON], адвокат - [PERSON] в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечила. Зазначила, що оскільки на момент смерті [PERSON] з нею проживала її рідна сестра [PERSON], то вона в обовязковому порядку, як така, що фактично прийняла спадщину мала бути залучена до участі в справі в інакшому випадку порушаться її права. Також вказала, що позивачем на її думку не наведено істотних обєктивних та непереборних перешкод, які б унеможливлювали б йому звернутися з заявою про прийняття спадщини у строк, що визначений законодавством, а тому вважає причини, що наведені позивачем у позові неповажними. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, представника відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. 16 березня 2011 року померла баба позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №119627, актовий запис про смерть № 11. Відповідно до дослідженого заповіту від 21.05.2009 року [PERSON] все своє майно заповідала племінникам [PERSON], [PERSON] та внуку - [PERSON]. Відповідно до довідки виданої Щекичинською сільською радою Корецького району №1217 від 11.11.2011 року [PERSON], на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Разом з нею проживала та була зареєстрована її сестра [PERSON]. Згідно інформаційних довідок Корецької районної ДНК № 52092166 та № 52092202 від 30.05.2018 року після смерті [PERSON], яка померла 16.03.2011 року заведена 23.07.2011 року спадкова справа за заявою про прийняття спадщини від [PERSON], заповіт від 21.05.2009 року чинний. Також встановлено, що були складені та посвідчені ще заповіти від 06.05.2008 року та від 22.01.2009 року. \~ \~ \~ \~На ухвалу суду від Корецької ДНК було отримано копію спадкової справи заведеної 23.07.2011 року за заявою [PERSON] Серед документів якої зокрема досліджено копію заяви [PERSON] від 23.07.2011 року про прийняття спадщини, яка складається з земельної ділянки площею 3.25 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до довідки, що міститься в спадковій справі та видана Великомежиріцькою сільською радою Корецького району №1361 від 08.07.2011 року [PERSON], що померла 16.03.2011 року проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Разом з нею проживали племінниця [PERSON] та чоловік племінниці [PERSON] Суд вказану довідку як належний та допустимий доказ не бере до уваги зважаючи на те, що в матеріалах справи було досліджено іншу довідку, яка є протилежна по змісту даній і більше того достовірність даних зазначених у довідці виданій Щекичинською сільською радою знайшло своє підтвердження в судовому засіданні та не заперечувалося сторонами. Також досліджено заповіт від 22.01.2009 року згідно якого [PERSON] право на земельну частку (пай) заповідала своїй племінниці, [PERSON]. Відповідно до наданих Корецькою районною державною нотаріальною конторою письмових пояснень від 18.12.2018 року №1225/01-16 23.07.2011 року нотаріальною конторою за заявою [PERSON] було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] При перевірці даних за спадковим реєстром виявилося, що Щекичинською сільською радою було посвідчено заповіт 22.01.2009 року за реєстром №1 (заповіт складений на право на земельну частку (пай) на користь [PERSON]М.) та 22.05.2009 року за реєстром №17 (заповіт складений на все майно на користь інших спадкоємців: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]С.). Особи зазначені в заповіті від 21.05.2009 року до нотаріуса не зверталися, нотаріусом не повідомлялися, що мають право на спадщину, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про їх місце проживання або місце перебування. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву при прийняття спадщини, що передбачено ч. 1 ст. 1269 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і вищевказана норма закону зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України, можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Разом з тим, відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-1320цс17, ВСУ дійшов висновку, що при розгляді таких спорів судам слід дослідити чи вчиняв державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Відповідно до ст. 63 Закону України "Про нотаріат", нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. У вказаній правовій позиції ВСУ, також, наголошує, що державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. З досліджених доказів, судом встановлено, що ні Щекичинською сільською радою, як органом місцевого самоврядування ні Корецькою районною державною нотаріальною конторою жодних дій щодо повідомлення чи виклику спадкоємців за заповітом від 21.05.2009 року після смерті [PERSON], шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі, не здійснювалось. За таких обставин безсумнівно порушені права та інтереси спадкоємців за заповітом від 21.05.2009 року, а також спадкоємця, який фактично проживав на момент смерті з спадкодавцем, а саме [PERSON], яка не була залучена до участі у справі. Разом з тим, суд дослідивши кожен доказ окремо та всі в сукупності дійшов наступних висновків. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, Про судову практику у справах про спадкування особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак, слід визнати причину пропуску шестимісячного строку подання заяви на прийняття спадщини [PERSON] не поважною за змістом вимог ст.1272 ЦК України, адже суд встановив, останній не довів суду, що внаслідок юридичної необізнаності він був позбавлений фізичної можливості подати заяву нотаріусу протягом більше як 5 років після відкриття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, переглядаючи 6 червня 2018 року судові рішення справі № 592/9058/17-ц (касаційне провадження № 61-200 св 18), вказав на те, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи те, що позовні вимоги пред'явлено до неналежного відповідача, у звязку з наявним порушенням прав спадкоємця [PERSON] та неможливістю здійснити захист її прав в стадії судового розгляду шляхом залучення як співвідповідача, а також, що на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених судом доказів, суд вважає, що причини, на які посилався позивач як на підставу для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, не є поважними причинами пропуску вказаного строку, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили йому здійснити своє право на подання заяви про прийняття спадщини, а тому приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed