Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 29.06.2021 року [PERSON] , звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України («62)» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працювала бухгалтером ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України («62)». Наказом №4/ОС-20 від 10.06.2020 року її було звільнено за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін з 16.06.2020 року. Позивач вказує, що під час роботи на підприємстві керівництвом було допущено систематичну невиплату заробітної плати, внаслідок чого, відповідно до довідки №00000000014 від 11.06.2020 року заборгованість по виплаті заробітної плати на момент звільнення складала 57398,23 грн. Позивач вказує, що відповідач по справі частково виплачував вказану заборгованість, проте останній платіж було здійснено 24.03.2021 року в сумі 8390,04 грн. Проте, з 16.06.2020 року по 24.03.2021 року було невиплачено середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати. Відповідно до довідки №00000000014 від 11.06.2020 року заробітна плата позивача по праві за квітень травень 2020 року складала в сукупності 14335,46 грн., а середньоденна становила 235,01 грн. Згідно зі\~статтею 47 Кодексу законів про працю України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Крім цього, у зв`язку із вказаною затримкою та відповідно до\~ст. 117 Кодексу законів про працю України, роботодавець зобов`язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки, що на момент направлення вказаної позовної заяви до суду становить 66037,81. Враховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 66037,81 грн. У наведеному розрахунку, період затримки виплати середнього заробітку становить\~61 день. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 14.07.2021 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду які він отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою «отримано за довіреністю 27.07.2021». Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 14.07.2021 року позовна заява прийнята до розгляду з відкриттям провадження. 10.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив по справі. Короткий зміст відзиву: Відповідач посилається на пропущення строку звернення до суду. Встановлені судом обставини: Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно трудової книжки, оформленої на ім`я [PERSON] , [INFO] , освіта середня, [PERSON] , 02.07.2021 року відповідно до ст.32 КЗпП України переведена на посаду бухгалтеру бухгалтерії підприємства Черкаської виправної колонії УДПТС в Черкаській області (№62), наказ №42 о/с від 25.06.2012 року. Відповідно до наказу Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України («62)» №4/ОС-20 від 10.06.2020 року позивача було звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (у зв`язку з виходом на пенсію). З довідки, виданої ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України («62)» 11.06.2020 року за № 00000000014 вбачається, що [PERSON] , дійсно працювала на вказаному підприємстві на посаді бухгалтера. Як вбачається з самого позову, остаточний розрахунок в сумі 8390,04 грн., відповідач здійснив 24 березня 2021 року. З позовом до суду позивач звернулась 29.06.2021 року. Норми права, що підлягають застосуванню: Згідно з ч. 1\~ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду\~в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд України в постанові від 6 квітня 2016 року № 6-409цс16 роз`яснив,що у трудовому спорі строк звернення до суду відповідно до ст. 233КЗпП України складає три місяці,\~в тому числі і для спорів щодо виплат працівнику, передбачених законодавством у день звільнення; при цьому,\~тримісячний строк починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку і застосування відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. Крім того, відповідно до\~Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012\~у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями\~статей 117,\~237 цього\~кодексу\~слід розуміти так, що\~для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Таким чином, [PERSON] , було пропущено тримісячний строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який розпочався з 21 березня 2020 року. При цьому, жодної поважної причини пропуску вказаного строку позивачем та її представником\~адвокатом Топором І.О., наведено не було, так само як і не надавалось клопотання про поновлення строку на звернення до суду. Відповідно до п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями\~228,\~233 КЗпП\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін; якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Отже, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України («62)» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити з підстав пропущення строку на звернення до суду.

Outcome: dismissed