Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

24.09.2013 року [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача ПОП «Вікторія» в обґрунтування якого зазначив, що у його власності перебуває земельна ділянка площею 5,89 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. 28.12.2010 року між ним та відповідачем укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки. Вважає, що вказаний договір є недійсний з тих підстав, що у ньому непередбачено такої істотної умови як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що згідно приписів ст. 15 Закону України «Про оренду землі», обов'язково повинна бути обумовлена сторонами, тому просив визнати вказаний правочин недійсним, витребувати у відповідача зазначену земельну ділянку, яка перебуває у нього незаконно та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Представник відповідача Довбня О.В., при судовому розгляді справи позовні вимоги позивача не визнав, пояснив, що договір оренди земельної ділянки між ПОП «Вікторія» та [PERSON] був укладений та підписаний сторонами за взаємною згодою. У спірному договорі передбачено всі істотні умови для даного виду правочину. Вказаний договір пройшов державну реєстрацію 28.12.2010 року у Новобузькому районному відділі ДП «Центр ДЗК» Миколаївської регіональної філії, де перед реєстрацією він також пройшов певну перевірку на відповідність. Орендодавець [PERSON], на підставі зазначеного договору одержував орендну плату, претензій ні до її розміру, ні до відсутності якихось умов у вказаному договорі, останній, до пред'явлення вказаного позову до суду, безпосередньо до дирекції підприємства не виражав. Дійсно у договорі оренди землі умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки на час укладення спірного договору оренди землі серед істотних умов, визначеними чинними на той час положеннями Закону України «Про оренду землі» не були передбачені, однак посилаючись на те, що позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав та інтересів останнього внаслідок відсутності вказаної умови у договорі, просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити за безпідставністю. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії І-МК № 018488, позивачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 5,89 га, що розташована на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка виділена йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У 2010 році між [PERSON] та ПОП «Вікторія» був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 20 років і між сторонами було підписано акт приймання-передачі землі в користування орендаря на умовах визначених договором оренди. Зазначений договір зареєстровано Новобузьким округом реєстрації Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 28.12.2010 року за р./№ 041049307074. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В силу ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на час укладення спірного договору) визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 цієї статті, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 203 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Як видно зі змісту спірного правочину, в ньому дійсно відсутня істотні положення про умови передачу у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Проте, ч.1 ст.3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинний встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (Постанова Верховного Суду України від 25.12.2013 р. №6-78 цс 13). Разом з тим, як вбачається зі змісту позову та досліджених доказів, позивач не зазначив, чим відсутність зазначених умов у договорі порушила його законні права. Як свідчать матеріали справи, відповідач виконує взяті на себе зобов'язання за договором і даних про те, що він намагався якимось чином зашкодити правам позивача, матеріали справи не містять. Проаналізувавши викладене, суд вважає, що оскільки досліджені докази не доводять порушення прав позивача з боку відповідача, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання договору оренди землі недійсним. За вказаних підстав, позовні вимоги щодо витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, які заявлені представником позивача до того ж у невідповідний спосіб захисту порушеного права, задоволенню також не підлягають. В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed