Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором від 30.03.2010 року в розмірі 7 247, 03 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, у відповідності до якого останній отримав кредит в розмірі 20 000 грн. [INFO] позичальник помер. Станом на день смерті останнього кредитні кошти не повернуті. Спадкоємцями щодо майна померлого є відповідачі по справі, у зв'язку з чим, на підставі ст. 1219, 1268, 1269, 1281, 1282 ЦК України останні зобов'язані задовольнити вимоги кредитора. 05.04.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 25.05.2018 р. визнано явку представника позивача в судові засідання обов'язковою, витребувано в ПАТ КБ «ПриватБанк» докази укладання договору, розрахунок заборгованості станом на день смерті [PERSON], докази звернення до спадкоємців в строки передбачені законом. 05.07.2018 р. до суду надійшли докази витребовувані судом, а саме виписки по рахункам, довідка про відкриті [PERSON] картки. Інших доказів суду не надано. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві та на те,що відповідачі як спадкоємці майна померлого позичальника, зобов'язані задовольнити вимоги банку та погасити заборгованість за договором. Відповідачі в судовому засіданні вимоги позову не визнали, посилаючись на те, що їм було не відомо про наявність заборгованості до моменту отримання повістки по вказаній справі, з претензіями банк до них не звертався. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що 30.03.2010 р. між позивачем та [PERSON] укладено договір №б/н, у відповідності до якого відповідач отримав кредит в розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банком зобов'язання за договором виконались, а саме [PERSON] надались кредитні кошти шляхом видачі кредитної картки та встановлення ліміту, що підтверджується матеріалами справи. У свою чергу позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. У відповідності до листа П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 26.04.2017 р. спадкоємцями майна померлого [PERSON] є [PERSON], [PERSON] У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вбачається, що позивачем не надано суду доказів обсягу майна, отриманого відповідачами у спадщину після смерті [PERSON], його вартості. При цьому з жодними клопотаннями щодо витребування вказаних доказів від позивача до суду не надходило. Зокрема, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що борг [PERSON] продовжував збільшуватись до 10.01.2016 р., з урахуванням того, що останній помер в [INFO]. Розрахунку заборгованості станом на день смерті боржника суду не надано. Оскільки, зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч.2 ст.1282 ЦК України. Саме на підставі норм статей 1281,1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так, згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимог кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі. Разом із тим положення вказаної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України, щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. При цьому, за змістом цієї статті ЦКУ не зобов'язує учасників спадкових правовідносин з'ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкоємець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов'язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦКУ), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати. Посилання в ст. 1281 ЦК України про необізнаність пред'явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов'язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій. ( п.189). Встановлені законом строки для пред'явлення претензій кредиторами не є строками позовної давності, на ці строки не розповсюджуються норми ст.ст.259,263,264 ЦК України, які регулюють питання зміни, зупинення або переривання строків позовної давності. Непред'явлення кредиторами у встановлені ст. 1281 ЦК України претензій погашає належні їм права вимоги, в той час як сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.267 ЦК України). Встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що Банк повідомляв боржника [PERSON], а також після його смерті - спадкоємців, відповідачів, про наявність боргу перед Банком та обов'язку його погасити. В матеріалах справи міститься лист-претензія від 17.07.2017 р., адресована відповідачам по справі, однак позивачем не надано доказів отримання останніми вказаної претензії. При цьому, до суду позивач звернувся лише в березні 2018 року, тобто через сім місяців після направлення претензії відповідачам. Зокрема, позовна заява не містить обґрунтувань, що спадкоємці знали про борги спадкодавця, і такі обставини не доводилися позивачем в суді. Поміж іншого, з листа П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 26.04.2017 р. вбачається, що позивачу достеменно було відомо про смерть позичальника станом на квітень 2017 року. При цьому, вказаний лист містить відомості про те, що саме на підставі Претензії про включення боргу до складу спадщини від 07.07.2014 р. була заведена спадкова справа щодо майна померлого [PERSON], що свідчить про те, що банк був обізнаний про факт смерті позивальника та відкриття спадкової справи ще в 2014 році. Вбачається, що в позивача в наявності є копія свідоцтва про смерть [PERSON], що також свідчить про те, що позивач міг дізнатись про відкриття спадщини ще в 2014 році. Обставин набуття банком вказаного свідоцтва представником позивача не наведено, останній не володів вказаною інформацією. При цьому, посилання відповідачів на те, що вони самостійно надали свідоцтво про смерть [PERSON] банку в 2014 році, при закритті картки останнього, позивачем не спростовані. Зокрема, ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні представником позивача не спростовано факт обізнаності банку про факт смерті позичальника за кредитним договором ще в 2014 році, однак з позовом до суду з вимогами до спадкоємців останній звернувся лише в березні 2018 року, тобто з пропуском строків, передбачених ст. 1281 ЦК України. Поміж іншим, з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по договору був здійснений в липні 2014 року, тобто право вимоги в банку виникло ще в 2014 році, проте останній не пред'явив свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Ч. 4 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Оскільки, кредитор пред'явив свої вимоги до спадкоємиці, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті, позбавляє його права вимоги до [PERSON] та [PERSON] Крім того, суд звертає увагу, що встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed