Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2014 року на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], з нього було стягнуто аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 січня 2014 року. Він є безробітним, а сума аліментів нараховується виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, то розмір аліментів, який він змушений сплачувати, виходячи із даних Державної служби статистики України, складає 1920,00 грн., що є для нього непомірним. Зауважує, що з огляду на нестабільну обстановку в м. Маріуполі у зв'язку проведенням антитерористичної операції його дохід від «підробіток» значно зменшився. На сьогоднішній день він не має можливості влаштуватися на нову роботу за своєю спеціальністю із заробітком, необхідним і достатнім для утримання не тільки його і його сім'ї. В результаті він не отримую протягом близько п'яти років заробітку або будь-якого іншого доходу, має тільки кошти для щоденного проживання, а тому немає можливості платити аліменти саме в такому розмірі, в якому вони були раніше встановлені судовим рішенням. Також зазначає, що на його утриманні перебуває цивільна дружина [PERSON], [INFO], та її дитина від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO]. На сьогоднішній день вони проживають однією сім'єю за адресою: [ADDRESS]. Його дружина також не працює, не має самостійного заробітку та аліменти на утримання [PERSON] вона не отримує. На підставі викладеного просить зменшити розмір аліментів, що з нього стягуються на підставі рішення суду від 17.02.2014 року, на користь відповідачки, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], з ? частки його доходу на 1/6 частку. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та додатково зауважила, що позивач [PERSON] приймає всі можливі заходи для участі у вихованні та матеріальному забезпеченні свого сина [PERSON], [INFO], а відповідачка всіляко цьому перешкоджає. У сторін була домовленість про виплату аліментів «з рук в руки», що сумлінно виконувалось позивачем. Однак, після того, у [PERSON] з'явилась нова родина, відповідачка розлютилась та погрожувала подати до суду і стягнути з позивача аліменти за весь період призначення, тобто з 2014 року, при цьому розуміючи, що письмових доказів (квитанцій, чеків про сплату аліментів) [PERSON] не має, хоча весь цей час аліменти сплачував. Окрім того, [PERSON] намагався вирішити питання у позасудовому порядку, пропонував відповідачці гроші, просив про розстрочку, оскільки [PERSON] запропонували роботу у Польщі, а виїзд через заборгованість закрито, але [PERSON] проти цього заперечувала, сказала, щоб виплатив однією сумою все і одразу. Також зауважила, що відповідачка перешкоджає [PERSON] бачитись з сином, так коли батько з дозволу [PERSON] взяв сина на прогулянку, то остання звернулась до поліції про викрадення дитини. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] вже більше 5 років займався пасажирськими перевезенням і працював в службі таксі Шансон. Окрім того в серпні 2017 року працював в Польщі. Постановою Апеляційного суду в Донецькій області від 4 квітня 2018 року було підтверджене раніше прийняте рішення від 7 грудня 2017 року про тимчасове обмеження виїзду за кордон [PERSON]. Крім того, на особистій сторінці позивача [PERSON] в соціальній мережі Facebook ним 28.04.2018 року о 20:58 годині викладені відомості про надання послуг таксі та зазначена служба - «Таксі 898». Не дивлячись на великий борг в розмірі 50000 гривень [PERSON] продовжує ухилятися від погашення заборгованості, намагаючись заперечити в судовому порядку розмір виплати належну [PERSON] за законом, розповідаючи про цивільну дружину, з якою не має офіційного шлюбу, яка не працює, про її дитину від попереднього шлюбу, на яку цивільна дружина теж отримує аліменти. Зауважено, що [PERSON] вводить в оману органи влади, ухиляючись від виплати податків, нелегально працюючи в службі таксі тривалий період часу та надає послуги таксі без реєстрації підприємницької діяльності або працевлаштування у службу таксі, з метою зменшення розміру своїх доходів та ухилення від погашення заборгованості по аліментам. Крім того, позивачем не надано жодного доказу про наявність шлюбних відносин, спільного ведення господарства, спільного бюджету та/або встановлення факту спільного проживання позивача з [PERSON] та її сином. Відсутні відомості про всиновлення позивачем малолітнього [PERSON] Зауважує, що не відповідають дійсності пояснення позивача про те, що його цивільна дружина [PERSON] не працює та не має іншого доходу і разом з її сином від попереднього шлюбу перебувають на його утриманні та спростовуються наступними доказами. На особистій сторінці [PERSON] в соціальній мережі Instagram, де мається її фото, виставлено свідоцтво на ім'я [PERSON], в якому маються відомості про надання нею послуг з шугарингу в бізнес-центрі «Галакс», який розташований в м. Маріуполі. Також, не відповідають дійсності пояснення позивача про утримання дитини цивільної дружини від попереднього шлюбу, оскільки [PERSON] повинна отримувати аліменти на сина від батька дитини від попереднього шлюбу. При цьому, позивачка самостійно утримає дитину вже протягом 5 років, сплачуючи оренду за квартиру та комунальні послуги, яку знімає самостійно, одягає та годує за кошти, які заробляє як підприємець, платить податки, дитина навчається у французькій гімназії, займається спортом та за все це платить мати. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду Маріуполя від 19.07.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 01.06.2007 року, було розірвано. Рішенням Жовтневого районного суду Маріуполя від 17 лютого 2014 року на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], з [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 січня 2014 року. На підставі вказаного рішення судом був виданий відповідний виконавчий лист, який в подальшому був направлений на виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Ухвалою Жовтневого районного суду Маріуполя від 07.12.2017 року подання старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту громадянина України [PERSON], задоволено частково: встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України [PERSON] до погашення заборгованості станом на 01.12.2017 року в сумі 53799,42 грн., яка виникла за заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2014 року по провадженню № 2/263/918/2014, за яким 28.04.2014 року виданий виконавчий лист № 263/562/14-ц від 17.02.2014 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.01.2014 року. Вказана ухвала Жовтневого районного суду Маріуполя від 07.12.2017 року постановою Апеляційного суду в Донецькій області від 4 квітня 2018 року залишена без змін. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до відомостей трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER], 31.08.2011 року останнього було звільнено з МФ ТОВ «Біотрейд» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно довідок, виданих 21.02.2018 року за №157, 18.07.2018 року за №605, 21.09.2018 року за № 764 Маріупольським міським центром зайнятості, [PERSON] перебуває на обліку як безробітний з 14.02.2018 року, його дохід за період з 14.02.2018 року по 30.06.2018 року становить 719,49 грн., а за період з 24.07.2018 року по 31.08.2018 року - 561,55 грн., відповідно. У відповідності до довідки № 38 від 16.03.2018 року, виданої КСН «Приморський» [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], разом з [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно ст.ст. 12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Також слід зауважити, що відповідно до ч.1,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Рівність прав та обов'язків чоловіка і жінки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, регулювання сімейних відносин з максимально можливим урахуванням інтересів дитини і справедливість, добросовісність та розумність відповідно до ст. 7 СК України є одними із загальних засад сімейного законодавства. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведені норми законодавства, суд не бере до уваги доводи позивача, що останній не працює, на теперішній час проживає однією сім'єю з [PERSON], яка також не працює, та її дитиною від попереднього шлюбу - [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим також несе витрати на їх утримання, оскільки останнє не звільняє його від виконання батьківського обов'язку - виплати аліментів у достатньому розмірі для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Самі посилання позивача на те, що він несе витрати на їх утримання не підтверджені належними та допустими доказами, а факт їх проживання за однією адресою не може слугувати беззаперечним доказом цього. Позивач є працездатним, оскільки має можливість за станом здоров'я виконувати певну роботу. При цьому, як вбачається з копії постанови державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС м. Маріуполя від 05.09.2016 року виконавчий лист, виданий 04.07.2013 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] був повернути стягувачу у зв'язку з заявою останньої, при цьому заборгованість по аліментам відсутня. Підставами зміни розміру аліментів є: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я, інші випадки, в той час як рішення суду від 17.02.2014 року, на підставі якого стягується з позивача аліменти саме в розмірі ? частини його доходу, було ухвалено при відсутності відомостей про його матеріальний та сімейний стан. Також суд враховує, що батьки зобов'язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, тому суд вважає, що позивач як здорова та працездатна людина повинен забезпечити утримання та виховання свого сина на належному рівні, а розмір аліментів, менший ніж який на даний час сплачує відповідач, не забезпечить нормального життєвого рівня дитини. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено та судом не встановлено підстав для зменшення розміру аліментів, а відтак позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та не свідчать про необхідність зміни розміру аліментів в сторону зменшення. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704,80 грн.). Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. На підставі до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки при поданні до суду даного позову позивачем судовий збір у відповідному розмірі сплачений не був, тому з останнього підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 155, 180, 182, 192 СК України,

Outcome: dismissed