Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі свого представника Драган Я.С. звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ПРЕМІАЛ» про визнання майнових прав на об'єкт інвестування - квартиру № 33, що розташована на 10 поверсі секції 1 (один) в об»єкті капітального будівництва ЖК «Приозерний» за будівельною адресою: [ADDRESS] ( поштова адреса [ADDRESS] в Дарницькому районі міста Києва згідно Договору № ПР/416-4, в якості третьої особи залучила ТОВ «Градострой». Позовні вимоги мотивує тим, що 15 грудня 2014 року між ТОВ «Інтер-Преміал» в особі директора Тимошенка Владислава Олеговича та гр. [PERSON] був укладений Договір № ПР/ 416-4 купівлі-продажу майнових прав 16 січня 2015 року було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, згідно пункту 1 додаткової угоди, сторони домовились замінити об»єкт нерухомості в Договорі та викласти п.2.2 Договору в слідуючій редакції, а саме: сторони домовились , що об»єктами нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, є об»єкти нерухомості, розташовані в об'єкті капітального будівництва ЖК «Приозерний» за будівельною адресою: [ADDRESS] (поштова адреса вул. [ADDRESS] в Дарницькому районі міста Києва, які мають наступні характеристики: квартира за № 33, кількість кімнат 2, загальна площа 81,17 кв. м., поверх 10, секція 1 (один). Сторони домовились внести зміни до пункту 4.2 Договору та викласти його в такій редакції: 4.2 Орієнтована загальна вартість майнових прав на об» єкт нерухомості в день укладення цього договору складає - 827 934 грн. 00 коп. (вісімсот двадцять сім тисяч дев'ятсот тридцять чотири гривні 00 копійок), в тому числі ПДВ 20% - 137 989 грн. 00 коп. Сторони домовились внести зміни до п. 4.3 Договору та викласти його в такій редакції: п. 4.3 Покупець зобов'язується перерахувати на поточний рахунок Продавця суму у розмірі 827 934 грн. 00 коп. (вісімсот двадцять сім тисяч дев'ятсот тридцять чотири гривні 00 копійок), в тому числі ПДВ 20% - 137 989 грн. 00 коп. (сто тридцять сім тисяч дев'ятсот вісімдесят дев"ять гривень, 00 гривень) не пізніше 30 січня 2015 року...» Позивачем було належним чином виконано умови даного Договору та Додаткової угоди та сплачено всю вартість навіть з надлишком у 20 000 гривень (двадцять тисяч гривень) до 30 січня 2015 року, а саме: суму у розмірі 20 000 гривень було сплачено 15 грудня 2014 року (квитанція №4310028); суму у розмірі 440 000 грн. - 23 січня 2015 року (платіжне доручення №1); суму у розмірі 387 934,00 грн. - 30 січня 2015 року . Згідно п.п.2.6,2.7 договору відповідач взяв на себе зобов'язання по закінченню будівництва в 2-му кварталі 2015 року, тобто не пізніше 31.06.2015 та ввести в експлуатацію в 3-му кварталі 2015 року, тобто 30.09.2015. Проте станом на 2015 рік об'єкт інвестування недобудований, не введений в експлуатацію. У зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Під час розгляду справи судом ухвалою суду від 11 травня 2016 року залучено до участі в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Сател Україна » (а.с.172-173). В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Драган Я.С. , яка діє за договором про надання правової допомоги № 27/01від 27 січня 2016 року ( а.с.41-44) підтримали позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві, при цьому надавши суду письмове обгрунтування позовних вимог . Представник відповідача Андріїшина А.І., яка діє за довіреністю від 17.02. 2016 року, належним чином повідомлена, у судове засідання не прибула, про те, перед судовим засіданням надала письмове клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення . Представник третіх осіб Кашпур В.М., який діє в інтересах ТОВ «Градострой» за довіреністю від 23.11. 2015 року ( а.с.55) та в інтересах ТОВ «Сател Україна» за довіреністю від 24.11. 2015 року ( а.с. 63), належним чином повідомлений , в судове засідання не прибув, надавши перед судовим засіданням письмове клопотання про відкладення розгляду справи, у зв»язку з участю у судовому засіданні Апеляційного суду м. Києва, про те до заяви не додав докази щодо участі у іншій справі, а тому суд визнав явку третьої особи не поважною та продовжив розгляд справи без участі представника третіх осіб. Суд заслухавши пояснення позивача та її представника, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 15 грудня 2014 року між ТОВ «Інтер-Преміал» в особі директора Тимошенка Владислава Олеговича та гр. [PERSON] був укладений Договір № ПР/ 416-4 купівлі-продажу майнових прав( а.с.20-25) . 16 січня 2015 року було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, згідно пункту 1 додаткової угоди, сторони домовились замінити об»єкт нерухомості в Договорі та викласти п.2.2 Договору в слідуючій редакції, а саме: сторони домовились , що об»єктами нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, є об»єкти нерухомості, розташовані в об'єкті капітального будівництва ЖК «Приозерний» за будівельною адресою: [ADDRESS] (поштова адреса вул. [ADDRESS] в Дарницькому районі міста Києва, які мають наступні характеристики: квартира за № 33, кількість кімнат 2, загальна площа 81,17 кв. м., поверх 10, секція 1 (один) ( а.с. 26- 27) Сторони домовились внести зміни до пункту 4.2 Договору та викласти його в такій редакції: 4.2 Орієнтована загальна вартість майнових прав на об» єкт нерухомості в день укладення цього договору складає - 827 934 грн. 00 коп. (вісімсот двадцять сім тисяч дев'ятсот тридцять чотири гривні 00 копійок), втому числі ПДВ 20% - 137 989 грн. 00 коп. Сторони домовились внести зміни до п. 4.3 Договору та викласти його в такій редакції: п. 4.3 Покупець зобов'язується перерахувати на поточний рахунок Продавця суму у розмірі 827 934 грн. 00 коп. (вісімсот двадцять сім тисяч дев'ятсот тридцять чотири гривні 00 копійок), в тому числі ПДВ 20% - 137 989 грн. 00 коп. (сто тридцять сім тисяч дев'ятсот вісімдесят дев"ять гривень, 00 гривень) не пізніше 30 січня 2015 року...» Позивачем було належним чином виконано умови даного Договору та Додаткової угоди та сплачено всю вартість навіть з надлишком у 20 000 гривень (двадцять тисяч гривень) до 30 січня 2015 року, а саме: суму у розмірі 20 000 гривень було сплачено 15 грудня 2014 року (квитанція №4310028); суму у розмірі 440 000 грн. - 23 січня 2015 року (платіжне доручення №1); суму у розмірі 387 934,00 грн. - 30 січня 2015 року ( а.с.29;30), викладене підтверджується довідкою про фінансування 100 % майнових прав від 03.02.2015 року за вих. № б/н (а.с. 31). Зі змісту п.п 2.6,2.7 Договору відповідач взяв на себе зобов'язання по закінченню будівництва в 2-му кварталі 2015 року, тобто не пізніше 31.06.2015 року та ввести в експлуатацію в 3-му кварталі 2015 року, тобто 30.09.2015 року. Але всупереч змісту п. 3.3 Договору будівництво не закінчено, та відповідно не введено в експлуатацію в передбачені строки, а відтак не передано позивачу за актами прийому - передачі об'єкти нерухомості. З наданого до суду представником третіх осіб Кашпур В.М. договору про будівництво житлового будинку № 93/400/40-27 від 25 червня 2003 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Градострой» та Київським державним заводом « Буревісник» і додаткових угод до нього вбачається, що Київський державний завод « Буревісник» надав, відведену йому на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 1156 від 01 грудня 1988 року, земельну ділянку для житлового будівництва за адресою: [ADDRESS] у Дарницькому районі м. Києва, інвестору ТОВ « Градострой» для виконання функцій замовника та організатора будівельних робіт та доручив ТОВ «Градострой» організувати та профінансувати будівництво, в тому числі, шляхом залучення коштів фізичних та юридичних осіб ( а.с.155-160; 161). На підставі п.2.2 вказаного договору КДЗ «Буревісник» передав ТОВ «Градострой» функції замовника будівництва і в подальшому ТОВ «Градострой» від імені ДП КДЗ «Буревісник» отримало дозвіл на будівництво і розпочало реалізацію проекту з будівництва житлового будинку. Згідно з Протоколом розподілу житлової площі по [ADDRESS] до договору № 93/400/40-27 від 25.06.2003 року передбачалась загальна кількість квартир - 441 шт.( а.с. 116-120). Між ДП «Київський державний завод «Буревісник» та ТОВ «Градострой» був складений Акт №1/350 від 28.12.2006 року, відповідно до якого, ТОВ «Градострой» отримало 441 квартир ( а.с.121-129). Згідно з позитивним висновком комплексної державної експертизи проекту житлового будинку на [ADDRESS] у Дарницькому районі м. Києва від 24.01.2006 року, виданого замовнику - ДП «Київський державний завод «Буревісник», у вказаному будинку передбачалась загальна кількість квартир у кількості 441 шт. ( а.с. 153-154). Відповідно до проектної документації на вказаний будинок та протоколу розподілу житлової площі квартира за № 33, загальною площею 81,53 кв. метри, житловою площею 40,53 кв. метри знаходиться на 11 поверсі секції 1, квартири з № 33, загальною площею 81,17 кв. метри, немає, на 10 поверсі в секції 1 розташовані чотири квартири : № 29- двокімнатна, № 30- однокімнатна, № 31- однокімнатна та № 32- двох кімнатна, квартири за № 33 на 10 поверсі немає ( а.с. 121 -129). Вказані обставини також підтверджуються дослідженими в судовому засіданні копіями плану поверху будинку по [ADDRESS], перерізом по осям 2А-2А ( з відміткою висоти поверхів в метрах), які завірені розробником проекту будинку ТОВ « Інженерно-будівельна компанія « Інж Буд Сервіс» ( а.с.64). 26.09.2014 року ТОВ «Градострой» уклало з ТОВ «Інтер- Преміал» договір купівлі-продажу майнових прав № 26/09/14 від 26.09.2014 року, на часткове виконання якого погодилось передати згідно з додатком № 1 майнові права на дві квартири за новим проектом за №№ 181, 186 (№№ 183, 188 за старим проектом) та, у подальшому, передало за актом передачі від 01.10.2014 року майнові права на вказані дві квартири ( а.с. 130-134). ТОВ «Градострой» уклало з ТОВ «Сател Україна» та ТОВ «Інтер-Преміал» договір відступлення права вимоги від 26.09.2014 року, відповідно до якого, від первісного кредитора ТОВ «Градострой» до нового кредитора ТОВ «Сател Україна» перейшло право вимоги до боржника ТОВ «Інтер-Преміал» за договором купівлі-продажу майнових прав № 26/09/14 від 26.09.2014 року, укладеного між ТОВ «Градострой» та «ТОВ «Інтер-Преміал» ( а.с. 164-165). З наданих доказів вбачається, що ТОВ «Інтер-Преміал» мало право розпорядитися майновими правами лише щодо двох квартир за №№ 181, 186 (№№ 183, 188 за старим проектом), а ТОВ «Сател Україна», у свою чергу, мало право вимагати від ТОВ «Інтер-Преміал» оплату за вказані квартири. Крім того, ТОВ « Градострой» надано копію договору № 13-10/15-ПР про участь у будівництві та передачі функцій замовника, укладеного 01 грудня 2014 року між ТОВ « Градострой» та ТОВ « Інтер-Преміал», відповідно до якого, ТОВ « Градострой» передає ТОВ « Інтер-Преміал» усі функції замовника будівництва об»єкту по [ADDRESS], у Дарницькому районі в м. Києві ТОВ «Інтер-Преміал» виконує функції замовника- інвестора будівництва, забезпечує власними та залученими силами і коштами належне проведення будівництва на об»єкті. Проте, до вказаного договору не надано актів інвентаризації об»єкта із зазначенням окремо майна ТОВ « Градострой» та третіх осіб, актів аудиту об»єкту, протоколу розподілу площ в об»єкті ( а.с. 137 -144). З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження права власності ТОВ «Інтер-Преміал» на майнові права на двох кімнатну квартиру 33, загальною площею 81,17 кв. метри, що розташована на 10 поверсі секції 1 в об»єкті капітального будівництва ЖК «Приозерний» за будівельною адресою [ADDRESS] ( поштова адреса [ADDRESS] в Дарницькому районі міста Києва та щодо наявності у вказаному будинку, відповідно до проектної документації, квартири\~№ 33, загальною площею 81,17 кв. метри, суду не надано. Відповідно до частини 1 статті 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної , творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Майнові права на інші квартири в будинку за будівельною адресою: [ADDRESS] у Дарницькому районі в м. Києві ТОВ «Градострой» не передавало ТОВ «Інтер- Преміал», що підтверджується відсутністю актів передачі квартир. Водночас, відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є не споживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України закріплює загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, звернутися з позовом про захист права власності шляхом його визнання може саме власник цього майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою і це право повинно підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, на підставі яких у встановлених законом випадках здійснюється реєстрація права власності. Крім того, на час укладення сторонами договору купівлі-продажу майнових прав від 15.12.2014 року та Додаткової угоди № 1 до Договору від 16 січня 2015 року, правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та «;Про інвестиційну діяльність» . Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою ст. 331 ЦК України не передбачено. Вказаними Законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації. Відповідні висновки викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 р. у справі № 6-23877ск 15 та постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 р. у справі № 6-1732цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Згідно умов, викладених в п.п. 2.1 та 2.2, укладеного між сторонами договору № ПР/416-4 від 15.12.2014 року та Додаткової угоди № 1 до Договору від 16 січня 2015 року, купівлі-продажу майнових прав, продавець продає, а покупець купує майнові права на об»єкти нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Сторони домовились, що об»єктами нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, є об»єкти нерухомості, розташовані в об»єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS], ( поштова адреса [ADDRESS]) в Дарницькому районі міста Києва, які мають зазначені у вказаному договорі характеристики. Відповідно до вимог п.3.1, укладеного між сторонами договору про купівлю-продаж майнових прав від 15.12.2014 року та Додаткової угоди № 1 до Договору від 16 січня 2015 року, майнові права на об»єкт нерухомості за цим договором закріплюються за покупцем у момент видачі довідки про оплату 100 % майнових прав. Довідка підписується продавцем та видається покупцю не пізніше 3-х робочих днів з дати здійснення покупцем 100% оплати вартості майнових прав, що визначена у пункті 4.2 цього договору. Пункт 3.2 договору передбачає, що після отримання продавцем на об»єкти капітального будівництва сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об»єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, продавець надсилає покупцю повідомлення із зазначенням дати (протягом 30 календарних днів з дня відправлення відповідного повідомлення), коли покупець повинен з»явитись та фізично прийняти закінчені будівництвом об»єкти нерухомості, підписавши акт прийому-передачі об»єктів нерухомості та договір на утримання та обслуговування об»єктів нерухомості. Згідно вимог п.3.3. договору, об»єкти нерухомості передаються продавцем покупцю шляхом підписання акта прийому передачі об»єктів нерухомості. Після підписання акту прийому-передачі об»єктів нерухомості покупець набуває права власності на майнові права, що є предметом цього договору. Аналізуючи вказані умови договору, суд вважає, що умовами п. 3.1 , укладеного між сторонами договору купівлі-продажу майнових прав передбачено лише закріплення за покупцем майнових права на об»єкт нерухомості за цим договором у момент видачі довідки про оплату 100 % майнових прав, а пункти 3.2 та 3.3 договору передбачають, що лише після отримання продавцем сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об»єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації та після підписання акту прийому-перадачі об»єктів нерухомості покупець набуває права власності на майнові права, що є предметом цього договору. З наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що об'єкт капітального будівництва ЖК «Приозерний» за будівельною адресою: [ADDRESS], ( поштова адреса [ADDRESS]) в Дарницькому районі міста Києва , в експлуатацію не введений, сертифікат відповідності закінченого будівництвом об»єкта проектній документації та його готовності до експлуатації не отримано, акт прийому- передачі об»єкту між продавцем та покупцем не підписано, а тому твердження позивачки та її представника , про те, що здійснення позивачем сплати 100% майнових прав є підставою для визнання в судовому порядку за нею права власності на майнові права не відповідає умовам, укладеного між сторонами договору, щодо порядку набуття покупцем права власності на майнові права. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що немає передбачених договором та законом підстав для визнання в судовому порядку за [PERSON] права власності на майнові права на квартиру 33, загальною площею 81,17 кв. метри, що розташована на 10 поверсі секції 1 в об»єкті капітального будівництва ЖК «Приозерний» за будівельною адресою: [ADDRESS] ( поштова адреса [ADDRESS] в Дарницькому районі міста Києва згідно Договору № ПР/ 416-4 та додаткової угоди № 1 до Договору від 16 січня 2015 року . Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»об'єктом інвестування є квартира або приміщення в об'єкті будівництва, яка після завершення будівництва стає окремим майном. Таким чином, позивач фактично набув майнове право на об'єкт будівництва, тобто можливість в майбутньому у передбачений законом спосіб отримати право власності на двокімнатну квартиру № 33, загальною площею 81,17 кв. метри, розташовану на 10-му поверсі, секції 1 за адресою : [ADDRESS], ( поштова адреса [ADDRESS]) в Дарницькому районі міста Києва, у встановленому законом порядку після введення будинку в експлуатацію. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. А статтею 14 цього кодексу передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Тобто, законодавство пов'язує право звернення за судовим захистом з суб'єктивною думкою фізичної особи щодо порушення чи оспорювання її інтересів; об'єктивна наявність чи відсутність таких порушень встановлюється під час розгляду справи. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Проте як відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином до суду вправі звертатися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, за змістом вказаної статті, а також інших норм, які гарантують право на звернення до суду (Конституція України, ЦК Українита інші нормативно-правові акти) повинні існувати порушення права чи законного інтересу або спір щодо них на момент звернення до суду. Відтак, звертаючись до суду з вимогою про визнання майнових прав на об'єкт будівництва, позивачем не доведено яким чином або ким порушується її право і на ці права чи не визнається іншою особою до якої пред'явлено позов у розумінні ст. 15 ЦК України. В свою чергу, посилання позивачки на невиконання визначених в договорі обов'язків щодо закінчення будівництва у встановлений строк не може бути підставою для визнання права власності на майнові права на квартиру із вищезазначених причин, оскільки порушення строків закінчення будівництва є фактично порушенням умов договору та регулюється, зокрема ч. 5 ст. 7, ст. 20 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України за якими інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій. При недодержанні договірних зобов'язань суб'єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є безпідставними, оскільки позивач виконав свої грошові зобов'язання за договором, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва та для набуття майнових прав на цей об'єкт, та не довів належними та допустимими доказами, що ці права є порушеними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed