Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

04.08.2016 року позивач звернувся до відповідача та третьої особи з вказаним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким усунути порушення права власності на обєкт нерухомого майна шляхом: - скасування у державному електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок, адреса нерухомого майна: [ADDRESS]. загальною площею 81.00 м2, житловою площею 63.00 м2, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 20656550; - визнання недійсним свідоцтв про право власності: серія та номер 50951585, видавник Роздільнянське міжрайонне управління юстиції в Одеській області на обєкт нерухомого майна, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 819608651239, обєкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER]. площа 0,05 га: цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, адреса: [ADDRESS]; - серія та номер 50245530, видавник Роздільнянське міжрайонне управління юстиції в Одеській області на обєкт нерухомого майна, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 819608651239, обєкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER]. площа 0,25 га: цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку. господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса:[ADDRESS]; - скасування у державному електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за [PERSON], :реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 819608651239, обєкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER]. площа 0,05 га: цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, адреса: [ADDRESS]; - серія та номер 50245530 на обєкт нерухомого майна, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 819608651239, обєкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER]. площа 0,25 га: цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку. господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса:[ADDRESS] ; стягнути з відповідача на його користь судові витрати у сумі 10197,22 гривень, які складаються з витрат по сплаті судового збору у сумі 551,21 грн. та 275,61 грн та витрат на правову допомогу адвоката у сумі 9370,40 грн.(т.1,а.с.2-4). 02.10.2016 року подав позовну заяву про усунення порушення права власності на об'єкт нерухомості (уточнену), де уточнив реєстраційні номери земельних ділянок та збільшив суму судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача. (т.1,а.с.157-160). 09.02.2017 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, де крім вимог, зазначених вище просив суд усунути порушення права власності на об'єкт нерухомості шляхом визнання права користування за [PERSON] на об'єкт нерухомого майна: земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER], площа 0,05 га; цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; адреса: [ADDRESS]; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:810262551239; - на об'єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадстровий номер: [NUMBER], площа 0,25 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: [ADDRESS], на яких розташований придбаний ним будинок; стягнути з відповідача на його користь судові витрати у сумі 18909,22 гривень, які складаються з витрат по сплаті судового збору у сумі 551,21 грн., 640 грн. та 275,61 грн та витрат на правову допомогу адвоката у сумі 9370,40 грн.(т.1,а.с.2-4 стягнути з відповідача на його користь судові витрати у сумі 10197,22 гривень, які складаються з витрат по сплаті судового збору у сумі 551,21 грн. та 275,61 грн та витра на правову допомогу адвоката у сумі 17442,40 грн.(т.2,а.с.105-108). Позивач вважає, що оскільки він набув право власності на житловий будинок правомірно, то у зв'язку з втратою прав власності на будинок колишнього власника на підставі ст..377 ЦК України та ст..120 ЗК України колишній власник будинку втратив право користування земельною ділянкою і, відповідно, право приватизації земельної ділянки, яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а він як новий власник будинку вказані права придбав на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Крім того, зазначає, що [PERSON] неправомірно приватизував земельну ділянку по [ADDRESS], тобто ту на якій знаходиться будинок позивача, скориставшись плутаниною у адресах будинку та земельних ділянок, яким присвоєно [ADDRESS] та зареєстрував вказані земельні ділянки за [ADDRESS], що перешкоджає позивачу у розпорядженні своєю власністю та призводить до порушення прав власності на об'єкт нерухомості. Тому він змушений звернутися із позовом до суду. Представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Віддповідач [PERSON] позов не визнав та надав письмові заперечення, в яких просив у позові відмовити повністю, наголосив, що він є законним власником земельних ділянок, вказаних вище, правовстановлюючі документи на 0,25 га та 0,05 га землі за адресою: [ADDRESS] отримав у 2015-2016 роках, ніяких заборон, арештів на вказане майно не було. [PERSON] купив з торгів знесену будівлю за [ADDRESS], як зазначено у плані, а тому відповідачу незрозуміло чому позивач претендує на його власність за іншим номером та адресою, яка не має жодного відношення до позивача. На підтвердження заперечень відповідач надав докази, долучені до справи (т.1, а.с.193-197, 198-227) Представник третьої особи - землевпорядник [PERSON] суду пояснила, що дійсно [PERSON] придбав будинок по [ADDRESS] більше тридцяти років тому. Коли роздавали номери по вказаній вулиці, чомусь на його будинок почепили табличку за №36, хоча будинок розташований на лівій (непарній стороні) вулиці та має номер 35 Вона пам'ятає, що [PERSON] згідно рішення сесії сільради виділили у користування земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] та він мав, так званий «зелений» державний акт на ці ділянки та дозвіл на розробку проекту приватизації земельних ділянок за [ADDRESS]. Вона неодноразово приймала участь у засіданнях сесій сільради, де [PERSON] відмовляли у виділенні земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку [ADDRESS], оскільки вказана земельна ділянка зайнята іншою особою. Крім того, зазначила, що [PERSON] придбав літню кухню та гараж, тобто нежилі будівлі, оскільки під [ADDRESS] ніякого житлового будинку немає, він знесений ще в середині 90-х років. У [ADDRESS] проживає громадянка [PERSON], на правій (парній стороні) вулиці, але чомусь її будинок має номер 35. Її покійний чоловік [PERSON] приватизував за життя земельну ділянку під своїм будинком та отримав державні акти, але ці земельні діянки мають інші кадастрові номери та прив'язку до місцевості і не мають відношення до земельних ділянок, наданих [PERSON]., хоча і мають один №35.. Вважає, що сільрада має внести зміни у нумерацію земельних ділянок [PERSON] і [PERSON], але як саме вона не знає. Просила вирішити позов на розсуд суду. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вони з чоловіком багато років тому, придбали будинок у [ADDRESS]. Коли будинкам присвоювали номери, їй чомусь дали №35, хоча будинок розташований на правій (парній) стороні [ADDRESS] Вони з чоловіком приватизували свої земельні ділянки під будинком та городом за [ADDRESS] та вона не знала, що [PERSON] також приватизував свою земельну ділянку під цим же номером. Зазначила, що її земельна ділянка має інший кадастровий номер і розташована в іншому місці і не перетинається із земельними ділянками [PERSON]. Вона дуже шкодує, що позивач придбав не жилі будівлі за [ADDRESS], бо там жити неможливо, ще й землі немає, бо вона вже зайнята [PERSON].. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, допитавши свідка, оглянувши матеріали цивільної справи №2-52/2010 та цивільної справи №511/3990/13-ц, суд прийшов до наступного. Спори між сторонами щодо усунення перешкод у користуванні власністю, права користування земельною ділянкою неодноразово з 2012 року по 2017 рік були предметом розгляду як місцевого суду, так і судів апеляційної інстанції в порядку цивільного та адміністративного судочинства. Судом встановлено, що з нотаріально посвідченого свідоцтва про право власності, виданого 06 липня 2012 року на підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого начальником відділу ДВС Роздільнянського РУЮ 06 липня 2012 року, вбачається, що [PERSON] належить право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 37,0 кв.м., розташованого на земельній ділянці, яка знаходиться в розпорядження Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] в Комунальному підприємстві спільної власності територіальних громад Роздільнянського району "БТІ" 11 липня 2012 року. Зазначений будинок раніше належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Єгорівською сільською радою 21 грудня 1985 року та зареєстрованого в БТІ. У [PERSON] знаходилася в користуванні земельна ділянка розміром 0,50 га , з яких 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] що підтверджувалось довідкою Єгорівської сільської ради та копією погосподарської книги, де за вказаною адресою відкрито особовий рахунок на власника будинку [PERSON] Зі змісту свідоцтва від 06.07.2012 р. про право власності на житловий будинок [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON] вбачається, що розмір земельної ділянки та її кадастровий номер в ньому не визначені, але земельна ділянка знаходиться у віданні та розпорядженні Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. З матеріалів цивільної справи №511/3990/13-ц вбачається, що 18.11.2013р. позивач звертався до Єгорівської сільської ради з клопотанням стосовно передання йому у власність земельної ділянки розміром 0,25га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] і надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. В задоволенні клопотання відповідачем було відмовлено листом №П-48 від 03.12.2013р.. Вказана відмова позивачем не оскаржена. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 21.08.2013р. по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про усунення перешкод в користуванні власністю зобов'язано [PERSON] не перешкоджати в користуванні вказаним житловим будинок позивачу, визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинок, встановлено порядок виконання рішення суду, згідно з яким це рішення є підставою для скасування реєстрації [PERSON] за адресою: будинок [ADDRESS] В задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині зобов'язання Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом скасування рішень за №73-У сесії Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 11.01.2007 року у частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і споруд та рішення за №74-У сесії Єгорівської сільської ради від 11.01.2007 року у частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за вищевказаною адресою - відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 21.08.2013р.по тій же справі провадження в частині позовних вимог щодо визнання рішення сесії Єгорівської сільради Роздільнянського району Одеської області за заявою [PERSON] від 11.07.2012 р. про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства за адресою будинку незаконним - закрито, оскільки не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і відноситься до юрисдикції адміністративного суду. Судом встановлено, що рішеннями №73-У та №74-У від 11.01.2007 року сесії Єгорівської сільради [PERSON] передані земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] (т.1,а.с.45-46)., як вбачається із архівних копій вказаних рішень. Ч.3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судова колегія апеляційного суду Одеської області в наведених вище рішеннях, вважаючи можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинок, не вбачає підстав для задоволення аналогічних позовних вимог щодо земельної ділянки, оскільки [PERSON] не є її власником, а отже не може втратити право на ту річ, право на яку не набув. Наявні в матеріалах справи реєстраційна картка земельної ділянки та державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, складені на ім'я [PERSON], однак без підпису та печатки компетентних установ не свідчить про набуття права власності на спірну земельну ділянку останнім. Також апеляційним судом зазначено, що право позивача [PERSON] на отримання земельної ділянки не набуло статусу цивільного права, що підтверджується тим, що спірна земельна ділянка раніше не відводилась [PERSON], не передавалась у приватну власність та не знаходилась в цивільному обігу. Вказані обставини позивачем не спростовані. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Ст.118 ЗК України встановлює порядок приватизації земельних ділянок, які вже перебувають в користуванні громадян. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Судом встанвлено, що [PERSON] отримав свідоцтва про право власності та зареєстрував право власності на земельні ділянки 0,25 га та 0,05 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS], Роздільнянського району Одеської області 18.12.2015 року, тобто до подачі вказаного позову. Будь-яких заборон чи арештів на вказані земельні ділянки не було. Чинною редакцією ст.120 ЗК України, передбачено, що з 01 січня 2010 року у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності , користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) ( стаття 377 ЦК України та 120 ЗК України в редакції Закону України від 05 листопада 2009 року №1702 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю"). Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруди стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такий висновок, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-253ц16. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. За змістом ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки. яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх осблуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.. За клопотанням позивача та його представника суд витребував для огляду матеріали виконавчого провадження, згідно якого у липні 2012 року [PERSON] придбав спірний будинок з торгів, однак оглянути ці матеріали не вдалося, оскільки вони знищені за спливом терміну зберігання. Відповідно до статей 2, 318 ЦК України річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб'єктів публічного права. Організації, які не є юридичними особами, не можуть мати майна на праві власності. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ст.41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. В силу ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. У разі якщо обраний особою, яка звернулася з позовом, спосіб захисту не призводить до поновлення його порушеного права, це не позбавляє її права звернення до суду з обранням належного способу захисту. Оскільки відповідач набув право вланості на спірні земельні ділянки по [ADDRESS] на підставі рішень сільради, які не скасовані, вказані земельні ділянки у користування чи власність [PERSON] не виділялися, тому обраний позивачем спосіб захисту не може бути реалізований і позов задоволенню не підлягає. На підставі ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, статей 27,31,316,317,319,321,377,379,382,383,391 ЦК України, статей 120, 152 Земельного кодексу України, суд -

Outcome: dismissed