Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачів заборгованості за кредитним договором №239/06ф від 24.10.2006 р. на загальну суму 2 972 037,87 грн., а також судові витрати. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на невиконання відповідачами своїх зобов`язань перед ним за згаданим договором щодо повернення кредиту та внесення плати за користування кредитом у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором. У зв`язку з чим за рішенням суду від 17.05.2010 року з відповідачів вже було стягнуто на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором за тілом кредиту 92 499,89 дол. США (740 221,12 грн.); за відсотками 31 979,25 дол. США (255 911,55 грн.); штраф 11 395,82 дол. США (91 193,91 грн.), на загальну суму 1 087 326,58 (один мільйон вісімдесят сім тисяч триста двадцять шість) гривень 58 копійок. Посилались на те, що зобов`язання за кредитним договором до цього часу невиконане, не зважаючи на вказане рішення суду, тому просить стягнути із відповідачів різницю заборгованості станом на 11.07.2018 р. за відсотками у розмірі 110 722,76 дол. США у перерахунку на національну грошову одиницю України 2 901 951,86 грн., та штраф у розмірі 70 086,01 грн., на загальну суму 2 972 037,87 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідачки в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, щодо заявлених позовних вимог поклався на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 Глави 71 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що згідно з п.п. 1.1. - 1.3. кредитного договору № 239/06ф від 24.10.2006 р. (далі Договір), укладеного між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнським Акціонерним Банком (далі - Банк), в особі виконуючого обов`язки директора Одеської філії Банку Терьошної Т.Б. , що діяла на підставі довіреності (далі Кредитор), з однієї сторони, та [PERSON] (далі Позичальник), з іншої сторони, Банк надає Позичальнику грошові кошти у сумі 100 000 доларів США для проведення будівельних робіт на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , терміном по 23 жовтня 2016 року. Відповідно п. 1.4. Договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 14 % річних. А п/п. 2.5.1. п. 2.5. Договору передбачено, що позичальник зобов`язується щомісячно не пізніше останнього робочого дня поповнювати свій поточний рахунок № [NUMBER] , МФО 328726, відкритий в ОФ АТ ВАБанк, шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням у сумі не меншій сумі чергового погашення відповідної частини кредиту, встановленої в графіку, наведеному в додатку № 1 до цього Договору, та суми нарахованих процентів відповідно до п. 2.4. цього Договору. Крім того, згідно додатковій угоді № 01 від 24.10.2006 р. до зазначеного кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту згідно з наступним графіком: щомісяця не пізніше останнього робочого дня поточного місяця з листопада 2006 року по вересень 2016 року по 833,33 долари США, не пізніше 23.10.2016 р. - 833,73 долари США. Крім того, п. 4.5. Договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20 % від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між позивачем, з одного боку, та [PERSON] , як майновим поручителем за [PERSON] , - з іншого, було укладено іпотечні договори від 30.10.2006 р., предметом яких є - нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що розташовані на земельній ділянці площею 0,0060 га; будівля магазину продтоварів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що розташована на земельній ділянці площею 0,0075 га; нежитлова будівля, ларьок № 6 , розташований за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0075 га. Також між позивачем та [PERSON] , як майновим поручителем за [PERSON] , 30.10.2006 р. укладено договір застави, відповідно до якого [PERSON] передав в заставу автомобіль: фургон ізотермічний ЗИЛ 5310БО 378810, 1999 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно розрахункам, наданим позивачем, які перевірені судом, загальна сума заборгованості перед Банком станом на 11.07.2018 р. становить 235 201,90 доларів США, що відповідно за офіційним курсом долара до гривні станом на 11.07.2018 р. за службовим розпорядження НБУ, виходячи із розрахунку 26,209172 грн. за 1 доларів США, складає 6 164 447,05 грн., в тому числі загальна заборгованість за кредитом в розмірі 92 499,89 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 142 702,01 доларів США, а також штраф за пропуск платежів по кредиту та процентам відповідно до п. 4.5. Договору у сумі 70 086,01 грн. Судом встановлено, що у зв`язку з недотримання позичальником встановлених кредитним договором із додатковими до нього угодами терміну повернення кредиту та внесення плати за кредитним, у останнього виникла заборгованість, тому в 2010 року банк звернувся до Арцизького районного суду Одеської області із позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором із [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 17.05.2010 року (справа №2-624/10) позов Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнського Акціонерного Банку (ВАТ «ВіЕйБі Банк») до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, задоволено повністю. Стягнуто солідарно з [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) та [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) на користь Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнського Акціонерного Банку (ВАТ «ВіЕйБі Банк») (01054, м. Київ, вул. Зоологічна, 5, кореспондентський рахунок № [NUMBER] в УНБУ по Києву та Київській області, МФО 321024, код ЄДРПОУ 19017842) заборгованість за кредитом на загальну суму 1 087 326,58 гривень (один мільйон вісімдесят сім тисяч триста двадцять шість гривень 58 коп.), а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 700 гривень (одна тисяча сімсот гривень) та по сплаті витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень (сто двадцять гривень), а всього стягнути 1 089 146,58 гривень (один мільйон вісімдесят дев`ять тисяч сто сорок шість гривень 58 коп.). Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 17.05.2010 року набрало законної сили 28.05.2010 року. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України). Звертаючись 13.09.2018 року до суду з відповідним позовом, представник банку посилався на те, що незважаючи на рішення суду від 17.05.2010 року зобов`язання за кредитним зобов`язаннями залишається невиконаним, тому просили стягнути з відповідачів різницю заборгованості станом на 11.07.2018 р. за відсотками у розмірі 110 722,76 дол. США у перерахунку на національну грошову одиницю України 2 901 951,86 грн., та штраф у розмірі 70 086,01 грн., на загальну суму 2 972 037,87 грн. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Статтею 526ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).с Суд вбачає, що ПАТ «ВіЕйБі Банк», використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у 2010 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] , за яким судом постановлено рішення. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги банку. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також інші обумовлені в договорі платежі (комісію та пеню) припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц). Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. З огляду на викладене суд вбачає, що дострокове стягнення кредиту відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, ч.2 ст. 1054 ЦК України є наслідок неналежного виконання боржником своїх кредитних зобов`язань. Це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому при невиконанні рішень суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання не припинилися. У ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється в силу його виконання, проведеного належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду). При цьому, суд керується положеннями ч.1 ст. 1050 ЦК України та виходить із того, що стягнення суми процентів за ст. 1048 ЦК України є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення за положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цих Кодексом. Оскільки ПАТ «ВіЕйБі Банк» вимог про стягнення з позичальника сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625ЦК України не заявляв, з огляду на викладене, суд не знаходить підстав відступити від правових висновків ВСУ, висловлених у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), та відмовляє у задоволенні позовних вимог банку, пред`явлених до [PERSON] , [PERSON] за їх необґрунтованістю. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати також не підлягають стягненню із відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed