Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис від 27.06.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за №13004 про звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру №33, загальною площею 46,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], [PERSON] таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що після отримання документів від державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомир про відкриття виконавчого провадження № 52044834 позивачу стало відомо, що 27.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем вчинено виконавчий напис за договором іпотеки, та зареєстровано в реєстрі за № 13004 про звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру №33, загальною площею 46,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], [PERSON], передане в іпотеку Акціонерному Комерційному банку «Тас-Коменцбанк», правонаступником якого Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» 25 травня 2012 р. на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги відступлено права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», яким надалі 15 червня 2012 р. на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги відступлено права вимоги за кредитним договором і іпотечним договором Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» для задоволення грошових вимог відповідача за період з 01 серпня 2014р. по 24 травня 2016 р., у сумі 18392,50 євро. Вказана заборгованість виникла за кредитним договором від № 0501/0807/88-200 від 08 серпня 2007 р. Вищевказаними виконавчим надписом нотаріус запропонував відповідачу задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності. Відповідач пред'явив до виконання виконавчі написи до Богунського відділу ДВС м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що стало відомо позивачу після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. Позивач вважає, що вчинення виконавчого напису не відповідає вимогам закону та виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчиняючи виконавчі написи, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, нотаріус не вказав конкретну дату настання строку платежу, нотаріус не перевірив факту направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень, виконавчий напис було зроблено без повідомлення про це позивача, нотаріус не пересвідчився в безспірності права вимоги, так як договір іпотеки, згідно якого нотаріус звернув стягнення на заставне майно кладений між АКБ «Тас-Коменцбанк (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], однак в виконавчому написі іпотекодержателем вказано ПАТ «Альфа-Банк». Позивач в судове засідання не з'явилася, від її представника - [PERSON] надійшла до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги поредставник позивача підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні на підставах, викладених у письмових запереченнях, які долучені до матерівлів справи, відповідно до яких вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не підлягають задоволення, оскільки 25 травня 2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» відступило ПАТ «Дельта-Банк» права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, також 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги, за умовами якого ПАТ «Дельта-Банк»» відступило ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Також, 27.05.2016 р. [PERSON] та [PERSON] було направлено цінним листом з описом вимогу №45635-34 від 26 травня 2016 р. про повне дострокове виконання зобов'язань по кредитному договору із застереженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання вимоги протягом 30 днів. Щодо твердження позивача про спірність суми боргу, визначеної у виконавчому написі, представник відповідача зазначає, що виконавчий напис вчинено 27.06.2016 року, станом на той час вже існувало рішення суду від 20.01.2015 року, яке набрало законної сили та яким встановлено розмір заборгованості за кредитом станом на 01.10.2014 року, решта процентів відображені у розрахунку боргу та інших документах, які подавалися нотаріусу. Крім того, представник відповідача вважає, що нормами матеріального права не передбачено такого способу захисту прав, як визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню. Також представником відповідача подано суду заяву про скасування заходів забезпечення позову, застосовані ухвалю Богунського районного суду м. Житомира від 26.06.2017 року шляхом зупинення стягнення на квартиру [ADDRESS] на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, вчиненого 27.06.2016 року та зареєстрованого у реєстрі за № 13004. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Статтею 34 Закону України «Про нотаріат» визначено нотаріальні дії, що вчиняють нотаріуси, зокрема, виконавчі написи. Статтями 87-88 вказаного Закону встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. 29 червня 1999 року постановою Кабміну Міністрів України № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік). Пунктом 1 Переліку визначено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Судом встановлено, що 27.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру № 33, загальною площею 46,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що предмет іпотек переобладнано згідно з рішенням виконкому Житомирської міської ради від 24 лютого 2005 року за № 122 під тимчасову перукарню. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником по кредитному договору є [PERSON]. Розмір заборгованості, що виникла в наслідок невиконання або неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 01 серпня 2014 року по 24 травня 2016 року, а саме: заборгованість за кредитом - 14 667,54 євро; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3 724,96 євро; загальна сума заборгованості становить 18 392,50 євро та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису (а.с. 6). Виконавчий напис нотаріуса вчинений на підставі того, що 08.08.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №0501/0807/88-200, відповідно до якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у розмірі 36950 євро на строк з 08.08.2007 року по 07.08.2017 року зі сплатою 12,0% річних за користування кредитом. Згідно розрахунку, наданого ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором станом на 01.10.2014 року складає 15914,32 євро (259428,10 грн.), з них: заборгованість за кредитом - 14667,54 євро (239103,65 грн.), заборгованість по відсотках - 786,58 євро (12822,47 грн.), пеня за останній рік - 460,20 євро (7501,98 грн.), що встановлено рішенням Коростишіського районного суду Житомирської області від 20.01.2015 року та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29.05.2017 року, які набрали законної сили. Вказаними рішеннями судів встановлено, що вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами підтверджено наданими копіями нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельтабанк» і від 15.06.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Альфа-Банк». Згідно п.2.3 вищевказаних договорів права вимоги переходять від продавця до покупця та обов'язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги. За змістом пунктів 1.1, 4.1 та 4.3 вказаних договорів відступлення прав вимоги за кредитними договорами відбувається шляхом передачі кредитних файлів, до складу яких включаються оригінал кредитного договору та оригінали договорів забезпечення, в тому числі договір поруки. Виконання договорів від 25.05.2012 року та 15.06.2012 року підтверджено актами приймання-передачі прав вимоги та додатками до них, з яких вбачається, що вимога за кредитним та зобов'язальними договорами №0501/0807/88-200 від 08.08.2007 року (позичальник - [PERSON].) включена до переліку кредитних файлів (а.с. 97-125). Відсутність повідомлення позичальника та поручителя про перехід прав вимоги на вирішення спору не впливає, оскільки позичальник обізнаність про такий факт підтвердив проведенням щомісячних платежів новому кредитору - ПАТ «Альфа-Банк» з червня 2012 року по червень 2014 року, що вбачається із розрахунку заборгованості (а.с. 126-140). Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Відповідно до частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїм прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Отже, твердження позивача про те, що нотаріус, при вчинені виконавчого напису не пересвідчився в безспірності права вимоги, не знаходить свого підтвердження, оскільки до Публічного акціонерного товариства «Альфабанк», перейшли всі права кредитора щодо прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором №0501/0807/88-200 від 08.08.2007 р., що випливає з вищенаведених договорів, норм законодавства та встановлено рішеннями суду, які набрали законної сили. Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно п. 2. 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Судом встановлено, що 27.05.2016 року позичальнику - іптекодавцю [PERSON] та майновому поручителю - іпотекодавцю [PERSON] було направлено цінним листом з описом вимогу №45635-34 від 26.04.2016 року про повне дострокове виконання зобов'язань по кредитному договору із застереженням про звернення стягне предмет іпотеки у разі не виконання римоги протягом 30 днів. Вимога направлялася кожному адресату за адресою предмета іпотеки та за адресою місця проживання (а.с. 141-145). Отже відповідачем було дотримано вимогу законодавства щодо надіслання письмової вимоги про усунення порушення, таким чином відповідач спростував твердження позивача щодо того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не перевірено факту направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень. Також, позивач у позові зазначає, що при вчинення виконавчого напису нотаріусом не враховано та не перевірено факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Як зазначалося вище, рішенням Коростишіського районного суду Житомирської області від 20.01.2015 року та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29.05.2017 року встановлено, що 08.08.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №0501/0807/88-200, відповідно до якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у розмірі 36950 євро з 08.08.2007 року по 07.08.2017 року зі сплатою 12,0% річних за користування кредитом. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість за кредитним договором станом на 01.10.2014 року, що складає 15914,32 євро (259428,10 грн.), з них: заборгованість за кредитом - 14667,54 євро (239103,65 грн.), заборгованість по відсотках - 786,58 євро (12822,47 грн.), пеня за останній рік - 460,20 євро (7501,98 грн.). Вказані судові рішення набрали законної сили, що в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню, тому наявність боргу за кредитним договором доведено. Наявність заборгованості, яка відображена у виконавчому написі нотаріуса за період з 01.08.2014 року по 24.05.2016 року у сумі 18392,50 євро підтверджена також змістом розрахунку, приєднаним до матеріалів справи (а.с. 146). Також судом враховано ту обставину, що сторона позивача не надала доказів того, що розмір заборгованості оспорений та не надала свій розрахунок заборгованості. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини першої статі 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В той же час, заявляючи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], так як позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням вимог законодавства, доводи викладені позивачем у позовні заяві, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Частиною 6 ст.154 ЦПК України встановлено, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки судом розглянуто справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфабанк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню з постановленням судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed