Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Заявниця [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ). звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: [PERSON] ( [INFO] [ADDRESS] ). Свою заяву мотивує тим, що вона з 12 березня 1994 року перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від спільного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . В заяві заявниця зазначає, що вона [PERSON] , заінтересова особа [PERSON] та їхня донька [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] , яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Проте, [PERSON] робить їхнє спільне проживання нестерпним, яке виражається в нецензурній лайці, погрозах фізичної розправи, знищенні майна. Кожного дня вони піддаються психологічному насильству, він постійно чимось незадоволений, свариться та дорікає, підозрює її у зраді, хоча підстав так вважати вона йому ніколи не давала. Вони з донькою неодноразово втікали з дому до сусідів і знайомих, щоб перечекати його прояви агресії, коли приходив додому п`яний. Одного разу, коли вона забрала донечку з садочку та підійшла до квартири, де вони проживали, він накинувся на неї з погрозами та побив її, вирвав сережку з вуха та наніс травму носа - це було перше фізичне застосування ним сили відносно неї. Його пристрасть до холодної зброї, зокрема, до ножів, наводить її на жах. Зараз у його арсеналі більше 30 різновидів, якими він їй постійно погрожує. У 1998 році він накинувся на неї з ножем та наніс різану рану. Поліцію вона не викликала, тому що він після кожної бійки починав просити пробачення і обіцяв, що цього більше не повториться. Вона терпіла і мовчала через дочку, хотіла щоб у неї був батько. Проте, терпіти немає вже сили, та й донька виросла і почала усвідомлювати наскільки жорстоким він є. Чоловік почав спрямовувати свою агресію на доньку також. У неї є можливість з`їхати на орендовану квартиру з своїм хлопцем, однак, вона боїться залишати її на одинці з чоловіком, який постійно їй погрожує, принижує та ображає. 09 січня 2020 року чоловік зателефонував їй та почав говорити, що вона вкрала в нього гроші , почав ображати її і погрожувати фізичною розправою. Грошей вона в нього не брала та і взагалі не знає де він їх зберігає. Коли вони прийшли додому з донькою він почав кричати і принижувати їх, говорив щоб вони повернули кошти, які вкрали. Він зрізав тумбу, яка висіла на стіні та хотів кинути її в них, вони вирвались та викликали поліцію. В той вечір працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України було винесено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] у зв`язку зі скоєнням насильства психологічного характеру відносно неї та доньки. А також, складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП. У нього вилучили рушницю та ножі. Психологічний тиск з боку чоловіка негативно відображається на її здоровї - вона постійно перебуває в депресивному стані, у неї пригнічений настрій, безсоння, головні болі. Вона намагається з ним взагалі не спілкуватись щоб ніяким чином не спровокувати його на сварки і бійки. Вона неодноразово просила розлучення, проте, він запевняв що більше не буде ставитися так агресивно та зневажливо до них. Однак, свої обіцянки він не виконує. Постійно принижує її та доньку. Останнім часом його образи почалися висловлюватися на адресу її батьків. 14 січня 2020 року вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, розгляд справи призначений на 27.02.2020. Просить суд, видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] ; встановити захід тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , та покласти на нього терміном на 6 місяців заборону перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . 07 лютого 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала та пояснила, що 08.01.2020 року вони вирішили розлучатися, поїхали до адвоката Ульянова. Вони вирішили поділити майно. Зробили оцінку машини. Але 09.01.2020року втрутилась сестра і все пішло шкереберть. 09.01.2020року [PERSON] прийшов та почав сваритися, перекинув меблі,кричав, ображав, обзивав її «косоокою». А коли викликали поліцію, то він все поскладав і заспокоївся.09.01.2020 поліція склала обмежувальний припис відносно нього на 10 днів, забрали рушницю, на наступний день прийшов дільничний і вилучив у [PERSON] 4 ножі. Зазначила, що чоловік, мабуть, мешкає у своєї мами. Після встановлення камер чоловік виїхав, і протиправні заходи не вчиняв. Просить суд винести обмежувальний припис терміном на півроку. Адвокат заявниці [PERSON] заяву підтримав в судовому засіданні та пояснив, що заявниця звернулася до суду з заявою для збереження свого життя та здоров`я, а не для поділу майна. Конфлікти тривали 25 років, але вона терпіла для дитини. Щодо припису який винесено 09.01.2020 року то в ньому зазначено щодо домашнього насильства психологічного характеру відносно дружини та дочки. Заінтересована особа : [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що їхня спільна дитина в сім`ї однаі їй дозволялось все, що вона хоче. Кожен вечір закінчується однаково - тарілка, ноутбук, телевізор. Коли викликали поліцію то заявниця сама достала і показала зброю патрульним, вони повідомили що нічого не має. І порадили щоб поклали назад. Рушницю не вилучали, а забрали її на зберігання. Зазначив, що конфлікт виник 7 числа, він запропонував їм віддати 6000 доларів, він знімає квартиру і вони розлучаються. Коли він їм це сказав, вони сказали, що грошей дома не має і вони поклали їх собі на депозит. Бійки дома не було. Вони викликали патрульну поліцію, щоб не продовжувати конфлікт та виписали припис на 10 днів. На цей період забрали зброю на зберігання. 20 січня 2020 року він приїхав за ключами,побачив що в квартирі телевізора не має, є три камери. Вони сказали що доступу не нададуть, оскільки, вони установили їх за власний кошт. Зазначив, що з квартири почали зникати предмети, а саме, з квартири зник посуд за 350 доларів, зникла мультиварка, а тому він хотів отримати доступ до камер. Потім він приїхав додому, дружина з дочкою почали сварку, котру він записав на диктофон та через 10 хвилин викликали поліцію. Коли вони прийшли він попросив показати скандал, вони сказали що такого не було, вибачились, і поліція поїхала не склавши протокол,він зрозумів ,що це все була провокація. Ножі що вилучили йому були повернуті ,він сходив до дільничного, він проконсультувався і повернув їх, після чого були викинуті. Дочка працює в мебельній майстерні, де хазяїном є його знайомий, він і досі нічого не зробив щоб її нашкодити. Також зазначив ,що 08.01.2020 була оцінена земельна ділянка, а 09.01.2020 була викликана поліція. Протокол від 09.01.2020 було складено щодо конфлікту. Зазначив, що недопалок в обличчя він не кидав та ніякого насильства в сім`ї не було. Зараз проживаю в матері, де утісняє їх життя. Хочу повернутися додому і користуватися своєю квартирою та майном. З приводу камер зазначив, що це порушення Конституції та кримінального кодексу але він до суду не подає, з приводу телевізора він також до суд не подає. Проти наведених фактів заявниці заперечує. Адвокат заінтересованої особи Попельнюх А.О. заперечував в судовому засіданні проти задоволення заяви,суду пояснив ,що сусідка повідомила, що протягом останнього року конфліктів не було, в жовтні 2019 року [PERSON] та [PERSON] їздили до Єгипту відпочивати , також скандалу не було під час відпочинку , хоча в Єгипті може все трапитись. Стосовно камер, то на камерах нічого зафіксувано не було. Просив відмовити в задоволенні заяви, так як немає доказів щодо необхідності застосування обмежувального припису. Заслухавши пояснення заявниці та її адвоката, заінтересовану особу та його адвоката, покази свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України „Про запобігання та протидію домашньому насильству". Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" заявники відносяться до переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству. За приписами ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено наступні терміни, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст.21 ЦПК України постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, негідне поводження має досягати певного мінімального рівня жорстокості, щоб підпадати під дію статті 3 Конвенції, дане положення закріплене у п. 162 Рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom) від 18 січня 1978 р. Оцінка мінімального рівня жорстокості є відносною; вона залежить від усіх обставин справи, таких, як тривалість поводження, його фізичний і психологічний вплив, а в деяких випадках стать, вік і стан здоров`я потерпілого. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] з 12.03.1994 року перебуває в шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Від спільного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] ,яка на даний час є повнолітньою. В період шлюбу 24 січня 2002року сторони купили двокімнатну квартиру [ADDRESS] та кожному з них належить на праві власності по 1/3 частини квартири. Судом встановлено в судовому засіданні ,що між сторонами (заявницею та зацікавленою особою) виникають конфлікти з приводу різних побутових питань. Заявниця стверджує, що між нею та [PERSON] напружені та неприязні стосунки, спостерігається факт домашнього насильства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зверталася до правоохоронних органів із заявами щодо конфлікту із чоловіком 09.01.2020 року звинуватив заявницю ,що вона з дочкою вкрали в нього гроші,ображав і погрожував фізичною розправою. 09.01.2020 року працівниками уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України було винесено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] у зв`язку зі скоєнням насильства психологічного характеру відносно [PERSON] та доньки. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 18 год. 09.01.2020 року та діяв до 19.01.2020 року 18 год.20хв. Також було складено 09.01.2020 року протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Однак, постанови суду про притягнення до адмінвідповідальності [PERSON] на час розгляду заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису прийнято не було. В ході проведення перевірки встановлено,що 09.01.2020 року близько 16 год.20хв. за місцем проживання [PERSON] виявив відсутність грошових коштів в сумі 6000,00 дол.США, які заощаджував разом з дружиною. В ході спілкування з дружиною [PERSON] остання повідомила ,що вказані грошові кошти були витрачені в 2013р. на купівлю автомобіля. Після чого [PERSON] звернувся до поліції. 20.01.2020 року до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області звернувся [PERSON] з приводу неправомірних дій дружини [PERSON] ,коли він прийшов додому близько 07 год. ранку ,виявив ,що за його відсутності з 09 січня 2020 року в квартирі,що проживає без його відома та дозволу було встановлено систему відео спостереження та виявив відсутність телевізора,що вважає втручання в його приватне життя та крадіжкою приватного майна на суму 14800,00грн. Також дружина не надає доступу для перегляду записів з зазначених відео камер. При спілкуванні старшого дільничного інспектора з [PERSON] , вона пояснила ,що не може надати доступ до записів,так як не знає як це робити. Також в матеріалах справи наявні копії Довідки від 09.01.2020 року та Довідки від 03.02.2020року старшого дільничного офіцера поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітана поліції Вадима Батир про результати звернення [PERSON] з приводу неправомірних дій дружини [PERSON] . В ході проведення перевірки встановлено,що у вказаній події вбачаються ознаки цивільно-правових відносин. Суду доказів того, що [PERSON] робить [PERSON] спільне проживання нестерпним, яке виражається в нецензурній лайці, погрозах фізичної розправи, знищенні майна,кожного дня вони піддаються психологічному насильству та конфлікти тривають багато років не надано. В судовому засіданні [PERSON] зазначив ,що заявниця має на меті таким шляхом позбавити його житла ,а саме частини квартири. [PERSON] заявив, що не вчиняє погроз щодо фізичної розправи до дружини та дочки. Представник [PERSON] адвокат Попельнюх А.О. зазначив ,що дружина бажає усунути [PERSON] житла та зробити таким чином дочці - квартиру, тому він зазнає утисків, які спрямовані на виживання його з житлової площі. Налагоджувати стосунки [PERSON] з чоловіком [PERSON] не вважає за потрібне,оскільки його боїться, висловила своє бажання, що, через зневажливе ставлення до неї, просить суд видати обмежувальний припис ,щодо залишення квартири на 6 місяців,а дочка яка була свідком по справі в судовому засіданні просила на 6 місяців ,а саме на час розгляду справи про розподіл майна між [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні встановлено ,що між сторонами в Придніпровському районному судді м. Черкаси є справа [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя та припинення його права власності на 1/3 квартири з внесення на депозитний рахунок коштів вартості 1/3 квартири. Крім того, в судовому засіданні було встановлено ,що [PERSON] та [PERSON] як подружжя разом відпочивали в листопаді 2019 року в Єгипті. В судовому засданні допитані свідки [PERSON] , яка є дочкою сторін та [PERSON] , яка є сусідкою сторін. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила , що весь час вона не спілкуються з батьком [PERSON] , лише тільки під час сварок. 09.01.2020 вона викликала поліцію, в зв`язку з тим, що батько прийшов, в нього грали скули, він хватав меблі. Мама все життя його боїться, він погрожував їй фізично, морально. Вилучались батькова рушниця, і 4 ножі. Але потім ножі він в дільничного інспектора забрав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає з родиною [PERSON] (двері в двері) вже 18 років. Зазначила, що десь 2001 чи в 2002 році, двері не зачинялися, як тільки у них відбувався конфлікт, то заявниця дитину заводила до неї. Останній рік , а саме в 2019році, нічого не було чути. Останній раз в 2017 чи в 2018 сторони «тягали» один одного. Те ,що сторони розлучаються, то свідку відомо не було. Зазначила, що [PERSON] дуже боялася [PERSON] , у неї постійно були сльози на очах. Вона 09.01.2020 була на роботі і що передувало приїзду поліції вона не знає, вона просто чула голоси чоловіків. Також, свідок зазначила, що [PERSON] дома нічого не робить, людям допомагає, а сам не робить. Жінка не скандальна, вона тиха, спокійна, слабка характером. Вважає, що в більшості випадків скандалів винен [PERSON] , вона від нього чула нецензурну лексику, погрози в сторону заявниці та дитини не чула. Оцінюючи письмові докази, долучені заявником, в якості підтвердження звернення до працівників поліції з приводу застосування до неї зі сторони [PERSON] психологічного та фізичного насильства, суд вважає, що самі по собі звернення із відповідними заявами не можуть підтвердити факт застосування такого насильства. За змістом п.3 та п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдником визнається особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. При цьому, згідно з положенням п.7 ч.1 ст.1 цього Закону обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обовязків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання(перебування)з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Статтею 16 вищезазначеного закону передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Із системного аналізу викладених норм права слідує, що обмежувальний припис може застосовуватися судом відносно кривдника якщо при судовому розгляді буде встановлено існування сукупності таких обставин: доведеність того, що одна особа (кривдник) стосовно іншої особи (жертви) вчинила домашнє насильство; вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства,настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Частиною 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до п. 2 - це усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Враховуючи те, що заявником не надано суду належних та достатніх доказів вчинення [PERSON] домашнього насильства на час звернення до суду щодо [PERSON] , а отже і не доведено, що [PERSON] є кривдником відносно своєї дружини. А тому, суд вважає, що заявницею [PERSON] не доведені ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно [PERSON] обмежувального припису. Також в спірній квартирі заявницею встановлено систему відеоспостереження. Крім того, сам по собі факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів не може свідчити про доведеність існування домашнього насильства, з приводу якого було звернення, за відсутності відповідного офіційного його встановлення у визначеному законодавством про адміністративні правопорушення чи кримінальним процесуальним законодавством порядку. Дослідивши надані докази, суд вважає, що вони не містять достатньої інформації, що саме [PERSON] вчинив домашнє насильство та є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні. З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що заява позивача не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed