Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

в с т а н о в и в: [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ « Тріада Принт», в якому просить визнати незаконним Наказ № 51-к про припинення трудового договору від 12.06.2013 року за підписом керівника ТОВ « Тріада -Принт» [PERSON]; зобов'язати керівництво ТОВ « Тріада Принт» викласти Наказ про припинення трудового договору з [PERSON] у новій редакції з формулюванням - « зміни в організації ії виробництва і праці» ч.1 ст. 40 КЗпП України», зобов'язати керівництво ТОВ « Тріада Принт» здійснити виплату всіх сум грошових виплат при звільненні з урахуванням виплат за перебування на лікарняному та у відпустці; зобов'язати керівництво ТОВ « Тріада Принт» видати ії трудову книжку; стягнути з ТОВ « Тріада Принт» на ії користь моральну шкоду в розмірі одного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для працездатних осіб, за кожний місяць незаконного звільнення та відмови видачі ії трудової книжки, починаючи з червня 2013 року по час прийняття судового рішення по справі. Позивач та ії представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, з підстав вказаних у запереченнях які долучені до матеріалів справи. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 05.07.2005 року на посаді переплітниці у палітурному цеху. 01.09.2008 року [PERSON] була переведена на посаду оператора палітурного обладнання. Наказом № 51-к від 19.06.2013 р. ТОВ « Тріада Принт» [PERSON] звільнена з 12.06.2013 року із займаної посади за ст. 40 п. 4 КЗпП України (за прогул без поважних причин). Із наказу № 38-к від 30.04.2013 р. ТОВ « Тріада Принт» вбачається, що [PERSON] на підставі ії заяви було надано щорічну основну відпустку з 20.05.2013 року по 12.06.2013 рік. Позивачка з даним наказом була ознайомлена під підпис. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести у судовому засіданні ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] повинна була вийти на роботу з щорічної основної відпустки 13.06.2013 року, але до виконання своїх обов'язків вона не приступила, жодних документів, які б підтвердили поважні причини невиходу ії на роботу 13 червня 2013 року не надано, як зазначила позивачка ії було здійснено перешкоди в доступі до робочого місця, з цього приводу вона звернулася 14.06.2013 року та 29.06.2013 року до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС у Харківській області з заявою по даному факту, однак, позивачка повинна була приступити до роботи 13.06.2014 року і доказів того, що ії не допустили до роботи саме 13.06.2013 року позивачка суду не надала. Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпПУ власником може бути розірвано трудовий договір укладений на невизначений строк у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] дійсно була відсутня на роботі більш трьох годин протягом робочого дня 13.06.2013 року без поважних причин.. Згідно ст. 33 КзпПУ тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Судом встановлено, що позивачем 29.08.2008 року була написана с допомогою технічних засобів та підписана заява, в якій вона просила перевести ії на посаду оператора палітурного обладнання з 01.09.2008 року. ( а. с. 52 ) На підставі даної заяви відповідачем було видано наказ № 3 від 29.08.2008 року « Про переведення працівників» ( а.с. 53-54 ), згідно якого [PERSON] було переведено на посаду оператора політурного обладнання. З даним наказом позивачка була ознайомлена під підпис. ( а.с. 54 зворотна сторона )., тому твердження позивача, що ії було переведено на посаду оператора палітурного обладнання без ії згоди є не обґрунтовані. Також твердження позивача, про те що вона на час переведення на посаду оператора палітурного обладнання не могла працювати за станом здоров'я не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, так як на дану посаду ії було переведено у 2008 року, а виписки про стан здоров'я на які посилається позивачка видані у 2011 році, тому позовні вимоги позивача про зобов'язання керівництва ТОВ « Тріада Принт» викласти наказ про припинення трудового договору з [PERSON] у новій редакції з формулюванням - « зміни організації виробництва і праці/ ч.1 ст. 40 КЗпП України», не підлягають задоволенню. Згідно вимог ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунки у строки, передбачені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП України в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Пунктом 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. № 58 передбачено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Таким чином, для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. В день звільнення [PERSON] не з'явилася за отриманням своєї трудових книжки, про що було складено акт ( а.с.94). З наданих відповідачем повідомлень вбачається, що 19.06.2013 року [PERSON] відправлялося поштове повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, але остання, будучи інформованою про своє звільнення, не з'являлась за трудовою книжкою, про що свідчить пояснювальна записка охоронця [PERSON] ( а. с. 98) Оскільки позивачкою не доведено, що затримка видачі їй трудової книжки, за встановлених обставин, відбулася з вини відповідача, суд приходить до висновку про те, що відповідачем вживалися заходи з метою повернення трудової книжки, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та зобов'язання керівництва ТОВ « Тріада Принт» видати позивачки трудову книжку. Позовні вимоги в частині зобов'язання керівництва ТОВ « Тріада Принт» здійснити виплату всіх сум грошових виплат при звільненні з урахуванням виплат за перебування та у відпустці є також безпідставним, оскільки нормою ст. ст. 116,117 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вимоги про розрахунок позивач не заявляла, як вбачається з розрахунок суми компенсації за невикористану щорічну відпустку, який наданий представником відповідача суду, всі належні виплати [PERSON] зроблені. Спір про їх розмір відсутній. Відповідно до ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Стосовно вимог позивача про визнання незаконним наказу № 51 -к про припинення трудового договору від 19 червня 2013 року суд вважає їх обґрунтованими, так як дійсно позивачку [PERSON] всупереч, ст. 40 КЗпП було звільнено в останній день її знаходження у відпустці, а саме з 12.06.2013 року, що є порушенням вимог трудового законодавства. Однак відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" до вимог про відшкодування моральної шкоди застосовується тримісячний строк (ст. 233 КЗпП України). З матеріалів справи вбачається, що з вимогами про визнання незаконним наказу № 51 -к про припинення трудового договору від 12 червня 2013 року позивачка звернулась до суду 13.02.2014 року, а отримала даний наказ, як сама зазначила у своїй позовній заяві 26.06.2013 року. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, якщо ці вимоги є законними і обґрунтованими. Позивачка пропустила встановлений ч.1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк і з клопотанням про поновлення пропущеного строку позовної давності до суду не зверталась. За таких обставин згідно зі ст. 237-1КЗпП України позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй порушенням її трудових прав, наказ про припинення трудового договору від 12 червня 2013 року виданий з порушенням трудового законодавства, але вона пропустила встановлений ч.1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк для пред'явленні цих вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed