Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Свої вимоги мотивувала тим, що в період з 20 жовтня 2015 року по 30 серпня 2019 року вона працювала на посаді консультанта у фізичної особи-підприємця [PERSON] . Під час моніторингу відомостей особистого кабінету позивача порталу електронних послуг Пенсійного фонду України було виявлено різницю між сумою нарахованого і виплаченого доходу відповідачем на користь позивача за серпень 2019 року у розміні 4 173,00 грн. Згідно довідки форми ОК-5 від 29 вересня 2020 року загальна сума заробітку позивача за серпень 2019 року становить у розмірі 29 023,92 грн., а згідно довідки форми ОК-7 від 01 жовтня 2020 року - загальна сума фактичного заробітку/доходу позивача за серпень 2019 року становить у розмірі 24 850,92 грн., тобто різниця між сумою заробітку для нарахування пенсії та сумою фактичного заробітку/доходу позивача за серпень 2019 року становить у розмірі 4 173,00 грн. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за серпень 2019 року у розмірі 4 173,00 грн. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. В період з 20 жовтня 2015 року по 30 серпня 2019 року позивач працювала на посаді консультанта у фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с. 9, 10, 11). Згідно довідки форми ОК-5 від 29 вересня 2020 року загальна сума заробітку позивача за серпень 2019 року становить у розмірі 29 023,92 грн. (а.с. 6). Згідно довідки форми ОК-7 від 01 жовтня 2020 року загальна сума фактичного заробітку/доходу позивача за серпень 2019 року становить у розмірі 24 850,92 грн. (а.с. 7). Позивач просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за серпень 2019 року у розмірі 4 173,00 грн. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки мотивація позиву зводиться до співставлення довідки № ОК-5 від 29 вересня 2020 року та довідки № ОК-7 від 01 жовтня 2020 року. Крім того, в серпні 2019 року позивачу не нараховувалася заробітна плата у розмірі 4 173,00 грн., у зв`язку з відсутністю на робочому місці 31 календарний день протягом серпня 2019 року. На підтвердження відзиву представник відповідача надав суду наказ № 12/-К від 30 серпня 2019 року про звільнення [PERSON] з посади консультанта з 30 серпня 2019 року на підставі п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 65, 66), звіт про суми нарахованої заробітної плати (а.с. 67-70), відомості про нарахування заробітної плати (а.с. 71), відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби (а.с. 72), штатний розпис (а.с. 74-75, 76-77, 78-79, 80-81, 82-83), витяг з журналу обліку робочого часу за серпень 2019 року, відповідно до якого позивач була відсутня на робочому місці з 01 по 30 серпня 2019 року (а.с. 84), довідки про доходи з розшифровкою по видам виплат і відрахувань за період з 20 жовтня 2015 року по 30 серпня 2019 року, відповідно до яких позивачу було нараховано заробітну плату за серпень 2019 року у розмірі 0,00 грн. (а.с. 85-87). Позивач скористалася своїм правом подачі відповіді на відзив, відповідно до якої зазначила, що вихідна допомога при звільненні не входить до фонду оплати праці, а тому на неї не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове пенсійне страхування. Компенсація за невикористану відпустку є фондом заробітної плати і тому є базою для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове пенсійне страхування за серпень 2019 року. Пунктом 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У відповідності зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом. Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Згідно ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Відповідно до абз. 2 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» при цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Правовий аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5 від 29 вересня 2020 року про загальну суму заробітку позивача за серпень 2019 року у розмірі 29 023,92 грн. не є належними та допустимими доказами щодо підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Крім того, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України позивачу нараховано та виплачено доходи у розмірі 24 850.92 грн., з яких утримано податки (а.с.8) Отже, позивачем не доведено наявність заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за серпень 2019 року у розмірі 4 173,00 грн., чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відмовити повністю.

Outcome: dismissed