Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся до Приморського районного суд м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] кооперативу "Середньофонтанський 19-А", [PERSON], згідно якої просив: -визнати недійсним та скасувати наказ про звільнення з роботи, виданий [PERSON] Кооперативом «Середньофонтанський 19-А». -визнати дії [PERSON] незаконними. -поновити [PERSON] на посаді Голови правління [PERSON] Середньофонтанський 19-А». -поновити [PERSON] на посаді [PERSON] [PERSON] Середньофонтанський 19-А» [PERSON]. -стягнути з [PERSON] «Середньофонтанський 19-А» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому посилаючись на те, що [PERSON] на підставі Наказу № 80-к від 15.08.2013 року є Головою правління [PERSON]. Крім того, на підставі Трудового контракту від 13.08.2013 року виконує обов'язки керуючого [PERSON]. Згідно пункту 10.3. Трудового контракту від 13.08.2013 року - контракт укладений строком на 5 (пять) років. Згідно Наказу № 60-к від 30.05.2017 року, позивач відбув у щорічну основну відпустку. Період відпустки з 30.05.2017 року по 09.06.2017 року. Згідно Наказу № 62-к від 06.06.2017 року, у звязку із виробничою необхідністю достроково припинив відпустку і 06.06.2017 року приступив до виконання посадових обовязків. Згідно Наказу № 64-к від 06.06.2017 року, відбув у щорічну основну відпустку. Період відпустки з 12.06.2017 року по 06.07.2017 року. Позивач зазначив, що 07.07.2017 року в перший робочий день після відпустки отримав лист від 30.06.2017 року вих. № 16, за підписом Голови Правління ОК «Середньофонтанський 19-А [PERSON] У цьому листі повідомляється, що на підставі рішення загальних зборів [PERSON] за прогули, позивач звільнений з посад Голови правління та [PERSON]. Вказане звільнення з посади Голови правління та [PERSON] позивач вважає незаконним та безпідставним, у звязку із чим був змушений звернутися до суду за захистом своїх трудових прав. Представник позивача надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив суд розглядати справу без фіксації судового процесу. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяву, згідно якої просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги не визнали та просили суд у їх задоволенні відмовити. Відповідно до наданих письмових заперечень від 13.12.2017 року, ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А» позовні вимоги [PERSON] до ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу не визнає у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним правовідносинам, що склалися між ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А» та [PERSON], а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши наведені в позові доводи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. З Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Судом встановлено, що на підставі Наказу № 80-к від 15.08.2013 р. позивач виконував обовязки Голови правління ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А». Також, у матеріалах справи, наявна копія контракту від 13 серпня 2017 року, підписаного між керівником правління ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А». та [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] виконував обовязки керуючого в ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А». Згідно з абзацом 2 статті 2 Кодексу законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно з абзацом 1 статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з абзацом 3 статті 21, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до Наказу № 60-к від 30.05.2017 р., Наказу № 64-к від 06.06.2017 р. про надання щорічної основної відпуски голови правління ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А» - [PERSON], та Наказу № 62-к від 06.06.2017 р. про припинення відпуски голови правління ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А» - [PERSON] з 06.06.2017 р. Згідно змісту наданих позивачем наказів, [PERSON] надав собі, як Голові правління ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А», щорічну основну відпуску у наступний період: З 30.05.2017 р. по 09.06.2017 р., включно, згідно Наказу № 60-к від 30.05.2017 р. Проте, з 06,06.2017 р. у звязку із виробничою необхідністю , припинив відпуску, згідно Наказу № 62-к від 06.06.2017 р. З 12.06.2017 р. по 06.07.2017 р., включно, згідно Наказу № 64-к від 06.06.2017 р. Накази підписані власноручно [PERSON], як Головою правління ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А» та скріплені печаткою [PERSON]. 19.05.2017 р. відбулися позачергові Загальні збори ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А», на яких, у якості члену [PERSON] приймав участь [PERSON] Згідно п. 4 протоколу № 2 позачергових Загальних зборів ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А» у звязку із недовірою членів [PERSON] достроково припинено повноваження Голови правління [PERSON] та на посаду Голови Правління ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИИ 19-А» обрано [PERSON] Отже, з 20.05.2017 р. Головою правління ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19- А» на підставі рішення Загальних зборів ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А» була [PERSON] Зазначене свідчить про те, що під час складання та підписання Наказів № 60-к від 30.05.2017 р., № 62-к від 06.06.2017 р. та № 64-к від 06.06.2017 р. [PERSON] не мав достатніх та належних повноважень Голови правління ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19- А», оскільки в цей час Головою правління ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А» у цей час була [PERSON], відтак Накази № 60-к від 30.05.2017 р., № 62-к від 06.06.2017 р. та № 64-к від 06.06.2017 р., що складені та підписані не уповноваженою особою, не породжують будь-яких правових наслідків з моменту їх складання. [PERSON] у своєму позові просить визнати недійсним та скасувати наказ про звільнення з роботи, виданий [PERSON] Кооперативом «Середньофонтанський 19-А», проте суду не зрозуміло яким саме наказом було звільнено позивача, оскільки в матеріалах справи він відсутній. З матеріалів справи вбачається, що звільнення [PERSON] з посади Голови правління ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А» відбулося на підставі рішення позачергових Загальних зборів ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А» від 19.05.2017 р. Щодо звільнення [PERSON] з посади Керуючого ОК «СЕРЕДНЬОФОНТАНСЬКИЙ 19-А» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП, зокрема у звязку із відсутністю на роботі 26.05.2017 р. та 29.05.2017 р., то з цього приводу позивач не надав будь- яких доказів, що свідчили про поважність причин його неявки на роботу, як [PERSON] кооперативом. Також, відсутність позивача на роботі без поважних причин підтверджується [PERSON] від 26.05.2017 року та від 29.05.2017 року, складені головою правління [PERSON] та членами кооперативу. Оскільки суд не вбачає підстав для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вищевказаних вимог, у звязку із чим, не підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про визнання дій [PERSON] незаконними, суд зазначає, що позивачем не доведено які саме дії необхідно визнати незаконними, у чому полягає незаконність дій відповідача, у звязку із чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даних позовних вимог. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги необґрунтовані, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч 1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed