Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який в подальшому уточнив, збільшивши позовні вимоги (а.с. 1-9, 118). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 червня 2013 року відповідач подав рапорт заступнику Міністра з надзвичайних ситуацій України, голові комісії з проведення реорганізації, генерал-майору Квашуку В. П., 27 червня 2013 року відповідач надіслав звернення голові Партії регіонів, Азарову М. Я., 02 липня 2013 року - начальнику Держфінінспекції у Львівській області Дибі М.І., 15 липня 2013 року - голові Держфінінспекції України Андрєєву П.П., а 15.11.2013 року - подав заяву у Городоцький РВ ГУ МВСУ у Львівській області, в яких звинувачує позивача у здійсненні незаконних і злочинних дій, хоча до жодної відповідальності його притягнуто не було, а в його діях відсутні ознаки, що вказують на порушення закону. Вказує, що відповідач неправомірно у своїх заявах-зверненнях звинувачує його - позивача у нецільовому використанні коштів спеціального фонду, у зловживанні службовим становищем по відношенню до підлеглих та при розпорядженні державним майном, порушенні законодавства про працю. Вважає, що поширення зазначеної інформації відповідачем вказаному колу осіб мали на меті опорочення його честі і гідності та ділової репутації, намаганні переконати його оточення в корисливих, меркантильних мотивах його діяльності, створити враження про начебто порушення ним законодавства. Такі звинувачення мають наслідком зміну морального ставлення суспільства до нього. Це завдає шкоди його діловій репутації, оскільки справляє враження на суспільство, переконуючи його в тому, що він чинить аморально, зневажає закон, діє всупереч інтересам підлеглих. Стверджує, що поширена відповідачем недостовірна інформація несправедливо та безпідставно звинувачує його у вдаванні до деструктивних, корисливих, інших негативних дій. В результаті цілеспрямованих дій відповідача щодо поширення вищезазначеної недостовірної інформації про нього і усвідомлювання при цьому ними наслідків своїх дій, що опорочили честь, гідність і ділову репутацію, йому було спричинено значну моральну шкоду, яку він оцінює в 25000 грн. і яка полягає у втратах немайнового характеру внаслідок приниження честі, гідності і ділової репутації як посадової особи, ускладнення стосунків із вищим керівництвом та підлеглими, що негативно сприймають нібито вчинені ним дії і поширену інформацію, про яку йдеться у зазначених зверненнях. А відтак інформація, викладена у вказаних вище зверненнях, повинна бути визнана недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, спростована шляхом вибачення відповідача за її поширення у місячний термін з моменту вступу рішення у законну силу. Також просить стягнути на його користь з відповідача 25000 грн. моральної шкоди та покласти на відповідача понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Доповнили, що викладена у зверненнях відповідача інформація є недостовірною, оскільки Городоцьким РВ розглядалось звернення відповідача щодо неперебування [PERSON] на санаторному лікуванні. Однак, жодних порушень міліцією не виявлено, про що свідчить відповідний висновок від 19.11.2013 року. В подальшому в судове засідання на 27 травня 2014 року позивач та його представник в судове засідання не з'явились, позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позову. Представник позивача причин неявки не повідомив. Відповідач позову не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні, які підтримав у судовому засіданні. Доповнив, що вважає позов безпідставним, надуманим та просив у його задоволенні відмовити повністю. В судове засідання на 27 травня 2014 року відповідач не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений шляхом направлення та отримання смс-повідомлення про час та місце розгляду зазначеної справи. А відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання 27 травня 2014 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28). Відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статями 97, 299 ЦК України закріплено право кожного на повагу до його гідності, честі та своєї ділової репутації. Гідність, честь та ділова репутація фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а також про захист своєї ділової репутації. Той факт, що позивач [PERSON] обіймає посаду начальника 3 Спеціального регіонального центру швидкого реагування ОРСЦЗ МНС України, а відповідач [PERSON] займав посаду заступника начальника цього центру з матеріально-технічного забезпечення, начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, - сторонами не оспорювалось, а відтак, доказуванню не підлягає. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що викладені відповідачем у рапорті від 06 червня 2013 року на ім'я заступника Міністра з надзвичайних ситуацій України, голови комісії з проведення реорганізації, генерал-майора Квашука В. П., у зверненні від 27 червня 2013 року на ім'я голови Партії регіонів Азарова М. Я., у зверненні від 02 липня 2013 року на ім'я начальника Держфінінспекції у Львівській області Диби М.І., 15 липня 2013 року - голові Держфінінспекції України Андрєєву П.П., а також у заяві від 15.11.2013 року до Городоцького РВ ГУ МВСУ у Львівській області відомості є недостовірними та поширювались відповідачем певному колу осіб, що порушує особисті немайнові права позивача. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - Постанова) чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Пунктом 15 вказаної вище Постанови визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Пунктом 16 згаданої Постанови визначено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених вище органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Як вбачається з копії рапорту відповідача від 06 червня 2013 року на ім'я заступника Міністра з надзвичайних ситуацій України, голови комісії з проведення реорганізації, генерал-майора Квашука В. П. (а.с. 14-19), копії звернення відповідача від 27 червня 2013 року на ім'я голови Партії регіонів Азарова М. Я. (а.с. 20-23), копії звернення відповідача від 02 липня 2013 року на ім'я начальника Держфінінспекції у Львівській області Диби М.І. (а.с. 24-25), копії звернення відповідача від 15 липня 2013 року на ім'я голови Держфінінспекції України Андрєєву П.П. (а.с. 24-25), а також у заяві від 15.11.2013 року до Городоцького РВ ГУ МВСУ у Львівській області (мітиться у матеріалах висновку Городецького РВ), [PERSON] звертався до компетентних державних та правоохоронних органів і у викладених зверненнях посилався на певні відомості, які, на його думку, свідчили про недодержання законів позивачем, і які просив перевірити. З огляду на викладене суд вважає, що звернення відповідача до компетентних державних та правоохоронних органів, що містили, на думку відповідача, певні відомості, про недодержання позивачем законів, передавались та повідомлялись не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами та правоохоронними органами. Тому, на думку суду, такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам позивача. Разом з тим суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що наявність у таких зверненнях завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення відповідача до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Поряд з цим, [PERSON] ставши посадовою особою, повинен був усвідомлювати, що виставив себе на публічне обговорювання, ретельний контроль, зокрема, з боку підлеглих, у зв'язку з чим зазнав гострої та сильної критики у викладених відповідачем зверненнях та рапорті з приводу виконання ним своїх функцій. При таких обставинах суд приходить до переконання, що викладені відповідачем у зверненнях та рапорті обставини ніяким чином не ганьблять честь та гідність позивача і його доводи не ґрунтуються на вимогах закону. При цьому, факти, які б доводили, що зазначені звернення та рапорти мотивовані цілеспрямованими діями відповідача з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача, також відсутні, а тому в задоволенні позову про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації слід відмовити. У зв'язку з наведеними обставинами та відмовою у задоволенні позову про захист честі та гідності, суд приходить до переконання, що не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди та відшкодування судових витрат. Враховуючи вище наведене та

Outcome: dismissed