Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 звернулась до суду з заявою про продовження надання [PERSON], [INFO], психіатричної допомоги у примусовому порядку. В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав, підтвердив викладені в ній обставини. Прокурор при вирішенні заяви покладався на розсуд суду. Особа, щодо якої вирішується питання про продовження надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, - [PERSON] проти задоволення заяви заперечував, суду пояснив, що почуває себе задовільно, орієнтується у часі і просторі, спроможний здійснювати догляд за собою, ознак агресії не виявляє. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. [PERSON] народився 23 грудня 1958 року, мешкає в [ADDRESS]. 13 березня 2016 року госпіталізований у сьоме відділення МОПЛ № 1, куди доставлений самостійно у зв'язку з погіршенням психічного стану: відмова від прийому підтримуючої терапії, відмова від прийому їжі, стійка соціальна дезадаптація. 08 вересня 2016 року комісія лікарів-психіатрів прийняла рішення б/н, в якому зазначено, що у зв'язку з тим, що [PERSON] є недієздатною особою, його опікун померла, у зв'язку із наявністю в нього тяжкого захворювання у разі виписки зі стаціонару через відмову від прийому підтримуючої терапії буде становити загрозу для його життя та здоров'я. Суд не погоджується з рішенням комісії лікарів-психіатрів, та вважає, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. В силу ст. 14 ЗУ "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Будь-яких інших належних та допустимих доказів того, що подальше лікування [PERSON] можливе лише в стаціонарних умовах, в нього встановлений тяжкий психічний розлад, внаслідок якого він: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього заявником у встановленому цивільним процесуальним законом порядку суду не представлено. За такого і відсутні підстави для продовження надання [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку. Таким чином, заява задоволенню не підлягає. Відмова у задоволенні заяви не перешкоджає її ініціатору повторно звернутись до суду з аналогічними вимогами.

Outcome: dismissed