Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

У лютому 2018 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, [PERSON] звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що він з [PERSON], яка в подальшому змінила своє прізвище на [PERSON], перебував у шлюбі з 08 жовтня 2005 року, який 07 серпня 2012 року рішенням Краснопільського району Могильовської області Республіки Білорусь було розірвано. Від шлюбу вони мають дитину: [PERSON], [INFO]. На теперішній час відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що ставить його у скрутне матеріальне становище. Сам він не має можливостей для всебічного та повного забезпечення дитини. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, не повідомила суд про причини не явки, хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 263 ЦПК України зазначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, судом по справі встановлено, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі, який 07 серпня 2012 року рішенням Краснопільського району Могильовської області Республіки Білорусь було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON], [INFO], відповідно до копії свідоцтва про народження, матірю якої записана відповідач [PERSON], яка в подальшому змінила своє прізвище на [PERSON]. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 09 квітня 2012 року визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з батьком - [PERSON]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Сам позивач не має можливостей для всебічного та повного забезпечення себе та дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3--1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, аналізуючи зібрані докази в сукупності, при визначенні розміру аліментів враховує те, що відповідач є працездатною, доказів неможливості сплачувати аліменти із об'єктивних, незалежних від неї причин, суду не надала, як і не надала доказів перебування у нього на утриманні будь-яких інших осіб. Відтак, суд у даній справі бере до уваги викладені обставини та зважає на положення ст. 27 Конвенції про права дитини, відповідно до якої батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а тому вважає за можливе зобов'язати відповідача виплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви в провадження судових органів України, тобто з 14 лютого 2018 року. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved