Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

16.07.2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом до відповідача [PERSON], просить стягнути з відповідача грошові кошти усього у розмірі 79 312, 15 грн. як заборгованість за договором позики на підставі ст.625, ст.ст.1048-1050 ЦПК України. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07.02.2009 позивач надав відповідачу в позику грошові кошти у розмірі 4 500, 00 доларів США, що в гривневому еквіваленті на 15.07.2014 становить 52 875, 00 грн., про що відповідач склала та надала позивачу розписку, зобов'язавшись повернути позику та проценти за користування коштами у розмірі 50% від суми позики. Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язань на його вимогу просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 52 875,00 грн. та суму розрахованих позивачем процентів станом на 15.07.2014, усього у розмірі 79 312, 15 грн./а.с.2/ В судове засідання позивач та його представник не з'явились, подала заяву про розгляд у відсутність, згідно якої позов підтримали повністю, посилаючись на викладені в позові обставини, просили позов задовольнити, проти заочного розгляду не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. На підставі ст. ст.169,224 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності сторін, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивші матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Відповідно до вимог ст.58, ст. 59 ЦПК України докази мають бути належними та допустимими. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.2 вказаної статті ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно висновків ВСУ в постанові від 18.09.2013 справа №6-63цс/13 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Так, як вбачається з тексту розписки від 07.02.2009 [PERSON] "засвідчує, що взяла перший внесок на 1-кімнатну квартіру та зобов'язується переписати на пред'явника цієї розписки з подальшими щомісячними поповненнями. Сума складає 4500 доларів США под 50%"./а.с.3/ Враховуючи зазначене, суд, оцінюючи єдиний наданий позивачем в матеріалах справи письмовий доказ - розписку від 07.02.2009, вважає ці дані недостатнім та неналежним доказом укладення між сторонами договору позики, посвідчення передачі позивачем грошових коштів відповідачу та зобов'язання відповідача повернути суму грошових коштів позивачу, оскільки даних та відомостей про те, що позивач передав 07.02.2009 у власність відповідачу, а остання одержала від позивача у власність грошові кошти у розмірі 4500, 00 доларів США та зобов'язується їх повернути дана розписка не містить. За вказаних обставин, суд надходить до висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів укладення між сторонами договору позики 07.02.2009 суду не надано і такі дані в матеріалах справи відсутні, а тому вважає відсутніми підстави стверджувати про виникнення грошового зобов'язання у відповідача перед позивачем на підставі договору позики і відповідно відсутніми підстави для застосування до правовідносин сторін положень параграфу 1 Глави 71 ст.ст.1046-1053 ЦК України щодо договору позики. Інші дані, яки б вказували на наявність обставин та підстав для виникнення у відповідача грошового зобов'язання перед позивачем в матеріалах справи відсутні і на наявність таких не посилався позивач. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що відсутні і підстави для стягнення з відповідача заявлених позивачем сум грошових коштів. Відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: dismissed