Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

19 травня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просили суд стягнути заборгованість за кредитом спадкодавця у розмірі 14 499,69 грн. та судові витрати у справі В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.05.2014 року до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг звернувся, [PERSON] , у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н, за умовами якої позичальник отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер. За життя позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим на момент його смерті утворилася заборгованість у сумі 14499,69 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту. Позивач зазначає, що відповідачі є спадкоємцями [PERSON] , оскільки проживали з ним на момент смерті, та вважаються такими, що прийняли спадщину, відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України. На виконання вимог частини другої статті 1281 Цивільного кодексу України банк направив претензію кредитора до Новомосковської державної нотаріальної контори. Крім того, 30.09.2019 року до спадкоємців боржника було направлено лист-претензію, проте заборгованість спадкоємцями не погашено. Оскільки відповідачі не відмовилися від прийняття спадщини та до складу спадщини увійшли в тому числі і кредитні зобов`язання померлого, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, яка становить 14499,69 грн. та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту. У відзиві на позов представник відповідачів - адвокат О.А. Пташинський зазначив, що відповідачі позов не визнають, звернув увагу суду на те, що позивачем не надано доказів прийняття спадщини після смерті [PERSON] , зазначив, що померлий за життя не мав майна, яке належало йому на праві власності. Крім цього, відповідачі вважають, що зобов`язання припиняється зі смертю боржника у відповідності до чинного законодавства, а також вважають, що позивачем були пропущені строки для подачі претензій до спадкоємців.(а.с. 72-75). У відповіді на відзив позивач наполягав на стягненні боргу зі спадкоємців, вважають, що відповідачі мали можливість протягом строк, встановленого ст. 1270 ЦК України, подати заяву про відмову від прийняття спадщини, а інакше, відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, - вони вважаються такими, що прийняли спадщину (а.с. 86-90). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020року по справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року, зобов`язано Новомосковську міську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , актовий запис № 548 (а.с. 108-109). Ухвалою суду від 11 січня 2021 року, за результатами підготовчого провадження, призначено розгляд справи по суті (а.с. 130-131) У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідачів в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір без номеру від 31.05.2014 року, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Вказаний договір складається із заяви позичальника разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (а.с.15-33). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.39). В порядку ст. 1281 ЦК України, АТ КБ «ПриватБанк» 15.02.2019 року направило претензію кредитора до Новомосковської державної нотаріальної контори (а.с.40-41). 31.03.2019 року позивачем отримана відповідь Новомосковської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена, претензію кредитора долучено до спадкової справи, спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися (а.с.42). 30.09.2019 року позивач направив на ім`я відповідачів, як спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , листи-претензії про обов`язок сплати заборгованості перед банком в розмірі 14499,69 грн. (а.с.43-48). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України. Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] , Новомосковською державною нотаріальною конторою, за заявою кредитора, було заведено спадкову справу № 79/2017 (а.с. 112-125). З копії спадкової справи не вбачається спадкоємців, які б прийняли спадщину. Матеріали справи дійсно містять дані про те, що [PERSON] на момент своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS] разом (а.с. 34-38). Між тим, матеріали справи не містять належних доказів про те, що відповідачі являються спадкоємцями померлого [PERSON] , чи то за законом, чи то за заповітом. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Разом з тим, суд враховує наступне. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed