Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до Станично-Луганського районного суду з позовом до відповідачів, в якому просить розірвати кредитний договір № 1527/2006 від 18.09.2006 року, укладений сторонами у справі, стягнути з [PERSON] (відповідач - 1), [PERSON] (відповідач-2), [PERSON] (відповідач-3) в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору у сумі 9664,43 грн. Перший відповідач не виконав покладені зобовязання, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором № 1527/2006 від 18.06.2006 року. На підставі цього позивач звертається з вимогами про стягнення заборгованості до суду. Дана справа на виконання вимог Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» № 1632-VII від 12.08.2014 та розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 передана зі Станично-Луганського районного суду Луганської області до Новопсковського районного суду Луганської області. Справа прийнята до провадження Новопсковського районного суду Луганської області 19.08.2015 року та призначена до розгляду. Представник позивача до судового засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не зявились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, заяв про розгляд справи без їх участі суду не надавали, причини не явки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надала заяву з проханням розглядати справу без її участі. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Між позивачем (фонд) та 1-м відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 1527/2006, за умовами якого фонд надає позичальнику кредит у сумі 100000 грн. строком на 7 років 6 місяців. Згідно п.1.3 договору, забезпеченням кредитного договору є договір поруки. Відповідно до п. 2.2 договору за користування кредитом встановлюється плата у розмірі 3% річних від суми кредиту, що знаходиться у користуванні. Пунктом 2.3 договору передбачено, що при погашенні кредиту стягується плата за видачу та управління кредитом (оформлення та обслуговування) у розмірі 2,4% річних від суми кредиту, що знаходиться у користуванні. Відповідно до п. 2.7 договору позичальник зобовязується проводити погашення кредиту грошовими коштами або за попереднім погодженням з "Фондом" (не менше як за 30 днів до терміну внесення платежу) сільськогосподарською та іншою продукцією відповідно з документацією, Правилами та Методикою погашення кредитів в обємах і терміни указаних в Додатку №1 до кредитного договору. Відповідно до п. 4.3 договору позичальник зобовязується повернути кредит у строки та розмірах, передбачених договором. Пунктом 5.3 договору передбачено, що у випадках порушення позичальником умов даного договору фонд має право вимагати дострокового повернення отриманого кредиту, сплати всіх належних за даним договором платежів та розірвати даний кредитний договір. Відповідно до п. 7.2 договору у разі несвоєчасного погашення кредиту позичальник сплачує фонду пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент виникнення заборгованості за кожен день прострочення платежів. Також в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору № 1527/2006 від 18.09.2006 року між Комунальним підприємством «Луганський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та відповідачами [PERSON] (поручитель 1) та [PERSON] (поручитель -2 ) 20.09.2006 року було укладено два окремих договори поруки, за якими [PERSON] та [PERSON] відповідно взяли на себе обовязок відповідати за зобовязаннями [PERSON]. Дані договори поруки мають аналогічні умови. Пунктом 1.1 договорів поруки передбачено, що поручитель зобовязується перед кредитором відповідати солідарно з боржником [PERSON] за несвоєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобовязань боржника за кредитним договором №1527/2006 від 18.09.2006 року, якій був укладений між кредитором та боржником, з усіма додатковими угодами, змінами та доповненнями до нього, які вчинені на момент укладення та можуть бути укладені після укладання зазначеного договору. Відповідно до п. 3.1 договорів поруки, поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору і зобовязується у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором у строки, визначені графіком повернення основної суми кредиту і в строки виконання інших боргових зобовязань згідно кредитного договору, в повному обсязі перерахувати на рахунок кредитора основну суму кредиту і нараховані відсотки, а також неустойку (штраф, пеню) та інші платежі за кредитним договором протягом пяти календарних днів від дати письмового повідомлення кредитора. Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договорів поруки у випадку невиконання боржником його зобовязання перед кредитором згідно кредитного договору, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Солідарні боржники залишаються зобовязаними перед кредитором до повного виконання ними зобовязань за кредитним договором. Згідно п.п. 6.1 договорів поруки строк дії договору починається з моменту його підписання обома сторонами і нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобовязання поручителя і боржника за кредитним договором або до 18.02.2014 року. Матеріалами справи встановлено, що боржник [PERSON] зобовязання з погашення кредитної заборгованості та заборгованості по нарахованим процентам у встановлені договором терміни не виконує, що призвело до утворення простроченої заборгованості перед кредитодавцем по договору кредиту № 1527/2006 від 18.09.2006 року, укладеному між Комунальним підприємством «Луганський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON]. З розрахунку заборгованості, наведеному у позові, за кредитним договором вбачається, що станом на 04.04.2014 року сума боргу [PERSON] перед позивачем склала 9664,43 грн., з яких: заборгованість по кредиту 7259,55 грн., заборгованість по платі за користування кредитом 798,08 грн., заборгованість по платі за оформлення та обслуговування кредиту 718,20 грн., пеня 888,60 грн. У звязку з тим, що [PERSON] не виконуються зобовязання по сплаті коштів за кредитним договором, кредитодавець має намір стягнути основну суму боргу та проценти за кредитом солідарно з поручителів [PERSON], [PERSON]. Судом встановлено, що обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з відповідачів фінансових поручителів,\~ позивач посилається на умови Договорів поруки, ст.ст. 553, 554 ЦК України, як на підставу стягнення заборгованості у солідарному порядку, але з зазначеним суд не погоджується, з огляду на таке. Статтею 554 ЦК передбачено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договорів поруки у випадку невиконання боржником його зобовязання перед кредитором згідно кредитного договору, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Солідарні боржники залишаються зобовязаними перед кредитором до повного виконання ними зобовязань за кредитним договором. При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. У постанові ВСУ у справі\~ № 6-185цс14 від 17.12.2014 суд дійшов правового висновку про те, що у випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобовязання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. В звязку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в межах заявлених позовних вимог, а саме стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором, оскільки позовні вимоги в даному випадку\~ не узгоджуються з вимогами ст.554 ЦК та умовами договорів поруки. Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. В даній цивільній справі предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч.3 ст.554 ЦК відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed