Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, пені, 3% річних, інфляційних та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг, уточнивши свої вимоги заявою про зменшення позовних вимог, що надійшла до суду 01.02.2017 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу №00008392 від 29.08.2013 року, у відповідності з положеннями якого позивач передав відповідачу у користування транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 І benzin, шасі №XW8ZZZ61ZDG060830, двигун №CFN 428103, рік виробництва 2013, а відповідач зобовязався прийняти об єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невідємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 18 086,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 2 712,90 доларів США. Додатковою угодою №1/1 від 14.01.2015 року до договору сторони погодили, що строк лізингу становить 84 місяці. Відповідно до п.4.4 Умов лізингу відповідач зобовязався відшкодувати всі витрати, понесені в результаті експлуатації обєкта лізингу, включаючи, окрім іншого, витрати, що можуть бути понесені внаслідок дотримання обґрунтованих вимог позивача щодо експлуатації та/або передачі обєкта лізингу. Відповідно до п. 12.9 Умов лізингу у разі дострокового припинення договору з боку позивача відповідач зобовязався повернути обєкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дня одержання вимоги позивача про таке повернення. Згідно з п.13.6 Умов лізингу у випадку відмови відповідача від повернення обєкту лізингу або затримки у такому поверненні позивач має право вилучити обєкт лізингу. При цьому на підставі п 13.5 Умов лізингу відповідач відшкодовує всі та будь-які витрати, повязані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги, повязані з вилученням обєкта лізингу. У звязку з тим, що відповідач перестав виконувати свої грошові зобовязання по договору, позивач 16.10.2015 року разом з третім нагадуванням направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення обєкта лізингу та повідомлення про відмову від договору. Однак цей лист повернувся на адресу позивача у звязку із закінченням встановленого терміну зберігання. Згідно з п.12.13 договору у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12 Контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої Сторони. Посилаючись на статті 22, 526, 611, 625,785, 806, 808 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за лізинговими платежами за договором в сумі 16 369,14грн., плату за фактичний час користування об"єктом лізингу в сумі 73 001,65грн. збитки в розмірі 157 669,08грн., пеню в розмірі 2 137,20грн., 3% річних в сумі 641,16грн. інфляційні втрати у розмірі 2 440,23грн., а загалом - 252 258,46грн., а також судові витрати. Об"єкт лізингу повернуто 28.07.2016року, що підтверджується Актом опису і арешту майна( а.с.203-212,том № 1). Позивач та його представник були повідомлені про дату та час судового засідання, просили розглянути справу за їх відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розглянути справу за його відсутності, врахувати його письмові заперечення( а.с.11-13 том № 2), згідно з якими просив повністю відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи в порушення положень ст. 799 ЦК України не був нотаріально посвідченим, тому цей договір є нікчемним в силу ч.1 ст. 220 ЦК України. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Між сторонами було укладено договір фінансового лізингу №00008392 від 29.08.2013 року, у відповідності з положеннями якого позивач передав відповідачу у користування транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 І benzin, шасі №XW8ZZZ61ZDG060830, двигун №CFN 428103, рік виробництва 2013, а відповідач зобовязався прийняти об єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невідємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 18 086,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 2 712,90 доларів США. Додатковою угодою №1/1 від 14.01.2015 року до договору сторони погодили, що строк лізингу становить 84 місяці. Відповідно до п.4.4 Умов лізингу відповідач зобовязався відшкодувати всі витрати, понесені в результаті експлуатації обєкта лізингу, включаючи, окрім іншого, витрати, що можуть бути понесені внаслідок дотримання обґрунтованих вимог позивача щодо експлуатації та/або передачі обєкта лізингу. Відповідно до п. 12.9 Умов лізингу у разі дострокового припинення договору з боку позивача відповідач зобовязався повернути обєкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дня одержання вимоги позивача про таке повернення. Згідно з п.13.6 Умов лізингу у випадку відмови відповідача від повернення обєкту лізингу або затримки у такому поверненні позивач має право вилучити обєкт лізингу. При цьому на підставі п 13.5 Умов лізингу відповідач відшкодовує всі та будь-які витрати, повязані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги, повязані з вилученням обєкта лізингу. У звязку з тим, що відповідач перестав виконувати свої грошові зобовязання по договору лізингу, позивач 16.10.2015 року разом з третім нагадуванням направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення обєкта лізингу та повідомлення про відмову від договору. Однак цей лист повернувся на адресу позивача у звязку із закінченням встановленого терміну зберігання. Договір укладено в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Підставою виникнення позову в даній справі є невиконання відповідачем обовязку щодо своєчасного здійснення лізингових платежів, у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість по договору за період з серпня по жовтень 2015 року у сумі 16 369,14 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача разом з пенею 2 137,20грн., 3% річних 641,16грн.та інфляційними втратами 2 440,23грн.. Крім того, у звязку з порушенням відповідачем умов договору щодо внесення лізингових платежів, позивач направив відповідачу повідомлення про відмову від договору вих. №00008392 від 16.10.2015 року, і у звязку з цим також просить стягнути з відповідача 73 001,65 грн. плати за фактичний час користування обєктом лізингу, і збитки в розмірі 157 669,08 грн., які є понесеними позивачем витратами на отримання юридичних, фінансових, консультаційних тощо послуг сторонніх підприємств з метою забезпечення виконання відповідачем зобовязань повернути обєкт лізингу та погасити заборгованість за договором. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 16.12.2015 року у справі №6-2766цс15 та в постанові від 18.01.2017 року по справі №363/3673/14-ц, висновки яких мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Сторонами не спростовано факт відсутності нотаріального посвідчення договору лізингу. В той же час всі позовні вимоги базуються на положеннях договору лізингу. У відповідності з ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. За умови нікчемності договору з підстав, наведених вище, відсутні підстави для задоволення позову. Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору, покладаються на позивача в повному обсязі.

Outcome: dismissed