Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та як законний представник малолітнього сина [PERSON], та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому вказує, що на підставі рішення народного суду Ленінського району м. Полтави від 08.07.1969 року являється власницею 1/2 частини будинку за адресою: м. Полтава, вул. 6 Лінія, 30. У вказаному будинку зареєстровані дружина її померлого сина [PERSON] - [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON]. В 2006 році [PERSON] разом з дітьми виїхали в вказаного будинку, не проживають в ньому більше 11 років, проте з реєстрації не знялись. Просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: м. Полтава, вул. 6 Лінія, 30. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] не з'явилися, але надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до суду не з'явилися, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи повідомлялися судом за останнім зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом оголошення на офіційному сайту суду, не подали відзив на позовну заяву. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи не з'явився в судове засідання, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача та її представника, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням народного суду Ленінського району м. Полтави від 08.07.1969 року розірвано шлюб, укладений 24.06.1961 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Визнано за [PERSON] право особистої власності на 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться по вул. 6 Лінія, 30, в м. Полтаві, та виділено в реальне користування в будинку: веранду № 1-1 площею 7,20 кв.м, веранду 1-2 площею 9,00 кв.м, кухню 1-3 площею 10,9 м, та кімнату №1-6 площею 7,00 кв.м. Право власності на виділену частину будинку зареєстровано за [PERSON] Полтавським міжміським бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" 01.09.1969 року. З даних домової книги для прописки громадян, які проживають в [INFO] вбачається, що за вказаною адресою з 19.08.2006 року зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. У належному позивачці [PERSON] житловому будинку за адресою: м. Полтава, вул. 6 Лінія, 30, [PERSON] була зареєстрована зі згоди власниці як дружина її сина [PERSON], який помер 23.05.2017 року. З дозволу [PERSON] були зареєстровані також і малолітні діти [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позові зазначила про те, що відповідачі з 2006 року в будинку фактично не проживають, оскільки добровільно виїхали на інше місце проживання, з того часу будинком не користуються. Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 30.08.2017 року, складеного [PERSON], що проживає за адресою: [INFO], [PERSON], що проживає за адресою: [INFO], [PERSON], що проживає за адресою: [INFO], підписи яких посвідчено головою селищного комітету с. Червоний шлях Ленінського району м. Полтава, за адресою: м. Полтава, вул. 6 Лінія, буд. 30 , починаючи з 19.09.2006 року фактично не проживають [PERSON]. [PERSON], [PERSON]. Згідно положень ст. 150 ЖК України, які узгоджуються зі змістом ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в [INFO], за цією адресою не проживають з 2006 року без поважних причин, що створює перешкоди в користуванні будинком його власнику [PERSON], та обмежує її у праві вільно розпорядитись власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved