Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів : ГУНП в Полтавській області, прокуратури Полтавської області, ДКС України про стягнення моральної шкоди. В якій прохав: стягнути з ГУНП в Полтавській області, прокуратури Полтавської області, ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь, [PERSON] , моральну шкоду у розмірі 80291 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначив, що СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №42018170000000281, внесеного до ЄРДР 18.10.2018, з правовою кваліфікацією ч.1 ст.374 КК України, за фактом порушення права на захист [PERSON] . Розслідування даного кримінального провадження доручено слідчому СВ ПВП ГУНП в Полтавській області Савельеву Д.В. Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Полтавської місцевої прокуратури. Дані обставини підтверджуються витягом із ЄРДР за №42018170000000281. На протязі майже півтора року досудове розслідування вказаного кримінального провадження належним чином не здійснюється, слідчим взагалі не проводяться слідчі дії, до цього часу жодній особі не повідомлено про підозру, тобто органом досудового розслідування порушуються розумні строки розгляду кримінального провадження. Слідчий Савельев Д.В. належним чином не виконує свої обов`язки, а прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, належним чином на це не реагує. Відсутність на даний час іншого ефективного засобу юридичного захисту від порушення прав, інформації щодо ходу досудового розслідування у сукупності із перерахованими вище обставинами, спричинює [PERSON] значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях та негативних переживаннях від криміналізації правоохоронних органів, з вини як органу досудового розслідування, так і прокуратури він позбавлений відчуття правової стабільності, верховенства права, порушено його психологічне благополуччя, протягом тривалого часу [PERSON] вимушений витрачати велику кількість свого часу та докладати значних зусиль на звернення за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, які були навмисно, грубо і цинічно порушені ГУНП в Полтавській області. Крім того, такими діями та бездіяльністю ГУНП в Полтавській області підірвав у його очах авторитет правоохоронних органів, обов`язком яких є, в першу чергу, захист прав, свобод та інтересів таких простих громадян України як позивач. Осягнути в повній мірі рівень моральних страждань, а тим більше оцінити їх в грошовому виразі надзвичайно важко, однак враховуючи всі перелічені вище фактори з урахуванням вимог розумності та справедливості завдану моральну шкоду [PERSON] оцінює в розмірі 80 291 грн. 00 коп. Розмір моральної шкоди був визначений з урахуванням ч.3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ч.1 ст.8 ЦК України, наступним чином: 4 723 грн. ((розмір мінімальної заробітної плати, встановлений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік) х 17 місяців) 80 291 грн.00 коп., тому він і звертається до суду з даним позовом (а.с.1-3). 18 березня 2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до ГУНП у Полтавській області, прокуратури Полтавської області, ДКС України про стягнення моральної шкоди - залишено без руху (а.с.11). 13 квітня 2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до ГУНП у Полтавській області, прокуратури Полтавської області, ДКС Ккраїни про стягнення моральної шкоди вважати неподаною та повернуто позивачу (а.с.15, 16). 14 квітня 2020 року на виконання вимог ухвали суду від 18.03.2020 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ГУНП у Полтавській області, прокуратури Полтавської області, ДКС України про стягнення моральної шкоди. В якій прохав: стягнути з ГУНП в Полтавській області, прокуратури Полтавської області, ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] , моральну шкоду у розмірі 80 291 грн. 00 коп. (а.с.18-21). 23 червня 2020 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційна скарга [PERSON] задоволена. Ухвала Октябрського районного суду м.Полтави від 13.04.2020 скасована, матеріали позовної заяви направлені до Октябрського районного суду м.Полтави для вирішення питання про відкриття провадження у справі (а.с.45-48). 14 липня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження в справі №№554/2393/2020, 2/554/1916/2020. Розгляд справи проводити в спрощеного позовного провадження. Витребувано від ПВП ГУНП в Полтавській області, матеріали кримінального провадження №42018170000000281 від 18.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 374 КК України. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , [PERSON] . Призначено справу до судового розгляду на 09.00 годин на 13 серпня 2020 року. Доручено Полтавській установі виконання покарань УДПтСУ в Полтавській області №23 організувати та забезпечити в приміщенні цього ж суду участь у судовому засіданні 13.08.2020 о 09.00 годині в режимі відеоконференції позивача [PERSON] (а.с.53-55). 11 серпня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача прокуратури Полтавської області на позовну заяву. В якому зазначили, що доводи позовної заяви [PERSON] вважають необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Із положень ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа до якої пред`явлено позовні вимоги. Із змісту позову [PERSON] вбачається, що до прокуратури Полтавської області не заявлено жодних позовних вимог, відтак, прокуратура Полтавської області не є відповідачем у даній справі. Водночас, [PERSON] пов`язує свої моральні страждання із неефективним розслідуванням, на думку позивача, кримінального провадження за № 42018170000000281. Із змісту положень ЦПК України вбачається, що суд цивільної юрисдикції не наділено повноваженнями щодо встановлення неефективності досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також інших порушень вимог КПК України. [PERSON] окрім тверджень про неефективне досудове розслідування у кримінальному провадженні за №42018170000000281, будь-яких передбачених ЦПК України доказів не надано. Проте, при розгляді справи позивач повинен надати докази, що свідчать про протиправність дій слідчого або прокурора, наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Водночас, положення ст.ст. 1173, 1174 ЦК України виключать обов`язкову наявність вини органу. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Таким чином, у спірних правовідносинах відшкодування моральної шкоди здійснюється у разі, коли незаконними, винними діями органів, що здійснюють досудове розслідування чи прокуратури, завдано моральної шкоди громадянинові. Тобто, до спірних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Отже, само твердження позивача про неефективність досудового розслідування у кримінальному провадженні не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Також, в позові [PERSON] не зазначено з яких саме міркувань він виходив, визначаючи відшкодування моральної шкоди в розмірі 80 291 грн. та якими належними, допустимими і достовірними доказами це підтверджується. Розрахунок такої шкоди позивачем зроблено із посиланням на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який до спірних правовідносин не застосовується. Зважаючи на зазначене, прохають у задоволенні позовної заяви [PERSON] до прокуратури відмовити, в зв`язку з її необґрунтованістю та безпідставністю (а.с.80-83). 13 серпня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача ГУНП в Полтавській області. В якому зазначили, що ознайомившись зі змістом позовної заяви зазначають, що ГУНП в Полтавській області позовних вимог [PERSON] не визнає, виходячи з наступних обставин. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, які її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст.1167 ЦК України. Відповідно до наведеної норми підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність так званого складу цивільного правопорушення (делікту), який включає в себе наступні елементи: наявність самої моральної шкоди; протиправні дії чи бездіяльність заподіювача шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) та завданою шкодою. В залежності від змісту правовідносин необхідна також вина особи, яка заподіла шкоду. Отже, при розгляді вимоги позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди судом можуть братися до уваги лише ті негативні наслідки немайнового характеру, які доведені позивачем під час розгляду даної справи. Так, відповідно до вищевказаних норм права позивач при розгляді справи повинен був довести: факт наявності моральної шкоди; факти протиправних діянь ПВП ГУНП в Полтавській області; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями ПВП ГУНП в Полтавській області та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди. Але вказані обставини не були доведені позивачем, а доводи щодо спричинення моральної шкоди, викладені у позовній заяві, є безпідставними і нічим не доведеними як і визначений розмір шкоди, яка на думку позивача підлягає відшкодуванню. Крім того, звертають увагу на те, що відповідно до п.9 Постанови № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, вказана норма встановлює повноваження суду щодо визначення розміру моральної шкоди. Однак, слід враховувати те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, [PERSON] не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт спричинення йому моральної шкоди та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування. Позивач намагається обґрунтувати свої вимоги бездіяльністю органу досудового розслідування у кримінальному провадженню №4201817000000281. Частиною першою ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 80 291 грн. зазначають наступне. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач вважає, що моральна шкода йому завдана внаслідок злочину, а тому зазначаємо, що відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Тобто умови та порядок відшкодування державою шкоди завданою фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, встановлюються законом. Проте на даний час такого закону в Україні не прийнято. Таким чином, обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, є недоведеними, а тому позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. У зв`язку з чим, прохають відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до ГУНП у Полтавській області (а.с.90-94, 118-122). 13 серпня 2020 року ухвалою суду клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи для надання позивачу часу на підготовку відповіді на відзиви задоволено. Відкладено розгляд справи №554/2393/2020 на 09.00 годин на 15 вересня 2020 року. Доручено ПУВП УДПтСУ в Полтавській області №23 організувати та забезпечити в приміщенні цього ж суду участь у судовому засіданні 15.09.2020 о 09.00 годині в режимі відеоконференції позивача [PERSON] (а.с.97, 98). 14 серпня 2020 року ухвалою суду виправлено описку в ухвалі суду від 13.08.2020 Октябрського районного суду м.Полтави у справі №554/2393/2020, а саме в резолютивній частині ухвали зазначити «Доручити Регіональному центру з надання безоплатної правової допомоги призначити адвоката позивачу [PERSON] при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Полтавській області, прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди. Захиснику необхідно з`явитися 15 вересня 2020 року на 09.00 годин до Октябрського районного суду м.Полтави кабінет №№17, 18» (а.с.102, 103). 15 вересня 2020 року ухвалою суду клопотання [PERSON] , адвоката Яковенко С.І. про відкладення розгляду справи №554/2393/2020 задоволено. Відкладено розгляд справи на 15.30 годин на 22 жовтня 2020 року. Замінено відповідача прокуратуру Полтавської області на правонаступника - Полтавську обласну прокуратуру. Повторно викликано в судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] . Доручено ПУВП УДПтСУ в Полтавській області №23 організувати та забезпечити в приміщенні цього ж суду участь у судовому засіданні 22.10.2020 о 15.30 годині в режимі відеоконференції позивача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] (а.с.138, 139). 01 жовтня 2020 року до суду надійшла відповідь позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON] на відзиви відповідачів Полтавської обласної прокуратури та ГУНП в Полтавській області, в якому зазначили, що ознайомившись із аргументами Полтавської обласної прокуратури та ГУНП в Полтавській області надані у відзивах, вважають їх необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи. Доводи, викладені у відзивах, спрямовані лише на те, щоб уникнути задоволення позовних вимог. Прокуратура у відзиві зазначає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, відтак не підлягають задоволенню. При цьому посилається, на той факт, що позивач не навів належних доказів, що наявна заподіяна моральна шкода, наявний факт протиправних діянь ПВП ГУНП в Полтавській області, наявний причинно-наслідковий зв`язок між противоправними діяннями ПВП ГУНП в Полтавській області та завданою шкодою та наявна сама вина заподіювача шкоди. З даними ствердженнями відповідачів у відзивах не можливо погодитись. Адже досудове розслідування кримінального провадження №42018170000000281, внесеного до ЄРДР 18.10.2018 здійснюється понад 1,5 роки, при цьому слідчі або процесуальні дії органом досудового розслідування та прокуратурою практично не здійснюється. Позивач подав даний позов та обґрунтовує заявлені вимоги бездіяльністю слідчого, що підтверджується самими матеріалами витребуваного кримінального провадження і наслідком чого є невиправдане затягування, довготривалість і не розслідування кримінального провадження №42018170000000281, внесеного до ЄРДР 18.10.2018, яка знаходиться у розпорядженні СВ ПВП ГУНП в Полтавській області. Таким чином, слідчий та прокурор, який здійснює відповідне процесуальне керівництво у даній справі практично не здійснюють належні обов`язки покладені на них нормами КПК України. Сама довготривалість (понад 1,5 роки), неефективність здійснення досудового розслідування кримінального провадження №42018170000000281, внесеного до ЄРДР 18.10.2018 свідчить про нанесення саме позивачу моральних та душевних страждань, яка відбулась саме з вини відповідачів, тобто неналежного виконання покладених на них обов`язків. Адже позивач для відновлення саме своїх порушених прав і інтересів, які визнанні в правовій державі найвищою цінністю звернувся з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення про що було внесено відповідні відомості до ЄРДР ще 18.10.2018, тобто постійно на протязі 1,5 років позивач витрачає багато свого часу на з`ясування обставин відносно чи проводиться належне досудове розслідування у кримінальному провадженні №42018170000000281, внесеного до ЄРДР 18.10.2018, у зв`язку з чим перебуває постійно в емоційній напрузі, яка виражається в переживаннях та насторозі, тривоги, фіксованість уваги на проблемі, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційній напрузі, нервозністю, дратівливістю, реакції замикання та інше. Позивач постійно з моменту внесення до ЄРДР відповідних відомостей за його заявою звертався до слідчого з відповідними заявами, клопотання про проведення відповідних слідчих або процесуальних дій, адже останній не виконую відповідні надані йому повноваження згідно з ч.5 ст.38 КПК України (орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.). Щодо аргументації відповідачів про безпідставність застосування позивачем при визначенні розміру шкоду ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Хотілось зазначити, що розрахунок моральної шкоди здійснений за аналогією та застосував загальні норми цивільного законодавства України. Таким чином, вважають, що вимоги позивача щодо відшкодування на його користь завданої моральної шкоди підлягають задоволенню, адже є правомірними і обґрунтованими. Крім цього сама довготривалість кримінального провадження №42018170000000281, внесеного до ЄРДР 18.10.2018 майже 1,5 роки та нездійснення відповідних належних процесуальних чи слідчих дій, поза розумним сумнівом, негативно вплинула на моральний стан позивача, оскільки виявились марними його законні очікування на ефективну реалізацію норм закріплених у ст. 214 КПК України. Тому зазначення цих обставин є достатнім для констатації факту моральних страждань позивача, адже обов`язковість та/або необхідність встановлення у такому випадку певних фізичних чи матеріальних втрат позивача виникнення у нього важких психічних чи психологічних станів суперечило б змісту приписів ч.2 ст. 23 ЦК України. Прохали задовольнити позов [PERSON] до ГУНП у Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, ДКС України про стягнення моральної шкоди у повному обсязі (а.с.153, 154). 16 жовтня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] та розписки про попередження про кримінальну відповідальність (а.с.164-167). В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача за ордером [PERSON] позов підтримали, прохали задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача Полтавської обласної прокуратури за довіреністю Харенко В.М. відносно позову заперечував. Пояснив, що розрахунок шкоди позивачем у розмірі 80 291 грн. зроблено із посиланням на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який до спірних правовідносин не застосовується. Зазначив, що [PERSON] є заявником, а не потерпілим у кримінальному провадженні №42018170000000281. Крім того, зазначив, що 19.10.2019 кримінальне провадження №42018170000000281 від 18.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.374 КК України, за ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування закрито. Зважаючи на зазначене у відзиві, прохав у задоволенні позовної заяви [PERSON] до прокуратури відмовити, в зв`язку з її необґрунтованістю та безпідставністю (а.с.80-83). В судове засіданні відповідач ГУНП в Полтавській області свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими, шляхом отримання судової повістки. Надіслали суду відзив на позовну заяву. В судове засідання відповідач ДКС України свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими, шляхом отримання судової повістки. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача Полтавської обласної прокуратури, дослідивши письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження №42018170000000281, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2018 у справі №554/7028/18, зобов`язано уповноважену особу прокуратури Полтавської області внести до ЄРДР відомості викладені у заяві [PERSON] від 08.08.2018 про вчинення кримінального правопорушення адвокатом Тимохіною Л.С . На виконання зазначеної вище ухвали прокуратурою Полтавської області 18.10.2018 було зареєстровано кримінальне провадження за №42018170000000281, з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 374 КК України, що підтверджуються витягом із ЄРДР за №42018170000000281 (а.с.168). Як слідує із матеріалів кримінального провадження №42018170000000281, 13.11.2018 постановою прокурора відділу прокуратури Полтавської області Падалюк Л.В., в порядку ст.216 КПК України кримінальне провадження за №42018170000000281 від 18.10.2018 направлене для здійснення досудового розслідування до СУ ГУНП в Полтавській області. 24.01.2019 постановою прокурора відділу прокуратури Полтавської області Падалюк Л.В., в порядку ст. 218 КПК України визначено підслідність кримінального провадження за №42018170000000281 від 18.10.2018 за слідчими СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області. Таким чином, кримінальне провадження за №42018170000000281 перебувало в провадженні Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснювалося прокурорами Полтавської місцевої прокуратури. 15.03.2019, 03.04.2019 у кримінальному провадженні за №42018170000000281 від 18.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.374 КК України постановами слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Савельєва Д.В. у задоволені заяв [PERSON] від 13.03.2019, 29.03.2019 щодо визнання останнього потерпілим в рамках кримінального провадження за №42018170000000281 відмовлено. Як слідує із вищезазначених постанов, в ході досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження не було виявлено відомостей стосовно спричинення [PERSON] матеріальної, моральної чи фізичної шкоди на яку посилається останній. Таким чином, позивач [PERSON] в кримінальному провадженні за №42018170000000281 перебував в якості заявника. 19.10.2019 постановою слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Савельєвим Д.В. кримінальне провадження №42018170000000281 від 18.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.374 КК України, закрито за ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування. Таким чином, кримінальне провадження №42018170000000281 станом на день розгляду цивільної справи у суді закрито. Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 та п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК). Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16. Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювана. Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Як встановлено, позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на здійснення тривалий час, тобто з дати внесення в ЄРДР 18.10.2018 і по даний час досудового розслідування у кримінальному провадженні за №42018170000000281 від 18.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.374 КК України. Також на те, що розслідування кримінального провадження не здійснювалося належним чином та тривалий час не встановлено винних осіб. Зазначені обставини, на думку позивача, викликають у нього моральні страждання, зокрема, порушення його прав. При цьому, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України. Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участьті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ. У відповідності до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Згідно ч. 3 КПК України, критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. У пункті 4 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначено, що критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (частина третя статті 28 КПК). З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що складність кримінального провадження визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження; кількості учасників провадження (потерпілих, свідків тощо); правової кваліфікації кримінального правопорушення; наявності на момент початку досудового розслідування відомостей щодо конкретної особи, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення; характеру обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні; меж доказування; обсягу матеріалів досудових розслідувань, що об`єднані в одному провадженні; необхідності призначення експертиз, їх складності; обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для всебічного та повного дослідження обставин кримінального правопорушення; необхідності отримання міжнародної допомоги в рамках кримінального провадження тощо. Оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати належне виконання ними своїх процесуальних обов`язків (зокрема, щодо явки за викликом слідчого, прокурора, судовим викликом; дотримання умов обраного запобіжного заходу; надання у передбачених законом випадках доказів тощо); існування випадків зловживання процесуальними правами тощо. При цьому слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом. На даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, окрім іншого, прокурора вищого рівня, до компетенції якого згідно ст. 308 КПК України відноситься розгляд скарг щодо недотримання слідчим або прокурором розумних строків або допущення будь-яких інших процесуальних порушень, якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами поліції та прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №4201817000000281. Суд, критично віднісся до письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] ,оскільки вони не є учасниками кримінального провадження №42018170000000281, не мають медичної, юридичної освіти. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено та не надано доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками прокуратури Полтавської області та ГУНП в Полтавській області, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків. Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з державного бюджету України через ДКС України на його користь моральну шкоду у розмірі 80291 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю працівниками Полтавської обласної прокуратури та ГУНП в Полтавській області під час проведення досудового розслідування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п.1 ч.1 ст.1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктом 1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно п.5 ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» в наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода. Частинами 1, 5 та 6 статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, неодержаного громадянином за час відсторонення від роботи(посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків,вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Таким чином, до даних правовідносин позивачем безпідставно застосовано ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки зазначений Закон містить виключний перелік підстав для відшкодування моральної шкоди до якого розслідування кримінального провадження та скасування судом постанов слідчого про його закриття не відноситься. Також, зазначений Закон не застосовується для розрахунку відшкодування моральної шкоди з інших, ніж передбачених ним підстав. На підставі викладеного, зазначений позивачем ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для розрахунку відшкодування моральної шкоди до спірних правовідносин не застосовується. На підставі викладеного, суд приходить до висновку в позовних вимогах [PERSON] до Полтавської обласної прокуратури, ГУНП в Полтавській області про стягнення моральної шкоди в розмірі 80 291 грн. відмовити повністю. Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пп.1, 3, 4 і 5 ст. З цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч.І ст.25 Бюджетного кодексу України ДКС України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно п.5 Положення про ДКС України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до п.п. 1 п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 за №845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів. А на підставі п. 44 вказаного Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] до ДКС України, в з`язку із відмовою у позовних вимогах до Полтавської обласної прокуратури, ГУНП в Полтавській області. Відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» [PERSON] від сплати судового збору під час розгляду страви звільнений. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторонни звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed