Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

22 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської про визнання права власності на 29/100 частин домоволодіння в порядку набувальної давності. Просить визнати право власності в порядку набувальності давності на 29/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , які складаються з: в житловому будинку літ. Б-1 (квартира [ADDRESS]) тамбур площею 1,6 кв.м., ванна площею 5,5 кв.м., котельня площею 2.7 кв.м., туалет площею 0,9 кв.м., кухня площею 4,6 кв.м., прихожа площею 10,2 кв.м., житлова площею 12,2 кв.м., житлова площею 9,2 кв.м., всього житловою площею 21,4 кв.м., допоміжною площею 25,5 кв.м., загальною площею 46,9 кв.м. в домоволодінні [ADDRESS] , яке складається з: А-1, Б-1-житлові будинки, Г-літня кухня, Л-гараж, Е, О, В, З, Ж, Н-сараї, К-вбиральня, Д-сарай, П-навіс, № 1-7, I-споруди. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано додатковий строк для усунення недоліків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 рокупозовну цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що рішенням Ленінського райвиконкому за № 102/9 від 13.03.1992 року затверджено акт ідеальних часток домоволодіння [ADDRESS] наступним порядком за ДУ-25 - 29/100 частки домоволодіння, що підтверджується копією архівного витягу з рішення (а.с. 73). Домоволодіння [ADDRESS] має подвійну нумерацію і складається з двох житлових будинків. Право власності на домоволодіння зареєстровано: - 34 / 100 частки за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 03.04.96 посвідченого 2-ю ДДНК за реєстром № 4-1393; - 5/12 частки за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.05.88 посвідченого 2-ю ДДНК за реєстром [ADDRESS]-1686. Згідно рішення Ленінського райвиконкому за № 102/9 від 13.03.92 визначено право власності на 37/100 частки домоволодіння за [PERSON] , але за переоформленням правовстановлюючих документів в КП ДМБТІ він не звертався. Рішенням Ленінського райвиконкому за № 102/9 від 13.03.92 визначено право власності на 29/100 частки домоволодіння за ДУ-25, але за переоформленням правовстановлюючих документів в КП ДМБТІ не звертались (відповідь КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07.09.2005 № 6597 (а.с. 12). З листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 18.11.2016 № 16019 вбачається, що згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 13.03.1992 № 102/9 було затверджено акт ідеальних часток буд. [ADDRESS], за яким за ДУ-25 затверджено 29/100 частин домоволодіння. Дана частка відповідає саме кв. 2 житлового будинку домоволодінні по [ADDRESS] , але реєстрація права власності на дану часту не проводилось (а.с. 13). Рішенням виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі раді від 29.08.2017 № 378 «Про виправлення описки у рішенні виконкому Ленінської районної у місті ради від 25.02.2009 № 122 «Про зміну умов договору найму житлових приміщень по КЖЕП № 25 за адресою: вул. Аверіна, 37/ 2 » виправлено описку у рішенні виконкому Ленінської районної у місті ради від 25.02.2009 № 122 «Про зміну умов договору найму житлових приміщень по КЖЕП № 25 за адресою: [ADDRESS] , змінивши написання адреси: [ADDRESS] на [ADDRESS] », житлову площу з «20,76 кв.м» на «21,4 кв.м» після чого п. 2, зазначеного рішення, викласти у такій редакції: «змінити умови договору-найму житлового приміщення, що складається з двох кімнат, житловою площею 21,4 кв.м за адресою: [ADDRESS] , з вибулого брата [PERSON] на сестру [PERSON] , [INFO]» (а.с. 8). [PERSON] звернулася до департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою щодо приватизації квартири [ADDRESS] . Листом департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 06.10.2017 № 3/4-2130 [PERSON] було відмовлено у приватизації квартири [ADDRESS] оскільки в департаменті відсутні відомості про реєстрацію зазначеної квартири за територіальною громадою міста Дніпра (а.с. 9). Відповідно до п. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, право якої порушено, може скористатися відповідно до ст. 16 ЦК України, не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Згідно ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За роз`ясненнями п.п. 9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а також обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання, тощо, виключає застосування набувальної давності. Як встановлено в судовому засіданні, спірна квартира не відноситься до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра та [PERSON] користується квартирою [ADDRESS] , що складає 29/100 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору найму житлового приміщення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволеннях вимог, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed