Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач доводиться їй колишній чоловіком, від шлюбу з яким в них є спільна дитина [PERSON], [INFO]. 04 жовтня 2013 року шлюб розірвано Гусятинським районним судом. Після розірвання шлюбу [PERSON] ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дочки [PERSON] та розповсюджував завідомо неправдиву інформацію щодо батьківства стосовно [PERSON], а саме те, що батьком дитини являється не він, а її знайомий [PERSON] Знаючи, що [PERSON] є їх спільною дитиною, розповсюдив неправдиву інформацію щодо батьківства над дитиною усім рідним, друзям, знайомим та жителям сіл Тудорів Гусятинського району та Косів Чортківського району. Крім цього, [PERSON] звертався в Чортківський районний суд із позовом про оспорювання батьківства, внаслідок чого вона була вимушена з дочкою їхати 13.12.2013 року в Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи для проведення аналізу ДНК. Такі дії відповідача принизили її честь та гідність, коли вона гуляє з дитиною на вулиці, односельчани посміховуються, говорять про те що дитина «нагуляна», запитують чи знає дитина свого батька. Поширені [PERSON] відомості не відповідають дійсності і ганьблять гідність та честь позивача в очах її батьків, родичів, друзів та односельчанин. Згідно висновку судової медичної експертизи, відповідач являється батьком дитини. Просить зобов»язати відповідача спростувати поширене шляхом вибачення в неї при свідках [PERSON] та [PERSON] за приниження честі та гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності. Внаслідок порушення особистого немайнового права позивач посилається на те, що зазнана нею моральна шкода, що полягає в душевних стражданнях у зв'язку з приниженням гідності та честі, оцінюється в 10 000,00 грн. та просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач позов уточнила та просить зобов»язати відповідача спростувати неправдиву інформацію про те, що [PERSON] не його дитина, шляхом попросити вибачення в неї перед жителями села Косів Чортківського району. Доповнила, що в листопаді 2011 року коли вона повідомила відповідача про свою вагітність, то він не хотів з нею одружуватись та казав, що дитина не його. Двічі подавав позов до суду про оспорювання батьківства. Моральну шкоду їй завдано також тим, що погіршилось самопочуття, мала нервові розлади та зверталась до лікаря з цього приводу. Представник позивача [PERSON] просить задоволити позовні вимоги. Відповідач позовні вимоги не визнає повністю та пояснив, що нікому не розповсюджував інформації про те, що дитина не його. В січні 2012 року вони з позивачем одружилися та після того, як позивач пред»явила позов до суду про стягнення з нього аліментів на утримання дочки, то він подав зустрічний позов про оспорювання батьківства для того, щоб вони помирились. Проте через деякий час стосунки знову погіршились, і він подав позов про оспорювання батьківства, який за його ж заявою залишено без розгляду, так як висновок експерта підтвердив його біологічне батьківство відносно [PERSON]. Заперечує розповсюдження інформації про те, що дитина не його та просить відмовити в позові. Представник відповідача адвокат [PERSON] вважає вимоги безпідставними та просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засіданні докази, суд встановив обставини та визначив відповідно до них наступні правовідносини. З 20 січня 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2013 року в справі №596/2189/13-ц шлюб розірвано(а.с.9) Як видно із копії свідоцтва про народження, сторони являються батьками [PERSON], [INFO](а.с.8). Згідно рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2013 року в справі №608/2578/13-ц, з [PERSON] присуджено стягувати в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], 2012 р.н.(а.с.35) Сторони в судовому засіданні підтвердили, що відповідач сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON]. Із матеріалів справи видно, що в провадженні Чортківського районного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа №608/2747/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства, за результатами розгляду якої позов було залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України. В межах розгляду даної справи було проведено судово-генетичну експертизу, за результатами якої вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%, тобто практично доведено.(а.с.10-14, 36-39) Згідно статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до змісту статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, що є недоторканими. З позовом про захист її гідності та честі має право звернутися до суду фізична особа. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила, що випливає із статті 277 ЦК України Вислухавши матеріали справи, вислухавши сторони, свідків, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають повністю. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі-Постанова Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р.) роз»яснює, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, яка порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач в грудні 2011 року проживала в неї на квартирі в м.Чорткові та їй відомо, що коли [PERSON] повідомила [PERSON], з яким вони в той час зустрічались, про те що вагітна, то він хотів втекти і казав що то не його дитина і тому одружуватись він не буде. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що доводиться рідним братом позивачки та з її слів йому відомо, що ще до одруження відповідач казав, що дитина не його. Особисто від [PERSON] він таке чув в залі судового засідання в Чортківському районному суді під час розгляду справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що доводиться сусідкою позивачки та в серпні 2013 року, коли брала з криниці воду, випадково чула сварку між сторонами, яка мала місце на подвір»ї [PERSON] Під час сварки відповідач казав їй, що вона йому не жінка і дитина не його. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в серпні 2013 року проходив повз подвір»я позивачки та випадково почув сварку між сторонами, під час якої відповідач казав що [PERSON] йому не жінка і дитина не його. Свідок [PERSON] показав, що відповідач ніколи йому не говорив про те, що [PERSON] не його дитина. З позивачем спілкувався тоді, коли вона просила сказати де проживає [PERSON] в с.Тудорові ще до їх одруження кілька років тому. Згідно з положеннями статті 277 ЦК та статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, що слідує із роз»яснень пункту 18 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. Отже, [PERSON] не доведено, а судом не здобуто в судовому засіданні доказів того, що мав місце факт поширення відповідачем недостовірної інформації серед жителів сіл Тудорів Гусятинського району та Косів Чортківського району про те, що [PERSON], [INFO], являється не його дитиною. Показання свідка [PERSON] про те, що коли він був присутній в залі судового засідання Чортківського районного суду під час розгляду справи та особисто чув від [PERSON], що [PERSON] не його дитина, суд оцінює критично. Така інформація була предметом судового розгляду Чортківським районним судом Тернопільської області справи №608/2747/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства.(п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р.) Із показів свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони були випадковими слухачами сварки, що мала місце між сторонами в серпні 2013 року. Крім того, спосіб судового захисту гідності, честі за поширення недостовірної інформації, який обрала позивач-примусово зобов»язати відповідача вибачитись в неї перед жителями села Косів Чортківського району, не передбачений у статтях 16, 277 ЦК України та суперечить статтям 19, 34 Конституції України. Суд не вправі зобов»язувати відповідача вибачатись перед позивачем у тій чи іншій формі, що роз»яснено в пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. Стосовно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то у відповідності до положень статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, фізичної особа. Пунктами 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з подальшими змінами та доповненнями роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, праві наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем не доведено у відповідності до статті 60 ЦПК України факту завдання їй моральної шкоди відповідачем, представлена довідка б/н від 10.09.2013 року, видана Амбулаторією лікаря загальної практики сімейної медицини с.Косів Чортківського району, не підтверджує наявності обставин, якими [PERSON] обгрунтовує вимоги в цій частині, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed