Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

ПАТ «ДельтаБанк», інтереси якого представляє Духота І.В., звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач ухиляється від виконання грошового зобов'язання за договором. В судове засідання на судовий розгляд справи особи, що беруть участь у справі, не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення. Представник позивача письмово клопотав про розгляд справи без його участі. Відповідач подала до суду письмову заяву-клопотання, у якій просить розглянути справу без її участі, заперечує проти задоволення позовних вимог. Позиція відповідача полягає у тому, що вимоги позовної заяви не є достатньо обґрунтованими, ряд обставин (визначений розмір заборгованості, умови договору щодо порядку і строків погашення по кредиту тощо) не підтверджені належними і допустимими доказами, подані позивачем докази не є достатніми. Крім того відповідач стверджує, що нею в повному обсязі сплачений кредит і останнє зарахування коштів на погашення кредитних зобов'язань було здійснено 06.11.2008 року. Саме з цієї дати на думку відповідача починається перебіг строку позовної давності. Тому до відносин між сторонами договору слід застосовувати загальну позовну давність у три роки. Дослідивши подані письмові докази, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для прийняття рішення по суті спору, суд встановив наступне. Відповідно до умов кредитного договору №001-06042-070307 від 07.03.2007 року, [PERSON] від ТОВ КБ «Дельта» отримала грошові кошти -на придбання майна у сумі 2000 гривень; -на оплату страхового платежу у розмірі 360,00 гривень; -на оплату кредитору плати за надання кредиту у розмірі 0,00 гривень, строком на 24 місяці із кінцевим терміном повернення не пізніше ніж 06.03.2009 року із встановленою процентною ставкою 12% в рік, та 1.05% в місяць за ведення кредитної справи. Зазначені кошти отримані відповідачем. Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк», є правонаступником прав та обов'язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк Дельта» у зв'язку з чим на підставі рішення позачергових загальних зборів акціонерів від 30.014.2012р. змінено найменування Позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк Дельта» на Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк», (надалі - Банк), про що зазначено у п.1.2. Статуту ПАТ "ДельтаБанк". При настанні чергових строків погашення кредиту, відсотків за користування кредитом, Позичальник свої зобов'язання перед Банком не виконав. Згідно умов Кредитного договору 001-06042-070307 від 07.03.2007 року та розрахунку заборгованості станом на 21.02.2014 року заборгованість становить 1720, 51 гривень Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів, суд констатує, що дані правовідносини врегульовані відповідними нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Відповідно до ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно якої - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що початком перебігу строку позовної давності є наступний день після закінчення дії кредитного договору, тобто 07.03.2009 року. На вказані правовідносини поширюється загальний строк позовної давності у три роки. Позов позивачем до суду подано 30.04.2014 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції вх.№4064. Обставин, які зупиняли або переривали строк позовної давності, передбачені ст.ст.263, 264 ЦК України судом не встановлено. В позовній заяві зазначено, що позивач неодноразово звертався до Відповідача з приводу добровільного погашення заборгованості по кредитному договору. Однак матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що позивачем було повідомлено боржника про невиконання умов кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, суд констатує, що позивачем пропущено строк позовної давності, а оскільки відповідач [PERSON] просить застосувати строк давності, у задоволенні позову до [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed