Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в місті Києві про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування. Свої вимоги мотивував тим, що 15 березня 2016 року позивач звернувся до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення керівниками Рапала ВМС Корпорейшн та її Дочірнього підприємства "ВМС Вотер Куїн Україна" протиправних дій, які містять ознаки кримінального правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 182, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 206, ч. 1 ст. 370 та ч. 2 ст. 383 КК України. Проте за даною заявою не були внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у відповідності до ч. 1 ст. 214 КПК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року зобов'язано слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 20 квітня 2016 року слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Левчуком Є.В. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №1201610040005654, лише за ст. 192 КК України. Проте, 30 квітня 2016 року не проводячи жодних слідчих дій слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Левчук Є.В. закрив дане кримінальне провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року постанову слідчого про закриття кримінального провадження №1201610040005654 від 20 квітня 2016 року скасовано. 16 грудня 2016 року відносно слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Левчука Є.В. внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №42016101040000231 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 382, ч. 6 ст. 27, ч. 1 ст. 396 КК України. Просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 384 000,00 грн. Під час розгляду справи позивач неодноразово збільшував позовні вимоги в частині розміру моральної шкоди та остаточно просить відшкодувати йому за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду завдану незаконними діями органу досудового розслідування, у розмірі 700 920,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмові заперечення, в яких зазначено, що Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало та не може нести відповідальності за шкоду, завдану позивачу діями інших суб'єктів. Тому вимоги позивача є такими, що не відповідають встановленому законом способу захисту порушених прав. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач не був ні підозрюваним, ні обвинуваченим у кримінальному провадженні, до нього не застосовувались запобіжний захід, він не затримувався, на нього не накладалось адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, тому відсутні законні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету оскільки на інших осіб не поширюється положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Також позивачем не підтверджено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, а також матеріальної шкоди, збитків. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Національної поліції України в місті Києві в судове засідання не з'явився хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмові заперечення у яких зазначено, що спірні відносини в даному випадку - це дії в межах кримінального провадження, а порядок кримінального провадження на території України, визначається лише Кримінальним процесуальним кодексом України. Даним кодексом не передбачено відшкодування моральної шкоди органами досудового розслідування навіть у разі визнання незаконними дій або бездіяльності слідчого пд. час кримінального провадження. На даний час за заявами позивача триває досудове розслідування, тому відсутні підстави для розгляду справи в порядку цивільного судочинства і відшкодування шкоди, оскільки не допускається незаконне втручання в здійснення повноважень слідчими під час розслідування кримінальної справи. Крім цього, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено вичерпний перелік підстав та кола осіб по відшкодуванню шкоди заподіяної органами слідства. Даний закон не поширюється на осіб, які подали заяву про вчинення злочину. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі у зв'язку з його необґрунтованістю. Дослідив матеріали справи, суд встановив такі обставини справи. 18 квітня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві та зобов'язано слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві виконати вимоги, передбачені ст. 214 КПК України, за заявою [PERSON] від 15 березня 2016 року (а.с. 8). 05 травня 2016 року позивачу направлено повідомлення про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201610040005654 від 20 квітня 2016 року за ч. 1 ст. 192 КК України (а.с. 9). 30 квітня 2016 року слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201610040005654 від 20 квітня 2016 року у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 74-75). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року скаргу [PERSON] на постанову про закриття кримінального провадження від 30 квітня 2016 року та відвід слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві Левчука Є.В. задоволено частково та скасовано постанову слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві Левчука Є.В. від 30 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201610040005654 від 20 квітня 2016 року (а.с. 10-12). 16 вересня 2016 року постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 скасовано постанову слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві Левчука Є.В. від 30 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження та відновлено кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201610040005654 (а.с. 76-77). 13 грудня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва скаргу [PERSON] на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 задоволено та зобов'язано прокурора Київської місцевої прокуратури №4 виконати вимоги, передбачені ст. 214 КПК України, за заявою [PERSON] від 10 листопада 2016 року (а.с. 13). Згідно витягу з кримінального провадження № 42016101040000231 прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 16 грудня 2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016101040000231 по обвинуваченню за ч. 3 ст. 382 КК України слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві за невиконання судового рішення. 19 грудня 2016 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 42016101040000231 збільшено обвинувачення за ч. 6 ст. 27, ч. 1 ст. 396 КК України (а.с. 14-15). 04 вересня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва скаргу [PERSON] на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 задоволено та зобов'язано уповноважених співробітників Київської місцевої прокуратури №4 виконати вимоги, передбачені ст. 214 КПК України (а.с. 82). 04 вересня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві задоволено та зобов'язано слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві у кримінальному провадженні №1201610040005654, виконати вимоги передбачені ст. 220 КПК України (а.с. 140). Позивач просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду завдану незаконними діями органу досудового розслідування, у розмірі 700 920,00 грн. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Оскільки у справі, яка переглядається, з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалою суду протиправна бездіяльність начальника слідчого відділу в частині невиконання своїх службових обов'язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Така правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного суду України по справі № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Як роз'яснено в п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заявляючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 700 920,00 грн., позивач посилався на душевні страждання, у зв'язку з відмовою у захисті його прав і законних інтересів, порушення прав як споживача, який виявив неякісну продукцію компанії Рапала та був позбавлений у можливості захистити свої права, приниження честі та гідності як законослухняної особи, у порушенні нормальних життєвих та ділових стосунків, втрату найближчих життєвих перспектив, необхідність докладати додаткові психологічні зусилля для організації життя, припинення наукової роботи, ліквідацію інших негативних наслідків психологічного характеру, а саме: постійного стресу, погіршення сну, занепокоєність, відчуття несправедливості. На підтвердження заявлених вимог позивачем до матеріалів справи надано копію висновку № 1-29/05 експертного дослідження фахівця-психолога від 29 травня 2015 року, про те, що внаслідок ненадання [PERSON] компанією «Рапала» достовірної інформації як обізнаному споживачу та через продаж продукту, невідповідного рекламному опису (у випадку юридичної доведеності даних обставин), йому були спричиненні негативні психологічні переживання (моральні страждання). Орієнтовний розмір компенсації завданих [PERSON] моральних страждань становить 60 мінімальних заробітних плат (а.с. 18-29); копію диплома кандидата хімічних наук (а.с. 49). Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Виходячи із загальновизнаного принципу презумпції невинуватості слід вважати винуватим слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, коли його вина буде встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. З урахуванням викладеного, у задоволенні позову [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в місті Києві про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування слід відмовити.

Outcome: dismissed