overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що він являється опікуном [PERSON], якого рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2011 року було визнано недієздатним у зв'язку з хронічним психічним захворюванням. Як вказано в заяві [PERSON] з 06 грудня 2011 року перебуває у КУ "Любицький психоневрологічний інтернат" Запорізької обласної ради, де пройшов курс лікування, припинив вживання алкогольних напоїв, у зв'язку з чим його психічний стан значно покращився, у нього відновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В заяві [PERSON] просить суд поновити цивільну дієздатність [PERSON] Заявник в судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві просить справу розглядати у його відсутність, заяву підтримує. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування в особі Любицької сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим суд розглядає справу у його відсутність. Вивчивши матеріали справи суд доходить висновку, що заява задоволенню не підлягає у зв'язку з наступним. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2011 року [PERSON] визнано недієздатним у зв'язку із хронічним психічним захворюванням. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2011 року [PERSON] призначено опікуном [PERSON] Згідно ст. 42 ЦК України за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 4 ст. 241 ЦПК України скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, органу опіки та піклування. Згідно акту судово-психіатричної експертизи від 17 квітня 2014 року № 214 [PERSON] проявляє ознаки хронічного психічного захворювання у формі параноїчної шизофренії, безперервного перебігу, змішаний (емоційно-вольовий, параноїдальний) дефект особистості, внаслідок чого не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином підстави для поновлення цивільної дієздатності [PERSON] відсутні. Тому заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення того факту, що атестат № [NUMBER] від 20.06.1956 р., диплом [NUMBER] від 31.10.1964 р., особова картка форми Т-2 належать йому, так як в них невірно вказано дату його народження, що стало причиною зменшення розміру пенсії. [PERSON] заяву підтримав і пояснив, що в дипломі відсутня дата його народження. Представник управління ПФУ Тітова О.В. вимоги заяви визнала. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Так згідно копії повторного свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в с.Ст. Бобовичі Новозибківського району Брянської області. В копії трудової книжки на ім'я [PERSON] є обумовлене виправлення в даті його народження з 1938 року на 1937 рік. За даними копії особової картка форми Т-2 [PERSON] записаний [INFO]. Цей рік народження заявника вказаний і в копії атестата № [NUMBER] виданого 20.06.1956 р. про закінчення Гуківської гірничопромислової школи № 4. Факт роботи [PERSON] на шахті № 3 АТ "Гуковвугілля" підтверджується також копіями архівних довідок №№ 45-35.3/С-5944, 5945 від 09.04.2014 р. центру зберігання архівних документів м.Шахти Ростовської області. Таким чином судом встановлено, що в атестаті № [NUMBER] і в особовій картці [PERSON] допущено помилки в даті його народження, внести виправлення в них неможливо, тому в цій частині заява підлягає задоволенню, що дасть можливість заявнику провести перерахунок пенсії. В частині вимоги про визнання належності [PERSON] диплома [NUMBER] заява не підлягає задоволенню, так як в дипломі відсутня вказівка про дату народження його власника.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 25.09.2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Їх подружнє життя з відповідачкою не склалося. За останній період спільного проживання між ними часто виникали конфлікти, спори та непорозуміння щодо поглядів на сімейні стосунки, проведення дозвілля та з інших питань, що призвело до розпаду сім'ї. Їх сім'я фактично розпалась, шлюб існує лише формально. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, що унеможливлює їх подальше спільне проживання. Вважає, що їх сім'я в подальшому не може бути збережена, оскільки спроби помиритись не дали позитивного результату. Він прийшов до висновку, що їх сім'я розпалась остаточно і її збереження є недоцільним, подальше спільне життя з відповідачкою та збереженням шлюбу буде суперечити його інтересам, та інтересам малолітнього сина, на виховання якого може негативно вплинути обстановка в сім'ї, що має істотне значення. За час проживання з відповідачкою вони нажили спільне майно, питання про розподіл якого вони вирішать добровільно. Після розірвання шлюбу син буде проживати біля нього. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснив, що він не довіряє відповідачці. Знаходячись на заробітках висилав їй гроші, які вона не відомо куди витрачає, дитина інвалід, а вона дитиною не займається, висновків не робить, особливо 2 останні роки. Відповідачка позовні вимоги визнала частково, на розлучення згодна, але не згодна щоб син проживав з позивачем. Пояснила, що чоловік по пів року їздить на заробітки в Росію, гроші висилає, але додому приїжджає на 1-2 місяці. Вона займається дитиною, водить його в школу "Джерело". Чоловік її бив і неодноразово душив, вона зверталась в поліцію. Наполягає на розлученні, на примирення не згодна. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 25.05.2005 року сторони уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Мають сина [PERSON], [INFO], що стверджується його свідоцтвом про народження (а.с. 5). Дитина проживає з матір'ю, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12.02.2016 р. Відповідачка доглядає сина інваліда, позивач участі у вихованні дитини не бере. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки даний шлюб суперечить їх інтересам.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить винести рішення про усунення йому перешкод у користуванні житлом, а саме - квартирою [ADDRESS] (а. с. 8, 9). Представник [PERSON] у заяві від 30.10.2014 р. зазначив, що позов не визнає, проте будь-якого обґрунтування цієї позиції не навів. Зі змісту позовної заяви випливає, що [PERSON] вважає себе єдиним власником квартири [ADDRESS], і, звернувшись як власник цієї квартири до голови Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вимпел - 4" для реєстрації у цій квартирі та переведення на нього особових рахунків, він дізнався, що там проживає [PERSON]. Відповідно до частин першої та другої статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Між тим, [PERSON] не подав допустимих доказів, які б вказували, що він є власником квартири [ADDRESS]. При цьому судом з'ясовано, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується договором дарування квартири від 30.05.2009 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.03.2014 р. (а. с. 30 - 31, 32 - 33). Таким чином, [PERSON] не довів обставини, на яку він посилається як на основну підставу позову, а саме - що він є власником квартири [ADDRESS], при цьому [PERSON] вказану обставину спростувала та довела, що власником цієї квартири є вона. Суд, зважаючи на наведені вище обставини та положення статей 386 та 391 Цивільного кодексу України, вважає, що [PERSON], не будучи власником квартири [ADDRESS], не має права вимагати від [PERSON], яка є власником цієї кватири, усунення перешкод у користуванні нею (квартирою). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з даним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] кошти в сумі 500 гривень на відшкодування збитків , завданих ним шляхом пошкодження його майна. Зобов*язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою , шляхом обладнання покрівлі господарьскої споруди , що стоїть на межі їх земельних ділянок і виходить за межі червоної лінії зловоприймачем і відведенням води на його територію , щоб брудна вода стікала на територію [PERSON]. Стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та 730 гривень судових розходів. Свої вимоги [PERSON] обгрунтував тим , що [PERSON] без його згоди демонтував електричну розетку , спричинивши йому матеріальну шкоду , з господарської споруди [PERSON] на територію його земельної ділянки стікає вода , вимиваючи грунт , внаслідок чого гинуть його зелені насадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги і просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує , вважає його необгрунтованим. Суд вислухавши сторони дослідивши письмові докази по справі вважає , що в задоволенні позову необхідно відмовити. Так в судовому засіданні встановлено , що сторони є власниками суміжних земельних ділянок , розташованих в садовому товаристві „Межиріччя" , масиву „Дніпро" на території м.Вишгорода. (ас.8-9). Між сторонами на протязі останніх років склались неприязні стосунки , із-за суміжного землекористування. В травні 2014 року [PERSON] на прохання [PERSON] демонтував електричну розетку , яка знаходилась на стіні господарчого блоку , належного [PERSON] , після чого [PERSON] було пред*явлено позов в суд. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю , навіть якщо ці порушення не пов*язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди , завданої внаслідок порушення її прав. В судовому засіданні не було доведено , що діями відповідача [PERSON] , позивачеві [PERSON] було спричинено матеріальну та моральну шкоду , а тому в задоволенні позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] - 500 гривень за пошкодження майна та 5000 гривень моральної шкоди необхідно відмовити. В судовому засдіанні не було доведено , що дощова вода , яка стікає з господарської споруди [PERSON] вимиває грунт із земельної ділянки [PERSON] , що призводить до заболочення та гибелі зелених насаджень , а тому в зобов*язанні [PERSON] обладнать покрівлю господарської споруди , необхідно відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , вказавши, що позивачеві та третій особі [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрована проживаючою, але фактично не мешкає з березня 2017 року відповідач [PERSON] . По суті заявлених вимог позивач просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.04.2019 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.08.2019 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду. В судове засідання 08.04.2020 року позивач не з?явився, причин неявки суду не сповістив, про місце та час розгляду справи був сповіщений судовою повісткою, отриманою 10.02.2020 року. Під час проведення підготовчого судового засідання на позовних вимогах наполягав на зазначених в позовній заяві підставах. Відповідач до суду не з?явилась, про місце та час розгляду справи сповіщалась в установленому порядку, відзиву на позов до суду не направляла. Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] до суду не з?явився, пояснень з приводу заявлених позовних вимог не направив. Судом залишено без розгляду заяву адвоката Колеснікової Т.А. про відкладення розгляду справи, адже адвокатом не надано документів на підтвердження своїх повноважень щодо представлення інтересів позивача у цивільній справі. Відповідно до положень ст. 62 ч. 4 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Натомість до клопотання про відкладення розгляду справи адвокатом взагалі не надано жодних документів на підтвердження своїх повноважень, а при зверненні до суду раніше із заявою про ознайомлення з матеріалами справи адвокатом надавався договір про надання юридичних послуг від 24.10.2019 року, який не має строку його дії, а також не підписаний самою адвокатом. У відповідності до положень ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи, натомість позивачем ані під час підготовчого провадження у справі, ані після призначення справи до розгляду будь-яких- доказів надано не було. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач до суду не з?явився, не сповістивши суду причин своєї неявки, строк для надання доказів сплинув, як і строк розгляду справи, підстави для відкладення розгляду справи відсутні, тож суд, враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вважав можливим розглянути справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь 10475 грн. в якості плати за період навчання сина [PERSON] у Житомирському агротехнічному коледжі за період з 1.09.2011 року по 30.06.2014 року, посилаючись на те, що відповідач зобов"язаний приймати участь у наданні додаткових витрат на навчання неповнолітнього сина, який потребує такої допомоги. У судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, але від позивачки надійшла заява про розгляд справи в її відсутність. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, вказавши, що він платить аліменти на двох дітей і на його утриманні перебуває малолітня дитина від другого шлюбу, син наданий час зазінчив навчання. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідач являється батьком неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, і зобов"язаний згідно рішення Чуднівського райсуду від 3.04.2006 року сплачувати на користь позивачки аліменти в розмірі 1/3 частини своїх доходів. Ст. 185 СК України передбачає, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, може вимагатися сплата додаткових витрат, зокрема, витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. При ц ьому розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків тощо. Відповідач в даний час не працює, сплачує встановлені рішенням суду аліменти, не маючи заборгованість по даним платежам, що довідкою відділу ДВС Чуднівського РУЮ, з ним проживає також малолітня дитина від другого шлюбу, а тому суд, враховуючи вказані вище обставини справи, приходить до висновку, про цілковиту неспроможність відповідача, який на даний час не може забезпечити мінімальний прожитковий мінімум для забезпечення свого існування та малолітньої дитини, нести ще й додаткові витрати крім щомісячної сплати аліментів на навчання свого сина [PERSON] , який на даний час закінчив навчання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначає, що 21.11.2013 року Ананьївським районним судом Одеської області винесено заочне рішення, яким стягнуто з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 500 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Постановою від 26.03.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції Одеської області було відмовлено у відкриття виконавчого провадження у зв'язку з невідповідністю вимогам ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", а саме відсутній індевідуальний ідентифікаційний номер боржника, тому просить ухвалити додаткове рішення, в котрому вказати ідентифікаційний номер [PERSON]. У судове засідання сторони не з'явились по невідомій суду причині, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв не надходило. Суд, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи № 491/1154/13-ц, вважає, що заява не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Згідно ст. 220 ч.1 п.1 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ст.133 ч.1 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору. В даному випадку в позовній заяві [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та в ході розгляду даного позову не поступало заяв про витребування доказів, а саме ідентифікаційного номеру [PERSON], тому судом дане питання не розглядалось.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.02.1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в Гаврилівській сільській раді Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 3. У зареєстрованому шлюбі в них народився син -[PERSON], [INFO], який проживає разом з ними і фактично знаходиться на її утриманні і вихованні. Причиною подачі заяви про розірвання шлюбу послужило те, що вона з чоловіком за час подружнього проживання не змогли створити і зберегти сім'ю, так як в них виявилися зовсім різні характери та погляди на сімейні цінності. Відповідач з її думкою не рахувався, жив своїми інтересами, почав зловживати спиртними напоями, через що між ними почали виникати сварки та непорозуміння, мало місце нанесенні їй тілесних ушкоджень, побоїв. Поведінка відповідача по відношенню до неї та сім'ї призвела до того, що вони припинили спільне проживання і на сьогоднішній день не підтримують жодних сімейних стосунків. Будь-яких спроб відновити подружні стосунки вони обоє не робили, так як втратили почуття поваги та любові один до одного. Вважає, що за таких обставин зберігати сім'ю надалі немає потреби, примирення між нею та відповідачем неможливе, а тому просить шлюб між ними розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з нею та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання подала заяву, в якій заявлені нею вимоги підтримала повністю, просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, від стягнення судових витрат відмовляється, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]», а справу розглянути по суті в її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений завчасно і належним чином, про що свідчать поштові розписки, про причини неявки чи слухання справи в його відсутність суду заяви не подавав. За письмової згоди позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які фактично не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Сторони не вживають заходів для примирення, практивно не підтримують жодних стосунків як подружня пара, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Стосовно визначення місця проживання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], то відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Від стягнення судових витрат позивач відмовилася. За згодою позивача суд прийшов до висновку про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища "[PERSON]". На підставі ст.ст. 105,110,112,113,160 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed