Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

03 листопада 2020 року ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплаченої пенсії. Позовна заява вмотивована тим, що з 05 вересня 2017 року [PERSON] отримував пенсію по втраті годувальника призначену в порядку, передбаченому ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 17 вересня 2019 року головним управлінням виявлено переплату пенсії в загальній сумі 12 398 грн. 17 коп. по пенсійній справі відповідача. Переплата виникла за період з 01.03.2019 по 31.08.2019 року у зв`язку з тим, що [PERSON] припинив навчання на денній формі в Конотопському інституті Сумського державного університету та переведений до Центру заочної та дистанційної форми навчання. Розпорядженням ГУ від 16.09.2019 року [PERSON] припинена пенсія у разі втрати годувальника з 01.03.2019 року. Управлінням прийнято рішення 17.09.2019 року № 31 щодо відшкодування [PERSON] надмірно виплаченої суми. Про переплату пенсії відповідача було повідомлено листом від 19.09.2019 року, в якому йому було запропоновано у добровільному порядку в місячний термін повернути на розрахунковий рахунок управління надмірно виплачену пенсію. На даний час [PERSON] добровільно не відшкодував завданої майнової шкоди державі, яка полягає у витратах головного управління виплати [PERSON] 12 398 грн. 17 коп. надмірно виплаченої пенсії. Зазначають, що своїми діями відповідач грубо порушує вимоги чинного законодавства, що приводить до дефіциту надходжень в бюджет Пенсійного фонду України та невиконання державних гарантій реалізації застрахованими громадянами своїх прав щодо отримання пенсій. Оскільки відповідач на даний час збитки не відшкодував, позивач був змушений звернутись до суду для захисту та поновлення своїх прав. Посилаючись на викладені вище обставини, ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області просить стягнути з [PERSON] 12 398 грн. 17 коп. надмірно виплаченої пенсії. Ухвалою від 09 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 25-26). Представник позивача - Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у судове засідання не з`явився, направив до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують (а. с. 29). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином сповіщеним за місцем реєстрації про час, день та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив (а. с. 27). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що представник позивача проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Законодавець у ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 ст. 16 ЦК України визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 76-78, ст. 81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Під час розгляду справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі тих доказів, які надані сторонами. Судом встановлено, що на підставі заяви від 23 вересня 1996 року [PERSON] отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а. с. 8). Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. В силу ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним. В статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» закріплено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення. У ході перевірки матеріалів пенсійної справи відповідача 17 вересня 2019 року Головним управлінням було виявлено переплату пенсії в загальній сумі 12 398 грн. 17 коп., яка виникла за період з 01.03.2019 по 31.08.2019 року у зв`язку з тим, що [PERSON] згідно з довідкою № 262 від 28 серпня 2019 року припинив навчання на денній формі в Конотопському інституті Сумського державного університету та переведений до Центру заочної та дистанційної форми навчання (а. с. 6, 9). Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області 17 вересня 2019 року прийнято рішення № 31 про утримання надмірно виплаченої суми пенсії [PERSON] , яка утворилась за період з 01 березня по 31 серпня 2019 року у зв`язку із переведенням до Центру заочної та дистанційної форми навчання (а. с. 11). Згідно протоколу про припинення виплати ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області від 16 вересня 2019 року [PERSON] припинена пенсія у разі втрати годувальника із 01 березня 2019 року у зв`язку із уточненням даних в ЕПС (а. с. 15). Відповідно до розрахунку, виданого відділом з питань виплати пенсій управління Пенсійного фонду України в Сумській області станом на 24 жовтня 2019 року, сума надмірно виплачених коштів склала 12 398 грн. 17 коп. за період з березня по серпень 2019 року включно. Підставою виникнення переплати є довідка Конотопського інституту Сумського державного університету від 28 серпня 2019 року № 262 (а. с. 5, 13). Крім того, на підставі рішення відділу з питань перерахунків пенсій № 7 від 18 жовтня 2019 року припинено виплату пенсії в разі втрати годувальника [PERSON] , 1996 року народження, в зв`язку з виповненням 23 років (а. с. 14). Управління, з метою досудового врегулювання спору, направило лист відповідачу від 19 вересня 2019 року за №23054/03.8-17, яким було запропоновано сплатити суму боргу в добровільному порядку, проте даний лист був відповідачем проігнорований та без достатньої правової підстави отримані бюджетні кошти у розмірі 12 398 грн. 17 коп. повернуті відповідачем не були. У зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутись до суду з позовом про стягнення надмірно сплачених коштів з відповідача (а. с. 12). Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 7 Положення про управління Пенсійного фонду України). Згідно із частиною 1 статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Крім того, у п. 4 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 № 25-3 «Про затвердження Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплати, що є безнадійними до стягнення» передбачено, що суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 21.03.2003 р. № 6-4 (яким визначено механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення), повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо. Так, частиною 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Системний аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Зазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду: від 31.01.2019 (справа №554/6495/17-ц), від 31.10.2019 (справа №607/657/17), від 20.03.2019 (справа №345/1493/17-ц). Такі ж висновки міститься у рішеннях ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». Крім того, аналогічний висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, провадження № 6-151цс13, та від 02 липня 2014 року, провадження № 6-91цс14, у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019у справі № 536/487/17-ц, провадження № 61-28334св18. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду також визначені у ст. 1166 ЦК України. Майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що [PERSON] продовжував отримувати пенсію, не повідомивши відповідний орган, що призначає пенсії, про суттєву зміну, яка впливає на таку виплату, а тому виплачені відповідачу грошові кошти сумі 12 398 грн. 17 коп. підлягають стягненню з нього, як безпідставно одержані з огляду на вимоги ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак, зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що докази на підтвердження того, що переплата пенсії відбувалася у зв`язку з недобросовісною поведінкою відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області надало, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи,

Outcome: approved