Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ВАТ «Пресмаш» про зобовязання видати довідку, зобовязання Територіальну державну інспекцію праці в Івано-Франківській області провести перевірку на ВАТ «Пресмаш» по дотриманню адміністрацією ВАТ «Пресмаш» КЗпП України, мотивуючи тим, що 10.03.2015 року він звернувся до адміністрації ВАТ «Пресмаш» із заявою про видачу довідки про те, що він не отримував безкоштовної путівки на санаторно-курортне лікування та грошової компенсації, однак до цього часу жодної відповіді не отримав. Вважає, що такими своїми діями відповідач порушив ст. 49 КЗпП України. 05 травня 2015 року позивач збільшив позовні вимоги та просив також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1000 грн. 08 травня позовну вимогу про зобовязання Територіальну державну інспекцію праці в Івано-Франківській області провести перевірку на ВАТ «Пресмаш» по дотриманню адміністрацією ВАТ «Пресмаш» КЗпП України залишено без розгляду за заявою позивача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити з мотивів наведених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Позивач працював у ВАТ «Пресмаш», сторонами вказаний факт не заперечується, а тому доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України, не підлягає. 10 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому довідки про те, що позивач протягом 2012-2015 років не отримував безкоштовної путівки на санаторно-курортне лікування та грошової компенсації (а.с.7). Відповідач такої довідки позивачу не надав оскільки вважає, що позивач не надав даних щодо взяття його на облік в органі праці та соціального захисту як особи, яка має право на безоплатне забезпечення санаторно-курортною путівкою, інвалідом він не визнаний. Відповідно до ст. 49 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Вказана стаття стосується довідки, яка містить обмежене коло відомостей (про роботу із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади; про час роботи і розмір заробітної плати). І все-таки зазначений перелік є закритим, тобто ст. 49 КЗпП не передбачає видачі довідок, які містять інші відомості. Це, у принципі, зрозуміло, оскільки ця стаття називається "Видача довідки про роботу і заробітну плату". Однак іншої статті, де б формулювалося право працівника на одержання довідок та інших документів, що стосуються його особисто, у Кодексі законів про працю немає. Отже, Кодекс законів про працю не передбачає надання роботодавцем довідок про надання чи ненадання безкоштовних путівок на санаторно-курортне лікування чи грошових компенсацій. Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», види необхідної матеріальної, соціально-побутової і медичної допомоги інвалідам визначаються органами медико-соціальної експертизи в індивідуальній програмі реабілітації. Допомога подається за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів. А згідно ст. 38 вказаного Закону, інваліди і діти-інваліди за наявності медичних показань мають право на безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками. Постановою КМУ від 22.02.2006 року № 187 затверджено Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад (далі Порядок). Пунктом 2 порядку передбачено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчі органи міських рад забезпечують за рахунок коштів державного бюджету безплатними путівками до санаторно-курортних закладів: інвалідів усіх категорій за рахунок коштів, передбачених Мінсоцполітики. Відповідно до п. 3 Порядку, особи, зазначені у пункті 2 цього Порядку, повинні за зареєстрованим місцем проживання перебувати на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органах міських рад для санаторно-курортного лікування. Путівки видаються особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості у міру надходження путівок. Для одержання путівки подається заява та медична довідка лікувальної установи за формою N 070/о. (п. 5 Порядку). Інваліди загального захворювання та інваліди з дитинства забезпечуються путівками в порядку черговості в міру надходження путівок (п.9 Порядку). Отже, ведення обліку інвалідів та надання їм путівок, розподіл путівок не належить до компетенції та повноважень відповідача. Крім того, як вбачається із листа Івано-Франківського обласного бюро МСЕ від 10.06.2015 року (а.с.34), позивач інвалідом не визнаний. Оскільки обовязок відповідача щодо видачі позивачу довідки про те, що позивач протягом 2012-2015 років не отримував безкоштовної путівки на санаторно-курортне лікування та грошової компенсації відсутній, то немає підстав для відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, оскільки такої шкоди ВАТ «Пресмаш» позивачу [PERSON] не завдано. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Отже, позовні вимоги позивача є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, відповідно до ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад, ст. 49 Кодексу законів про працю України,

Outcome: dismissed