Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що у письмових запереченнях від 09.03.2016 р. у цивільній справі за позовом її співмешканця [PERSON] до його колишньої дружини [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, [PERSON] виклала свої думки стосовно неї в брутальній, принизливій, непристойній формі, які принижують її честь, гідність та ділову репутацію, а саме: що вона має відношення до публікацій в мережі Інтернет відносно відповідачки і це підтверджує її діалог з [PERSON]; що вона побила секретарку директора школи мистецтв [PERSON] і справа за цим фактом перебуває на розгляді Овідіопольського районного суду; що на її, тобто позивачки, блозі в мережі Інтернет оприлюднені 2 фотокартки зі своїми чоловіками з доданими до них коментарями, які дають підстави вважати про неадекватність цієї людини. Зазначені відомості неправдиві, призвели її до моральних мук і страждань, принижують її честь, гідність, ділову репутацію, а також викликали погіршення стану її здоров'я, оскільки вона страждає захворюванням у виді цукрового діабету 2 ступеня. З наведених підстав позивачка з урахуванням уточнень позовних вимог просила визнати, що [PERSON] у письмових запереченнях проти позову виклала свою суб'єктивну думку стосовно неї в брутальній, принизливій формі, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію; стягнути з [PERSON] на її користь майнову шкоду 7487 грн. 18 коп., моральну шкоду 50 000 грн.; зобов'язати [PERSON] визнати в письмовій формі, що вона допустила не коректні висловлювання відносно неї у письмових запереченнях щодо позову від 09.03.2016 р. (а.с. 5,114) В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до правил, встановлених ст. ст. 16, 23 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкоди полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтями 297, 299 ЦК України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики. Відповідно до вимог частин третьої і четвертої статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно із ст. 280 ЦК України, якщо фізичний особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності,престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Між сторонами склалися правовідносини щодо відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої поширенням інформації, яка на думку позивачки не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію. Тобто відшкодування майнової та моральної шкоди є похідним і залежить від доведеності факту розповсюдження відповідачем інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною необхідно визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пунктом 19 зазначеної вище постанови Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Судом встановлено, що 09.03.2016 р. [PERSON] подала до Овідіопольського районного суду письмові заперечення у цивільній справі №509/5589/15-ц за позовом її колишнього чоловіка [PERSON] до неї про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, в яких зазначила: - що в мережі Інтернет неодноразово були оприлюднені її фотокартки в образі скелету, в могилі та надмогильному пам'ятнику, що негативно впливає на неї і що вказане підтверджується діалогом [PERSON] з [PERSON]; - одного разу [PERSON] з'явилася до музичної школи с. Овідіополь, де побила секретарку директора - [PERSON], за що була притягнута до кримінальної відповідальності (справа знаходиться в Овідіопольському районному суді); - на блозі [PERSON] нею оприлюднені дві фотографії зі своїми колишніми чоловіками, з доданими до них коментарями, які дають підстави вважати про неадекватність цієї людини. До цих заперечень відповідачка налада також ксерокопії відповідних публікацій на смс-повідомлень з мережі Інтернет. ( а.с. 6; а.с. 29-114 цивільної справи Овідіопольського районного суду №509/5589/15-ц) З наведеного змісту заперечень відповідачки щодо позову слідує, що вона не стверджувала, що позивачка має відношення до публікацій щодо неї в мережі Інетернет. З квітня 2016 року в провадженні Овідіопольського районного суду дійсно перебуває кримінальна справа №509/1400/16-к за обвинуваченням [PERSON] за ст. 125 ч. 1 КК України, зокрема у побитті секретарки директора музичної школи [PERSON] та завданні їй при цьому легких тілесних ушкоджень, тобто розповсюдженні у цій частині відповідачкою відомості відповідають дійсності. (а.с. 49) Згідно постанови Овідіопольського районного суду від 03.02.2016 р. [PERSON] за вчинення хуліганських дій була притягнена до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП до штрафу. (а.с. 53) Зазначення відповідачкою у запереченнях щодо позову, що з урахуванням поведінки позивачки, є підстави вважати про неадекватність цієї людини не містить твердження цього факту, а лише є висловлюванням думки (судження) про можливість такого факту. Посилання позивачки, що у запереченнях щодо позову відповідачка виклала свої думки відносно неї в брутальній, принизливій, непристойній формі суд вважає такими, що не відповідають дійсності. З медичної довідки та пояснень самої позивачки слідує, що вона з 2009 року хворіє захворюванням у виді цукрового діабету 2 типу, середньої тяжкості та витрати на придбання ліків і лікарських препаратів на суму 7487 грн. 18 коп. нею понесені саме у зв'язку з лікуванням цукрового діабету. (а.с. 115-129) Будь-яких допустимих доказів того, що зазначені витрати на лікування нею понесені у зв'язку з погіршенням стану її здоров'я внаслідок відомостей, викладених відповідачкою в наданих до суду 09.03.2016 р. письмових запереченнях щодо позову [PERSON] позивачка суду не надала. З наведених підстав суд дійшов до висновку, що позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed