Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Лікар-ординатор відділення № 10 Волинської обласної психіатричної лікарні №1 [PERSON] звернулася до суду із заявою про госпіталізацію в примусовому порядку [PERSON] Свою заяву мотивує тим, що громадянка [PERSON], [INFO], жителька міста Київ, доставлена швидкою допомогою в супроводі батьків і госпіталізована в 10 відділення Волинської обласної психіатричної лікарні №1 черговим лікарем в примусовому порядку в звязку з наявним вираженим тривожним афектом, активним різноплановим маяченням переслідування, відношення, впливу, знущання та шкоди і відсутністю критики та неадекватною поведінкою, що створювала суспільну небезпеку для себе та оточуючих. Зазначає, що 11.01.2016 року оглянута комісією лікарів-психіатрів, згідно висновку якої [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі: Гострого поліморфного психотичного розладу, внаслідок якого вона виявляє реальні наміри вчиняти в подальшому дії, які являють безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Оскільки [PERSON] потребує психіатричної допомоги, надання якої можливе лише в стаціонарних умовах, просить вирішити питання про госпіталізацію в примусовому порядку. В судовому засіданні заявник лікар-ординатор психіатричного закладу [PERSON] заяву підтримала з підстав, зазначених у ній. В судовому засіданні представник Волинської обласної психіатричної лікарні №1 [PERSON] заяву підтримав з підстав, зазначених у ній. Прокурор в судовому засіданні проти задоволення даної заяви заперечував, оскільки в ході судового розгляду не встановлено факту вчинення [PERSON] дій, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. В судовому засіданні законні представники [PERSON] та [PERSON], кожен окремо заяву просили задовольнити. В судовому засіданні [PERSON], щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, заперечувала щодо примусової госпіталізації, суду пояснила, що примусова госпіталізація щодо неї є недоцільною, оскільки вона вважає себе повноправною та такою, що в повній мірі здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідка, суд прийшов до висновку, що заява до задоволення не підлягає. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів № 61/2-05.16 від 11 січня 2015 року «[PERSON] наявний високий ступень емоційної напруги з активними висловлюваннями великої кількості різнопланових маячних ідей, що викликають підозрілість та злобно-агресивні афекти до оточуючих та унеможливлюють повноцінне соціальне функціонування громадянки, відсутність критики до свого стану та у відповідності до ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» в звязку з наявністю у [PERSON] тяжкого психічного розладу внаслідок чого вона вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе і оточуючих, потребує госпіталізації в умовах психіатричного стаціонару в примусовому порядку». Як встановлено в судовому засіданні, на даний час [PERSON] відмовляється від госпіталізації в психіатричному стаціонарі. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про психіатричну допомогу " дія вказаного Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства , які перебувають в Україні. Відповідно до статті 14 Закону України Про психіатричну допомогу, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Правові підстави для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку чітко визначені в статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». У поданій суду заяві психіатричного закладу підставою для примусової госпіталізації [PERSON] зазначено наявність у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок якого вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Однак, в судовому засіданні поясненнями лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу та поясненнями законного представника особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію [PERSON], який є батьком останньої не доведена та обставина, що у зв`язку з наявністю у останньої психічного розладу, вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби, на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] вірно орієнтована у просторі, часі та своїй особі. Вірно вказала всі свої анкетні дані. Суду дала логічні та обґрунтовані пояснення щодо своєї незгоди з примусовою госпіталізацією. На всі питання суду та інших учасників процесу давала чіткі, зрозумілі та правильні відповіді. Не завдає нікому шкоди і як не виявляла, так і не виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Аналізуючи надані докази, суд вважає, що підстав, передбачених в статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку на даний період часу немає. Висновок лікарів-психіатрів в тій частині, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих ніякими об`єктивними даними, на час вирішення питання щодо її примусової госпіталізації, не підтверджений. Суд приходить до висновку, що підстави для госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, що передбачені в статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» не були встановлені та доведені. Крім того, як зазначалося вище, в судовому засіданні не було доведено, що внаслідок психічного розладу [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, що також було підтверджено показами свідка [PERSON] (службове посвідчення серії УВП № 038920). На підставі наведеного,

Outcome: dismissed