Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

У червні 2019 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , вказавши, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.04.2011 року на підставі рішення Деражнянської міської ради Хмельницької області від 17.03.2011 року № 22/3, він є власником стоматологічного кабінету та житлового приміщення, що розташовані по [ADDRESS] . Також йому належить право власності на земельну ділянку площею 0,0265 га, кадастровий № 6821510100030060027, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] , на якій розташований стоматологічний кабінет та житлове приміщення, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0003212812019 від 27.05.2019 року, в якому зазначено, що державну реєстрацію земельної ділянки здійснено в Державному земельному кадастрі 27.08.2016 року. При зверненні до державного реєстратора прав на нерухоме майно Деражнянської райдержадміністрації Хмельницької області для реєстрації права власності на земельну ділянку. Проте йому було відмовлено, у зв`язку із тим, що до списку співвласників випадково внесено його дружину [PERSON] , а тому він просить суд задовільнити його позов. В підготовче засідання позивач та його представник не з`явилися, заявивши клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в яких вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, проте подала до суду письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності визнаючи позовні вимоги. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в підготовче засідання не з`явилися, проте подали до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, при винесенні рішення покладається на думку суду. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, судом об`єктивно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.04.2011 року на підставі рішення Деражнянської міської ради Хмельницької області від 17.03.2011 року № 22/3, [PERSON] є власником стоматологічного кабінету та житлового приміщення, що розташовані по [ADDRESS] , а також йому належить право власності на земельну ділянку площею 0,0265 га, кадастровий № 6821510100030060027, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] , на якій розташований стоматологічний кабінет та житлове приміщення, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0003212812019 від 27.05.2019 року, в якому зазначено, що державну реєстрацію земельної ділянки здійснено в Державному земельному кадастрі 27.08.2016 року. Встановлено, що при зверненні до державного реєстратора прав на нерухоме майно Деражнянської райдержадміністрації Хмельницької області з наміром зареєструвати належну [PERSON] на праві власності земельну ділянку в реєстрі прав та їх обтяжень відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Проте, рішенням державного реєстратора від 18.06.2019 року № 47394972 йому відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0265 га, кадастровий № 6821510100030060027, оскільки подані на реєстрацію документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме, у виданому на його ім`я державному акті серії ЯА № 975286 на право власності на земельну ділянку площею 0,0265 га помилково внесена до списку співвласників земельної ділянки його дружина [PERSON] та вказано в графі «частка у спільній власності» що їй належить 1/5 частина земельної ділянки, потім виправлено та записано Ѕ частки, але підписи та печатки для підтвердження внесених змін розміру частки земельної ділянки відсутні, що є порушенням п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, в якій зазначено, що «Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення в державних актах не допускаються». Внесені до державного акта на право власності на земельну ділянку за вказаною адресою відомості щодо співвласника земельної ділянки [PERSON] є безпідставними, оскільки відповідно до повідомлення відділу у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 05.06.2019 року № 22-0.23-219/107-19 також зазначено, що в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» зареєстровано за № 010575200017 видачу 22.08.2005 року [PERSON] державного акту серії ЯА № 975286 на право власності на земельну ділянку площею 0,0265 га, кадастровий № 6821510100030060027, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за [ADDRESS] , а відомості про співвласника земельної ділянки [PERSON] у Книзі реєстрації державних актів та у Державному земельному кадастрі відсутні. Вказані у державному акті на право власності на земельну ділянку та у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку описки (помилки) не можуть бути виправлені за заявою власника, оскільки з 01.01.2013 року набули чинності Закони України «Про державний земельний кадастр», «;Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» згідно яких змінено порядок реєстрації земельних ділянок, оформлення на них права власності та припинено виготовлення державних актів на право власності на землю. За вказаних обставин позивач не має можливості вчиняти будь-які нотаріальні дії щодо відчуження належної йому на праві власності частки земельної ділянки, вчинення за ним державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх громадян. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом і, відповідно, громадянам забезпечено рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 IV від 01.07.2004 року, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими необумовленими витратами, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформленні з порушенням вимог законодавства. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 1 статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 317, 319 ЦК України закріплено права власника майна вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від місця його проживання та місцезнаходження майна. Так, ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 392 ЦК України визначає, що власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Відповідно до ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності із визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку. Статтею 89 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, в тому числі, співвласників жилого будинку. Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Необхідність визнання державного акту недійсним в судовому порядку обумовлюється тим, що державний акт на право власності на землю підлягає обов`язковій державній реєстрації та не може бути зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень через допущені у ньому помилки і виправлення. Згідно з частиною 2 статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснив, що, виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87- 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України, судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, визнання недійсним державного акта на право власності та визнання за позивачем права власності на набуту земельну ділянку вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що наявні підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: approved