Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, в якому просить: -встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 2000 року до часу відкриття спадщини [INFO]; -визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини поважною; -визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла його мати, [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 3/4 частин квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач з 2000 року постійно проживав зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS], вважав, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом зі спадкодавцем. У шестимісячний строк з дати відкриття спадщини не звернувся до нотаріальної контори за прийняттям спадщини. На заяву про видачу свідоцтва на спадщину Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою йому відмовлено, оскільки він спадщину у встановленому законом порядку не прийняв. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Додатково пояснила, що з метою подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] збирав додаткові документи, у тому числі і свідоцтво про народження, що потребувало додаткового часу. В зв'язку з зазначеним ним було пропущено з поважних причин строк на прийняття спадщини. Відповідач - Харківська міська рада подала заперечення проти позову, в яких просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що поважними є причини пропуску строку на прийняття спадщини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Посилання позивача на те, що він не знав про необхідність оформлення спадкових прав є необґрунтованим. Позивач не позбавлений був можливості направити заяву про прийняття спадщини поштою. У судове засідання представник Харківської міської ради не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, а саме 3/4 частин квартири за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є сином померлої [PERSON] (свідоцтво серія [NUMBER]) та спадкоємцем 1-ї черги за приписами ст. 1261 ЦК України. За умовами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини за правилами ст. 1220 ЦК України слід вважати день смерті особи, зазначений в свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно інформації, наданої Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою, з заявами про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття після померлої [PERSON] ніхто із спадкоємців не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, спадкова справа в нотаріальній конторі не заводилась. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. роз'яснює, що відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] посилається на те, що він з 2000 року фактично проживав зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS], хоча місце його проживання було зареєстровано за адресою: [ADDRESS], а тому вважав, що прийняв спадщину. Крім того, для підтвердження родинних відносин з матір'ю він повторно отримував свідоцтво про народження, яке видано йому тільки 05.08.2014 року. Вказані позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не можуть бути визнані судом поважними, оскільки не були пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дії з прийняття спадщини. Таким чином, позовні вимоги про визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними та визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Відносно позовних вимог про встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 2000 року до часу відкриття спадщини [INFO], суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'ю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування вимог про встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] у квартирі [ADDRESS] позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, не надано жодних доказів його проживання за вказаною адресою, згідно копії паспорту позивача місце його проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Не надано позивачем до матеріалів справи і доказів проживання спадкодавця [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Документи про право власності особи на житло не можуть підтверджувати факт її проживання за адресою розташування такого житла. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] у квартирі [ADDRESS], задоволенню не підлягають в зв'язку з недоведеністю вимог. З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: dismissed