Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого до розірвання шлюбу із позивачем відповідач [PERSON] добровільно надавав матеріальну допомогу, втім, після розірвання шлюбу відповідач в добровільному порядку не надавав матеріальної допомоги та не сплачував аліментів на утримання дитини. Позивач неодноразово намагалася вирішити дане спірне питання у позасудовому порядку. Неодноразово особисто після розірвання шлюбу намагалася узгодити спірне питання з відповідачем, пропонуючи неодноразово укласти договір, нотаріально посвідчив його, втім, відповідач відмовляється. Позивач неодноразово сама зверталася до відповідача, однак, це ніяк не вплинуло та не впливало на сплату аліментів. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач користувався постійно добротою позивача та довірливістю, після розірвання шлюбу постійно жалівся, що в нього дуже мало грошей і щоб позивач не подавала до нього позов про стягнення аліментів, постійно влаштовував сварки, коли позивач піднімала питання стосовно оформлення сплати аліментів. На переконання позивача, як вияснилося, відповідач вводив позивача в оману та ухилявся від сплати аліментів і приховував свій розмір заробітку (доходів). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2020 р. (справа №203/3828/19) у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволені: стягнуто з [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2019 року і до повноліття дитини. Виконавчий лист з примусового виконання вказаної постанови перебуває на виконанні у Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро); виконавче провадження АСВП №62593473. При розгляді цивільної справи №203/3828/19 та за АСВП №62593473 у Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виявилося, що витрати відповідача не співпадають з офіційними доходами на протязі всіх минулих 13 років. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач за станом здоров`я і матеріальним станом міг та може сплатити аліменти за минулий період, інших дітей у нього на утриманні не має і не було, утримання по виконавчим документам з нього не здійснювалися до 24 жовтня 2019 року. [PERSON] був повинен сплачувати аліменти в минулих роках на утримання неповнолітньої дитини (але цього не робив навмисно, не бажав укладати договори і нотаріально посвідчувати), оскільки утримувати дитину є обов`язком обох батьків, у зв`язку з чим має місце звернення позивача до суду із даним позовом. Відповідач позов не визнав повністю, подав заяву про застосування позовної давності (а.с. 41 - 43). Відповідно до відзиву відповідача на позовну заяву (а.с. 44-52) посилання позивача на вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача за минулий час та неможливість їх одержання у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати є безпідставними, необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підтверджуються доказами. У період часу з 2014 р. по 2019 р. відповідач самостійно перераховував на картковий рахунок позивача грошові кошти на утримання неповнолітньої дитини, у загальній сумі перераховано 649 062,00 грн., які були отримані позивачем, позивач від сум не відмовлялася. Відповідач заперечував існування між ним та позивачем договірних відносин грошового характеру, та наполягав, що перераховував грошові кошти на утримання дитини (а.с. 64-131). Відповідач також повідомив про наявність у провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Центральний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини (справа 203/1531/20, провадження 2/0203/775/20), по якій призначена судова молекулярно - генетична експертиза, проти проведення якої [PERSON] заперечує, до суду не з`являється, затягує розгляд справи щодо батьківства з метою якнайдовшого стягнення аліментів на дитину. У відповіді на відзив (а.с. 148 - 161) позивач заперечувала проти доводів відповідача, наполягала, що не отримувала від відповідача аліментів на утримання дитини, а перераховані ним грошові кошти на банківську карту позивача, розмір яких наводиться у відзиві на позовну заяву, пов`язані із відпусткою відповідача, з організації проведення якої він звертався до позивача та просив придбати для нього авіаквітки, страховку, ліки та бади іноземного виробництва, одяг, взуття, деяке технічне обладнання тощо, а на звернення позивача з прохання звернутися до нотаріуса з прохання укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини відповідач всіляко ухилявся. Як встановлено судом на підставі наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів, позивач взяла шлюб із відповідачем 09.10.2004 р. (а.с. 16). Сторони по даній справі є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 11), що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинений в результаті його розірвання на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2008 р. (справа №2-1235/08 (а.с. 17-18). Відповідач є платником аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2020 р. (а.с. 19-21): судом ухвалено стягнути з [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2019 року і до повноліття дитини. Судове рішення пред`явлено позивачем до виконання (а.с. 22). Відповідно до експертного висновку про біологічне батьківство (а.с. 132), біологічне батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON] виключається. Згідно з дублікатами чеків (а.с. 64 - 131) платник [PERSON] переказував отримувачу [PERSON] грошові перекази; призначення платежу - перевід на карту ПриватБанка. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підтвердження обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги, позивач надала витяг (а.с. 192, 208) з її телефонного листування із абонентом [NUMBER] , наполягаючи на тому, що це скріншот її листування із відповідачем, втім, даний доказ не є достовірним. За ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Надані позивачем скріншоти листування із відповідачем містять дату « 03 сентября 2018 г. », втім, зміст даного листування не доводить слушність доводів позивача в частині вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, ухилення останнього від їх сплати. Окрім того, оскільки наданий позивачем доказ не відповідає вимогам ст. 100 ЦПК України, він, як наслідок, є недостовірним. Джерела отримання доказів вичерпані. Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та інші обставини, що мають значення для справи, тому підстави для задоволення позову відсутні. Відносно наданого відповідачем експертного висновку про біологічне батьківство (а.с. 132), то останній не є доказом, на підставі якого суд може встановити факт про виключення біологічне батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON] , оскільки не є висновком експерта (ч. 1 ст. 3, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Надані відповідачем докази (а.с. 64 - 131) не доводять утримання відповідачем дитини: відповідно до дублікатів квитанцій останні свідчать про грошові перекази на картку [PERSON] , а не про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Більш того, відповідач не спростував доводів позивача з приводу придбання позивачем товарів (послуг) на прохання відповідача, для придбання яких відповідач перераховував кошти позивачу. З приводу заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18. Таким чином, оскільки позов необґрунтований, позовна давність не застосовується. Судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: dismissed