Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вона проживає у [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності. У даній квартирі проживає одна. В будинку, в якому проживає позивач, неправильно побудована каналізація. У зв'язку із цим в квартирі позивача сиро, холодно, загострюються хвороби. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.10.2005р. з відповідача на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду, завдану внаслідок затоплення підвального приміщення з вини КП «ЖЕО №4». Відповідач заплатив відшкодування, а тепер хоче стягнути з позивача заборгованість за неякісні послуги. Крім цього, позивач зазначає, що нарахована відповідачем заборгованість по суті є простроченою, так як вимога про стягнення вказаної заборгованості перебуває за межами строку позовної давності. А тому зобов'язання по сплаті боргу підлягає припиненню. Проте відповідач, розуміючи це, умисно не списує цю безнадійну заборгованість з метою створення позивачу перешкод в одержанні субсидії. Виплата субсидії позивачу припинена з травня 2017 року. Також позивач вказує, що у зв'язку із неправомірними діями працівників КП «ЖЕО №4», внаслідок чого позивач не може одержати субсидію, їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних, нервових стражданнях. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить скасувати заборгованість [PERSON] перед КП «ЖЕО №4» в сумі 3011,13 грн. за неякісні і прострочені терміном послуги; зобов'язати КП «ЖЕО №4» списати борг в сумі 3011,13 грн. з простроченим терміном; стягнути з КП «ЖЕО №4» в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.; поновити субсидію [PERSON] з травня місяця 2017 року по даний час, а також стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить суд його задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просить відмовити з підстав, наведених у запереченні (а.с.30-31). Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.05.1995 року, виданого відділом приватизації житла Калуського концерну «Хлорвініл» квартира за адресою [ADDRESS] (а.с.5) належала на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та її сину [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер (а.с.14). З акту звірки розрахунків (а.с.32-34) вбачається, що заборгованість [PERSON] (особовий рахунок [NUMBER]) перед КП «ЖЕО №4» за період з 01.01.2006 року по 30.09.2017 року становить 3105,38 грн. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов'язки. Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 5 частини 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Проте, вищевказані норми права не містять обов'язку виробника або виконавця житлово-комунальних послуг щодо списання поточної заборгованості зі сплати за надані комунальні послуги на вимогу споживача. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України). З огляду на загальні засади цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3,12-15,20 ЦПК України ) необхідно дійти висновку про те, що зобов'язання підприємства щодо списання заборгованості за житлово-комунальні послуги не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами та доповненнями бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського обліку, звітності і контролю господарських операцій), визначає при працівників на підписання бухгалтерських документів: затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додатково: систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Згідно зі статтею 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складати зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону та Положення (стандарти бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, відноситься до господарської діяльності підприємства. Крім того, зобов'язання споживача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. До такого висновку прийшла колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ по справі №6-3986св14. Особовий рахунок 14375, відкритий на ім'я [PERSON] відповідачем, є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішньогосподарського документа будь-яких сум є правом відповідача. Таким чином, законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості і може бути предметом спору у разі звернення відповідача до позивача з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Також і покликання позивача щодо надання відповідачем неякісних послуг, може бути оцінено судом під час розгляду вказаного спору про стягнення заборгованості. Частиною 1, 2 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до роз'яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В п. 5 цієї ж постанови Пленуму Верховний Суд України роз'яснює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин спричинення їй моральної шкоди, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до абзацу 11 п.14 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848, після закінчення строку отримання субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували субсидію у попередньому періоді (крім орендарів житлового приміщення, осіб, яким субсидія була призначена за зареєстрованим місцем перебування, та осіб, які звертаються за субсидією на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива). Для цього структурні підрозділи з питань соціального захисту населення збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому пунктом 13 цього Положення, без звернення громадян і протягом десяти днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення про призначення (непризначення) субсидії та інформують про прийняте рішення громадян. У разі отримання інформації про прострочену понад два місяці заборгованість з оплати послуг, загальна сума якої перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. З листа Управління соціального захисту населення Калуської міської ради від 02.06.2017 року (а.с.8) вбачається, що [PERSON] не призначено житлову субсидію з 01.05.2017 року у зв'язку із наявною простроченою понад 2 місяці заборгованістю із житлово-комунальних послуг, а саме: з оплати квартплати - на суму 3011,13 грн.; з оплати холодного водопостачання та водовідведення - на суму 725,06 грн.+345,59 грн; за послуги централізованого опалення - на суму 3477,72 грн. Тобто підставою для припинення виплати позивачу субсидії є не лише спірний розмір заборгованості по квартплаті, а також заборгованість з оплати холодного водопостачання та водовідведення, послуг централізованого опалення. Жодних доказів щодо відсутності заборгованості за вказані види житлово-комунальних послуг позивачем не надано Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п.3 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад. Управління соціального захисту населення Калуської міської ради, яким ухвалено рішення про припинення виплати позивачу субсидії, не є стороною у справі. Клопотання в порядку ст..33 ЦПК України позивачем не заявлялося За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 15,16,23 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848,

Outcome: dismissed