Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

26.05.2014 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.10.2007 року, укладеним між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , в сумі 25 181,33 грн., яка утворилась станом 31.08.2015 року після ухвалення заочного рішення Новокаховським міським судом від 07.07.2014 року, посилаючись на порушення боржником своїх зобов`язань за кредитним договором. 16.11.2015 р. судом було ухвалено заочне рішення у справі про задоволення вищезазначених позовних вимог. 14.01.2019 року [PERSON] до суду подано заяву про скасування заочного рішення від 16.11.2015 року, а 24.01.2019 року додано додаткові письмові пояснення до заяви, в яких остання наполягала на скасуванні заочного рішення за необгрунтованістю позовних вимог, та просила суд відмовити у їх задоволенні позовних в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Ухвалою суду від 19.02.2019 р. заочне рішення від 16.11.2015 року скасовано та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження за участю сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву про розгляд справи в її відсутність. Крім того, 01.03.2019 до суду надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому представник позивача зазначила, що ПАТ «ПриватБанк» звернувся з позовом до суду в межах встановленого закону строку та нарахування всіх відсотків та штрафних санкцій було проведено відповідно до закону. Відповідачка була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, користувалась кредитним коштами, отримувала за кредитним договором б/н від 17.10.2007 р. кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 08.2016 р., частково сплачувала заборгованість за договором, а тому усвідомлювала характер і наслідки невиконання договірних зобов`язань. Відповідачці були відомі і зрозумілі умови договору, тарифи банку. Також, стосовно одночасного стягнення пені та штрафів представник позивача вказала, що вони є не окремими видами відповідальності, а різновидом штрафних санкцій, у межах одного виду відповідальності. Заборона на одночасне застосування пені та штрафу прямо не випливає із закону або із суті відносин сторін, дозволяє здійснювати відповідне врегулювання у договорі. Просила суд задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідачка у судове засідання не з`явилася, 06.03.2019 року надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що 17.10.2007 р. нею було заповнено та підписано анкету-заяву позичальника. За умовами якої нею отримано кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді із встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вважає зазначений договір про надання банківських послуг укладеним з порушенням вимог ст. 1055 ЦК України, оскільки кредитний договір повинен бути укладений лише у письмовій формі. З розрахунком заборгованості не згодна, вважає необґрунтованим вимоги про стягнення штрафу і пені, оскільки вони є одним видом цивільно-правової відповідальності та одночасне їх застосування суперечить ст. 61 Конституції України. Крім того, наполягає на застосуванні строку позовної давності до виниклих правовідносин, оскільки кредитна картка була оформлена 17.10.2007 р., а строк її дії картки закінчився 17.10.2011 р.. Вважає, що з 17.10.2011 р. і почався відлік позовної давності, оскільки з заявою про перевипуск картки вона не зверталась та не отримувала таку картку із новим строком дії. 18 квітня 2019 року від представника відповідача надійшла уточнена позовна заява, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 31.08.2015 року у розмірі 25021,60 гривень, з яких : 23466,65 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1554,95 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов наступного висновку. Оскільки строк дії останньої наданої позивачці картки закінчився останнього дня серпня 2016 року, а до суду позивач звернувся в травні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності, заява [PERSON] про застосування до вимог позивача строку позовної давності є безпідставною, оскільки він позивачем не пропущений. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вказав позивач у своїй позовній заяві, 17.10.2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений договір № б/н, шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки . У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2015 року дорівнювала 40461,06 грн. та складається з: 11653,25 грн. - заборгованості за кредитом, 26552,86 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом , 2254,95 грн. заборгованості за пенею та комісією. Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 07.07.2014 року з [PERSON] було стягнуто суму заборгованості за цим же договором у розмірі 16711,43 грн, а тому позивач у своїй заяві просить стягнути з відповідачки лише заборгованість за пенею та комісією, починаючи з 07.07.2014 року до 31.08.2015 року, у розмірі 23466,64 грн. та 500,00 штраф (фіксована частина), 1554,95 грн.(процентна складова), що разом дорівнює 25021,60 грн. Разом з тим, судом встановлено, що заочне рішення від 07.07.2014 року було скасовано, справу переглянуто та ухвалено нове рішення від 11.07.2019 року , яким позов ПАТ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.10.2007 року станом на 30.04.2014 р. в сумі 15439 грн. 46 коп., з яких: 11653,25 грн. - заборгованість за кредитом, 3086,21 грн. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, 700,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 17.10.2007 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з [PERSON] складові повної вартості кредитного договору від 17.10.2007 року, а саме: заборгованість за пенею і комісією та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і проценти за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.10.2007 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом, що відповідачка був ознайомлений зі змінами Умов кредитування, бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Саме до таких, вищезазначених висновків дійшла Велика Палата ВС у своїй постанові від 03.07.2019 року по цивільній справі №342/180/17. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.10.2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08.10.2015 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17.10.2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такі висновки також викладені у постанові Великої Палати ВС від 03.07.2019 року по цивільній справі №342/180/17. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 17.10.2007 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти вже стягнуто за рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.07.2019 року, та на даний час вимоги позивача заявлені лише щодо пені, комісії та штрафів, суд приходить висновку, що в позові АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст. ст. 1048, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed