Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору поруки недійсним. Вказує, що на його адресу 13 лютого 2019 року надійшов лист з Глибоцького районного суду Чернівецької області, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до вказаного суду із позовом до нього як поручителя за кредитом, та [PERSON] , як позичальника, про стягнення заборгованості за кредитним договором. Як на підставу заявленого позову, АТ КБ «ПриватБанк» вказував на те, що 20 серпня 2008 року між ним та [PERSON] , як позичальником, було укладено кредитний договір - кредитно-заставний договір № CVI0A800000218, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 25345,38 доларів США на термін до 19 серпня 2013 року. Також, банк в позові зазначив, що він за вказаним кредитом виступив фінансовим поручителем, та в м. Чернівці у відділенні №19 за адресою : вул. Головна, 246 , 16 листопада 2011 року уклав з АТ КБ «ПриватБанк» договір поруки № CVI0A800000218/1. АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що станом на 22 жовтня 2018 року заборгованість за вказаним кредитом складає 54970,33 доларів США, які і просить стягнути солідарно з нього та [PERSON] на свою користь. До поданого АТ КБ «ПриватБанк» позову, останній надав копію договору поруки № CVI0A800000218/1, укладеного 16 листопада 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Саме за таких обставин, йому стало відомо про існування даного договору поруки. Вказує, що він не вчиняв підпис у вказаному договорі, підпис вчинений від його імені іншою, невідомою йому особою. Зазначив, що [PERSON] ніколи не зверталась до нього з проханням виступити поручителем за отриманим нею кредитом, а він наданого банком договору поруки ніколи не підписував та не брав на себе зобов`язань про солідарну відповідальність за отриманим [PERSON] 20 серпня 2008 року кредитом. З`ясовуючи обставини, він звернувся до [PERSON] , яка є його матір`ю, та остання пояснила йому, що дійсно брала в 2008 році кредит для покупки автомобіля, однак під час оформлення даного кредиту в забезпечення виконання зобов`язань за ним, нею у заставу банку був переданий сам автомобіль. Після кризи, що сталася восени 2008 року, виплачувати кредит вона не змогла, у зв`язку із чим банк звернувся до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитом та рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2015 року у справі № 715/2615/14-ц з неї було стягнуто заборгованість за кредитним договором № CVI0A800000218 від 20 серпня 2008 року шляхом звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «BMW», модель 740, рік випуску 2001, тип транспортного засобу: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] . Вказане рішення [PERSON] виконала, автомобіль в заклад банку передала. Також зазначив, що договір поруки був укладений не одночасно з укладенням кредитного договору, а за спливом більше чотирьох років. Оскільки підпис на договорі поруки вчинений не ним, а іншою особою, даний договір є недійсним, так як не відповідає вимогам цивільного законодавства щодо чинності правочинів, зокрема наявності вільного волевиявлення учасника правочину на його вчинення та відповідності цього волевиявлення внутрішній волі особи. Просить визнати недійсним договір поруки № CVI0A800000218/1, що укладений між АТ КБ «ПриватБанк», як кредитором, та ним, як поручителем 16 листопада 2011 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 лютого 2019 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 квітня 2019 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження на час проведення експертизи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 липня 2019 року провадження по справі поновлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня 2019 року зупинено провадження по справі до виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 квітня 2019 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 листопада 2019 року провадження по справі поновлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання судового експерта Герцана Ю.В. у наданні додаткових вільних зразків підпису [PERSON] , в зв`язку із їх відсутністю, зупинено провадження по справі до виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 квітня 2019 року. 24 грудня 2019 року судом отримано висновок експерта № 1503-К від 23 грудня 2019 року та ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 січня 2020 року поновлено провадження по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 лютого 2019 року проведено підготовче провадження і призначено дану справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали суду заяву в якій підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити та розглянути справу без їх участі. Представник відповідача Українець О.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 20 серпня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , було укладено кредитно-заставний договір № CVI0A800000218, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 25345,38 доларів США на термін до 19 серпня 2013 року. 16 листопада 2011 року між [PERSON] (поручитель) та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено договір поруки № CVI0A800000218/1, відповідно до умов якого позивач зобов`язався відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань перед банком за кредитним договором від 20.08.2008 року № CVI0A800000218 (а.с.11-13). Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2015 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] , згідно кредитного договору № CVI0A800000218 від 20 серпня 2008 року у розмірі 14866 доларів США, 95 центів звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки «BMW», модель 740, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] - шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. Вилучено у [PERSON] та передано в заклад ПАТ КБ Приватбанк вказаний автомобіль, комплект ключів від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля (а.с.14-15). Позивач посилається, що підпис на договорі поруки вчинений не ним, без вільного волевиявлення учасника правочину на його вчинення. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги те, що в силу 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч. 1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, цією статтею встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У разі, якщо при укладенні договору не було додержано вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним, зокрема волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається із договору поруки, позивач ознайомився зі змістом договору поруки, підписав його, а отже сторонами в належній формі було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем, а відтак волевиявлення позивача було вільним та відповідало його волі на момент укладення. Згідно висновку експерта №1503-К від 23 грудня 2019 року, у зв`язку із значною варіаційністю вільних зразків підпис [PERSON] та недостатньою їх кількістю, відповісти на питання «Чи виконані особисто [PERSON] підписи, що містяться у п. 19.2, біля імені [PERSON] , у наданому Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» договорі поруки № CVI0A800000218/1 від 16 листопада 2011 року, чи дані підписи виконані іншою особою?» - не виявляється можливим. Суд вважає, що даний висновок не підтверджує однозначно, що позивач не підписував оспорюваний договір поруки, тим більше за відсутності інших належних та допустимих доказів. Виходячи зі змісту оспорюваного договору та обставин, із якими позивач пов`язує його недійсність, слід дійти висновку, що позивачем не доведено той факт, що він не мав наміру вчиняти договір поруки та не підписував його. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст.ст. 76,77,78,80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про відсутність законних та доведених підстав для визнання спірного договору недійсним, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed