Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] в квітні 2018 року звернувся до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі від 20.12.2014 року. Позов обґрунтований тим, що 20.12.2014 року строком на три роки уклав з директором Селянського (фермерського) господарства [PERSON] договір оренди земельної ділянки площею 4,6496 га., кадастровий номер 3520880800:02:000:9010, яка знаходиться на території Бобринківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та належить йому на праві приватної власності. В 2017 році дізнався, що вказаний договір укладено на тридцять років, з чим категорично не погоджується, оскільки достеменно пам'ятає, що особисто у бланку договору в графі «строк оренди» власноручно писав «три роки» та ставив підпис у кінці сторінки. Вважає, що спірний договір оренди є фіктивним, підробленим, оскільки він не надавав волевиявлення на укладення його та такий строк та просить в судовому порядку визнати його недійсним. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити. Додатково зазначив, що примірника договору орендар йому не повернув після підписання. Коли минуло три роки, він вирішив повернути земельну ділянку, однак дізнався про існування договору, укладеного на тридцять років. Договір підписував лише один раз, в 2014 році. Підпис на наданому для огляду оригіналі договору від 20.12.2014 року як належний йому не заперечує. 26.06.2018 року до суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву. Відповіді на відзив не надходило. Відповідач у наданому відзиві не визнав позовні вимоги. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що під час укладення договору оренди землі від 20 грудня 2014 року на земельну ділянку площею 4,6496 га., кадастровий номер 3520880800:02:000:9010 між орендодавцем та орендарем було досягнуто згоди про укладення договору оренди землі терміном на тридцять років. Сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору та дотримано вимоги, встановлені ст. 14, 15, 16, 17, 19 Закону України «Про оренду землі». Ввесь час відповідач користувався земельною ділянкою, а позивач отримував орендну плату. Позивачеві було відомо про укладення договору оренди землі терміном на 30 років, так як він отримав другий примірник договору відразу після його реєстрації. В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти позову з підстав, викладених у відзиві, зазначила крім того, що відповідачем під час укладення договору оренди, ніяких прав орендодавця порушено не було. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Про розгляд справи повідомлений належним чином, свої аргументи, відповідні докази по справі та пояснення на позовну заяву до суду не надав. Заяви про причини неявки до суду не надходили. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії САК № 783965 виданого реєстраційною службою Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області від 19.12.2014 року належить земельна ділянка площею 4,6496 га., кадастровий номер 3520880800:02:000:9010, що знаходиться на території Бобринківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.82). 20.12.2014 року орендодавець [PERSON] та орендар Селянське (фермерське) господарство [PERSON] в особі голови СФГ [PERSON] уклали договір оренди землі. Згідно п.2 Договору в оренду передається земельна ділянка площею 4,6496 га., яка належить орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності. Відповідно до п. 8 Договір укладено терміном на тридцять років (а.с.72-73). Актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 20.12.2014 року проведено польове обстеження та погодження меж земельної ділянки. Згідно якого орендодавець та орендар взаємних претензій щодо меж та конфігурації не мають (а.с.74). Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки, яка передається в оренду (обєкта оренди) від 20.12.2014 року власник земельної ділянки [PERSON] передав належну йому земельну ділянку в натурі орендарю Селянському (фермерському) господарству [PERSON] (а.с.75). Державним реєстратором реєстраційної служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області 30.12.2014 року за №8321184 зареєстровано речове право - право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 20.12.2014 року між [PERSON] та Селянським (фермерським) господарством [PERSON] з терміном дії на тридцять років, з правом пролонгації, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 22-23). Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилався на те, що строк дії договору оренди землі 30 років з ним не узгоджувався. Стверджує, що договір укладав на три роки. Посилаючись на те, що істотні умови договору сторонами не узгоджені, просить визнати договір недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Так,\~при вирішенні\~судом спору\~про визнання\~договору оренди\~землі недійсним\~з підстав\~відсутності у\~сторони волі\~на його\~укладення правове\~значення має\~наявність такої\~волі на\~момент досягнення\~сторонами договору\~згоди в\~належній\~формі з\~усіх істотних\~умов договору.\~Вільне волевиявлення\~учасника правочину,\~передбачене статтею\~203\~ЦК України,\~є важливим\~чинником,\~без якого\~неможливо укладення\~договору оренди\~земельної ділянки.\~Своє волевиявлення\~на укладення\~договору учасник\~правочину виявляє\~в момент\~досягнення згоди\~з усіх\~істотних умов,\~складання та скріплення підписом письмового документа. Згідно із частиною пятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 81\~ЦПК України\~ кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на особисті пояснення та твердження про те, що не підписував договору оренди строком на 30 років, оскільки достеменно памятає інші обставини підписання. Вказані аргументи та доводи позивача суд відхиляє як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, не доведено існування іншого примірника договору з власноруч зробленими записами щодо строку дії договору. Натомість наданий відповідачем та досліджений в судовому засіданні оригінал договору оренди від 20.12.2014 року спростовує доводи позивача щодо узгодженого строку дії договору. Так, договір виготовлений шляхом друкування за допомогою компютерної техніки, текст є цілісним, не містить пропусків для внесення відомостей рукописним способом. Договір складається з одного листка, з друкованим змістом на лицьовому на зворотному боці. Оглянутий підпис у графі "орендодавець" позивач визнав як належний йому. За наслідками\~розгляду справи\~докази,\~надані відповідачем\~не спростовані,\~обставини порушення\~прав позивача\~під час\~укладення договору\~оренди землі не встановлені, відтак відсутні підстави для визнання договору оренди землі недійсним з підстав, визначених частиною першою статті 215 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed