Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», позивач) звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 132234,88 грн. за кредитним договором №б/н від 29.06.2011 та судові витрати, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено вищевказаний кредитний договір, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач погодився, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, утім у порушення узятих на себе зобов`язань станом на 29.11.2019 допустив заборгованість в розмірі 463 221,46 грн., яка складається з наступного: 3452,53 грн. - заборгованість за кредитом; 452 954,11 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6814,82 грн. - заборгованість за пенею. Ураховуючи те, що відповідач добровільно заборгованість не погашає наведене стало підставою до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути із відповідача частково заборгованість за кредитом у розмірі 132234,88 грн., яка складається з: 3452,53 грн. - заборгованість за кредитом; 128782,35 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 29.06.2011 по 03.03.2018, посилаючись на те, що визначення розміру заборгованості, що підлягає до стягнення є безумовним правом позивача. Ухвалою суду від 13.02.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що згідно із Статутом АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». 29.06.2011 [PERSON] , [INFO] , виявив намір на отримання кредиту у «ПриватБанк», на що вказує Анкета заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до Анкети - заяви вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між позичальником та банком Договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, відкрити клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта. Судом встановлено, що відповідачем була підписана окрім Анкети - заяви Довідка 29.06.2011 про умови кредитування з використанням кредитної картки «Кредитка Універсальна» Contract (а.с.11), відповідно до якої визначено сторонами умови внесення щомісячних платежів та відповідальність за порушення умов договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитна платіжна схема передбачає здійснення клієнтом банку операцій з використанням платіжної картки за рахунок коштів, які поміщаються зазначеним банком на картковий рахунок, тобто кошти надані банком клієнту в кредит (у межах кредитної лінії). До відносин за кредитним договором застосовуються правове регулювання, щодо відносин за договором позики. З аналізу загальних норм, зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику грошових коштів, згідно умов кредитного договору. Ураховуючи вищевказані норми слід дійти висновку, що зобов`язання за договором виникають з моменту зарахування коштів на рахунок позичальника зазначених ним у заяві чи надання йому кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що документи, які додано до матеріалів цивільної справи не містять доказів, які б підтверджували надання можливості позичальнику [PERSON] мати доступ до кредитних коштів, зокрема доказів отримання ним кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, її виду та строку дії, отож підстав вважати, що у нього виникли будь - які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею ним Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват-Банку та підписанням Довідки про умови кредитування, відсутні. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу конкретного кредитного ліміту чи його зміни, оскільки відповідно до Анкети заяви його розмір позичальником було визначено в 1000 грн., у той час як у позові позивач вказує на те, що кредитний ліміт відповідача було визначено в розмірі 2900 грн. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Додані АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунки заборгованості за договором б/н від 29.06.2011 укладеного між «ПриватБанком» та відповідачем не можуть слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки вони не є первинними документами, так як не відповідають вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №17 (далі - Положення). Суд вважає, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки як було встановлено позивачем не доведено укладання кредитного договору. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові по справі № 703/3063/18 від 27.03.2020. При цьому, суд враховує, що надані позивачем в підтвердження своїх позовних вимог розрахунок заборгованості, тарифи Банку, умови та правила надання банківських послуг, виготовлені самостійно позивачем та засвідчені із порушенням норм ЦПК України, а доказів про ознайомлення та погодження з ними відповідача не надано, як і не надано доказів автентичності умов та правила надання банківських послуг, на які поширюються вимоги, щодо електронного документа. Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03.07.2019, № 342/180/17/14-131цс19, Великої Палати. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредитної картки та передачі позивачем відповідачеві грошових коштів згідно із умовами договору матеріали справи не містять. Встановлені судом обставини виключають виникнення у відповідача будь - яких зобов`язань перед позивачем. Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, яким він обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити у повному обсязі. Розподіл витрат суд здійснює згідно Глави 8 ЦПК України, а так як в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені на його рахунок.

Outcome: dismissed