Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

07 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1978 року по [INFO] року, визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після померлого [INFO] року [PERSON] та визнати за [PERSON] право на спадкування за законом майна, що залишилося після смерті [PERSON] В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 1978 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] помер [PERSON], похованням та витратами займалася позивач. Після смерті звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала роз'яснення про необхідність надання доказів права на спадкування, оскільки не перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим, у зв'язку з чим просила визнати спадкоємцем четвертої черги. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Представники третіх осіб до суду не з'явилися, у письмових заявах просили справу розглядати за їхньої відсутності. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.02.2016, [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 6). 05.02.2016 із заявою про прийняття спадщини до Першої чернігівської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] (а.с. 40). За життя [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] та в 1989 році виплатив пай за дану кооперативну квартиру, що підтверджується довідкою ОЖБК № 64 від 09.03.2016 (а.с. 11, 47). Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується інформаційною довідкою КП «Чернігівське МБТІ» від 02.09.2016 №2859 та реєстраційним посвідченням від 22.11.1991 (а.с. 49, 51). [PERSON] стверджує, що вона проживала з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, у зв'язку з чим просить суд встановити цей факт, визнати її спадкоємцем четвертої черги після померлого [INFO] року [PERSON] та визнати за нею право на спадкування за законом майна, що залишилося після його смерті. Відповідно до положень ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пленуму Верховного Суду України у пункті 21 постанови № 5 від 30 травня 2008 року "Про судову практику в справах про спадкування" роз'яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємця за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом З аналізу норм діючого законодавства убачається, що ознаками фактичних шлюбних відносин є: факт спільного співжиття жінки та чоловіка; взаємна матеріальна допомога та підтримка; взаємне визнання та виявлення подружніх відносин перед третіми особами; наявність спільного побуту, спільне виховання дітей та інші обставини, що свідчать про проживання жінки та чоловіка однією сім'єю. В силу ч. 1 ст. ст. 57, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Так, позивач здійснила поховання [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про поховання від 02.02.2016 за №32084 (а.с. 9). В акті від 03.03.2016, затвердженому керуючим ОЖБК м. Чернігова [PERSON], мешканці будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] з 1978 року мешкав, вів спільне господарство та жив однією сім'єю з [PERSON] по день смерті (а.с. 10). Факт проживання позивача з [PERSON] однією сім'єю підтвердили допитані у судовому засіданні в якості свідків сусіди позивача: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно з довідкою ЖБК-45 від 01.02.2016 №1 [PERSON] проживала, вела спільне господарство та жила однією сім'єю з [PERSON], [INFO], починаючи з 1978 року. [PERSON] підтримувала, доглядала і взяла на себе відповідальність і витрати, пов'язані з лікуванням та похованням [PERSON] (а.с. 7). Проте, даний доказ викликає обґрунтовані сумніви в його достовірності та допустимості, оскільки видана у 2016 році довідка фактично містить неактуальні реквізити часів СРСР, зокрема штамп з написом «УРСР» та печатку виконавчого комітету Чернігівської міської ради депутатів трудящих. Крім того, довідка підписана гр. [PERSON] як головою ЖБК-45, хоча у своїх показаннях в якості свідка він стверджував, що був головою ЖБК-75. Не зміг він і пояснити, якими доказами підтверджуються його повноваження голови ЖБК. Надані ж позивачем суду паспорти власника (наймача) квартири [PERSON] суд також не приймає до уваги як доказ по справі, оскільки усі квитанції в них свідчать про самостійну оплату [PERSON] комунальних послуг. Сама по собі наявність у позивача цих документів не може свідчити про тривале проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] (а.с. 52-145). Разом з тим, з копій квитанцій на а.с. 175-178 убачається, що [PERSON] дійсно сплачувала за спожиті [PERSON] комунальні послуги за квітень, листопад, грудень 2014 року, червень, липень, вересень, жовтень 2015 року, проте, на переконання суду, це не дає підстави однозначно стверджувати про сімейні стосунки цих осіб. Інші копії квитанцій прямо не свідчать про оплату комунальних послуг саме позивачем. З викладеного убачається, що факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу фактично підтверджується лише показаннями свідків. Інших доказів, з яких убачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права і обов'язки, матеріали справи не містять. Отже, враховуючи твердження позивача про проживання її з [PERSON] протягом майже 40 років однією сім'єю, на переконання суду, зібраних у справі доказів недостатньо для встановлення такого факту, а тому суд вважає, що в матеріалах справи та під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження факт спільного співжиття позивача з [PERSON], взаємної матеріальної допомоги та підтримки, наявність спільного побуту, спільного виховання дітей та інших обставин, що свідчили б про їх проживання однією сім'єю, а показання свідків не є достатнім та беззаперечним доказом цього. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що СК України набрав чинності з 01 січня 2004 року і зворотної сили не має, а тому положення ст. 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили. Нормами КпШС України не передбачалося встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Тому встановлення факту проживання однією сім'єю з 1978 року до 01 січня 2014 року не відповідає закону та позов в цій частині не підлягає задоволенню також і з цих підстав. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім'єю, позовні вимоги про визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після померлого [INFO] року [PERSON] та визнання за нею права на спадкування за законом майна, що залишилося після смерті [PERSON], не підлягають задоволенню як похідні від первісної вимоги. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed