Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати недійсною його відмову від спадщини у вигляді ? частки однокімнатної квартири [ADDRESS], після смерті дружини [PERSON] та свідоцтва, виданого на право власності в порядку спадкування на ім'я [PERSON] в частині ? частки однокімнатної квартири. Визнати за ним право власності на ? частку однокімнатної квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], яка померла [INFO]. Посилається на те, що з 27.06.2007 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Проживали вдвох за адресою: [ADDRESS], в якій був зареєстрований з 05.07.2007 року. Вказана квартира належала померлій дружині [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 31.01.2000 року. Зазначає, що [INFO] померла [PERSON] Після смерті дружини продовжує мешкати у вказаній квартирі, виконує всі обов'язки по утриманню, догляду, здійснює всі комунальні платежі. Спадкоємцями першої черги на момент відкриття спадщини [PERSON] був він, як її чоловік, та [PERSON], яка є донькою спадкодавця. Зазначає про те, що у відповідача на праві власності є інше житло де вона постійно проживає та зареєстрована, мала намір розпорядитись належною їй часткою однокімнатної квартири в якій він проживав, якає неділимою. Вказані обставини загрожували йому залишитись без житла, що мало для нього важливе значення. Сплатити відповідачці компенсацію за її частку квартири він не в змозі у зв'язку з тим, що є інвалідом 2-ї групи, непрацездатний, тяжко хворий, переніс декілька разів інсульт, пенсіонер, матеріально незабезпечений. Іншого житла не має, одинокий, втратив дружину, тобто опинився у вкрай тяжкому становищі. Для зменшення тяжких для себе обставин вчинив добровільно, на вкрай невигідних умовах для себе правочин, відмовився від єдиного житла необхідного для життя, чим скористалася друга сторона, впевнивши його що він залишиться проживати в квартирі. Тяжкими обставинами які існували є його тяжка хвороба, ІБС, гіпертонія 2 ст., декілька раз переніс інсульт, визнаний інвалідом 2 групи безстроково, втратив єдину близьку людину - дружини, знаходився після смерті дружини у тяжкому психічному стані. Зазначає, що ця квартир є єдиним житлом, іншого житла в нього немає. Для зменшення цих тяжких життєвих обставин добровільно вчинив цей правочин і за відсутності цих тяжких обставин правочин взагалі не вчинив би на таких умовах - відмові від єдиного для себе житла. У зв'язку з чим, посилається на те, що його волевиявлення не може вважатися вільним і не відповідає його внутрішньому волевиявленню. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.02.2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.04.2017 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.08.2017 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Позивач, представник позивача у вступному слові позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача у вступному слові позов не визнали, в його задоволенні просили відмовити в повному обсязі. Відповідно до поданого відзиву, посилались на те, що основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним є доведення нерозривного причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Позивач має доньку від першого шлюбу, яка останнім часом дуже часто навідується до нього. Відповідач не чинить позивачу перешкоди в користування квартирою, позивач добровільно відмовився від прийняття спадщини. Матеріали справи не містять підтвердження того, що на момент відмови від спадщини відповідач погрожувала виселити його з квартири, мала намір розпорядитись належною їй часткою квартири, вимагала від позивача грошову компенсацію за половину вартості квартири з умовою, що він залишиться проживати у квартирі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. В ході судового розгляду встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб від 22.06.2007 року було укладено шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис про шлюб № 327 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 22.06.2007 року). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть від 13.08.2014 року - [INFO] у віці 63 роки померла [PERSON] про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис про смерть № 11455 (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 13 серпня 2014 року). Відповідно до наданих позивачем копій медичної документації вбачається, що він є інвалідом 2 групи, перебуває на обліку лікарів. Згідно посвідчення серія [NUMBER] [PERSON] є інвалідом другої групи. З копії паспорту позивача, довідки КП "Жилкомсервіс №15" № 3057 від 19.12.2016 р. з місця проживання про склад сім'ї та прописку, акту мешканців будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON], - вбачається, що позивач з 05.07.2007 року зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 31.01.2000 року [NUMBER], квартира [ADDRESS], загальною площею 32,0 кв.м. належить на праві приватної власності [PERSON] В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON], відповідач по справі є донькою померлої [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Селезньовою В.Ф. було відкрито спадкову справу № 10/2014 до майна померлої [INFO] [PERSON] Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги, на момент відкриття спадщини, були позивач, [PERSON], чоловік спадкодавця, та відповідач у справі - [PERSON] Спадщина складалась з однокімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 16,6 кв.м., загальною площею 32,0 кв.м. 22 серпня 2014 року до приватного нотаріуса ХМНО Селезньової В.Ф. звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книзі обліку спадкових справ № 28 від 22.08.2014 р. В наданих до суду копіях матеріалів спадкової справи № 10/2014 міститься заява [PERSON] про відмову від спадщини, яка відкрилась після смерті його дружини [PERSON], померлої [INFO], зареєстрована до книги обліку спадкових справ за № 27 від 22 серпня 2014 р. 06 березня 2015 року до приватного нотаріуса ХМНО Селезньової В.Ф. звернулась [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину , яка зареєстрована в книзі обліку спадкових справ № 07 від 06.03.2015 р. 06 березня 2015 року приватним нотаріусом ХМНО Селезньовою В.Ф. видане свідоцтво про право на спадщину, яка складається з: однокімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 16,0 кв.м., загальною площею - 32,0 кв.м., яке зареєстровано в реєстрі за № 267. Звертаючись до суду, [PERSON] у позовній у заяві зазначав, що заяву про відмову від спадщини від написав добровільно під впливом тяжких обставин, на які він посилається у позові, та для їх усунення. У зв'язку з чим, посилався на положення ст. 233 ЦК України, як на підставу для визнання вказаного правочину недійсним. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України закріплено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході судового розгляду судом встановлені відповідні фактичні обставини, які підтверджені доказами та сторонами не оспорювались, а саме з приводу проживання позивача [PERSON] разом з померлою [PERSON], відмови позивача від спадщини, видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру на ім'я [PERSON] Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин на які він посилається як на підставу для визнання відмови від спадщини недійсною з підстав вчинення під впливом тяжкої обставини. Так, основною ознакою правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Необхідною умовою для визнання правочину недійсним є доведення причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] мала намір чи намагалась виселити його з квартири, вимагали від нього компенсацію за її частку квартири. Щодо наявності тяжких обставин, які існували на момент вчинення правочину, посилається на інвалідність другої групи, перенесення ряду інсультів, скрутне матеріальне становище та відсутність іншого житла. Надані копії медичної документації підтверджують існування у позивача захворювання, яке виникло задовго до моменту вчинення ним правочину з відмови від прийняття спадщини. Доказів загострення, чи погіршення свого стану саме на момент відмови від спадщини суду не надано. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності зв'язку між вчиненням правочину, а саме відмови від прийняття спадщини, та усуненням вказаних обставин, на які позивач посилається як на тяжкі. Посилання позивача та його представника з приводу того, що заява про відмову від спадщини [PERSON] датована ще за життя дружини 22.07.2014 року, коли спадщина ще не була відкрита, не є підставою для визнання відмови від спадщини недійсною. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відсутні, передбачені законом, підстави для визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності задоволенню не підлягають, як такі, що є похідними від вимоги про визнання недійсною відмови від спадщини, щодо якої суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні.

Outcome: dismissed