Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 лютого 2011 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] . Позивач зазначив, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року шлюб, зареєстрований між ним та [PERSON] , було розірвано. Як стверджував позивач, після розірвання шлюбу у нього склались напружені відносини з відповідачем, зокрема [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди у спілкуванні з донькою, обмежує його у зустрічах з дитиною. Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96 визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні його малолітньої доньки шляхом установлення побачень батька з дитиною у першу та третю суботу кожного місяця з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв. [PERSON] зазначив, що після отримання указаного розпорядження відповідач не виконує його, продовжує чинити позивачеві перешкоди у спілкуванні з донькою. Так, 18 серпня 2018 року [PERSON] прийшов до місця мешкання дитини, однак [PERSON] , побачивши позивача, схопила доньку за руку і побігла в напрямку будинку. 01 вересня 2018 року [PERSON] прийшов до квартири, де проживає малолітня [PERSON] , проте йому двері не відчинили, а мати відповідача, використовуючи нецензурну лайку, повідомила, що [PERSON] не бажає, щоб малолітня [PERSON] спілкувалась з батьком. З цих підстав [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким усунути йому перешкоди у здійсненні права спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначила, що вона не отримувала розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96, а отже, не знала про графік зустрічей батька з донькою. Тому відповідач не могла чинити позивачеві перешкоди у спілкуванні з донькою [PERSON] . Також [PERSON] вказувала, що після розірвання шлюбу [PERSON] не цікавився донькою, ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не сплачував аліментів на утримання дитини. Також відповідач стверджувала, що вона не має наміру чинити жодних перешкод у спілкуванні [PERSON] з донькою [PERSON] , проте зустрічі дитини з батьком повинні відбуватись лише за бажанням дитини. З цих підстав [PERSON] просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог. Третя особа пояснень щодо позову чи відзиву на позовну заяву до суду не подала. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що він двічі, 18 серпня 2018 року та 01 вересня 2018 року приїжджав для того, щоб зустрітись з донькою [PERSON] , але йому чинились перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON] та її матір`ю. Позивач стверджував, що розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96 від передав відповідачеві, залишивши їх у дверях квартири. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги свого довірителя з підстав, зазначених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, пояснила, що про розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96 вона дізналась лише 20 жовтня 2018 року, отримавши його копію разом з позовною заявою [PERSON] , що була надіслані судом у цій справі. Проти такого графіку зустрічей батька з дитиною, який зазначений у розпорядженні Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96, вона не заперечує. [PERSON] у судовому засіданні вказала, що 18 серпня 2018 року позивач прийшов без попередження, підійшов до дитини і, взявши її на руки, почав підкидати. Дитина дуже злякалась, а тому відповідач пішла додому заспокоїти доньку. [PERSON] наполягала на тому, що жодних дій, спрямованих на перешкоджання [PERSON] спілкуватись з донькою, відповідач не вчиняла. Також [PERSON] пояснила, що 01 вересня 2018 року її з донькою не було вдома, а тому вона не могла жодним чином цього дня перешкодити позивачеві у спілкуванні з малолітньою [PERSON] . Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи в судовому засіданні просила суд вирішити спір відповідно до закону, вказала, що [PERSON] не була присутньою на засіданні органу опіки і піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо розгляду заяви [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні його доньки [PERSON] . Проте, представник третьої особи стверджувала, що розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96 надсилалось [PERSON] , але доказів на підтвердження цього в Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації немає. Також представник третьої особи стверджувала, що не пам`ятає, чи звертався [PERSON] до органу опіки і піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо чинення йому [PERSON] перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи та їхніх представників, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. 05 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №115 (а. с. 6). [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] (а. с. 7). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано (а. с. 8). Після розірвання шлюбу малолітня [PERSON] залишилася проживати з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач мешкає окремо від доньки у квартирі [ADDRESS] . Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено СК України. Ч. 2 ст. 1 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. У зв`язку з тим, що [PERSON] мешкає окремо від доньки [PERSON] , неможливістю батьків дитини спільно вирішити питання щодо її виховання, позивач звернувся до органу опіки і піклування - Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про визначення способу його участі у вихованні малолітньої [PERSON] . Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96 визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні його малолітньої доньки шляхом установлення побачень батька з дитиною у першу та третю суботу кожного місяця з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв (а. с. 10). Нормою ч. 1 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Системний аналіз наведених норм національного законодавства України, міжнародного договору та практики ЄСПЛ дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини та відповідає її найкращим інтересам. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свідок [PERSON] , яка є знайомою позивача, показала, що 18 серпня 2018 року [PERSON] разом із нею приїхав до будинку, де мешкає [PERSON] з дитиною. Про те, що він має намір приїхати, [PERSON] не повідомив [PERSON] . Свідок стверджувала, що, побачивши [PERSON] , відповідач разом з донькою спробували піти у напрямку будинку. Чи дитина сама захотіла піти додому, чи це була ініціатива її матері свідок не пояснила. Конфлікту між [PERSON] та [PERSON] не було. Як зазначила свідок, 01 вересня 2018 року вона разом з позивачем приїхали до квартири, в якій разом з матір`ю мешкає малолітня [PERSON] . Позивач подзвонив у двері, проте ніхто їх не відчинив. [PERSON] залишив в дверях копію розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] , який є колегою по роботі та другом [PERSON] , показав, що у серпні 2018 року він приїхав до відповідача для того, щоб привітати з уродинами малолітню [PERSON] . Вийшовши з автомобіля, свідок підійшов до [PERSON] , яка гуляла з донькою на дитячому майданчику. У цей час до них підійшов [PERSON] та спробував взяти доньку на руки, дитина злякалась, почала кричати, сховалась за матір та попросила [PERSON] піти додому. Після цього відповідач попрямувала у напрямку під`їзду, [PERSON] пішов за ними. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, показала, що з січня 2015 року [PERSON] з донькою мешкає у квартирі [ADDRESS] , що належить на праві власності свідку. [PERSON] зазначила, що у серпні 2018 року [PERSON] приходив за місцем мешкання малолітньої [PERSON] та вимагав надати йому можливість спілкуватись з донькою. Ці обставини свідку стали відомі зі слів відповідача [PERSON] . Також свідок вказала, що у вересні 2018 року позивач прибув до квартири, в якій проживає відповідач з донькою, проте їх не було у той момент вдома, а тому вона не відчинила дверей [PERSON] [PERSON] зазначила, що її донька ніколи не чинила перешкод колишньому чоловіку у спілкуванні з малолітньою [PERSON] та її вихованні. Показання допитаних свідків достовірно не свідчать про те, що [PERSON] усупереч інтересам дитини та її бажанню спілкуватись з батьком чинила [PERSON] перешкоди у спілкуванні з донькою та у її вихованні. Крім цього, позивачем не надано до суду будь-яких письмових, речових чи електронних доказів, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] у серпні-вересні 2018 року була ознайомлена зі змістом розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96, а отже, у суду відсутні підстави вважати, що вона у той період могла його не виконувати. Таким чином, [PERSON] з покликання на належні, допустимі та достовірні докази не доведено, що [PERSON] у зазначений у позові період ухилялась від виконання розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 березня 2018 року №96 та чинила [PERSON] перешкоди у спілкуванні з донькою та у її вихованні. З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позову про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою [PERSON] та у її вихованні.

Outcome: dismissed