Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачки, в якому просив виділити йому в натурі земельну ділянку площею 0,0577 га із земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] згідно плану поділу та припинити право спільної часткової власності. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та пояснив, що відповідачка не надає згоди на поділ земельної ділянки, якою спільно користуються як співвласники житлового будинку, а тому змушений звертатись до суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, подала суду відзив на позов, в якому заперечувала вимоги позивача, останній є власником 33/100 частини житлового будинку, що не відповідає частці земельної ділянки, яку просить виділити собі позивач. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення рішення у відсутності відповідачки, яка не з`явилась, з огляду на наявність відзиву підстав для проведення заочного рішення суд не вбачає. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши документи і матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. За договором дарування, посвідченим 3 грудня 2005 року приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Москалик Л. М., [PERSON] подарувала 33/100 частини будинку та господарських будівель [PERSON] , договором не були визначені межі та розмір земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості. Із витягу про реєстрацію права власності № 9689648 від 27 січня 2006 року на нерухоме майно вбачається, що позивач [PERSON] є власником 33/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , вказане нерухоме майно належить йому на праві приватної спільної часткової власності. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5604340822018 від 30 липня 2018 року підтверджуються обставини присвоєння земельній ділянці по [ADDRESS] площею 0,1000 га кадастрового номеру 5625410100:01:003:0238. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису про право власності 28500816 від 18 жовтня 2018 року, підстава виникнення права власності рішення органу місцевого самоврядування «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу громадянам безоплатно у власність земельних ділянок в межах м. Сарни») земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером 5625410100:01:003:0238 належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] . Таким чином, позивач [PERSON] набув право спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку у відповідності до ст. 125 ЗК України (в редакції Закону\~№ 1066-VI\~від 05.03.2009 року) з часу державної реєстрації цього права з 18 жовтня 2018 року, така реєстрація відповідачкою не оспорювалась і є чинною на час розгляду справи судом. Отже, при визначенні розміру частки земельної ділянки, яка підлягає виділу, підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 370 ЦК України про рівність часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності. В обґрунтування позову позивач надав суду копію абрису обміру земельної ділянки по [ADDRESS] (без дати), що знаходиться у користуванні сторін а також план поділу земельної ділянки, який не погоджений відповідачкою, і за яким сторонам виділені земельні ділянки площею 0,0423 га та 0,0577 га кожному. Надані позивачем абрис та план поділу розцінюються судом як недостатні докази в обґрунтування позову, оскільки не дають можливості зробити висновок чи будуть дотримані при виділі землі будівельно-технічні та санітарні норми, встановлені як обов`язкові для обслуговування житлового будинку а також розташованих на ділянці господарських будівель та споруд; чи є можливим такий виділ без втрати цільового призначення ділянки, розмір компенсації іншому співвласнику при відступі від рівності часток (ст.ст. 183, 364, 370 ЦК України). У відповідності до п. 18-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо. З метою сприяння в реалізації процесуальних прав судом у відповідності до положень ст. 12 ЦПК України було роз`яснено позивачеві про можливість ініціювання проведення відповідної експертизи, [PERSON] . призначення та проведення експертизи заперечував. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до\~уваги встановлені\~судом факти\~і відповідні\~їм правовідносин,\~належність,\~допустимість і\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~їх достатність,\~суд приходить\~до переконання,\~що позивачем не представлено достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені в позовній заяві, в зв`язку з цим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed