Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON],[PERSON], 3-тя особа Керченська міська рада та просять суд визнати недійсними договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], від 13 жовтня 1992 року та заповіту від 25 листопаду 2003 року, складеного [PERSON] на ім'я [PERSON] та [PERSON], кожній в рівних частках, недійсними. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] проживала і була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з часу народження, знімалася з реєстрації на час навчання в м. Севастополь, син її , [PERSON] також зареєстрований у спірної квартирі. В даний час вони зареєстровані та проживають в квартирі. Квартира була придбана її бабусею , [PERSON] у приватну власність на підставі договору купівлі-продажу від 13жовтня 1992 року, між [PERSON] та Керченською міською радою. [PERSON] не була присутня при укладенні договору купівлі-продажу, вважала, що квартира придбана з урахуванням її інтересів. Їй стало відомо, що договір купівлі-продажу квартири укладено без урахування її інтересів, тільки після смерті її бабусі, [PERSON], тому вважає, що строк позовної давності слід обчислювати з 04.10.2012 року. Вважає, що при складені договору купівлі-продажу були порушені її права, так як не дотримані норми закону "Про приватизацію державного житлового фонду", норми Житлового Кодексу. Вона не відмовлялася від придбання квартири у спільну сумісну власність, була впевнена, що є власником у спільній сумісній власності зі своєю бабусею, [PERSON] В зв'язку з тим, що вважає, що договір купівлі-продажу слід визнати недійсним, також вважає и заповіт слід визнати недійсним. В судовому засіданні [PERSON] просила суд позов задовольнити, просила визнати договір купівлі - продажу спірної квартири недійсним, тому що не були враховані її інтереси, вона повірила на слово бабусі, гроші на квартиру бабусі давала, її мати і її чоловік . Заповіт просить суд визнати недійсним, так як надалі проситиме перевести спірну квартиру у комунальну власність, для подальшого оформлення права власності на квартиру за нею. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився,сповіщений був належним чином, з'явився представник позивачів, який у судовому засіданні просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, сповіщена була належним чином, 21.02.2013 року з'являлася до суду та проти позову не заперечувала, пояснила суду, що вона є матір'ю позивача [PERSON], та донькою померлої [PERSON] Заповіт складений [PERSON] на її ім'я та на ім'я її рідної сестри [PERSON] Про існування заповіту їм стало відомо після смерті матері, про те, що договір купівлі-продажу був заключний між [PERSON] та Керченською міською радою без врахування інтересів [PERSON] їй також не було відомо. Тому вважає, що договір купівлі-продажу та заповіт слід визнати недійсними. Представник Керченської міської ради у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову відмовити, пояснив, що необхідно застосовувати до правовідносин які склалися на час укладення договору купівлі-продажу ЦК УРСР 1963 року, вважає, що договір був заключний на підставі діючого законодавства на той час сторона по договору, [PERSON] була повідомлена про зміст договору, про всі його умови, дієздатність її при укладенні договору купівлі-продажу була встановлена ??нотаріусом, що встановлено у договорі. Вважає позивачі не надали суду доказі в підтвердження своїх вимог. Відповідач [PERSON] до залу судового засідання не з'явилася, сповіщалася належним чином,надсилалася на її адресу повітка з повідомленням, телеграма ( а.с.43), повідомлялась також з дотримання вимог конвенції ( а.с.47-51,71), однак думку, щодо позовних вимог суду не надала. Позивач суду пояснювала, що у телефонній розмові повідомляла відповідача про звернення до суду з вимогами про визнання договору купівлі-продажу та заповіту недійсним. Представник Першої Керченської державної нотаріальної контори до залу судового засідання не з'явився, сповіщався належним чином, надав на адресу суду заперечення , згідно якого пояснює, що договір купівлі-продажу та заповіт були посвідчені нотаріусом з дотримання усіх необхідних вимог законодавства та дієздатність [PERSON] була перевірена ( а.с.41). Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що в його задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 15 та 16 Цивільного кодексу України право на позов до суду має особа, чиї права порушені. Позивачі та їх представник помилково посилаються на ч. 3 ст. 215 ЦК України 2003 року, просять визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, хоча спірні правовідносини виникли у 1992 році, коли діяв ЦК 1963 року. Відповідно до ч.1 ст. 225ЦК України (у редакції 1963 року) право продажу майна, крім випадків примусового продажу ,належить власнику. Згідно ч.2 ст.227 ЦК України (у редакції 1963 року) договір купівлі - продажу житлового будинку підлягає реєстрації у відповідному виконавчому комітеті місцевої Ради депутатів. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України (у редакції 1963 року) договір купівлі - продажу жилого будинку повинно бути нотаріально засвідчено, якщо одна із сторін є фізична особа . Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору в силу ст.47 ЦК України. Як вказано у ст. 47 ЦК України нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках , вказаних у закону. Недотримання у ці їх випадках нотаріальної форми тягне недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статі 48 ЦК України. На підставі ч. 1 ст. 48 ЦК України, - недійсна угода , це угода що не відповідає вимогам закону. Частиною 2 статті 48 ЦК України передбачено, що по недійсний угоді кожна з сторін повинна повернути другій стороні все що отримано по угоді . Статтею 48 ЦК України ( в редакції 1963 року) передбачено, що недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. На підставі ч.2 ст. 48 ЦК України по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою , а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Судом встановлено, що 13 жовтня 1992 року був заключний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], між [PERSON] та міською радою , який був посвідчений державним нотаріусом Першої Керченської державної нотаріальної контори [PERSON] ( а.с.5). [PERSON] склала заповіт 25 листопада 2003 році,згідно якого квартиру [ADDRESS], заповідала [PERSON] та [PERSON], кожній в рівних частках ( а.с.6). Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] ( а.с.7). Відповідно довідки КП «Жилавтосервіс», лицевій рахунок квартири [ADDRESS], відкритий на [PERSON], зареєстровані у квартирі [PERSON] та позивачі [PERSON] , [PERSON] ( а.с.8). Відповідно по квартирної картки, [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі 29 листопада 1993 році, та її син [PERSON] з 08 вересня 1993 року ( а.с.9). Відповідач [PERSON] та [PERSON] , є рідними доньками [PERSON]Ф.( а.с.18). Згідно свідоцтва про народження,позивач [PERSON] є рідною донькою [PERSON]( а.с.19). [PERSON] навчалася з 1988 року по 1993 рік у Севастопольському приладобудівному інституті, тому пояснювала суду була вимушена зареєструватися за адресою у м. Севастополь ( а.с.30-31). [PERSON] вважає,що її інтереси в порушення вимог Закону не були враховані при укладенні договору купівлі продажу квартири. Однак норми законодавства, що діяло на момент здійснення оспорюваного правочину - а саме договору купівлі -продажу спірної квартири, укладеного у 1992 році між [PERSON] і Керченською міською радою, передбачає ряд підстав для визнання угоди недійсною. Недійсність угоди тягне за собою недотримання нотаріальної форми , у разі якщо згідно з чинним законодавством така угода підлягає нотаріальному посвідченню, в тому числі договір купівлі -продажу. Договір купівлі - продажу був посвідчений 13.10.1992 року державним нотаріусом Першої Керченської державної нотаріальної контори. Також недійсною є та угода , яка суперечить нормам законодавства , в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх осіб. У своєму позові позивач, посилаючись на Закон «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, вказує , що передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі , і тимчасово відсутніх . Проте позивач також вказує , що про укладення договору знала та думала, що її інтереси зараховані та вона є стороною у договорі купівлі - продажу квартири. Однак наведені обставини не можуть бути підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу з наступних підстав. Відповідно стаття 3 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» - приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; В даному випадку квартиру [ADDRESS], безоплатно не передавалася [PERSON] Відповідно до п. 1 та п. 14 Постанови Ради Міністрів УРСР № 142 про затвердження положення « Про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт» від 19 травня 1989 року № 142 - виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, підприємства, об'єднання і організації мають право продавати громадянам у власність незаселені квартири в будинках. Рішення про продаж в власність громадян квартир, що входять до житлового фонду місцевих рад народних депутатів, приймають виконавчий комітет районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а тих, що входять до відомчого і громадського житлового фонду відповідно адміністрація підприємств, орган громадської організації. Спірний договір купівлі-продажу був заключний відповідно рішення виконавчого комітету Керченської міської ради № 2235 від 22.09.1992 року( а.с.116). Позивачами підстави визнання недійсною угодою викладені у ст.ст. 49-60 ЦК УРСР, не заявлялися, доказів в підтвердження своїх доводі про невідповідність договору купівлі-продажу вимогам закону позивачами та їх представником суду не надані,свідки допитані у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] пояснювали лише суду, що позивач [PERSON] мешкає у квартирі з сином та мала добрі стосунки зі своєю бабусею, [PERSON], тому суд вважає, що підстав, для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], від 13 жовтня 1992 року, укладеного між між [PERSON] та міською радою, посвідчений державним нотаріусом Першої Керченської державної нотаріальної контори [PERSON], не має . Позивачі також просять суд, складений [PERSON] заповіт від 25 листопада 2003 року,згідно якого квартиру [ADDRESS], остання заповідала [PERSON] та [PERSON], кожній в рівних частках, визнати недійсним. Згідно зі ст.1247 ЦК України - заповіт складається у письмовій формі ,із вказівкою місця й часу його складання . Він повинен бути підписаний особисто заповідачем та засвідчений нотаріусом або іншими особами ,зазначеними в ст.ст. 1251-1252 ЦК України. Відповідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України, - заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 220601-15, після смерті [PERSON], яка померла [INFO], на цей час на спадщину померлої в порядку спадкування за заповітом претендує [PERSON] та [PERSON]- доньки померлої [PERSON] Обидві особи своєчасно звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, спадкове майно на цей час не прийнято ( а.с. 52-70). [PERSON] вважає, що заповіт складений був померлою [PERSON] без урахування її інтересів, вважає, що договір купівлі-продажу слід визнати недійсним, та в зв'язку з чим заповіт слід також визнати недійсним. Як саме порушені права позивачів, заповітом,яким [PERSON] висловила свою волю , суду не пояснили а ні позивач, а ні її представник . З даними висновками представника позивачів суд не може погодиться, так як в обґрунтування позивачі та їх представник не надали жодного доказу суду, щодо підстав визнання договору купівлі-продажу та заповіту недійсними. З урахуванням вищевикладених обставин, суд, оцінивши в сукупності всі докази, приходить до висновку , що у суду немає підстав для визнання оскарженого договору купівлі-продажу та заповіту недійсними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed