Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулось ТОВ ФК «Кредит-Капітал» з посиланням на те, що відповідно до кредитного договору № 3110875 від 8 липня 2019 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, остання отримала кредит у сумі 6000 грн., який зобов`язалася повернути разом зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів до 7 серпня 2019 року. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 7 грудня 2020 року має заборгованість 20400 грн., з яких 6000 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 600 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 10920 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 2880 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями. 28 листопада 2019 року між ТОВ ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан» укладено договір відступлення прав вимоги № 42-МЛ, відповідно до умов якого право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «Мілоан» перейшло до ТОВ ФК «Кредит-Капітал», в тому числі і до [PERSON] . Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» вказану заборгованість за кредитним договором та сплачений ними судовий збір. Ухвалою судді від 9 липня 2021 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не прибув, ТОВ ФК «Кредит-Капітал» про розгляд справи повідомлене належним чином (а.с. 52), направили до суду клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с. 53). Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що копія договору, яка надана позивачем до позову не містить підпису відповідача. Йому не відомо чи укладала остання вказаний договір та чи отримувала в кредит грошові кошти в банку. Доказів, на підтвердження вказаних обставин позивач суду не надав. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника відповідача, та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Позивач на підтвердження укладення договору позики з відповідачем подав копію договору № 3110875 від 8 липня 2019 року, в якому сторонами договору зазначено ТОВ «Мілоан» в особі генерального директора Вініченка Олексія Віталійовича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, і [PERSON] , дата народження [INFO] , паспорт [NUMBER] , реєстраційний номер облікової картки платника податку (ідентифікаційний номер) [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] , яка має електронну пошту: [INFO] та номер мобільного телефону [NUMBER] , з іншої сторони. Відповідно до умов даного договору позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в розмірах, зазначених в п.1.5.1.-1.5.2. Договору відповідно (п. 2.2.1.). Пунктом 1.5.1. договору передбачено комісію за надання кредиту в сумі 600 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом становлять 3600 грн. (п. 1.5.2.). Розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.6.) (а.с. 7 зв.). Відповідно до п. 2.1. даного договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї цілі у особистому кабінеті на сайті miloan.ua. У відповідності до п. 2.2.3. кредитного договору в разі неповернення позичальником кредиту у встановлений договором термін (п. 1.4.) проценти за користування кредитом з наступного дня починають нараховуватися за підвищеною ставкою у розмірі 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом після спливу строку його повернення та нараховуються протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути припинено Товариством в односторонньому порядку. Згідно з п. 4.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4. цього договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2.00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. Відповідно до п. 7.1. даного договору цей договір, що складається з правил та індивідуальної частини, набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені . з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Дата переказу суми кредиту на картковий рахунок Позичальника є датою отримання кредиту Позичальником. Строк дії цього договору - з моменту укладення і до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. У графі реквізити та підписи сторін: Позичальник [PERSON] , код [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , адрес проживання [ADDRESS] , телефон [NUMBER] , електронна пошта: [INFO] У графіку розрахунків у графі позичальник зазначено лише [PERSON] . Крім того, позивачем надано копію платіжного доручення № 1248612 від 8 липня 2021 року, у якому зазначено платник ТОВ «Мілоан», отримувач [PERSON] , призначення платежу кредитні кошти від ТОВ Мілоан згідно договору 3110875, сума коштів 6000 грн. У платіжному дорученні відсутній підписи платника і отримувача коштів та відмітка установи (банку) щодо перерахунку коштів. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував факт укладення договору з позивачем, зазначивши, що позивачем не доведено з посиланням на допустимі докази, даний факт, а також факт отримання відповідачем кредитних коштів, а йому, як представнику відповідача, про дані факти не відомо. Згідно ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст.1046 ЦКУ Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як зазначено позивачем в позовній заяві, і зі змісту наданої ним копії договору вбачається, що договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Згідно п. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. З аналізу норм закону, що регулює дані правовідносини, і з аналізу наданих доказів, суд встановив наступне: копія договору № 3110875 від 8 липня 2019 року, яка викладена на паперовому носії, не містить електронних підписів, в тому числі електронного підпису відповідача, отже наданий позивачем документ не дозволяє суду встановити наявність електронного підпису відповідача і відповідно сам факт волевиявлення відповідача (його прийняття ним пропозиції про укладення договору, надання згоди на отримання суми у позику, і тим більше на умовах, викладених у даному документі), та як результат укладення сторонами договору про надання обумовленої договором суми позики. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі ст. 64 ЦПК України. Суд критично оцінює та не бере до уваги копію довідку про ідентифікацію із зазначенням у ній одноразового ідентифікатора S8282, оскільки позивачем не додано доказу належності даного ідентифікатора відповідачу та відсутні докази подання заяви останньою щодо ідентифікування себе в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом про е-комерцію, а судом даних обставин не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина 1 статті 129 Конституції України Таким чином, документ з назвою договір № 3110875 від 8 липня 2019 року, копію якого долучено позивачем до позову у якості договору позики (зворотної допомоги) між сторонами, не може бути прийнятий судом як договір, що укладений у письмовій формі, тобто у формі, якої від нього вимагає закон. І не може розглядатись як письмовий доказ укладення договору позики. Жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договору позики позивачем суду не надано. Таким чином, позивач не довів самого факту укладення договору позики з відповідачем, і відповідно не довів виникнення у відповідача зобов`язань за договором позики. Також позивач не довів факту отримання відповідачем позики у вказаній сумі. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивачем не надано докази підписання відповідачем кредитного договору електронним підписом або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» та подання [PERSON] заявки на укладення кредитного договору, підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором та щодо ідентифікування себе в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати, понесені нею, на позивача.

Outcome: dismissed