Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті чоловіка [PERSON], в обгрунтування якої зазначила, що 02 червня 2018 року в смт. Новий Світ Старобешівського району Донецької області помер її чоловік [PERSON], [INFO], зареєстрований як переміщена особа в м. Добропілля Донецької області, вул. Банкова, 4. Заявниця зазначає, що 02.06.2018 року чоловіка було поховано на кладовищі смт. Новий Світ Старобешівського районй Донецької області. З метою отримати свідоцтво про смерть чоловіка заявниця звернулася до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, але отримала відмову в проведені реєстрації смерті чоловіка та в видачі свідоцтва про смерть в зв"язку з тим, що надані нею документи для реєстрації не відповідають вимогами чинного законодавства України. Заявниця просить встановити юридичний факт, відповідно до якого [PERSON], [INFO], помер 02 червня 2018 року в смт. Новий Світ Старобешівського району Донецької області. Заявниця в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву про встановлення факту смерті просила задовольнити. Представник заінтересованої особи Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, додатково повідомив, що актовий запис про смерть [PERSON], [INFO], у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено. Представник заінтересованої особи Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання також не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі . Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог,\~дослідивши письмові докази, представлені в обґрунтування заяви, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що заявниця по справі [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, в зв"язку із чим зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією довідки від 03 травня 2017 року № 11814 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням соціального захисту населення Добропільської міської ради (а.с. 12). Також судом встановлено, що заявниця по справі [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-АБ № 058864, виданого 24 листопада 1967 року Палацом одруження м. Донецьк, відповідний актовий запис № 3891 від 24 листопада 1967 року (а.с. 8). В матеріалів справи також вбачається, що чоловік заявниці [PERSON] був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, в зв"язку із чим був зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується копією довідки від 03 травня 2017 року № 11813 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням соціального захисту населення Добропільської міської ради (а.с. 13). Згідно свідоцтва про смерть, виданого Старобешівським районним відділом РАЦС так званої ДНР 05 червня 2018 року, [PERSON], [INFO], помер 02.06.2018 року в смт. Новий Світ Старобешівського району, актовий запис № 287 від 05.06.2018 року (а.с. 20). Факт смерті [PERSON] підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 109 від 02.06.2018 року, виданого Старобешевською ЦРБ (а.с. 11), копією договору-замовлення № 69, укладеним між [PERSON] та ДП «Рітуал» на захоронення [PERSON] на кладовищі в смт. Новий Світ (а.с. 14), копією акту приймання-передачі наданих послуг з проведення захоронення від 02 червня 2018 року (а.с. 15) та фотографіями з місця захоронення померлого [PERSON] (а.с. 16-17). Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Втім, згідно консультативного висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Як встановлено ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Суд вважає за необхідне прийняти до уваги\~свідоцтво про смерть, лікарське свідоцтво про смерть № 109 від 02.06.2018 року, оскільки інформація, яка міститься в них, підтверджується іншими доказами по справі, які були дослідженні в судовому засіданні, а саме, фотографіями з місця захоронення померлого [PERSON], копією договору на захоронення, актом приймання-передачі наданих послуг. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] раніше зверталася до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який своїм листом № 15.31-25/2799 від 24.07.2018 р. відмовив їй у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки нею для підтвердження факту смерті було предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та форма документа не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (а.с. 10). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 ; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно абзацу другого ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року" Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. У порядку\~ст. 317 ЦПК\~України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для державної реєстрації смерті чоловіка в органах державної реєстрації актів цивільного стану, отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку та допомоги на поховання. На підставі викладеного, з урахуванням того, що заінтересовані особи Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не надали заперечень проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті, і заява не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зазначеної заяви про встановлення факту смерті [PERSON], тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявниці отримати свідоцтво про смерть.

Outcome: approved