Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошових коштів, у якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаправлені рекомендованою кореспонденцію до Державної прикордонної служби України постанови державного виконавця від 14.05.2018 про скасування тимчасового обмеження боржника у прав виїзду за межі України; стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 6127,00грн., моральну шкоду в розмірі 30 000,00грн., судовий збір в розмірі 1537,00грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.05.2019 року позивач направлявся у туристичну поїздку у країну Єгипет. В міжнародному пункті пропуску повітряного сполучення аеропорту «Бориспіль» позивачу відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України. Підставою стала наявна інформація в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу відповідно до постанови Оболонського РВ ДВС м. Києва від 22.02.2018 р. у виконавчому провадженні № 55676709, тимчасово обмежено у праві виїзду з України. Позивачу на той час не було відомо з яких причин він не можуть поїхати у заплановано раніше подорож за кордон. Прикордонниками було знято з авіарейсу та заборонено позивачу вилітати за кордон до з`ясування обставин. З отриманої інформації після заборони на виїзд позивачем встановлено, що він не значиться в реєстрі боржників платників аліментів. Ним сплачено усі борги по аліментах ніяких заборон не має. 14.05.2018р. державним виконавцем винесено постанову про скасування заходів примусового виконання, якою боржника вилучено з реєстру боржників та постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України. Однаку державним виконавцем не направлено до автоматизованої системи бази даних Держприкордонної служби для опрацювання даної постанови, а ті в свою чергу, не вилучили з бази даних інформацію про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у зв`язку погашення заборгованості по сплаті аліментів в повному обсязі. Вказане свідчить на бездіяльність державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, який не направив до Держприкордонної служби постанову від 14.05.2018р., в зв`язку з чим, [PERSON] не вилучили з бази даних. Таким чином, в результаті протиправних дій відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду на загальну суму 6127,00грн., яка у відповідності до ст.ст. 1166, 1173 ЦК України підлягає стягненню з Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку. Окрім цього, в результаті неправомірних дій відповідача, позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 30 000 грн. Зазначена шкода полягає у пережитому позивачем стресі, моральних стражданнях, коли позивач не зміг здійснити заплановану поїздку за кордон. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. До судового засідання надали відзив відповідно до якого позовні вимоги не визнають, оскільки у даному випадку вони жодних прав та інтересів позивача не порушили, не вступали у правовідносини з позивачем і жодної шкоди позивачеві не завдали. Також зазначають, що визначаючи розмір матеріальної шкоди не зрозуміло якою методикою позивач її вираховував у зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволено. Вважають, що позивач не надав ні одного обґрунтованого факту завдання моральної шкоди йому зі сторони відповідачів. Виходячи з відсутності належних доказів щодо заподіяння позивачу шкоди за невизначений проміжок часу та не доведення протиправної поведінки вважає, що не зобов`язаний здійснювати її відшкодування. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.01.2018року державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55676709 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання матері дитини в сумі 1000,00грн. щомісячно, починаючи з 24.03.2017 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] років. Під час примусового виконання рішення суду державним виконавцем було вжито ряд заходів: постановами від 22.02.2018р. арештовано майно, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України;тимчасово обмежено у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, тимчасово обмежено у праві керування транспортними засобами; тимчасово обмежене у праві полювання. 14.05.2018р. у зв`язку з погашенням заборгованості позивачем в повному обсязі відповідачем винесено постанови : про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду позивача за кордон; скасування тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобами; про скасування тимчасового обмеження у прав полювання. 12.06.2018року відповідачем винесено постанова про закінчення виконавчого провадження № 55676709 у зв`язку із закінченням строку для даного виду стягнення. 13.05.2019 року позивач направлявся у туристичну поїздку у країну Єгипет. В міжнародному пункті пропуску повітряного сполучення аеропорту «Бориспіль» позивачу відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України. Підставою стала наявна інформація в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу відповідно до постанови Оболонського РВ ДВС м. Києва від 22.02.2018 р. у виконавчому провадженні № 55676709, тимчасово обмежено у праві виїзду з України. Однаку державним виконавцем не направлено до автоматизованої системи бази даних Держприкордонної служби для опрацювання даної постанови, а ті в свою чергу, не вилучили з бази даних інформацію про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у зв`язку погашення заборгованості по сплаті аліментів в повному обсязі. Вказане свідчить на бездіяльність державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, який не направив до Держприкордонної служби постанову від 14.05.2018р., в зв`язку з чим, [PERSON] не вилучили з бази даних. Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну (п. 2 ч. 1 ст. Закону України «Про прикордонний контроль»). За умовами ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Таким чином, станом на 13.05.2019 року в базі даних Державної прикордонної служби України були наявні відомості про те, що [PERSON] тимчасово обмежено у праві виїзду з України. Як вбачається з копії реєстрів направлення рекомендованих листів № 225 від 13.06.2018 Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на адресу Державної прикордонної служби України головного центру обробки спеціальної інформації направив копію постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. У відповідності до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. П. 8 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачені відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди як способи захисту цивільних прав та інтересів. За умовами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) . Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). З наведених вимог закону вбачається, що шкода, яка завдана фізичній особі незаконною дією чи бездіяльністю органу державної влади та їх посадових осіб відшкодовується саме державою незалежно від вини цих органів. Крім того, як вказано у постанові Верховного суду України від 08.11.2017 року у справі № 6-99цс17, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-3139цс16: «Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. В зазначеній категорії справ відповідачем може бути лише держава, а не органи, які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції». При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1173, 1173ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою в деліктних правовідносинах. Позивач вважає, що внаслідок бездіяльності державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, які не направили постанову від 14.05.2018р., позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону України, чим завдано позивачу матеріальну та моральну шкоду, яка у відповідності до ст.ст. 1166, 1174 ЦК України підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. За туристичні послуги на підставі Договору на туристичне обслуговування №26/04 від 26.04.2019 року позивач поніс витрати у сумі 14000,00 грн. (а.с. 25). Однак стягнути просить суму матеріальної шкоди в розмірі 6127,00грн. при цьому не надавши жодного розрахунку даної шкоди. У відповідності до п. 5 та п. 6 Розділу ІV Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, який затверджено Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України 30.01.2018 № 256/5/65 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 лютого 2018 р. за № 133/31585, інформацію про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає (знімає з контролю) з бази даних у разі винесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Після реєстрації в Системі документа, на підставі якого здійснюється вилучення інформації з бази даних, та супровідного листа на адресу уповноваженого органу Держприкордонслужби з використанням кваліфікованого електронного підпису зазначена інформація передається виконавцем за допомогою Системи до бази даних уповноваженого органу Держприкордонслужби для опрацювання. Уповноважений орган Держприкордонслужби після розгляду документів, зазначених у пунктах 4, 5 цього розділу, приймає їх до виконання та вилучає інформацію про особу з бази даних або обґрунтовано відмовляє у прийнятті до виконання не пізніше трьох робочих днів. Доказів про не направлення державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві для опрацювання уповноваженим органом Держприкордонслужби постанови про скасування заходів примусового виконання матеріали справи не містять. Вказана обставина унеможливлює суд прийти до висновку, що бездіяльність Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, призвело до відмови позивачу 13.05.2019 року у перетинанні державного кордону України, чим завдано йому матеріальну та моральну шкоду. Інших доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). В даному випадку позивач не довів незаконність дій відповідача , які спричинили моральну шкоду, причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази неправомірності дій відповідача, позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягає задоволенню. У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні даного позову, підстави стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed