Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 29 квітня 2020 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором б/н від 14 червня 2012 року у розмірі 11 887,01 грн., та судові витрати в розмірі 2102 грн. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 14 червня 2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», а в подальшому - «АТ КБ «Приватбанк») із метою отримання банківських послуг і отримав кредит у розмірі 6 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписом заяви позичальник [PERSON] погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі та надав [PERSON] кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав і не повернув грошові кошти вчасно. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем першої черги після його смерті є [PERSON] , яка на час смерті [PERSON] проживала разом з ним, що підтверджується копією паспортів позичальника [PERSON] та відповідача [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням умов договору б/н від 14 червня 2012 року утворилась заборгованість, яка станом на 10 листопада 2019 рік становить 11 887,01 грн., з яких: 11 887,01 заборгованість за простроченим тілом кредита. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача як спадкоємця позичальника заборгованість у розмірі 11 887, 01 грн., а також судові витрати у розмірі 2 102 грн. (а.с. 1-5) Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 29 квітня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.55). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.56). До суду 29 травня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів (а.с.57). Ухвалою судді від 29 травня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.58-59). 07 липня 2020 року ухвалою суду задоволено клопотання про витребування з Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] станом на 30 травня 2017 року та витребувати з Першої дніпровської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . (62-63) 29 липня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 88-89) Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Савіхіна А.М. надала до суду клопотання, у якому просила задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, просила слухати справу за її відсутності (а.с. 51). Відповідач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволення позовних вимог просила відмовити. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 червня 2012 року року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого останній отримавла кредит у розмірі 6 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 13) Свої зобов`язання позивач виконав цілком і в обумовлений у договорі термін. [PERSON] свої зобов`язання в установлені терміни не виконував, допускаючи прострочення платежів, у зв`язку з чим станом на 10 листопада 2019 року має заборгованість у розмірі 11 887,01 грн. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 червня 2017 року серії [NUMBER] (а.с.34). Як вказано позивачем у позові, спадкоємець - відповідач по справі, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією їх паспортів, в яких зазначено, що місцем їх реєстрації є - [ADDRESS] (а.с.31-33). 03 жовтня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з претензією кредитора за кредитним договором б/н від 02 вересня 2014 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (а.с.38). Однак до позовної заяви додає кредитний договір (заявку) підписаний [PERSON] б/н від 14 червня 2012 року та просить стягнути з відповідача суму заборгованості саме за цим договором, а не за кредитним договором б/н від 02 вересня 2014 року (а.с.12). 04 листопада 2017 року Першою дніпровською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , до матеріалів якої долучена претензія кредитора - ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 11 887,01 грн. (а.с. 72-85). 09 вересня 2019 року [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги на суму 11 887, 01 грн. за кредитним договором б/н від 02 вересня 2014 року, однак вимоги пред`явлено за договором б/н від 14 червня 2012 року (а.с. 40). Згідно довідки № 6196 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб за адреслю [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] (а.с. 93). Відповідно до акта від 02 жовтня 2020 року посвідченого керівником компанії «Перспектива - Дніпро» [PERSON] з 1998 року по день його смерті [INFO] не мешкав за адресою: [ADDRESS] (а.с.99). Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України. Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Разом з тим суд враховує наступне. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» несплаченої за життя спадкодавцем суми заборгованості по кредиту за договором б/н від 14 червня 2012 року у розмірі 11 887,01 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо в позові відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed