Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

У червні 2019 року представник позивача звернулася до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги наступним. Позовна заява мотивована тим, що 01.08.2007 між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений договір іпотеки № 02-10/2709, відповідно до умов якого позивачем передано в іпотеку трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Іпотекою було забезпечено виконання грошових зобов`язань за Договором кредиту №10-29/3898 від 01.08.2007. 22.01.2019 державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Гусейном Азізом огли було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 45217443 від 25.01.2019, відповідно до умов якого права власності на дану квартиру перейшло до АТ «Укрсоцбанк». Позивач вважає вказану дію незаконною і протиправною, оскільки у даній квартирі зареєстровано місце проживання малолітньої онуки позивача [PERSON] , 09.06.2006 року, однак згоди органу опіки і піклування на відчуження майна отримано не було. Крім того, вартість предмету іпотеки не була погоджена з іпотекодавцем і не відповідає середній ціні. Розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає дійсності, є спірним, а тому питання про її розмір мало б бути вирішено на підставі рішення суду. Також вказує на відсутність укладеного з відповідачем договору про задоволення вимог іпотекодержателя, те, що їй не було направлено повідомлення про порушення зобов`язання, і те, що спірна квартира не може бути відчужена у відповідності до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Просить суд з цих підстав визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» Алієва Гусейна Азіза огли щодо реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк», яка була здійснена 22.01.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за номером запису про право власності: 30007551, визнати незаконним рішення, щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк» та здійсненні 22.01.2019 року запису про право власності № 30007551 та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» Алієва Гусейна Азіза огли, індексним номер 45217443 від 25.01.2019 року про реєстрацію права власності за Акціонерним Товариством «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника, причини неявки відповідача (державного реєстратора) суду не відомі. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності вказаних осіб. Заслухавши учасників справи, дослідивши її матеріали, судом встановлено наступне. 01.08.2007 між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений договір іпотеки № 02-10/2709, відповідно до умов якого позивачем передано в іпотеку трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Іпотекою було забезпечено виконання грошових зобов`язань за Договором кредиту №10-29/3898 від 01.08.2007. 22.01.2019 державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Гусейном Азізом огли було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 45217443 від 25.01.2019, відповідно до умов якого права власності на дану квартиру перейшло до АТ «Укрсоцбанк». Як зазначено у даних Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно, таке рішення було прийнято на підставі: доказ вручення повідомлення б/н, виданий 23.11.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк», повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового регулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, серія та №: К/И/УСБ/Б, виданого 10.11.2018 АТ «Укрсоцбанк», Договір кредиту №10-29/3898 від 01.08.2007та Договору іпотеки №02-10/2709 від 01.08.2007. Судом отримано копії матеріалів реєстраційної справи №1750686780000, згідно даних якої 22.01.2019 представник АТ «Укрсоцбанк» звернувся до державного реєстратора Алієва Г.А.огли з заявою про реєстрацію виникнення права власності, до якої було додано копію Договору іпотеки №02-10/2709 від 01.08.2007, Договору кредиту №10-29/3898 від 01.08.2007, довіреності на представника, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання №К/И/УСБ/Б від 10.11.2018. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Судом встановлено, що реєстрація права власності на спірну квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» відбулася на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки) та відповідного застереження в іпотечному договорі. Як вже зазначалося вище, у пункті Підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». З наведено слідує, що реалізація предмета іпотеки повинна проводитися на підставі договору іпотеки з дотриманням положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку. Проте, відповідачем не надано суду належних доказів направлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення кредитного зобов`язання, не спростовано під час розгляду даної справи твердження позивача про те, що письмової вимоги банку про усунення порушень кредитного зобов`язання вона не отримувала. Копі я вимоги, що наявна в матеріалах справи та зворотнє повідомлення не містять додаткових доказів щодо того, що 23.11.2018 позивачем отримано саме повідомлення №К/И/УСБ/Б від 10.11.2108 з аналогічним змістом. Крім того слід зазначити, що умовами іпотечного договору, укладеного між сторонами, визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Діючою на час укладення іпотечного договору редакцією ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачалася можливість реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, виключно на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тобто, діюча на час укладення іпотечного договору редакція ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачала передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань на підставі застереження в іпотечному договорі. Натомість, окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який би передбачав передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , в рахунок виконання основного зобов`язання між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» не укладалося. Проте, підставою виникнення права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру, згідно інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від, є саме договір іпотеки, №02-10/2709 від 01.08.2007 Відтак суд приходить до висновку про те, що державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ «Укрсоцбанк» проведена з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасову заборону на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Таким чином, враховуючи що квартира [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки, передана банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, використовується позивачем як місце постійного проживання її та членів її сім`ї, загальна площа квартири становить 62,2 кв. м, на неї не можливо звернути стягнення у відповідності до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» . За наслідками прийнятого державним реєстратором Алієвим Г.А.огли оскаржуваного рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк». Такі висновки узгоджуються із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» Алієва Гусейна Азіза огли щодо реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк», яка була здійснена 22.01.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за номером запису про право власності: 30007551, визнати незаконним рішення, щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк» та здійсненні 22.01.2019 року запису про право власності № 30007551 та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» Алієва Гусейна Азіза огли, індексним номер 45217443 від 25.01.2019 року про реєстрацію права власності за Акціонерним Товариством «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідачів АТ «Альфа-Банк» та державного реєстратора Алієва Г.А. у дольовому порядку на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн., з кожного по 384,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved