Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд на непідконтрольну Україні територію неповнолітньої дитини без згоди батька. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона з відповідачем мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO]. З моменту народження донька проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні, відповідач ніколи не проявляв турботи до дитини, участі у її вихованні не приймав, матеріально не допомагав, не бачився та не спілкувався з дитиною з власної ініціативи понад шість років. 20.06.2013 року вона уклала шлюб з [PERSON], під час шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Влітку 2014 року внаслідок загострення ситуації у м. Донецьку, проведення антитерористичної операції вона разом з сімєю переїхали до м. Харкова, де проживає на сьогоднішній день. [PERSON] навчається у Харківський гімназії № 152 у 9Б класі. з 2012 року вона не бачила та не спілкувалася з відповідачем, де він в теперішній час перебуває їй невідомо. На сьогоднішній день у них постала нагода в червні-липні 2016 року поїхати додому у м. Донецьк, провідати родичів, взяти речі, що залишились, загального моніторі гну стану належного їх родині нерухомого майна, тощо. Їй з чоловіком отримані дозволи на вїзд до зони АТО, в її дозволі вписані її діти. Отримати дозвіл від відповідача на перетин кордону або лінії зіткнення непідконтрольної Україні території вона не має можливості, оскільки з ним втрачений зв'язок. Вказаний дозвіл їй потрібно для відвідування дому та близьких родичів, залишити доньку у м. Харкові вона не має можливості, оскільки ані близьких, ані рідних, з ким можна її залишити у м. Харкові вона немає. Просить надати дозвіл [PERSON] на вїзд/виїзд на тимчасово непідконтрольну Україні територію у м. Донецьк у супроводі матері [PERSON] без супроводу батька [PERSON], для відвідування дому та близьких, починаючи з дня винесення судом рішення та на строк до 14 грудня 2016 року (до досягнення 16-річного віку). Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, надали заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позову наполягають. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5 ). [PERSON] зареєстрована разом з матір'ю за адресою: м. Донецьк, вул. Георгія Димитрова, 167/2, та фактично проживають за адресою : м. Харків, шосе Комсомольське, 10/182, як переміщені особи з тимчасово окупованої території України (а.с. ) У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено\~Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,\~який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.п.1,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Аналіз зазначених положень зобов'язує суд при вирішенні питання про надання дозволу на виїзд дитини без згоди одного з батьків зясувати державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строк та мету виїзду. В той же час, суд приходить до висновку, що діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема,\~ст.155 СК України\~визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися, на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Вирішуючи питання щодо можливості надання неповнолітній дитині сторін дозволу\~на виїзд до зони АТО у м. Донецьк суд виходив з наступного. У відповідності доч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 р. /ратифікована\~постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ/, яка є частиною національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За приписами Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7\~ст.7 СК). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.8\~ст.7 СК). Тобто наведене законодавство презумує пріоритет інтересів дитини в здійсненні усіх дій щодо неї. Суд вважає, що позивачкою при порушенні питання надання дозволу її дитині на виїзд до зони АТО в м. Донецьк, не враховано наявну небезпеку такого виїзду для дитини, яка обумовлена збройним протистоянням на цій території, нестабільною ситуацією, яку неможливо прогнозувати та за якою неможливо уникнути ризиків небезпеки для життя та здоровя дитини. Позивачкою не зазначені обґрунтовані обставини про нагальність потреби такого виїзду та докази на підтвердження цих обставин. При цьому суд зауважує, що через неконтрольованість території, на виїзд до якої просить дозволу для своєї дитини позивачка, не існує механізму забезпечення державою Україна прав дитини на цій території та повернення дитини з цієї території. За наведених підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed