Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

В 2016 році позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, згідно якого просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS], загальною площею 102,1 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 65/100 частин житлового будинку №30 по вул. Чуднівській у м.Бердичеві належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] Дорофеєвні, на підставі договору дарування від 19.06.1970 року, посвідченого Бердичівської державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в Бердичівському МБТІ у реєстровій книзі за №30. Позивач та відповідач є племінниками [PERSON] Власники вищевказаної спірної нерухомості, раніше 1 раз на 5-6 років приїздили у місто Бердичів до рідних, наразі вони в Бердичів не приїжджають, їх місце проживання позивачу та його родичам не відоме. Батько позивача листувався з [PERSON], проте він є людиною похилого віку і дізнатись у нього адресу проживання [PERSON] неможливо. Приблизно в 1985 році [PERSON] повідомив відповідачу, що він із дружиною у якості подарунка на весілля, передають відповідачу частку зазначеного будинку - квартиру №2. У 1986 році відповідач здійснив добудову до спірної нерухомості площею 32,2 кв.м. У спірній нерухомості відповідач проживав з 1986 по 2005 рік, а позивач проживав приблизно із 2004 року. Після того, як відповідач переїхав проживати у власний будинок, він повідомив позивачу, що квартира буде позивача, адже дядько подарував квартиру йому, а він дарує її позивачу. Відповідач стверджував, що формальності щодо переоформлення квартири вони з позивачем владнають згодом. Позивач здійснив капітальний ремонт в спірній нерухомості, сплачував за комунальні послуги та вважав себе власником спірної нерухомості. Позивач має намір приватизувати земельну ділянку на якій розташований будинок, зареєструватися у ньому та зареєструвати членів своєї сімї, але не може це зробити оскільки в нього та відповідача відсутні правовстановлюючі документи на спірну нерухомість. Позивач вважає, що добросовісно володіє будинком, який належить дядькові та його дружині, і продовжує відкрито та безперервно володіти ним. В судове засідання позивач та його представник [PERSON], відповідач, третя особа та її представник не з'явились. Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідач подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи [PERSON] подала суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову заперечує за безпідставністю. В звязку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Дослідивши обставини та докази справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 65/200 ід. частин житлового будинку №30 по вул.Чуднівській у м. Бердичеві Житомирської області належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.04.2017 року та довідкою КП «Бердичівського МБТІ» від 02.06.2016 року. Матеріалами справи підтверджується, що в житловому будинку №30 по вул. Чуднівській у м. Бердичеві Житомирської обл. квартири №2 немає, вищевказаний будинок перебуває у спільній частковій власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України у п.11 постанови №5 „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових порав" від 07.02.2014р., враховуючи положення\~статей 335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі. Проте, позивач не заявив в суді клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення [PERSON] та [PERSON] в якості співвідповідачів. З паспорта позивача вбачається, що з 28.03.2001 року по теперішній час він зареєстрований за адресою: [INFO]. З технічного паспорта на житловий будинок №30 по вул.Чуднівській у м. Бердичеві Житомирської області від 31.08.2015 року вбачається, що замовником технічної інвентаризації є [PERSON]. У відповідності довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.04.2017 року, загальна площа житлового будинку становить 162,6 кв.м., а житлова 103,8 кв.м., а відповідно з довідкою КП «Бердичівського МБТІ» від 02.06.2016 року, загальна площа житлового будинку становить 183,7 кв.м., а житлова 101,3 кв.м. Самочинного будівництва не виявлено. Позивач зазначає в позові, що здійснив капітальний ремонт в спірній нерухомості, сплачував за комунальні послуги та вважав себе власником спірної нерухомості. Однак, доказів на підтвердження цих обставин (чеки, квитанції, покази свідків, довідки, акти, листи тощо) позивач суду не надав. 01.12.2010 року Бердичівський РЕМ ПАТ «ЕК «Житомиробленерго» склав акт №050096 про те, що споживач особового рахунку №5.3.138 - [PERSON], порушив правила користування електричною енергією, шляхом заземлення нульового дроту. Вказаний акт складений в присутності позивача. Квитанції від 01.12.2010 року про оплату за постачання електричної енергії за адресою: м.Бердичів, вул.Чуднівська, 30, містять відомості про платника - [PERSON], а не позивача. У відповідності з довідкою та квитанцією Бердичівського РЕМ ПАТ «ЕК «Житомиробленерго» за березень квітень 2017 року, особовий рахунок на електроенергію за адресою: м.Бердичів, вул.Чуднівська, 30, відкрито на імя [PERSON], який станом на квітень 2017 року має борг за електропостачання в сумі 757,53 грн. Договір №5.3.138 від 01.07.2014 року, укладений між позивачем та Бердичівським РЕМ ПАТ «ЕК «Житомиробленерго» не підтверджує факт отримання, використання позивачем електричної енергії в спірній нерухомості та оплати за неї, оскільки особовий рахунок відкритий на імя [PERSON] і в квитанція про оплату зазначений також він. Таким чином, позивач не надав доказів того, що протягом десяти років, він добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном. З позову вбачається, що позивачу було достовірно відомо про те, що власником спірної нерухомості є [PERSON] та його дружина, з якими у позивача не було жодних домовленостей відносно спірної нерухомості. Також, позивачу було відомо, що у відповідача відсутні правовстановлюючі документи на спірну нерухомість, а тому він не може переоформити цю нерухомість на позивача. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 321 ЦК України\~визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У\~Цивільному кодексі Українини бувальна давність розглядається, як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Відповідно до ч.1\~ст.344 ЦК України,\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим\~майном\~і продовжує відкрито, безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти років або\~рухомим майном\~- протягом п'яти років, набуває\~право власності\~на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а також обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Крім того, володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним,та безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна протягом 10 років, а для рухомого майна - 5 років). Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України у п.9, 13 постанови №5 „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових порав" від 07.02.2014\~р., відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Частиною 4\~\~ст.174 ЦПК України\~\~визначено, що\~\~у разі визнання\~\~відповідачем позову суд\~\~за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки визнання права власності на спірну нерухомість суперечить вимогам закону. Згідно з ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, судові витрати слід залишити без відшкодування.

Outcome: dismissed