Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

01.10.2008 між Закритим акціонерним товариством «ОТП [PERSON]», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП [PERSON]», та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №ML-311/186/2008, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 40000 доларів США з кінцевим терміном повернення 02.10.2023, виходячи з 366 календарних днів у році, зі сплатою відсотків в розмірі: фіксований 5,99 % річних + FIDR (Т. 1 а.с.4-12). У пункті 6 зазначеного вище кредитного договору погоджено, що інші істотні умови цього договору викладені в Частині №2, яка є невідємною частиною цього договору. Пунктом 1.9.1 Частини №2 зазначеного вище кредитного договору встановлено, зокрема, що незважаючи на інші положення цього [PERSON] має право вимагати дострокового виконання Боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем своїх Боргових та інших зобовязань за цим [PERSON] (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3 та ст.3 цього [PERSON]) (а.с. 5-12). За змістом пункту 1.11.1 Частини №2 кредитного договору №ML-311/186/2008 від 01.10.2008, усі платежі для повернення суми Кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту в строки та умовах, встановлених цим договором. Згідно п. 7.4 Частини №2 кредитного договору №ML-311/186/2008 від 01.10.2008, детальний розпис сукупної вартості кредиту визначається банком в додатках до цього договору. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором №ML-311/186/2008 від 01.10.2008, надавши [PERSON] грошові кошти у розмірі 40000,00 доларів США, що підтверджується валютним меморіальним ордером №3 від 01.10.2008 ( Т. 2 а.с. 55). Судом також встановлено, що між ЗАТ «ОТП [PERSON]» (ПАТ «ОТП [PERSON]»), та [PERSON] укладено додатковий договір №1 від 05.05.2009 до кредитного договору №ML-311/186/2008 від 01.10.2008, відповідно до якого, зокрема, внесено зміни щодо розрахунку процентної ставки, викладено в новій редакції графік платежів, доповнено кредитний договір змінами щодо зміни процентної ставки, у випадку порушення позичальником зобовязань (Т. 1 а.с. 106-107, 108-115). Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №ML-311/186/2008 від 01.10.2008, цього ж дня між ЗАТ «ОТП [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ОТП [PERSON]», та [PERSON] (поручитель) укладено договір поруки №SR-311/186/2008/1 та між ЗАТ «ОТП [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ОТП [PERSON]», та [PERSON] (поручитель) укладено договір поруки №SR-311/186/2008/2 (Т. 1 а.с. 14, 15). За умовами яких останні взяли на себе зобов'язання відповідати перед ЗАТ «ОТП [PERSON]» за зобов'язаннями [PERSON] щодо погашення кредитної заборгованості в повному обсязі цих зобов'язань, як солідарні із позичальником боржники. Пунктом 2.1. вказаних вище договорів поруки передбачено, що порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо: 1) повернення основної суми кредиту, наданого боржнику; боржник зобов'язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше "02" жовтня 2023 року. Сума отриманого кредиту може скласти 40000 дол. США; 2) сплата відсотків за користування кредитом; Боржник зобов'язаний сплатити відсотки за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з Кредитним [PERSON], в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в Кредитному договорі; відсотки сплачуються щомісяця; якщо дата повернення нарахованих відсотків припадає на не банківський день платежі здійснюються Боржником в банківський день, наступний за таким не банківським днем, але не пізніше передостаннього дня поточного місяця; при повному поверненні кредиту, відсотки сплачуються одночасно з поверненням; відсотки на прострочений кредит сплачуються одночасно з поверненням кредиту; 3) сплата пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту. Відповідно до п. 2.2. договорів поруки №SR-311/186/2008/1 та №SR-311/186/2008/2 від 01.10.2008 на дату укладення цього [PERSON] розмір боргових зобов'язань, забезпечених порукою, становить 40000 дол. США; порукою забезпечені боргові зобов'язання в разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1. цього договору. Пунктами 4.1 та 4.2 зазначених вище договорів поруки погоджено, що він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором; відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань в повному обсязі. Згідно п. 7.2. договорів поруки №SR-311/186/2008/1 та №SR-311/186/2008/2 від 01.10.2008 зміни та доповнення до цього договору вважаються його невідємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими представниками сторін. Також встановлено, що 29.06.2010 між ПАТ «ОТП [PERSON]», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП [PERSON]», та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП [PERSON]» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №ML-311/186/2008 від 01.10.2008, укладеним між ЗАТ «ОТП [PERSON]» та [PERSON] (Т. 2 а.с. 35-41, 42). 05.05.2009 ЗАТ «ОТП [PERSON]» та [PERSON] уклали додатковий договір до кредитного договору №ML-311/186/2008 від 01.10.2008, відповідно до якого внесено зміни щодо розрахунку процентної ставки та викладено в новій редакції графік платежів; було змінено дату остаточного повернення кредиту на 12.03.2012 (Т. 1 а.с.106-115). Згідно пункту 3.3 цей додатковий договір набирає чинності з дня його підписання. Суд звертає увагу, що факт укладення додаткового договору від 05.05.2009 та обовязковість його умов визнаються позивачем, що стверджується, зокрема, змістом уточненого позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який надійшов до суду 26.05.2014 та долучений до матеріалів даної цивільної справи (Т. а.с. 101-105). В звязку\~з неналежним\~виконанням [PERSON]\~умов зазначеного\~вище кредитного\~договору,\~станом на\~18.06.2013\~утворилась заборгованість\~у розмірі\~1598911,89\~грн.,\~що за\~офіційним курсом\~НБУ станом\~на 18.06.2013,\~а саме: залишок заборгованості за кредитом 40000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.06.2013 еквівалентно 319720 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 2394,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.06.2013 еквівалентно 19136,12 грн., заборгованість за пенею 1260055,77 грн. (Т. 1 а.с. 116-117). Судом встановлено, що, до предявлення даного позову, позивач предявив 16.04.2009 досудову вимогу до відповідача [PERSON] (а.с. 22), а 23.09.2009 предявив досудову вимогу до відповідача [PERSON] (Т. 1 а.с.21). Після укладення додаткового договору № 1 від 05.05.2009 до кредитного договору №ML-311/186/2008 від 01.10.2008, позивач предявив досудову вимогу до відповідача [PERSON] (Т. 1 а.с .118) Також судом встановлено, що до предявлення даного позову, позивач не предявляв жодного разу до відповідача [PERSON] вимогу про дострокове виконання грошових зобовязань за вищевказаним кредитним договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Виходячи з викладеного, надавши належну оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши факт укладення вищевказаного кредитного договору та отримання позичальником кредитних коштів в розмірі 40000 доларів США; приймаючи до уваги неналежне виконання умов кредитного договору та наявність непогашеної заборгованості; встановивши факт укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML-311/186/2008 від 01.10.2008, станом на 18.06.2013, в загальному розмірі 338856,12 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 40000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.06.2013 еквівалентно 319720 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 2394,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.06.2013 еквівалентно 19136,12 грн. Розмір зазначеної вище заборгованості підтверджується представленим позивачем розрахунком, який є арифметично правильним, відповідає умовам кредитного договору, з відповідними змінами та доповненнями, та не спростований відповідачем (Т. 1 а.с. 116-117). Згідно із ч. 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). П.п.4.1.1. кредитного договору від 01.10.2008 передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування ними у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожен день прострочки (Т. 1 а.с. 11). За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення права, а до суду він звернувся лише 18.06.2013, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову. Разом з тим, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Оскільки згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по тілу кредиту і процентах позичальника [PERSON] за кредитним договором від 01.10.2008 (Т. 1 а.с. 117), розмір пені за рік до дня пред'явлення позову значно більший від розміру боргового зобов'язання, тому суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до розміру боргового зобовязання у гривнях станом на час пред'явлення позову, а саме стягнути пеню в розмірі 338856 грн., тобто у межах вимог заявлених у суді щодо дати відповідного перерахунку. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року № 6-100цс14. Доводи відповідача [PERSON] про неправильність наданого позивачем розрахунку заборгованості є недоведеними. Власного розрахунку заборгованості відповідачем суду не представлено, клопотань про витребування відповідних доказів судом, зокрема про призначення судової експертизи для встановлення розміру заборгованості за кредитним договором, відповідачем чи його представленим не заявлено. Суд звертає увагу, що наведені вище кредитний договір та додатковий договір до нього недійсними у передбаченому діючим законодавством порядку не визнані, у даній цивільній справі відповідні позовні вимоги не заявлені. Встановлено, що даний позов предявлений до суду 18.06.2013, що підтверджується відбитком штемпеля вхідної кореспонденції суду на позовній заяві (Т. 1 а.с.1). З матеріалів справи видно, що [PERSON] визнавав та періодично виконував умови кредитного договору з моменту його укладення, що підтверджується, зокрема, копією вказаного вище додаткового договору до кредитного договору, а також довідкою про погашення по кредиту в період з 01.11.2010 по 17.06.2013 (Т. 2 а.с. 50-51). Останній платіж за кредитним договором здійснено 17.06.2013, що узгоджується з наданим позивачем розрахунком. Враховуючи викладене, встановивши здійснення відповідачем періодичних оплат заборгованості, відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, вчинення дій щодо визнання боргу, суд дійшов висновку про непорушення позивачем трирічного строку позовної давності. При вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог, які заявлені до поручителів [PERSON] та [PERSON] суд звертає увагу на наступне. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частинами 1, 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012, із змінами та доповненнями, розяснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 червня 2012 року №6-73цс12, від 17 лютого 2016 року №6-3176цс15. Тобто змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови та обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст. 207 ЦК, згода поручителя може бути висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі). Головне, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя. Як видно з матеріалів справи, з укладенням додаткової угоди між банком на позичальником №1 від 05.05.2009 збільшено розмір відсотків за користування кредитом, що потягло збільшення обсягу відповідальності поручителя на що поручителем надано свою згоду при укладенні договору поруки 01.10.2008, оскільки пунктом 2.2 вказаного договору поруки передбачено, що порукою забезпечені боргові зобовязання в разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1 цього договору, зміст якого наведено вище. Разом з тим, додатковим договором від 05.05.2009 (який не узгоджувався з поручителями), змінено дату останнього повернення кредиту на 12.03.2012 (Т. 1 а.с. 106). Суд звертає увагу, що текстом кредитного договору та графіком погашення кредиту, який було погоджено з поручителями [PERSON] та [PERSON], а також текстами самих договорів поруки №SR-311/186/2008/1 та №SR-311/186/2008/2 від 01.10.2008 встановлено дату повернення кредиту - не пізніше 02.10.2023 (Т. 1 а.с. 5, 14, 15). Отже, додатковим договором від 05.05.2009 суттєво, більше ніж на 11 років, скорочено строк повернення кредиту, що суттєво змінило умови кредитного договору в частині строку кредитування, значно збільшило розмір і терміновість платежів та, відповідно, значно збільшило обсяг відповідальності поручителів і погіршило їх майнове становище. Приймаючи до уваги, що, відповідно до змісту договорів поруки №SR-311/186/2008/1 та №SR-311/186/2008/2 від 01.10.2008, поручителі не надавали згоди на збільшення обсягу їх відповідальності у разі зміни строку повернення кредиту, а умови додаткового договору від 05.0.52009 (набрав чинності з дня його підписання) з поручителями не узгоджувались, - суд дійшов висновку про припинення з 05.05.2009 поруки поручителів [PERSON] та [PERSON] за вищевказаним кредитним договором у відповідності до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України. Крім того, ні з вказаного вище часу припинення поруки [PERSON] та [PERSON], ні з дня настання строку виконання основного зобов'язання (02.10.2012) позивачем не предявлено вимогу до поручителів протягом шести місяців (даний позов подано до суду 18.06.2013, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду). Приймаючи до уваги, що представлений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором (станом на 18.06.2013), здійснено з урахуванням умов додаткового договору, яким суттєво, більше ніж на 11 років, змінено строк повернення кредиту; враховуючи відсутність підстав для стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором з урахуванням умов додаткового договору від 05.05.2009 та за період часу після припинення поруки; зважаючи на непредставлення позивачем розрахунку розміру заборгованості, яка сформувалась до часу припинення поруки, без врахування змін, що передбачені умовами додаткового договору від 05.05.2009, враховуючи незаявлення позивачем клопотання про витребування відповідних доказів судом, зокрема, про призначення судової експертизи для встановлення розміру заборгованості, яка сформувалась до припинення поруки (оскільки для здійснення такого розрахунку необхідні спеціальні знання фахівця у відповідній галузі), - суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з поручителів заборгованості, яка розрахована позивачем з урахуванням змін, що внесені додатковим договором від 05.05.2009 та з урахуванням періоду часу після припинення поруки. Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнення заборгованості у встановленому вище розмірі з [PERSON] та про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителів [PERSON] та [PERSON] у звязку з припиненням поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» необхідно стягнути з [PERSON] судові витрати на оплату судового збору в розмірі 3219 грн. (Т. 1 а.с. 1). На підставі ст. 525, 526 , 627, 629, 553, 554, 559, 1054 ЦК України,

Outcome: partial