Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 18 версеня 2006 року в загальній сумі 2 002,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 вересня 2006 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір №002-10035-180906, на умовах якого [PERSON] отримала від банку кредит в сумі 1296,75 грн. із остаточним терміном повернення кредиту та сплати відсотків і комісійних не пізніше 17 вересня 2009 року. Проте, [PERSON] взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 23 січня 2013 року має перед банком прострочену заборгованість в загальній сумі 2 002,60 грн., в тому числі: - заборгованість за сумою кредиту - 1 145,30 грн.; - заборгованість за відсотками - 52,60 грн.; - заборгованість за комісіями - 804,70 грн. Представник позивача справу в позовній заяві просив розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Заочним рішенням суду від 30 квітня 2013 року позовні вимоги Банку задоволено. Ухвалою суду від 10 грудня 2013 року заяву [PERSON] про перегляд вказаного заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Світловодського міськрайсуду від 30 квітня 2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 вересня 2006 року. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила в позовних вимогах Банку відмовити, оскільки вона повністю погасила кредиторську заборгованість за кредитним договором. З підстав ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що що 18 вересня 2006 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 002-10035-180906, на умовах якого [PERSON], що також підтверджується меморіальним ордером № 2371457 від 18 вересня 2006 року та рахунком-фактурою № 667 від 18 вересня 2006 року, отримала від банку кредит в сумі 1 296,75 грн. із остаточним терміном повернення кредиту та сплати відсотків і комісійних не пізніше 17 вересня 2008 року. Отже, вказаним договором визначений строк його дії - 24 місяці. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, у встановлені строки, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст. ст. 549, 610, 611, 1048, 1054 ЦК України, боржник за кредитним договором, повинен повернути суму отриманого кредиту у строк встановлений договором, сплатити встановлені договором відсотки по ньому, а у разі порушення зобов'язання - сплатити штрафні санкції. З наданих до заяви про скасування заочного рішення суду відповідачем [PERSON] копій квитанцій про оплату нею платежів щодо погашення по кредитному договору заборгованості видно, що з листопада 2006 року по серпень 2008 року [PERSON] сплачено Банку по кредитному договору 2020 грн. Отже, [PERSON] взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором виконала, і простроченої заборгованості не має. При цьому, як було встановлено у судовому засіданні, відповідачем кредит був отриманий на споживчі цілі, що слідує із змісту кредитного договору. Строк виконання зобов'язання сплив 17 вересня 2008 року, позивач звернувся до суду із позовом 01 березня 2013 року. Відповідно до вимог ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України строки позовної давності за цим зобов'язанням спливли, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, так як, згідно до положень п. 7, ч. 13, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитору забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5, від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що сплив позовної давності, за позовами про повернення споживчих кредитів, обумовлює обов'язкове застосування судами строків позовної давності незалежно від наявності заяви сторони у спорі, зазначені положення також стосуються і додаткових вимог. Таким чином у задоволенні позову повинно бути відмовлено в зв'язку недоведеністю вимог щодо неповернення споживчого кредиту. Судові витрати повинні бути покладені на позивача.

Outcome: dismissed