Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09.07.2010 року, який рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05.08.2013 року розірвано. Рішення набуло законної сили 04.09.2013 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], на утримання якого з відповідача рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька було стягнуто аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 25.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. У період з квітня по серпень 2014 року у м. Донецьку адміністративні будівлі були захоплені незаконними збройними формуваннями, в тому числі і будівлю Куйбишевського районного суду м. Донецька, була знищена документація і рішення суду було доступне лише у Єдиному державному реєстрі судових рішень, у зв'язку з чим вона не отримала виконавчий лист і рішення суду не виконувалось примусово. Добровільно відповідач не здійснював виплати призначених аліментів. Законом України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» від 01.02.2015 року, було вирішено питання територіальної підсудності справ, розгляд яких розпочато на території проведення АТО, однак не вирішено питання чи можуть видавати інші суди виконавчі листи, якщо рішення було ухвалено судом, який через проведення АТО не виконує свої функції. На сьогоднішній день відповідачем не виконуються зобов'язання по утриманню дитини, а діючий ЦПК України має пряму заборону на звернення з тим самим предметом позову до того ж самого відповідача, отже вона не має юридичної можливості на захист прав своєї дитини шляхом повторного звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина. На теперішній час вона змушена була покинути своє постійне місце проживання у м. Донецьку через бойові дії, переїхала проживати у м. Часів-Яр. Її матеріальний стан значно погіршився, оскільки вона змушена нести додаткові витрати на наймання житла, придбання речей, втратила роботу. Оскільки нормами Сімейного кодексу України передбачено право отримувача аліментів звертатись з позовом про збільшення аліментів присуджених судом, зокрема ст. 192 СК України, просить змінити розмір аліментів стягнутих з відповідача рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 18.04.2014 року з ? частини всіх видів його доходу на 13/50 частин, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття в розмірі 26% від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ці обставини і з'явилися підставами позову. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, про час розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги не визнав. В матеріалах справи мається заперечення відповідача проти пред'явлених позовних вимог про збільшення розміру аліментів, в яких він зазначив, що позивачкою [PERSON] не надано доказів погіршення її матеріального стану, що зазначено нею в обґрунтування заявлених вимог. Крім того він заперечує проти збільшення розміру аліментів, оскільки на теперішній час з 25.04.2015 року він перебуває у шлюбі з [PERSON], яка має дитину [PERSON], [INFO]. [INFO] у них народився спільний син [PERSON]. Крім того наприкінці серпня 2015 року вони з позивачкою домовились, що вона їде до м. Донецька де нібито знайшла роботу, а їх спільний син [PERSON] буде знаходитись у нього і бабусі - його матері [PERSON]. Всі витрати по утриманню дитини з зазначеного часу по теперішній час покладені на нього та його матір. Тому просить відмовити позивачці в позові про зміну розміру аліментів, стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в новому розмірі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням думки сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення бо поліпшення здоров'я когось з них. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. А відповідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування в цивільному процесі не може ґрунтуватись на припущеннях. На підтвердження обґрунтування заявленого позову про збільшення розміру аліментів, що раніше призначені рішенням суду, позивачкою надано копію судового рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 18.04.2014 року з Єдиного державного реєстру судових рішень по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини (а.с.4), яке не може бути належним доказом по справі, оскільки зазначена копія не оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства у загальних судах, що затверджена Наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року №173 "Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ" і не дає можливості ідентифікувати сторони по справі та інші обставини відображені у зазначеному рішенні. Крім того, враховуючи обґрунтування позову позивачкою та її посилання на ст. 192 СК України, нею не надано жодного доказу на підтвердження обставин, зазначених нею в поданій позовній заяві, як на підставу звернення до суду, а саме: наймання житла в м. Часів-Яр, придбання речей замість залишених в м. Донецьку, тяжкий майновий стан та інш. Приймаючи рішення по справі суд враховує, що відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відмовляючи в задоволенні позову про збільшення розміру аліментів, які начеб то призначені раніш за рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька, суд вважає доцільним зазначити, що враховуючи обставини справи, позивачка вправі, у спосіб визначений діючий законодавством, захистити права дитини, а саме, з урахуванням приписів Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, звернутись до належного суду в порядку визначеному розділом ІХ ЦПК України з оформленою заявою про відновлення втраченого судового провадження і тим самим відновити втрачене судове провадження по справі за її позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Outcome: dismissed