Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» на розгляд Мар'їнському районному суду Донецької області пред'явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимоги стягнення з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № б/н від 17.10.2013 року у розмірі 67750,56 гривень, судовий збір у розмірі 1762,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач стверджує, що 17.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № б/н, за умовами якого позивач був зобов'язаний надати відповідачу кредит у розмірі 7000,00 (сім тисяч) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає що, відповідач не виконав своїх зобов'язань з погашення кредиту та сплати відсотків. На момент звернення до суду, на думку позивача, заборгованість відповідача складає 67750,56 гривень. Саме таку суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Ця сума складається з: 6833,46 грн. - заборгованість за кредитом; 53964,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3250,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3202,41 грн. - штраф (процентна складова). Також, позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762,00 гривень (а.с.2-3). 08.02.2018 року ухвалою суду було відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с.42). 12.03.2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява відповідача [PERSON] про захист прав споживачів. Заява обґрунтована наступним. [PERSON] вказує, що 17.10.2013 року вона підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Однак, у розділі визначення бажаного кредитного ліміту по платіжній картці розмір кредитного ліміту нею зазначено не було, як і виду самої кредитної картки. Вказує, що представлена банком анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, виду виданої кредитної картки та її номеру, а витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який також не був підписаний відповідачем не є складовою Умов та Правил надання банківських послуг. Крім того, звертає увагу суду на те, що банком проводилася збільшення процентної ставки з 30, 00 % до 43,20 % в односторонньому порядку, [PERSON] про це повідомлена не була, що порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Зазначає, що нарахування штрафів та пені за кредитом Банком є незаконним, адже настали обставини непереборної сили, а саме воєнні дії, отже вона звільнена від відповідальності. Просить суд визнати кредитний договір, укладений між нею та позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» недійсним (а.с.45-52). 12.03.2018 року ухвалою суду зустрічний позов [PERSON] про захист прав споживачів та первісний позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості були об'єднані в одне провадження та судом ухвалено рішення про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с.53-54). Ухвалою суду від 17.04.2018 року було закрито підготовче судове засідання та справу було призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 59). 18.04.2018 року від позивача ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.60-79), у якому позивач зазначає, що оскільки кредитний договір № б/н, укладений між банком та [PERSON] 17.10.2013 року, тому саме з цієї дати позичальнику було відомо про порушення її прав та з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, отже строк позовної давності сплив 17.10.2016 року. Позивач за первісним позовом просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі та застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Крім того, позивач зазначив, що укладення між сторонами кредитного договору не суперечить чинному законодавству України, при цьому були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов'язків сторін. Банком надано позичальнику всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки позичальнику грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Банком надані всі необхідні докази на підтвердження не виконаних позичальником кредитних зобов'язань. При укладанні договору сторонами були обговорені усі істотні умови. З наданої суду виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», з розрахунку заборгованості та зазначеної виписки про рух коштів видно, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Згідно умов обслуговування банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначені в заяві та в Пам'ятці клієнта, дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Відповідно [PERSON] видано кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня 09.2016. Суд зауважує, що з 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гаренко Н.В. (діючий на підставі довіреності від 03.11.2017) у судове засідання 10.10.2018 року не з'являвся, у прохальній частині позовної заяви зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання 10.10.2018 року не з'явилася, надала через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просила справу розглянути без її участі, з урахуванням доказів, які наявні в матеріалах цивільної справи, зустрічний позов задовольнити, у задоволенні первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на викладене, враховуючи, що від представника позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача надав відзив на зустрічну позовну заяву, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд зауважує, що згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України в редакції чинній з 15.12.2017 року учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, а відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши доводи сторін і надані ними докази, суд приходить до висновків, які наведені нижче. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно статей 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно з положеннями ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання його недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 17.10.2013 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку без зазначення бажаного кредитного ліміту та без зазначення бажаного виду платіжної картки. Суд зауважує, що умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем за первісним позовом не доведено, що саме ці Умови та правили надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 17.10.2013 року. Це положення узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015 року, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при винесення даного рішення. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року (№ 6-38753св13) та від 18 грудня 2013 року (№ 6-40942св13). Із долучених до матеріалів справи Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що останні не містять підпису позичальника [PERSON] (відповідача по справі). Враховуючи відсутність письмового доказу на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, при тому, що ця обставина не може бути доведена іншими доказами, посилання закону на нікчемність кредитного договору, укладеного без додержання письмової форми, а також враховуючи те, що укладення кредитного договору неможливо шляхом вчинення сторонами конклюдентних дій, свідчить про нікчемність кредитного договору № б/н від 17.10.2013 року та не породжує для відповідача [PERSON] обов'язків по відшкодуванню кредитної заборгованості. Надана копія анкети заяви, на яку посилається позивач (а.с.6) підтверджує лише факт укладення між сторонами договору про надання банківських послуг, а не кредитного договору. Надані позивачем решта доказів є похідними від письмового доказу про оформлення кредитного договору і не можуть у відсутність кредитного договору прийматись судом до уваги як належні, достовірні та достатні докази виникнення у відповідача зобовязань перед позивачем по відшкодуванню кредитної заборгованості. Згідно із ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1, 4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При винесенні рішення, суд керується ст. 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог не надав документів, які підтверджували згоду [PERSON] на отримання кредитної лінії за кредитною карткою, даних на паперових носіях про отримання останнім кредитної картки, пам'ятки, тарифів, правил та копії договору, виписку руху по рахунку, позивач не довів свого позову, так як у відповідності до ст. 13, 77,78 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів зазначені в позові обставини. Посилання позивача за первісним позовом на те, що підписання заяви - анкети позичальником є приєднання до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, оскільки заява є невід'ємною частиною кредитного договору та визнання відповідачем факту підписання заяви і отримання кредитної картки, не варте уваги, оскільки із підписаної заяви не вбачається, яку із видів карток [PERSON] виявила бажання отримати та яку в результаті отримала, розмір бажаного кредитного ліміту взагалі не зазначено, яка сума грошових коштів видана та була сплачена відповідачем, також не вказані відсотки по яких здійснюється нарахування заборгованості. Тобто підписана [PERSON] анкета-заява не містить тих істотних умов кредитного договору, з яких було б можливо встановити умови, на яких він укладався. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не доведені позивачем належними та достовірними доказами. В той же час суд зауважує, що відсутність правовідносин Позивача з Відповідачем на підставі кредитного договору не звільняє Відповідача від обов'язку повернути отримані без відповідної правової підстави грошові кошти, в той же час Позивачем не заявлялися позовні вимоги про стягнення безпідставно набутого майна, а суд не може вийти за межі позовних вимог згідно змісту ч. 1 ст. 13 ЦПК України в редакції, що набула чинності з 15.12.2017 року. Отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості оскільки Позивачем не доведено наявність кредитних правовідносин із Відповідачем. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, суд виходить з наступного. В силу норм ст. 215 ЦК України може бути визнано недійсним лише вчинений правочин. Оскільки договір б/н від 17.10.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений з недодержанням письмової форми правочину (не відповідає вимогам закону), то він є нікчемним та не потребує визнання його таким судом, отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним є безпідставними та не підлягають задоволенню. Суд зауважує, що оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] від сплати судового збору звільнена на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи, що судом відмовлено як в первісному, так і в зустрічному позові, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати сторонам не відшкодовуються. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 629, 1048, 1054 ЦК України Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed