Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є батьком двох дітей, які вже є повнолітніми. В свій час, коли діти були неповнолітніми, він сплачував аліменти на користь колишньої дружини на утримання дітей. На сьогодні позивач є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію 1049 грн., хворіє, часто перебуває на лікуванні (що тягне за собою витрати), у зв'язку з чим йому не вистачає коштів на прожиття. Якщо син допомагає по господарству, то донька взагалі не надає ніякої допомоги. За таких обставин він звернувся до суду та просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачки аліменти на своє утримання в розмірі по 600 грн., щомісячно, починаючи з 12.08.2015 року, і до зміни матеріального становища сторін. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додав, що аліменти на утримання дітей сплачував по мірі можливостей. Останній разі бачив доньку в 2004 році. Він не знає, в якому навчальному закладі навчається донька, де вона проживає. Зазначає, що грошові кошти, які отримав як компенсацію за свою частку у праві власності на квартиру, він витратив для повернення боргів. На даний час проживає в будинку батьків, який дістався йому у спадок. Відповідачка не з'явилася в судове засідання. Представник відповідачки - [PERSON] - позов не визнала та пояснила, що донька [PERSON] з дитинства не знала батька. Ще коли дитині було чотири місяці, то позивач забрав дитячу коляску, яку представник використовувала для догляду за дитиною. Дитина боялася батька, бо він їй погрожував. На даний час донька проживає в Італії, шукає роботу. Зважаючи, що позивач не піклувався про дитину, свою доньку, коли вона була неповнолітньою, то вважає, що на даний час він не має права на отримання аліментів з повнолітньої дитини. Тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачки - [PERSON] - позов не визнала та пояснила, що позивач має вищий дохід, ніж визначений законодавством прожитковий мінімум. Позивач ухилявся від виконання батьківських обов'язків: не утримував дитину, не піклувався про неї, не займався вихованням дитини. Враховуючи дані обставини просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є батьком [PERSON], [INFO] Позивач є інвалідом ІІІ групи, згідно до наданої довідки № 1102 від 10.07.2015 року протягом лютого-липня 2015 року отримував пенсію в розмірі 1049 грн. Прожитковий мінімум на 2015 рік встановлювався Законом України "Про Державний бюджет України нa 2015 рік", і для непрацездатних осіб був визначений у розмірі 949 грн. (січень-серпень 2015 року). При прийнятті рішення суд зважає на наступне. Обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків передбачений ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги слід приймати отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Суд зважає, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановленні рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Також слід зважати, що звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України). Отже, станом на час звернення до суду позивач отримував доходи у більшому розмірі, ніж було визначено законодавством для непрацюючих осіб. Позивач не надав суду довідку про отримувану ним пенсію за період з серпня 2015 року по березень 2016 року включно, з метою порівняння розміру отримуваного ним доходу з визначеним розміром прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб згідно до положень Законів України «Про Державний бюджет України нa 2015 рік» та «Про Державний бюджет України нa 2016 рік». Позивач зазначає, що отримувана пенсія витрачається для придбання ліків, а тому він потребує додаткової допомоги. Проте позивач не надав суду належні і допустимі докази на підтвердження розміру грошових сум, які витрачаються ним на лікування. Наявні в матеріалах справи копії епікризів не визначають і не підтверджують вартість лікування. При розгляді справи також було встановлено, що позивач отримав компенсацію за свою частку у праві власності на квартиру, яка склала суму 39 277 грн. (станом на 25.03.2014 року за офіційним курсом долар США/гривна відповідало 3 787, 56 доларів США). В судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду показання про те, що позивач не займався вихованням своєї доньки, не бачився з нею останні 15 років. Аліменти на утримання доньки, як і на утримання свідка, сплачував мізерними сумами. Грошові кошти, отримані позивачем як компенсацію за свою частку у праві власності на квартиру, він поклав на депозит. Також має додаткові доходи, оскільки займається ремонтом автомобілів. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Батьки зобов'язані також піклуватися про фізичний розвиток дитини, який, в свою чергу, тісно пов'язаний зі здоров'ям дитини. Батьки мають сприяти одержанню дитиною належної освіти, прояву нею своїх здібностей, розширенню її світогляду, її самовизначенню щодо сповідання певної релігії або не сповідання ніякої, її зайняттям літературною, художньою, науковою, технічною творчістю. Обов'язки батьків щодо виховання дитини є основними серед всього комплексу батьківських прав та обов'язків, які закріплені сімейним законодавством. В судовому засіданні було встановлено, що позивач ухилявся від виконання батьківських обов'язків з виховання та утримання дитини - відповідачки у справі. Позивач не заперечував, що останній раз бачив доньку в 2004 році. Наразі йому не відомо про те, де донька навчається та де вона проживає. Також він не обізнаний зі станом здоров'я дитини. Він не надавав допомогу на утримання доньки, що зумовило матір дитини звертатися до суду з заявою про стягнення аліментів. За рішенням суду сплата аліментів відбувалася нерегулярно; не в повному розмірі, що був визначений до сплати; утворювалася заборгованість. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України). Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За нормам ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення судові, подавати свої доводи, висловлювати міркування та заперечення (ст. 27 ЦПК України). Доказуванням є діяльність суб'єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Обов'язок з доказування покладається на того, хто звернувся за допомогою до суду. Невиконання обов'язку з доказування для сторін й інших суб'єктів правового спору має матеріально-правові і процесуально-правові наслідки. Позивач не обґрунтував своє звернення до суду; в подальшому не довів, що його права порушені. Суд сприяв тому, щоб позивач подав суду належні і допустимі докази на підтвердження заявлених ним вимог, проте позивач таким право не скористався; в ході розгляду справи не було встановлено, що права позивача порушені, в тому числі відповідачкою. За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення заявленого позову, оскільки він є як безпідставним, так і недоведеним. При розгляді справи не було встановлено, що позивач потребує матеріальної допомоги. Також було встановлено, що позивач ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed