Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

У червні 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи: Дарницький районний відділ Головного управління державної міграційної служби у місті Києві про визнання особи такою, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачі зазначили, що відповідач зареєстрований в [ADDRESS]. Посилаючись на те, що Відповідач не проживає за місцем реєстрації з жовтня 2009 року позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. 25.09.2017 року ухвалою суду було залучено в якості третьої особи Дарницьку РДА в м. Києві., що відображено в журналі судового засідання.( а.с. 27) Адвокат Коваленко Ярослав Олександрович, який діє в інтересах обох позивачів, надав до суду заяву про заочний розгляд справи без участі позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Треті особи в судове засідання не з'явились, Про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та третіх осіб та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 12 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В., зареєстровного в реєстрі за №2978, [PERSON] та [PERSON] набули права приватної власності на квартиру [ADDRESS]. (а. с. 5) Як зазначено у позовній заяві, відповідач, після розірвання шлюбу з дружиною- [PERSON], у спірній квартирі не проживає, а саме з жовтня 2009 року. Адвокатом позивачів були зібрани підписи мешканців та працівників будинку [ADDRESS], які підтверджують факт того, що [PERSON] за даною адресою не проживає та не з"являється. Позивачі, як власники вказаної квартири позбавлені повнею мірою володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а також несуть додаткові витрати, пов"язані з утриманням квартири. Згідно ст. 71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила права користування жилим приміщенням, в разі не проживання в ньому без поважних причин протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. В тому числі, положеннями ч.2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо.) Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved