Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з солідарних боржників. Позов обґрунтовано тим, що 08 травня 2013 р. між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №09/2013-К-Ф за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 270000,00 грн., терміном з 08.05.2013 р. по 07.05.2018 р., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 20,5 % річних. 08 травня 2013 року з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника по кредитному договору №09/2013-К-Ф від 08.05.2013 року, між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №09/2013-П-Ф. Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області 01.09.2014 року у справі №568/1956/14-ц стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 286060,09 грн. Кредитним договором передбачено порядок та умови сплати процентів, нарахованих до дня погашення кредиту або до дня перенесення кредиту (його частини) на рахунки простроченої заборгованості. В разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом, боржник повинен сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки в розмірі 25,5%. У зв`язку з невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за процентами поточну та заборгованість по процентам прострочену за період з 21.12.2013 року по 06.11.2016 у розмірі 168552,80 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 3939,64 грн. Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року позовну заяву в частині позовних вимог до [PERSON] прийнято, відкрито провадження у справі, та вирішено розгляд справи здійснити в порядку спрощеного позовного провадження. В частині позовних вимог до [PERSON] відмовлено, в зв`язку з смертю. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Троцюк В.О. Ухвалою від 14 січня 2021 року справа прийнята до свого провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 08 травня 2013 року між публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №09/2013-К-Ф, відповідно до якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію із загальним лімітом 270000,00 грн. Відповідно до п. 1.4.1. та п. 1.4.2. кредитного договору за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлена у розмірі 20,5 % річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється в розмірі 54,5 % річних. У п. 3.2. кредитного договору зазначено, що плата процентів за користування кредитними коштами передбачено щомісячно, не пізніше 10-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитом (крім останнього місяця користування кредитом) та у день закінчення строку, на який надано кредит виходячи з процентної ставки зазначеної в п.1.4 договору. Згідно п.3.5.1 та п. 3.5.2 кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування нараховуються на залишок строкової заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту, до дня повного погашення заборгованості за кредитом або до дня перенесення кредиту (його частини) на рахунки простроченої заборгованості. Проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором, нараховуються на залишок простроченої заборгованості за кредитом, починаючи з дня зарахування кредиту(його частини) на рахунки простроченої заборгованості до дня повного погашення простроченої заборгованості за кредитом. 08 травня 2013 року між публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] укладено договір поруки №09/2013-П-Ф. Пунктом 1.2 договору поруки зазначено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення зобов`язання за кредитним договором. Заочним рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 01.09.2014 року по справі №568/195614-ц солідарно з [PERSON] та [PERSON] достроково стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №09/2013-К-Ф в розмірі 286090,09 грн.\~Дане рішення суду набрало законної сили та виконане, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 06.09.2017 року по виконанню рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 01.09.2014 в справі №568/1956/14-ц. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №09/2013-К-Ф від 08.05.2013 року, заборгованість [PERSON] по процентах поточна та прострочена за період з 21.12.2013 року по 06.11.2016 року (включно) становить 168552,80 грн., які позивач просить суд стягнути на його користь, оскільки відповідачі свої зобов`язання зі сплати суми боргу за кредитним договором не виконали. Визначаючись щодо встановлених обставин справи та спірних правовідносин, суд керується наступним. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2\~ст.\~1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У кредитному договорі №9/2013-К-Ф від 08.05.2013 року сторони погодили повернення кредиту частинами у строк до 07.05.2018 року, однак у 2013 позивач пред`явив дострокову вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яку задоволено заочним рішенням Радивилівського районного суду РІвненської області від 01 вересня 2014 року.\~Дане рішення суду набрало законної сили. Таким чином, використовуючи своє право згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання основного зобов`язання. Згідно із\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст.598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому, згідно із\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2\~ст. 625 ЦК України). Таким чином, правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України. Крім того, у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою\~статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Таким чином, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі\~статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вказані норми чинного законодавства України, та правові позиції Великої Палати Верховного Суду, а також той факт, що\~ПАТ АБ "Укргазбанк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (процентів) після ухвалення 01.09.2014 року Радивилівським районним судом Рівненської області судового рішення про задоволення вимог кредитора шляхом дострокового стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором №9/2013-К-Ф від 08.05.2013 року, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання, позивач\~втратив право нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом. При цьому, суд зауважує, що банк має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України,\~яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання,\~однак позивачем зазначеної вимоги до суду не заявлено. Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості про процентах за період з 21.12.2013 року по 06.11.2016 року в розмірі 168552,80 грн. є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому відповідно до вимог ст.141ЦПК України\~суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed