Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

ТОВ ОТП «Факторинг Україна» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи: [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: визнати за позивачем право іпотеки на однокімнатну квартиру загальною площею 31,4 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - Квартира) за Договором іпотеки № РМ-SME708/165/1/2008 від 08.05.2008 року; в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № СМ- SME708/165/2008 від 08.05.2008 року в розмірі 7054814,03 грн., з них: заборгованість за Кредитним договором в розмірі 222366,26 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2014 року становить 2709099,26 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 44938,74 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2014 року становить 547460,91 грн., пеня за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 3798223,86 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на Квартиру, за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження». В обґрунтування позову зазначено, що 08.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладений Кредитний договір № СМ- SME708/165/2008, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 220000,00 доларів США строком до 08.05.2018 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у договорі. 08.05.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений Договір іпотеки № РМ-SME708/165/1/2008 від 08.05.2008 року, предметом якого є Квартира. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов Кредитного договору, позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.09.2014 року в справі № 643/10967/13-ц вирішено вимогу про виконання основного зобов`язання. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.09.2014 року задоволено клопотання ліквідатора про включення до складу ліквідаційної маси банкрута майнових активів учасників Повного товариства «Євтушенко і Ко» та включено до ліквідаційної маси банкрута Повного товариства «Євтушенко і Ко» майно учасника ПТ «Євтушенко і Ко» фізичної особи [PERSON] , а саме Квартиру. Отже, іпотечне майно відчужено арбітражним керуючим без згоди іпотекодержавтеля з посиланням на здійснення процедури банкрутства. Постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2015 року у справі № 922/2459/14 ухвала господарського суду Харківської області від 29.09.2014 року та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 року у справі № 922/2459/14 скасовані. Позивачу стало відомо, що на даний час Квартира перебуває у власності відповідача. Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Враховуючи положення ст. 23 зазначеного Закону, позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник відповідача адвокат Волторніст С.І. 13.03.2020 року надав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що на час придбання Квартири відповідачем, були відсутні будь-які обтяження зазначеної Квартири. Також просив застосувати строки позовної давності. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 03.01.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.02.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні 22.06.2021 року позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні 22.06.2021 року заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві. У судове засідання 23.09.2021 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Оскільки в матеріалах справи наявні письмові заяви представників позивача та відповідача, які просили розглядати справу за їх відсутності, а також враховуючи, що вказані особи надали суду свої пояснення по суті спору, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи по суті в судовому засіданні 23.09.2021 року за відсутності представників сторін. Треті особи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріли справи, встановив наступні фактичні обставини. 08.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений Кредитний договір № СМ- SME 708/165/2008, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 220000,00 доларів США на строк до 08.05.2018 року. З метою забезпечення виконання за вказаним вище Кредитним договором, 08.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений Договір іпотеки № РМ-SME708/165/1/2008 від 08.05.2008 року, предметом якого є спірна Квартира. Згідно договору про відступлення права вимоги від 10.12.2010 року, ПАТ «ОТП Банк» відступив позивачу права вимоги за вказаними вище Кредитним договором та Договором іпотеки. Постановою Господарського суду Харківської області від 08.07.2014 року, ухваленою в справі № 922/2459/14, Повне товариство «Євтушнко і Ко» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Згідно ухвали Господарського суду Харківської області від 29.09.2014 року, постановленої у справі № 922/2459/14, Квартиру включено до ліквідаційної маси банкрута Повного товариства «Євтушнко і Ко» та скасовано заборону на Квартиру, накладену у зв`язку із укладенням вказаного вище Договору іпотеки. Зазначені дані підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 130819011 від 13.07.2018 року, згідно якої іпотека Квартири припинена 19.12.2014 року на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 29.09.2014 року, справа № 922/2459/14. В подальшому постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2015 року, ухваленою в справі № 922/2459/14, скасовано вказану вище ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.09.2014 року. Згідно Свідоцтва від 01.10.2014 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевої Н.В., відповідно до ст. 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та на підставі акту про передання права власності на куплене нерухоме майно від 24.09.2014 року і протоколу № 2 про проведення відкритих торгів у формі аукціону, посвідчується, що [PERSON] належить на праві власності Квартира, що раніше належала [PERSON] . В Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.12.2014 року, [PERSON] передав Квартиру у власність відповідачу. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 195489571 від 02.01.2020 року, Квартира належить на праві власності відповідачу, відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні. Таким чином, з досліджених доказів судом встановлено, що Квартира належала [PERSON] та була передана в іпотеку позивачу (як правонаступнику ЗАТ «ОТП Банк) з метою забезпечення зобов`язань щодо повернення кредиту, отриманого [PERSON] . В подальшому на підставі судового рішення, а саме ухвали Господарського суду Харківської області від 29.09.2014 року, Квартира була включена до ліквідаційної маси банкрута-юридичної особи. Крім того, на підставі вказаного судового рішення було припинено обтяження Квартири іпотекою. В межах процедури банкрутства 24.09.2014 року Квартиру було реалізовано у власність [PERSON] . З 19.12.2014 року з Державного реєстру Іпотек вилучений запис про іпотеку 26.12.2014 року [PERSON] продав Квартиру відповідачу. В подальшому, 25.02.2015 року, постановою Вищого господарського суду України скасовано вказану вище ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.09.2014 року. Таким чином, станом на час придбання Квартири відповідачем, запис про іпотеку Квартири був відсутній через її припинення на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано. Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Враховуючи наведене, ключовим питанням в даній справі є питання щодо того, чи є дійсною іпотека Квартири для відповідача, зокрема на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку», з урахуванням того, що станом на час придбання Квартири відповідачем іпотека була припиненою на підставі судового рішення та запис щодо неї був відсутній в Державному реєстрі Іпотек. Вирішуючи вказане питання, суд вважає за необхідне застосувати останні за часом висновки щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 15.06.2021 року в справі № 922/2416/17. У п. 7.22. вказаної постанови зазначено, що за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. При вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. В п. 9.10. постанови вказано, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Суд не вбачає підстав для відступлення від вказаних вище висновків Великої Палати Верховного Суду, які є останніми за часом, під час розгляду даної цивільної справи. Судом встановлено, що станом на час придбання Квартири відповідачем у власність, вказана Квартира була вільна від будь-яких обтяжень та прав інших осіб, оскільки запис про іпотеку був припинений на підставі судового рішення. Таким чином, Квартира була придбана відповідачем вільною від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України суду не надано будь-яких доказів недобросовісності відповідача під час придбання Квартири, в тому числі доказів обізнаності відповідача щодо прав позивача на Квартиру, які можуть випливати з вказаного вище Договору іпотеки. За таких умов, як зазначено Великою Палатою Верховного Суду, право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Оцінюючи інші доводи і аргументи сторін та їх представників, викладені в заявах по суті справи та висловлені під час судового засідання, а також інші надані сторонами докази, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Враховуючи підстави, з яких суд відмовляє в позові, суд не вбачає необхідності надавати оцінку по суті іншим доводам та аргументам представників сторін і наданим ними доказам. Також, оскільки в позові відмовляється по суті, суд не вбачає підстав надавати оцінку доводам відповідача щодо спливу позовної давності.

Outcome: dismissed