Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15.07.2014 року у справі № 641/3361/14-ц зобов'язано стягнути з ТОВ «ВТОРМЕТХАРКІВ» на корись [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 24128,10 грн. Станом на 06.11.2017 року вказане рішення суду не виконано, а на неодноразові звернення позивача до державного виконавця необхідні виконавчі дії не виконуються. Вказаною бездіяльністю державного виконавця, позивачеві спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 100 000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представники відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи містяться заперечення проти позову, в яких зазначив, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала і жодної шкоди не завдала, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями інших суб'єктів. Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.07.2014 року у справі № 641/3361/14-ц стягнуто з ТОВ «ВТОРМЕТХАРКІВ» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 24128,10 грн. На підставі вищевказаного заочного рішення суду 01.10.2014 року Червонозаводським районним судом м.Харкова було видано виконавчий лист. 15.10.2014 року державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було відрито виконавче провадження № 45100346 про стягнення з ТОВ «ВТОРМЕТХАРКІВ» на користь [PERSON] вказаної заборгованості. На даний час рішення суду не виконано. 16.03.2017 року [PERSON] звернувся до начальника Комінтернівського ВДВС м.Харків зі скаргою на невиконання вищевказаного рішення суду. Результатів розгляду вказаної скарги, матеріали справи не містять. Згідно зі ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Оскільки, заявляючи позовні вимоги, позивач посилався на завдання моральної шкоди, яка полягала в погіршенні відносин з оточуючими, загального добробуту сім'ї, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України. Відповідно до ст. 1167 ЦК України підставою для застосування відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. У п. 28 Постанови Вищого спеціалізованого суду України № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014», розяснено, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Також у постанові Верховного суду України від 08.11.2017 року у справі № 761/13921/15-ц зазначено, що з урахуванням положень п.10 ч.2 ст.16, ст.ст.21, 1173 та 1174 ЦК шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій чи бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Проте, в супереч вищезазначених норм, матеріали справи не містять доказів щодо визнання бездіяльності державного виконавця та винесення відповідного процесуального рішення. Надана суду скарга на ім'я начальника Комінтернівського ВДВС м.Харків не є таким достатнім доказом, відомостей про результати її розгляду матеріали справи не містять. В судовому засіданні позивачем було повідомлено, що він не звертався зі скаргами на бездіяльність державного виконавця до суду. Вимоги по визнання бездіяльності державного виконавця Зайцев Ю.В. не заявляв, на питання суду, чому він вважає бездіяльність незаконною, відповів, що звернувся зі скаргою на невиконання рішення суду, але не отримав відповіді, інших доводів не навів. В той же час, не отримання позивачем відповіді на скаргу не свідчить про бездіяльність державного виконання. Більше того, сам факт невиконання рішення суду не свідчить про бездіяльність державного виконавця, а з наданих суду вимог вбачається, що державним виконавцем були здійснені необхідні заходи в рамках вищевказаного виконавчого провадження, направлені на виявлення майна боржника та його зобов'язання виконати рішення суду. Також слід зазначити, що у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди має визначатись судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності та справедливості (ст. 23 ЦК України). В позовній заяві позивач зазначає, що державний виконавець позбавив його гарантованого Конституцією України права на отримання зарплати за свою працю. При цьому, вищевказаним заочним рішенням з ТОВ «ВТОРМЕТХАРКІВ» на користь [PERSON] було стягнуто не заробітну плату, а середній заробіток за час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 24128,10 грн. У вказаному рішенні суду зазначено, що у ТОВ «ВТОРМЕТХАРКІВ» [PERSON] працював два місяці та остаточний розрахунок по заробітній платі з ним було проведено 01.04.2014 року. В судовому засіданні було встановлено, що на сьогоднішній день позивач працює, таким чином його посилання на неможливість забезпечити сім'ю, що спричинює йому моральну шкоду, є необґрунтованим. Таким чином, позивачем не обґрунтовано розмір заявленої до стягнення моральної шкоди. Крім того, її розмір в декілька разів перевищує суму заборгованості ТОВ «ВТОРМЕТХАРКІВ» перед [PERSON] Крім того слід зазначити, що згідно правової позиції Верховного суду України від 08.11.2017 року у справі №761/13921/15-ц у справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування, зокрема, моральної шкоди, заподіяної рішеннями, діями (бездіяльністю) державних виконавців, відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства. Що стосується заперечень представника Державної казначейської служби України з приводу того, що Казначейство не є належним відповідачем по справі, оскільки Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, то відповідно не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших осіб, то слід зазначити наступне. Державна казначейська служба України володіє коштами державного бюджету України та коштами місцевих бюджетів на праві оперативного управління як юридична особа (організація). У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову за його недоведеності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому судові витрати слід віднести на рахунок держави. Таким чином, судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed