Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

В березні 2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» (надалі за текстом - позивач) звернулось до Яготинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач виступає постачальником природного газу для споживачів Київської області на підставі відповідної ліцензії, виданої постановою НКРЕКП від 21.05.2015 року № 1588. Між позивачем та [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) з 17.11.2016 року укладено типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Фактом приєднання споживача - відповідача до умов Типового договору постачання природного газу є направлення від вказаної дати відповідачем підписаної заяви - приєднання. 26.07.2016 р. складено акт про відключення об`єкту від газопостачання, у зв`язку з тим, що за показниками, відповідач не міг спожити 3827 м 3 за місяць, та позивачем було прийнято рішення про проведення нарахування за період 01.11.2015 р. по 26.07.2016 р. із застосуванням ціни на газ, що діяла у відповідний період споживання. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 10.04.2018 року дану цивільну справу направлено за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2018 р. визначено головуючого суддю по справі Гребенюка В.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.05.2018 р. справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. Протокольною ухвалою, із занесенням до протоколу судового засідання - 02.07.2018 р. судом залучено до участі у справі третю особу: [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов не визнав в повному обсязі, пояснюючи це тим, що він з 25.08.2013 року передав в безоплатне 5-ти річне користування своїм житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , який справно сплачував кошти за комунальні послуги. При цьому, повідомив, що в 2015 році було відключення за заборгованість у розмірі 544 гривні, втім, було поновлено газопостачання без будь-яких повідомлень його про це, або орендаря. Мав розмову з представниками позивача, які повідомляли щодо несправності газового лічильника. Третя особа в судові засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомляла, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Оцінюючи кожен доказ окремо та всі докази в їх сукупності, враховуючи положення норм права, які підлягають застосуванню для вирішення встановлених судом правовідносин між сторонами у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У відповідності до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема: верховенство права; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 3 цієї ж статті провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ч. 2 вказаної статті у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Положеннями ч. 1 ст. 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Норми ч. 2 цієї ж статті визначають, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Частиною 4 вказаної статті визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. За приписами ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У ч. 2 вказаної статті встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 цієї ж статті кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу у відповідності до положень ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами викладеними в ч. 2 цієї ж статті збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За приписами ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно ч. 2 ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Норми ч 3 цієї ж статті передбачають що судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наведене суд вирішує справу на підставі тих доказів, які були надані сторонами на підтвердження своїх аргументів, наявності чи відсутності наведених ними в їх письмових заявах обставин, з врахуванням норм процесуального та матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положеннями ч. 2 цієї ж статті визначено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що надані позивачем докази не є достатніми для підтвердження викладених в позові обставин, не доводять наявність заборгованості відповідача, обґрунтованості нарахування позивачем за спожиті послуги із застосуванням цін на газ, що діяли на момент споживання та період, за який таке нарахування відбувалось. Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з газопостачання ТОВ «Київоблгаз збут» з особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Після смерті попереднього власника будинку - [PERSON] , яка здійснювала використання газу та його оплату на підставі показників лічильника, відповідач (спадкоємець померлої) уклав Договір тимчасового проживання від 25.08.2013 р. з третьою особою (а.с. 30), що діяв до 25.08.2018 р. 26.07.2016 року представником Яготинського ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз» майстром ВБГО [PERSON] здійснено відключення газопостачання. Про, що складено відповідний акт (а.с. 12), у якому зафіксовано показник лічильника 00145 куб. м на момент відключення. При цьому, як зазначено в позовній заяві, через те, що такий зависокий показник не міг утворитись за показаннями одного місяця, позивачем було прийнято рішення про проведення нарахування за період 01.11.2015 р. по 26.07.2016 р. із застосуванням ціни на газ, що діяла у відповідний період споживання (а.с. 3). Водночас, позивачем не вказано на підставі якої заборгованості відповідача було прийнято рішення про перерахунок спожитого газу з 01.11.2015 р., тоді як питання відносно спожитого газу відповідачем постало тільки з моменту складання акту про відключення об`єкту (газових приладів). Відповідно до типового договору постачальник зобов`язаний був постачати природний газ споживачу у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитого природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені Договором. Згідно ст. 13 ЗУ «Про ринок природного газу», ст. 22 Правил постачання природного газу, ст. 9 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» споживач газу зобов`язаний: забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг Постачальника згідно з умовами договору. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Водночас, відповідач приєднаний до типового договору з 17.11.2016 р. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. З огляду на те, що актом про відключення від газопостачання абонента від 26.07.2016 року, зафіксовано, що показники лічильника на час відключення становили 00145 куб. м., суд критично ставиться до нарахування позивача за споживання відповідачем газопостачання в період з 01.11.2015 р. по 26.07.2016 р. із застосуванням ціни на газ, що діяла у відповідний період споживання, а також до рахунку абонента № [NUMBER] (а.с. 6), оскільки даний розрахунок не підтверджений доказами, та з наданих матеріалів не вбачається на підставі яких документів його було здійснено. Крім того, розділом 11 Кодексу газорозподільних систем чітко зазначені види порушень, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування. Так, до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать: 1) наявність несанкціонованого газопроводу; 2) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 3) несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу); 4) несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; 5) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); 6) використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу. Даний перелік є вичерпним. Позивачем не зазначено, за який вид порушення безпосередньо відповідачу було змінено режим нарахування об`ємів природного газу. Згідно розділу 11 Кодексу газорозподільних систем визначено, що до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належать: відмова в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу. Встановленим є те, що доступ до газового лічильника представнику ПАТ «Київоблгаз» був наданий, про що свідчить складений 26.07.2016 року акт представником Яготинського ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз» майстром ВБГО [PERSON] Враховуючи вищевикладене, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за спожитий ним природний газ, то суд визнає за необхідне в позові відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed