Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

У вересні 2014\~р. Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі Банк) звернулось з вказаним позовом, у якому просило стягнути на його користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №\~209/ФК-07 від 11.05.2011\~р. у розмірі 167\~127,39\~грн., з яких 150\~184,76\~грн. сума заборгованості за кредитом, 16\~942,63\~грн. сума заборгованості за відсотками. Ухвалою від 09.02.2015\~р. відповідача [PERSON], у зв'язку з його смертю було замінено на правонаступників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.\~с.\~103). У зв'язку з цією заміною відповідача [PERSON] 27.05.2015\~р. подав заяву про заміну позовних вимог, у якій просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №\~209/ФК-07 від 11.05.2011\~р. у розмірі 167\~127,39\~грн. (а.\~с.\~148 149). Ухвалою від 03.06.2015\~р. зазначену заяву було прийнято до розгляду (а.\~с.\~152). [PERSON] та її представник проти задоволення позову заперечили, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у справі №\~6-190цс14 (а.\~с.\~116 118), зазначаючи при цьому, що порука [PERSON] перед [PERSON] за зобов'язаннями [PERSON] за кредитним договором №\~209/ФК-07 припинена, а відтак вимога до неї пред'явлена після закінчення строку, встановленого для її пред'явлення. Крім того, послались на те, що [PERSON] не надано доказів, що він протягом шести місяців від дня, коли дізнався про відкриття спадщини (смерть [PERSON]) пред'явив свої вимоги до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як до спадкоємців, а також на те, що розрахунки заборгованості, надані [PERSON], не відповідають платежам, здійсненим за життя [PERSON] і що Банк не довів, що вартість майна, одержаного у спадщину [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дорівнює або перевищує розмір позовних вимог. Судом з'ясовано, що між [PERSON] (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р. (з додатком 1 Графік платежів) та додаткову угоду від 11.05.2011\~р. до нього , відповідно до умов яких Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 190\~497,44\~грн. на споживчі потреби ([PERSON]) на строк до 10.10.2017\~р. (а.\~с.\~6 7, 8, 9 10). Згідно з умовами кредитного договору №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р. за користування [PERSON] Позичальник сплачує Кредитору проценти у розмірі 10,40% на рік, починаючи з місяця, заступним за місяцем, в якому наданий [PERSON], Позичальник щомісячно перераховує суму коштів, яка включає заборгованість за цим договором, в розмірі та строки, визначені Графіком платежів, наведеним у додатку 1 до цього договору (Платіж), Позичальник зобов'язується щомісяця сплачувати Платежі, виконати своєчасно та в повному обсязі зобов'язання за цим договором, Кредитор має право при порушенні Позичальником зобов'язань, передбачених цим договором, вимагати від Позичальника дострокового повернення Повної суми заборгованості (суми [PERSON], нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат, передбачених цим договором, та можливих штрафних санкцій, належних до плати Позичальником відповідно до умов цього договору (п. 2.2)) за цим договором шляхом надсилання Позичальнику відповідного письмового повідомлення, при цьому зважаючи на статті 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, по зобов'язаннях, строки виконання яких ще не настали, строки вважаються такими, що настали у вказану в повідомленні дату, а Позичальник зобов'язаний в таку дату повернути Кредиторові повну суму заборгованості за цим договором (пункти 2.3, 2.8, 3.1, 5.4). [PERSON] 11.05.2011\~р. отримав від [PERSON] [PERSON], що підтверджується заявою на видачу готівки №\~16504762 від 11.05.2011\~р. та квитанцією №\~18504/94 від 11.05.2011\~р. (а.\~с.\~57, 58). Між тим, зобов'язань з повернення [PERSON] та сплати відсотків за користування [PERSON] за кредитним договором №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р. [PERSON] належним чином не виконував, внаслідок чого в нього станом на 10.07.2014\~р. виникла заборгованість у розмірі 167\~127,39\~грн., яка складається з тіла [PERSON] 150\~184,76\~грн., та відсотків за користування [PERSON] 16\~942,63\~грн., що підтверджується довідкою від 10.07.2014\~р. [PERSON] та розрахунком заборгованості за договором кредиту №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р. станом на 10.07.2014\~р. (а.\~с.\~19, 99). [PERSON] та її представник не подали допустимих доказів, які б спростовували правильність розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р., наведеного у довідці від 10.07.2014\~р. [PERSON] та розрахунку заборгованості за кредитним договором №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р. станом на 10.07.2014\~р. Судом було роз'яснено, що питання з'ясування правильності цих розрахунків потребує спеціальних знань, а тому для його з'ясування є необхідним проведення експертизи, а відтак особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про призначення такої експертизи для з'ясування цього питання. Між тим, [PERSON] та її представник правом заявити клопотання про призначення такої експертизи не скористались. Таким чином суд приходить до висновку, що заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за кредитним договором №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р. станом на 10.07.2014\~р. становить 167\~127,39\~грн. Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статями 525 та 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Між [PERSON] (Кредитор), [PERSON] (Позичальник) та [PERSON] (Поручитель) було укладено договір поруки №\~209/Zфпор-07 від 11.05.2011\~р., відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується перерід Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування [PERSON] а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р. (а. с.\~11 12). Частинами першою та другою статті 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини першої статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Разом з тим, Банк у квітні травні 2013\~р. (точну дату за наявними матеріалами справи встановити неможливо, оскільки відсутній конверт, у якому містилась позовна заява) пред'явив до [PERSON] та [PERSON] позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив стягнути з них солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р. у розмірі 167\~143,22\~грн. (а.\~с.\~110 111). Зі змісту цієї позовної заяви випливає, що Банк звернувся до [PERSON] з вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р., що допускається частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України (якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу), яка підлягає застосуванню, зважаючи на частину другу статті 1054 Цивільного кодексу України (до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.04.2014\~р. у справі №\~274/2626/13-ц вказаний позов було залишено без розгляду (а.\~с.\~115). Згідно з частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України порука, зокрема, припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Верховний Суд України у постанові від 21.01.2015\~р. у справі №\~6-190\~цс14 дійшов до висновку, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Строк поруки у договорі поруки №\~209/Zфпор-07 від 11.05.2011\~р. не встановлено. Враховуючи викладене, суд вважає, що Банк, звернувшись у квітні травні 2013\~р. з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р. у розмірі 167\~143,22\~грн., змінив строк виконання основного зобов'язання (зобов'язання за кредитним договором №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р.), а відтак строк, передбачений частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України, підлягає обрахуванню від цього періоду (квітня травня 2013\~р.). З урахуванням наведеного, порука [PERSON] перед [PERSON] за договором поруки №\~209/Zфпор-07 від 11.05.2011\~р. за зобов'язаннями [PERSON] за кредитним договором кредитним договором №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р. припинилась на підставі частини четвертої статті 519 Цивільного кодексу України у жовтні листопаді 2013\~р. Таким чином, [PERSON] не має як поручитель [PERSON] за договором поруки №\~209/Zфпор-07 від 11.05.2011\~р. зобов'язань перед [PERSON] за кредитним договором №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р. Між тим, [PERSON] 10.06.2013\~р. помер, що підтверджується відомостями від 22.09.2014\~р. адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.07.2013\~р. у справі №\~274/2626/13-ц та іншими матеріалами справи (а.\~с.\~33, 46, 49, 96, 97 98). [PERSON] була дружиною [PERSON] (а.\~с.\~16), а [PERSON] та [PERSON] є його дітьми (а.\~с.\~100, 101), тобто зважаючи на зміст статей 1216, 1223, 1258 та 1261 Цивільного кодексу України, є спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом, оскільки заповіти [PERSON] не складались, що підтверджується листом від 13.01.2015\~р. №\~26/02-14 Бердичівського державної нотаріальної контори (а.\~с.\~96). Частиною першою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами третьою та четвертою статті 1268 встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Як вбачається з відміток у паспортах [PERSON] та [PERSON], останні постійно проживали разом з 30.03.2004\~р. (а.\~с. 16, а.\~с.\~18). Як випливає зі змісту листа від 13.01.2015\~р. №\~26/02-14 Бердичівського державної нотаріальної контори, [PERSON] з заявою про відмову від спадщини [PERSON] не зверталась (а. с.\~96). За таких обставин суд зазначає, що [PERSON], неповнолітня [PERSON] та малолітній [PERSON] прийняли спадщину [PERSON]. Частиною другою статті 1281 Цивільного кодексу України визначено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Вказана норма Цивільного кодексу України [PERSON] дотримана, а саме він звернувся до Бердичівського державної нотаріальної контори з претензією №\~661 від 31.07.2013\~р., що підтверджується листом від 13.01.2015\~р. №\~26/02-14 цієї контори (а.\~с.\~96). Відповідно до частини першої статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Тобто [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці [PERSON] зобов'язана задовольнити вимоги [PERSON], який є кредитором [PERSON] за кредитним договором №\~209/ФКв-07 від 11.05.2011\~р., повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Між тим, [PERSON] не подано доказів, які б вказували, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] одержали у спадщину від [PERSON] будь-яке майно, і що вартість цього майно, якщо воно все ж таки було ними одержано, дорівнює або перевищує розмір позовних вимог (167\~127,39\~грн.). З клопотаннями про витребування доказів щодо наявності у [PERSON] будь-якого майна представник [PERSON] не звертався. Згідно з частиною третьою статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed