Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

01.02.2021 року до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшов позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за яким представник останнього просив ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.06.2013 року, у розмірі 32264,97 грн. станом на 29.12.2020 р. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 04.06.2013 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 27000,00 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконувала, на вимоги банку не реагувала, унаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 29.12.2020 року становила 32264,97 грн., яка складається з 31813,20 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредита; 451,77 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, яку в добровільному порядку відповідач не погашає. Ухвалою судді від 09.02.2021 року відкрито провадження та призначений розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 09:00 год. 10.03.2021 року. Ухвалою суду від 10.03.2021 року відкладений судовий розгляд по справі на 09:00 годину 25.03.2021 року на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. Заочним рішенням суду від 25.03.2021 року позовну заяву задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» суму боргу за кредитним договором б/н від 04.06.2013 року у розмірі 32264 гривні 97 копійок, яка складається з наступного: 31813 гривень 20 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредита; 451 гривні 77 копійок - заборгованість за простроченими відсотками та судовий збір в розмірі 2270 гривень. 20.04.2021 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 25.03.2021 року. Ухвалою суду від 11.05.2021 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення від 25.03.2021 року задоволена. Скасовано заочне рішення від 25.03.2021 року по цивільній справі за № 481/125/21 за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 26 травня 2021 року о 10:00 в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області. 24.05.2021 року від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Меркулової В.В. до суду надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому останній просив відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що відповідач належним чином була повідомлена про розгляд справи та від неї не надійшло жодних клопотань, заперечень чи інших документів щодо розгляду даної справи. Також до матеріалів позовної заяви долучено «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якого чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну ставку у розмірі 2,5 % (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу, тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Крім того, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З виписки з карткового рахунку, яка мається в матеріалах справи, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що вона користувалась грошима, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорювався, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з останньої. Правовідносини між банком та відповідачем тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 10.2022 року. Позивач звернувшись до суду з позовом до відповідача 25.01.2021 року, тобто до спливу строку позовної давності, не пропустив строк позовної давності. Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що остання знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за Договором. Тому її посилання на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування, не має прийматись судом до уваги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно 04.06.2013 року нею була підписана заява, згідно якої вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вона кожного місяця погашала кредит, а також з її картки для виплат щомісячно знімались суми на погашення заборгованості по кредиту. Суму кредиту на картці банк збільшував. Вона періодично знімала гроші з картки та погашала борг по цій картці. Останній раз зняла кошти з кредитної картки ще у січні 2019 року. Повністю розрахувалась з позивачем у грудні 2020 року. Після цього, взагалі не користувалась кредитною карткою. Також вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності за вимогами про стягнення боргу за тілом кредиту і відсотками, оскільки картку «Універсальна» вона отримувала у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ще 04.06.2013 року, строк дії якої один рік, тобто до 04.06.2014 року. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що з відповідачем, при укладенні кредитного договору, не узгоджувались ні розмір кредитного ліміту, ні розмір відсотків, ні порядок погашення заборгованості, у зв`язку з чим [PERSON] , сплативши до грудня 2020 року певні суми та підрахувавши їх розмір, вважає, що, на теперішній час, не має заборгованості перед позивачем . Заслухавши пояснення відповідача, її представника, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 04.06.2013 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якого відповідач отримала платіжну картку, за допомогою якої розпоряджалася кредитними коштами. В анкеті-заяві від 04.06.2013 р. зазначено, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді на момент підписання нею даної анкети-заяви (а.с.18,19). До позовної заяви крім анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з посиланням на ресурс: розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms| (а.с. 20-51). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30.09.2019 р. складає 32264,97 грн., з яких: 31813,20 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 451,77 грн. - заборгованість по простроченими відсотками. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. В даному випадку надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За такого, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису [PERSON] , то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 15.08.2014 р. шляхом підписання заяви-анкети, яка також не містить розміру відсотків за виданою кредитною карткою. За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Вищезазначене переконує суд у безпідставності нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами, оскільки їх розмір не зазначений в анкеті-заяві, єдиному документі, підписаному відповідачем. Крім зазначеного, суд ставить під сумнів розмір заборгованості відповідача перед позивачем по тілу кредиту у розмірі 31813,20 гривень. Так, тіло кредиту становлять виключно ті грошові кошти, які були взяті в борг. У нього не входять інші складові: відсотки, комісія, пеня, штрафи та інше, які позивачем нараховувались та в подальшому зараховувались у тіло кредиту, на що, крім іншого, прямо вказує графа в розрахунку заборгованості(а.с.9-13) під назвою «Відсотки погашені за рахунок кредиту». Як видно з виписки з особового рахунку за договором № б/н станом на 31.12.2020 р. (а.с.60-68) за період з 07.06.2013 р. (часу виникнення заборгованості) по 23.12.2020 р. (остання сплата відповідачем по кредиту) відповідач витратила (зняла, оплатила покупки, послуги та інше) грошові кошти по кредитній картці на загальну суму 112031,50 гривень, а внесла грошові кошти по кредитній картці на загальну суму 151262,76 гривні. Порівнявши вказані суми, суд приходить до висновку про те, що сума знятих [PERSON] грошових коштів є значно меншою ( на 39231,26 грн) від суми, яку остання сплатила по кредитній картці. Щодо посилань відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Особливістю карткового рахунку є те, що операції за таким рахунком можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів - платіжних карток, які є електронним платіжним засобом у вигляді емітованої банком пластикової картки. Кредитною карткою є платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом (пункти 1.1.1.55, 1.1.1.76 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, далі Умови та Правила). Платіжні картки випускаються на строк, визначений банком для відповідного типу картки та категорії клієнта. Строк дії платіжної картки зазначається на самій картці, яка є дійсною до останнього дня зазначеного на ній місяця відповідного року включно. Враховуючи ці особливості кредитування шляхом відкриття карткового рахунку з встановленням ліміту на платіжну картку, можна дійти висновку, що строк дії кредитного договору залежить від строку дії платіжної картки або/та строку кредитного ліміту. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором обов`язок повернення кредиту в повному обсязі виникає зі спливом останнього дня місяця дії картки. Як вбачається з довідки, наданої представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК», між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитні картки, останню картку № [NUMBER] (дата відкриття 24.11.2018 року), термін дії якої спливає останнього дня жовтня 2022 року (а.с.17). Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 25.01.2021 року, тобто до спливу строку позовної давності, а тому, суд вважає, що позивачем не порушено строк звернення до суду з позовом. Разом з тим, відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79, ч.1 ст.80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З урахуванням викладених обгрунтувань, виходячи з того, що в судовому засіданні не доведено належними і допустимими доказами наявності зобов`язань у відповідача перед позивачем за договором по сплаті відсотків у нарахованому позивачем розмірі, а сплата по тілу кредиту, здійснена нею повністю, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у обсязі, пред`явленому позивачем не можуть бути задоволені, у зв`язку з їх необґрунтованістю. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати (судовий збір) у розмірі 2270 гривень, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed