Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

03.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення майнової та матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтуванні позову вказувала, що [INFO] року [PERSON], керуючи транспортним засобом скоїв наїзд на її бабусю - [PERSON], котра отримавши несумісні із життям тілесні ушкодження померла на місці ДТП. Вказує, що батьками відповідача їй відшкодовано матеріальну шкоду, завдану витратами на поховання її бабусі та витратами на поминальний обід, проте не відшкодовано витрати на встановлення надгробного пам'ятника та моральну шкоду. Просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду, що включає в себе вартість витрат на встановлення надгробного пам'ятника в розмірі 8800 грн, а також моральну шкоду, яку оцінює в 200000 грн. та 4000 грн. витрат за надання їй професійної правничої допомоги адвокатом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю та просить суд його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, оскільки між діями відповідача та смертю [PERSON] відсутній будь - який причинно - наслідковий зв'язок, що на його думку підтверджується відповідною постановою про закриття кримінального провадження. Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.7), а позивач [PERSON] є його донькою, що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER]. З даних наведених документів видно, що позивач [PERSON] є внучкою [PERSON] Згідно даних копії свідоцтва про смерть від 19.04.2016 року серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року (а.с.5). Згідно копії договору № 78 від 11 травня 2017 року, [PERSON] замовила подвійний пам'ятник, загальна вартість якого становить 17600 грн. (а.с.11) Відповідно до анкети замовлення № 24 та товарного чеку від 19.04.2016 року вартість одного пам'ятника становить 8800 грн. Постановою Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області про закриття кримінального провадження від 29.08.2017 року встановлено, що 5 квітня 2016 року, близько 20 години 50 хв., [PERSON], будучи неповнолітнім та не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом, перевищуючи максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті, керував транспортним засобом автомобілем марки «Ауді А-6» з іноземним реєстраційним номером [NUMBER] (Німеччина), який належить громадянці Німеччини - [PERSON], і який знаходився в користуванні його батька - [PERSON], рухався по вулиці Соборності в місті Славута Хмельницької області з вулиці Чкалова у напрямку вулиці Ярослава Мудрого. Поблизу будинку №26, що по вулиці Соборності в місті Славута Хмельницької області, [PERSON] не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної для руху швидкості, дистанції та інтервалу, скоїв наїзд на її бабусю - [PERSON], яка велосипедом марки «України» рухаючись в попутному напрямку, почала перетинати проїзну частину дороги справа на ліво стосовно напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП, [PERSON] отримала несумісні із життям тілесні ушкодження, від яких померла на місці. Кримінальне провадження по даному факту зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12016240210000285 від 15.04.2016 року, проте під час досудового розслідування було встановлено, що ДТП сталась саме через необережні дії [PERSON], яка порушила ряд пунктів Правил дорожнього руху України, а також встановлено, що [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на [PERSON], в зв'язку з наведеним слідчий дійшов висновку, що в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.15-19). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд виходить з наступного. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відповідно до вимог ст. 1201 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до п.2 Постанови пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Пунктом 4 вищезазначеної постанови передбачено, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог п.24 вказаної Постанови у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Таким чином норми наведених статей встановлюють обов'язок власника джерела підвищеної небезпеки на відшкодування завданої ним шкоди, незважаючи на відсутність вини. Враховуючи те, що позивачка витратила на надгробний пам'ятник для бабусі [PERSON] 8800 грн., що підтверджується довоговором та товарним чеком, суд вважає, що вимога про відшкодування матеріальної шкоди є доведеною та підлягає задоволенню. Що стосується відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України N4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 даної постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доводи позивача про порушення його особистих немайнових прав знайшли своє часткове підтвердження в ході судового розгляду, оскільки як пояснив представник позивача, його довіритель перебувала в близьких родинних стосунках з бабусею, її раптова смерть призвела до погіршення її стану здоров'я позивача, морального та психологічного дискомфорту внаслідок пережитого стресу . Разом з тим відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Враховуючи, те що між діями відповідача та смертю [PERSON] відсутній причинно - наслідковий зв'язок, кримінальне провадження по факту її смерті закрито в зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, а постанова про його закриття потерпілою не оспорювалась, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності суд прийшов до висновку, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума моральної шкоди в розмірі 35000 грн. Щодо відшкодування розміру витрат на надання професійної правничої допомоги, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучила Договір про надання правової допомоги від 25.10.2017 року, укладений з адвокатом [PERSON], а також складений ним розрахунок витрат на правову допомогу, відповідно до якого позивач понесла витрати на вказану послугу в розмірі 4000 грн. Представник відповідача не заявляв клопотання про зменшення відшкодування витрат на правову допомогу, тому виходячи з принципу пропорційності відшкодування витрат, пов'язаних з розглядом справи, беручи до уваги складність справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку про відшкодування позивачу витрат на правову професійну допомогу в розмірі 877 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Outcome: approved