Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] 24 червня 2014 року звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються із нього на користь [PERSON] щомісячно на утримання неповнолітнього сина В`ячеслава, [INFO] з 1000 гривен до 300 гривен, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 01 вересня 2001 року і до 18 січня 2013 року перебував у шлюбі із відповідачем, від якого мають спільну неповнолітню дитину [PERSON]. Згідно рішення Жовтоводського міського суду від 27 січня 2014 року із нього утримуються аліменти на користь відповідача на утримання сина у твердій грошовій сумі розміром 1000 грн. щомісяця до повноліття дитини. Однак, на сьогоднішній день його матеріальне становище суттєво змінилось, що може слугувати підставою для зміни розміру аліментів. Так, у зв'язку з неможливістю працевлаштуватись у місті Жовті Води він виїхав до Київської області, деякий час мав тимчасові заробітки. Зараз перебуває на обліку у Вишгородському районному центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю. А тому його матеріальне становище не дає змоги виплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання сина у розмірі 1000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. При цьому зазначив, що він не заперечує проти надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина [PERSON], однак, у зв'язку із відсутністю стабільного заробітку неспроможний на даний час сплачувати аліменти саме у розмірі 1000 гривен і просить зменшити розмір стягнення до 300 гривен. Відповідач, позовні вимоги не визнала, просить у задоволені позову відмовити. Заперечення обґрунтовує тим, що позивач, як на період ухвалення рішенням у цивільній справі за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, так і на даний час, не має постійного місця роботи, що враховано судом при ухвалені зазначеного рішення і визначення аліментів саме у твердій грошовій сумі. За таких обставин, ніяких змін у матеріальному положенні останнього не відбулось. До того ж вказала, що аліменти у розмірі 300 гривен не забезпечать навіть 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зазначила, що їх спільна із позивачем неповнолітня дитина перебуває на обліку у лікаря хірурга та потребує додаткових витрат на лікування. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, повно всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Позивач та відповідач перебували у шлюбі, що розірваний відповідно рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2013 року . При цьому сторони являються батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Із позивача на користь відповідача на утримання сина стягуються аліменти у розмірі 1000 гривен щомісячно до повноліття останнього, про що свідчить копія відповідного рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року (а.с.4). Ухвалюючи зазначене рішення, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд враховував усі істотні обставини, передбачені ст. 182 СК України і останній, погодившись із рішенням суду, не оскаржував його. Однак, після ухвалення вказаного рішення позивач свої обов'язки, щодо сплати аліментів на користь [PERSON] належним чином не виконував, аліменти не сплачує, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 7899,99 гривен, що підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с.30). При цьому, позивач зазначає, що на даний час не працює, перебуває на обліку у Вишгородському районному центрі зайнятості як шукаючий роботу з 23 квітня 2014 року (а.с.5). Згідно статті 27 Конвенції про права дитини, що прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним із головних конституційних обов'язків (ч.2 ст. 51 Конституції України). Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов'язок є особистим, індивідуальним обов'язком як матері, так і батька. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.1 і ч.3 181 СК України. Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Аналогічне роз'яснення надане і Пленумом Верховного Суду України і п. 23 Постанови "Про застосування судами окремим норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3. При цьому, з аналізу статті 192 й наданих Пленумом Верховного Суду України роз'яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов'язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Згідно вимог ст. 214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення про зміну розміру аліментів повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із досліджених і зазначених доказів, суд вважає, що позивачем не надано суду жодного достатнього доказу про зміну його матеріального стану, погіршення стану здоров'я або перебування на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, дружини. Також, із пояснень позивача в судовому засіданні судом встановлено, що останній, як і раніше не має офіційного місця роботи і жодного доказу про те, що його доходи значно зменшились у порівнянні з січнем 2014 року не надано. За таких обставин, позивачем не доведено відповідними доказами наявність безумовних підстав та необхідність змінювати розмір призначених судом аліментів на утримання дитини. В той же час, розмір призначених судом аліментів відповідає закону, тому у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову стягненню з відповідача не підлягають. З урахуванням наведеного, на підставі ст. 180, 181, 184, 192 СК України та

Outcome: dismissed