Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 03 лютого 2012 року був прийнятий на посаду слюсаря - ремонтника 5 розряду до Товариства з додатковою відповідальністю «Машинобудівний завод «Буран» де працює до теперішнього часу з почасовою тарифною ставкою у розмірі 7,16 грн./год. За час його роботи відповідач неодноразово порушував його права, а саме незаконно недоплачував та не до нараховував заробітну плату у повному обсязі згідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України, представниками промисловості та профспілок - порушуючи ст.97,103 КЗпП України, не повідомляючи його про це, тому він вважає, що його заробітна плата повинна була нараховуватися у розмірі згідно з Угодою між Кабінетом Міністрів України, представниками промисловості та профспілок, тому він просив суд стягнути з відповідача на його користь суму не донарахованої заробітної плати у повному обсязі у розмірі 66106,56 грн., стягнути з відповідача за період з 2011 року по 2014 рік індекс інфляції заробітної плати у розмірі 2658,48 грн., моральну шкоду у розмірі 1665780 грн., а також витрати на юридичну допомогу у розмірі 16000 грн. (а.с.1). В подальшому позивачем були надані уточнення до позовної заяви, згідно якої він просив суд стягнути з відповідача на його користь суму не донарахованої заробітної плати у повному обсязі у розмірі 71711,82 грн., стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2847,97 грн., моральну шкоду у розмірі 1738860 грн., а також витрати на юридичну допомогу у розмірі 16000 грн. (а.с.9). В подальшому позивачем були надані уточнення до позовної заяви, згідно якої він просив суд стягнути з відповідача на його користь суму не донарахованої заробітної плати у повному обсязі у розмірі 80143,85 грн., стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2383,27 грн., моральну шкоду у розмірі 1885020 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 16000 грн., а також реальні збитки у розмірі 107,26 грн. (а.с.25). В судовому засіданні позивач та його представник позов та уточнення до нього підтримали у повному обсязі, надали аналогічні пояснення викладеним в позовній заяві та наданих уточненнях та просили суд стягнути з відповідача на його користь суму не донарахованої заробітної плати у повному обсязі у розмірі 80143,85 грн. за період з лютого 2012 року по травень 2014 року включно, а також 3% річних у розмірі 2383,27 грн., моральну шкоду у розмірі 1885020 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 16000 грн., реальні збитки у розмірі 107,26 грн.. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, надали аналогічні пояснення викладеним в письмових запереченнях (а.с.53-56) та наполягали на тому, що в Товаристві з додатковою відповідальністю «Машинобудівний завод «Буран» відсутня первинна профспілка яка є членом об'єднання профспілок які мають статус всеукраїнських профспілок, тому на відповідача не розповсюджується дія будь якої регіональної або регіональної угод так як підприємство та трудовий колектив не був стороною в підписанні зазначених угод. Згідно протоколу конференції трудового колективу Товариства з додатковою відповідальністю «Машинобудівний завод «Буран» від 25 квітня 2012 року було обрано раду трудового колективу і було прийнято рішення порадою трудового колективу взяти участь спільно з адміністрацією в розробці проекту колективного договору на 2012-2017 роки. Суд заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вважає в задоволенні позову [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Машинобудівний завод «Буран» про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсації моральної шкоди відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON]. згідно наказу від 03.02.2013 року був прийнятий на роботу до Товариства з додатковою відповідальністю «Машинобудівний завод «Буран» слюсарем - ремонтником 5 розряду, з оплатою 7,16 грн. / год з 03.02.2012 року (а.с.2). Згідно довідки про нарахування позивачу заробітної плати (а.с.58), судом встановлено, що з дня його працевлаштування йому нараховувалася та сплачувалася заробітна плата в розмірі не меншому мінімальної встановленого законодавством України. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди» встановлено, що положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Згідно до ст. 3 ЗУ «Про колективні договори і угоди» сторонами генеральної угоди виступають: професійні спілки, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладання генеральної угоди; власники або уповноважені ними органи які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладання генеральної угоди, на підприємствах яких зайнято більшість найманих працівників держави. Таким чином власники підприємств, установ, організацій всіх форм власності представляють відповідні обьєднанння організацій роботодавців з всеукраїнським статусом в особі уповноважених ними органів. Представництво та здійснення захисту прав членів профспілок на державному рівні договірного регулювання трудових і соціально-економічних відносин здійснюють відповідні профспілки, які мають статус всеукарїнськиї профспілок, в особі уповноважених ними органів. Якщо представники сторін, через уповноважених осіб, які представляють інтереси підприємства, брали участь у підписанні Генеральної угоди (або з годом приєдналися до цієї угоди), то її норми є обов'язковими під час укладання колективного договору. В іншому випадку для підприємств, які при укладанні угоди не були представлені уповноваженими представниками зі сторони власника і сторони профспілки, умови і розміри оплати праці встановлюються з дотриманням мінімальних гарантій, встановлених законодавством України, зокрема розміру мінімальної заробітної плати, оплати за роботу у нічний час, святкові та неробочі дні, надурочну роботу тощо (лист Міністерства праці та соціальної політики України №435/13/84-08 від 04.07.2008 «Про поширення норм Генеральної угоди»). Підставою позовних вимог позивач зазначає порушення відповідачем саме вимог Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об»єднаннями, організаціями роботодавців та підприємців і всеукраїнськими профспілковими об»єднаннями на 2010-2012 рік, Галузевої угоди між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування на 2010-2012 рік, Регіональної угоди між Донецькою облдержадімінстрацією, профспілковими об'єднаннями Донецької області та Донецькою обласною організацією роботодавців на 2011-2012 роки, але дія зазначених угод не поширюється на підприємства, які при укладенні угоди не були представлені уповноваженими представниками зі сторони власника і сторони профспілки, тому умови і розміри оплати праці на таких підприємствах встановлюються з дотриманням мінімальних гарантій, встановлених законодавством України щодо розміру заробітної плати, оплати праці за роботу у нічний час, святкові та неробочі дні, надурочну роботу тощо Суд не приймає доводи позивача та його представника в тієї частині, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які Підписали угоду, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства виходячи з наступного. Відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України №435/13/84-08 від 04.07.2008 «Про поширення норм Генеральної угоди» зазначено: стосовно підприємств, які при укладенні угоди не були представлені уповноваженими представниками зі сторони власника і сторони профспілки, умови і розміри оплати праці встановлюються з дотриманням мінімальних гарантій, встановлених законодавством України, зокрема розміру мінімальної заробітної плати, оплати за роботу у нічний час, святкові та неробочі дні, надурочну роботу тощо. Аналогічні приписи містяться в Листі міністерства праці та соціальної політики України віл 17.03.2011 р. № 2774/0/14-11/18: для тих підприємств, що не були представлені уповноваженими представниками зі сторони власника і сторони профспілки (об'єднання профспілок) при укладенні генеральної угоди, обов'язковими будуть норми, соціальні гарантії, пільги, компенсації, встановлені законодавчими та нормативно - правовими актами на державному рівні. Так, відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну норму праці (обсяг робіт). Таким чином працівнику має бути встановлено тарифну ставку чи оклад. При цьому необхідно враховувати норми ст. 3 ЗУ «Про оплату праці», згідно з якою при виконанні норми праці (обсягу робіт) некваліфікованим працівником основна заробітна плата не може бути нижче, між мінімальна заробітна плата, та ст. 6 ЗУ «Про оплату праці», якою встановлено, що на підприємствах організація оплати праці має здійснюватися з урахуванням міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів тарифних ставок (окладів). Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. В судовому засіданні встановлено, що на підприємстві Товариства з додатковою відповідальністю «Машинобудівний завод «Буран» відсутня профспілка, тому вимоги Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об»єднаннями, організаціями роботодавців та підприємців і всеукраїнськими профспілковими об»єднаннями на 2010-2012 рік, Галуз евої угоди між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування на 2010-2012 рік та Регіональної угоди між Донецькою облдержадімінстрацією, профспілковими об'єднаннями Донецької області та Донецькою обласною організацією роботодавців на 2011-2012 роки, не поширюються на дане підприємство, тому позов в повному обсязі задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 237-1 ч. 1 КЗпП України, працівникові проводиться відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином судом не встановлено порушення трудових прав позивача, які б спричинили моральну шкоду з вини відповідача. Інші підстави для підтвердження позовних вимог а ні позивачем, а ні його представником в судовому засіданні не наведені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed