Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

07.10.2015 року позивач пред'явила позов відповідно до якого просить позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог наведено наступне. Сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає з позивачем. З відповідача на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 07.08.2008 року стягують аліменти на утримання дитини. На даний час позивач проживає без реєстрації шлюбу з [PERSON], якого [PERSON] вважає своїм батьком. Натомість відповідач з моменту розірвання шлюбу дитиною не цікавиться, участі у його утриманні та вихованні не бере. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в обґрунтування позову навели доводи викладені у позовній заяві та просили позов задоволити. В ході судового розгляду відповідач подав заперечення на позов, відповідно до якого зазначив, що позов є необґрунтованим та безпідставним, виходячи з наступного. З дитиною відповідач не має можливості бачитися, оскільки позивач чинить йому перешкоди у цьому. Він регулярно сплачує аліменти на утримання дитини, та незважаючи на те, що у нього є нова сім'я та двоє дітей, відповідач бажає спілкуватися з [PERSON], піклуватися про нього та барти участь у його вихованні. На основі викладеного просив у задоволенні позову відмовити. 25.07.2016 року відповідач подав заяву відповідно до якої просив судовий розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити, оскільки рішенням виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області від 25.08.2015 року №206 вирішено вважати доцільним позбавити батьківських прав відповідача щодо [PERSON], [INFO]. Однак, у відповідь на запитання з яких підстав було прийнято таке рішення, представник не зміг довести його обґрунтованість. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] його батьком є відповідач - [PERSON], а матір'ю [PERSON] Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між сторонами розірвано. За виконавчим листом, виданим 18.08.2008 року з відповідача стягують аліменти на утримання дитини. Згідно довідки про кількість зареєстрованих осіб, дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки від 01.07.2015 року №313 дитина відвідує педіатричне поліклінічне відділення виключно з мамою. Згідно психолого-педагогічної характеристики дитини від 30.06.2015 року та від 15.02.2016 року зі слів позивача відповідач має другу сім'ю, не бере участі у вихованні сина, не спілкується з ним та не телефонує. Сім'я проживає в задовільних умовах, мати приділяє дитині увагу і надає допомогу у навчанні. Дитина всебічно розвинена. Підтримує дружні стосунки з однокласниками. Протягом 2 років навчання батько [PERSON] в школу до сина не приходив, дитині про нього нічого не відомо. Своїм батьком дитина вважає [PERSON], який інколи приводить дитину до школи, відвідує батьківські збори, цікавиться його навчанням у вчителів. Дитина радіє, коли вони разом проводять час. Згідно заяв [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідач не цікавиться дитиною, участі у його вихованні та розвитку не бере, до дитини не приходить. Однак, дані заяви написані з одного кліше, у них використані однакові вислови, тому судом піддається сумінву достовірність інформації викладеної у них. Зі слім представника третьої особи Бурка В.М. дані заяви було взято до уваги при ухваленні рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області від 25.08.2015 року №206 вирішено вважати доцільним позбавити батьківських прав відповідача щодо [PERSON], [INFO]. 20.01.2016 року відповідач подав заяву до Органу опіки та піклування про визначення порядку спілкування з сином та зобов'язання позивача не чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, поважати дитину, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 59 Закону України «Про освіту» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як зазначено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином ВС України наголошує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, у судовому засіданні не було надано достатніх доказів того, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та ухиляється від виховання дитини. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст.15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, як національним законодавством України так і міжнародними нормативно-правовими актами закріплено право дитини знати своїх батьків та право на їх піклування. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенцій про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, судом встановлено, що визнання відповідачем даного позову порушує права дитини - [PERSON], гарантовані йому Конвенцією про права дитини, а у ході судового розгляду суду не було надано достатніх доказів того, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, а отже немає підстав застосовувати до відповідача такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав.

Outcome: dismissed