Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору про надання комунальних послуг неукладеним та зобовязання вчинити певні дії посилаючись на те, що він подав до суду заяву про скасування судового наказу по справі № 202/2287/17 від 07.04.2017 року в сумі 20897,64 грн., оскільки вважає, що відповідач не укладав з ним договір про надання послуг та борг є необґрунтованим. КП «Дніпроенерго» не звертався до суду з визнанням договору укладеним і не мав право виконання зобовязань від споживачів. Виконавець послуг також не надсилав письмової пропозиції укласти типовий договір, не запропонував проект договору, не вів переговорів для узгодження істотних умов. Вважає, що існує суперечка про відповідність Конституції Указу Президента України про створення НКРЕКП, тому встановлені тарифи не є безперечними, а тарифи КП «Коменергосервіс» не мають підтвердження Конституційного Суду про їх відповідність Конституції. Просив визнати договір про надання йому послуг з КП «Коменергосервіс» не укладеним, у звязку із відсутністю договору з КП «Коменергосервіс» визнати відсутність зобовязань, зобовязати КП «Коменергосервіс» видати йому довідку про відсутність заборгованості. Позивач у підготовчому судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. 02.05.2018 року подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та письмовий відзив на позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає за наступних підстав. Рішенням Дніпровської міської ради № 39/48 від 15.07.2009 року КП «Коменергосервіс» з 01.11.2009 року визначено виконавцем послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання споживачів лівобережної частини м. Дніпра з покладанням на нього функцій транспортування та постачання теплової енергії за тарифами, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Укладання договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, є обовязком споживача. Позивач, як споживач теплової енергії, з приводу укладання договору до відповідача не звертався і в той же час вимагає визнати цей договір неукладеним. Позивач жодного разу не здійснював оплату за теплопостачання та не реагує на повідомлення про добровільне погашення заборгованості. В той же час позивач отримав з січня 2017 року по квітень 2017 року субсидії на загальну суму 1256,74 грн., яка була перерахована на рахунок відповідача. Заборгованість позивача станом на 01.01.2018 року складає 20551,98 грн. Позивач мешкає у багатоквартирному будинку, до якого централізовано здійснюється поставка теплової енергії. Технічні можливості відключення одного споживача відсутні. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі через його безпідставність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [INFO] (а.с. 7). Рішенням Дніпровської міської ради № 39/48 від 15.07.2009 року КП «Коменергосервіс» з 01.11.2009 року визначено виконавцем послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання споживачів лівобережної частини м. Дніпра з покладанням на нього функцій транспортування та постачання теплової енергії за тарифами, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Свобода договору, закріплена у статтях 6 та 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладанні договору, при виборі контрагентів та при погодження умов, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обовязковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обовязок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Форма і зміст типового договору затверджені постаново Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам наведених актів законодавства. Крім того, аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12. Відповідачем розроблено договір у відповідності до «правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». КП «Коменергосервіс» пропонувало споживачам зявитися до служби збуту Підприємства для укладання відповідного договору про надання житлово-комунальних послуг. Відповідні запрошення вивішувалися на підїздах житлових будинків, дошках оголошень, роздруковувалися на квитанціях. Позивач, як споживач теплової енергії, до КП «Коменеросервіс» для укладання договору не зявився. Тобто договір між сторонами укладено не було. Тому суд вважає вимогу позивача щодо визнання договору про надання йому послуг з КП «Коменергосервіс» не укладеним базпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, а саме - споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно розрахунку заборгованості, наданого відповідачем, заборгованість [PERSON] перед КП «Коменергосервіс» за фактично отриману теплову енергію станом на 01.01.2018 року складає 20551,98 грн. Позивач звертався до Управління праці та соціального захисту населення з приводу отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг та йому було призначено субсидію по оплаті за опалення з січня 2017 року по квітень 2017 року у розмірі 1256,74 грн. Ці кошти надійшли на рахунок відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання відсутності зобовязань перед КП «Коменергосервіс» та зобовязання відповідача надати йому довідку про відсутність заборгованості є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.

Outcome: approved