Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

23.08.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просить стягнути з останнього на її користь заборгованість по аліментам на утримання сина [PERSON] в розмірі 52\~309 грн. 65 коп.. Обрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 11.06.2003 року з відповідача стягнуто на користь [PERSON] кошти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх його заробітків, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно з 09.04.2003 року до повноліття дитини. За час виконання судового рішення утворився борг по несплачених аліментам у сумі 52309 грн. 65 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду були повідомлені належним чином З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони являються батьками [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно рішення Макарівського районного суду Київської області від 11.06.2003 року з відповідача стягнуто на користь [PERSON] кошти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх його заробітків, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно з 09.04.2003 року до повноліття дитини (а.с.8). Відповідно до розрахунку нарахування заборгованості по сплаті аліментів [PERSON], виданого старшим державним виконавцем Ластовецькою О.А., заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина за період з квітня 2003 року по липень 2017 року становить 52 309 грн. 65 коп. (а.с.10-14). За правилами ст.ст. 194, 195 Сімейного кодексу України, суд стягує заборгованість з аліментів, визначивши її, лише у випадку виникнення спору з особою, яка відповідно до ст. 187 цього Кодексу добровільно їх виплачувала. Право особи, яка отримує аліменти, на справедливий судовий розгляд передбачає належне виконання рішення суду, і борг з виплати аліментів, пов'язаний з невиконанням такого судового рішення, не вимагає вирішення нового спору, через що суд не може давати повторну переоцінку один раз вже з'ясованим фактам і присуджувати двічі суму, яка вже присуджена, за відсутності нових обставин, з якими ст.ст. 192, 197 СК України пов'язують зміну розміру аліментів чи звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Відповідно до ч. 2, 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці. За наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець розяснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів. З наведеного випливає, що саме державним виконавцем мають вживатись заходи, щодо сплати аліментів і виконання рішення суду і погашення заборгованості, оскільки законом йому надано ряд повноважень для цього. Чинним законодавством не передбачена можливість стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення про їх стягнення, шляхом подання позову про її стягнення у судовому порядку у іншій справі. Таким чином, при відсутності спору щодо розміру заборгованості із сплати аліментів, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження", а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. З урахуванням вищенаведених норм права, та з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення заборгованості за аліментами не мають правового підґрунтя, внаслідок чого суд відмовляє у задоволені позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed