Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] 17.09.2015 року від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що позивач та відповідач є матірю і донькою. З 2009 року позивач постійно працювала в [PERSON], з метою власної безпеки отриману заробітну плату періодично надсилала на імя [PERSON] Таким чином протягом 2010-2012 років відповідачем було отримано від позивача 23500 євро. Після припинення роботи в [PERSON], [PERSON] повернулася до України і зажадала від відповідача повернути їй гроші. Проте, [PERSON] відмовилася це зробити, оскільки зазначені кошти були витрачені нею на власні потреби. Оскільки кошти були привласненні відповідачем безпідставно, позивач визначив відповідачу строк виконання цього зобовязання, про що 23.07.2015 року направив вимогу про повернення безпідставно отриманих грошей. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення зазначена вимога була отримана [PERSON] 29.07.2015 року, проте у визначений термін відповідач безпідставно отримані гроші не повернула. В той же час, 06.08.2015 року [PERSON] письмово повідомила позивача, що для вирішення фінансової сімейної проблеми згодна продати належний їй будинок по вул.40років Жовтня, 79 у м.Херсоні. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем з повернення безпідставно отриманих грошей складає 23500 євро (585150,00 грн. за офіційним курсом НБУ щодо іноземних валют на 16.09.2015 року 24,90 грн. за 1 євро). У звязку з цим, просить стягнути з відповідача на користь позивача 23500,00 євро безпідставно отриманих коштів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Зазначив, що підтвердженням отримання коштів відповідачем є три грошові перекази на картку відповідача в ПАТ КБ "Приватбанк", два з яких відправлено з рахунку Мартіна [PERSON] (на прохання позивача) на загальну суму 14500 євро, а один з рахунку позивача на суму 9000 євро. Призначення цих платежів вказано як матеріальна (економічна) допомога. Кошти належать на праві власності [PERSON], це її заробітна плата. Між сторонами була усна домовленість, що відповідач буде зберігати перераховані кошти до повернення позивача для придбання позивачем житла в подальшому. Будь-яких письмових правочинів на підтвердження цієї домовленості між сторонами не укладалося. Вважав, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки про порушення свого права вона взнала тільки у 2015 році, коли повернулася до України, та на її вимогу відповідач відмовилася повертали кошти. В останнє судове засідання представник позивача не зявився, повідомлений про розгляд справи, надав заяву про подальший розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що відповідач дійсно є донькою позивача та не спростовує факт отримання зазначених коштів, проте призначенням їх є матеріальна допомога доньці від матері. Будь-яких домовленостей та угод щодо зберігання цих коштів та подальше їх повернення між сторонами не укладалося, розписка відповідача не підтверджує жодних домовленостей між сторонами. Коли відносини між сторонами погіршилися, позивач предявила зазначений позов. Вважав вимоги безпідставними та такими, що не гуртуються на вимогах закону. Крім того, просив застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки перекази мали місце 16.04.2010, 18.05.2011 та 04.04.2012 року, а позивач звернувся до суду за захистом своїх інтересів після спливу строку позовної давності. В останнє судове засідання представник відповідача не зявився, надав заяву про подальший розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову. Позивач та відповідач в судове засідання не зявилися, повідомлені про розгляд справи в установленому законом порядку. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №2319, зробленого 21.06.1977 року відділом РАЦС м.Херсона, батьками [PERSON], [INFO], записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно актового запису про розірвання шлюбу №487, зробленого 06.03.1985 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище «Марченко» (а.с.5). Згідно заяви на переказ за кордон від 16.04.2010 р. вбачається, що [PERSON] було переказано на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 5500,00 євро, призначення переказу - економічна допомога (а.с.6-7). Згідно заяви на переказ за кордон від 18.05.2011 р. вбачається, що [PERSON] було переказано на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 9000,00 євро, призначення платежу - економічна допомога (а.с.8-9). Згідно заяви на переказ за кордон від 04.04.2012 р. вбачається, що [PERSON] було переказано на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 9000,00 євро, призначення платежу - економічна допомога (а.с.10-11). Згідно заяви від 11.06.2015 року [PERSON] повідомив, що у 2010-2011 роках, не маючи на той час будь-якого банківського рахунку, громадянка [PERSON] попросила зробити два банківських перекази на користь громадянки [PERSON] через його банківський рахунок (а.с.13). З матеріалів справи вбачається, що позивач 23 липня 2015 року звернулась до відповідача з вимогою про виконання грошового зобовязання, а саме грошових переказів від позивача на загальну суму 23500 євро (а.с.14). Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] отримала зазначену вимогу 29.07.2015 року (а.с.15, 16). Згідно розписки від 06.08.2015 року [PERSON] погодилася продати будинок в м.Херсоні, по вул. 40 років Жовтня, 79, який належить їй, для вирішення фінансових сімейних проблем з мамою, [PERSON] (а.с.17). Зміст зазначеної розписки не підтверджує укладання між сторонами за справою будь-яких угод щодо грошових коштів. Листом від 28.10.2015 року №30.1.0.0/2-20151026/2816 ПАТ КБ «Приватбанк»» було повідомлено, що банк не може надати довідку про те, чи отриманий [PERSON], [INFO], банківський переказ №450/1260703 від 16.04.2012 року на суму 5\~500 євро з рахунку [PERSON], [INFO], №01000111060; банківський переказ №450/1269563 від 18.05.2011 року на суму 9\~000,00 євро з рахунку громадянина [PERSON] Мартіна [PERSON] так, як зазначена інформація є банківською таємницею (а.с.37). Листом від 04.11.2015 року №14-52169 ПАТ «Південий на запит Дніпровського районного суду м.Херсона щодо отримання гр.[PERSON] банківських переказів повідомлено, що відповідно до ст.60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121 від 07.12.2000 року запитувана інформація відноситься до категорії банківської таємниці (а.с.40). Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вих.№0.64-38/0/15-16 від 04.01.2016 року встановлено, що [PERSON], [INFO], за період з 04.04.2012 року по 01.10.2015 року перетинала державний кордон України 10.07.2013 року в м.Львів (виїзд), 07.09.2013 року в м.Київ (Жуляни) вїзд, 14.06.2015 року в м.Чоп (Тиса) вїзд та 07.08.2015 року в м.Чоп (Тиса) виїзд (а.с.69). Згідно відповідей ПАТ «КБ «Приватбанк» від 16.01.2016 року на запит суду термінові грошові перекази на імя [PERSON] за період з 01.04.2010 року по 30.04.2010 року не виявлені (а.с.74, 76). Із заяви Мартіна [PERSON] вбачається, що він у 2010 та 2011 роках відправляв два перекази на суму 5500,00 євро та 9000,00 євро, на розрахунковий банківський рахунок в Україні доньки [PERSON] [PERSON], тому що [PERSON] не мала розрахункового рахунку, відкритого на її імя ні в [PERSON], ні в Україні. Метою переказу вказано «Економічна допомога». Ці перекази були відправлені за домовленістю та по вказівкам [PERSON] (а.с.138). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Позивач звернулася до суду з даним позовом та стягнути з відповідача на підставі ст.1212 ЦК України, як безпідставно набуте майно, посилаючись на той факт, що між позивачем та відповідачем існувала усна домовленість і кошти були передані на виконання домовленостей на придбання житла. Будь-яких письмових правочинів на підтвердження цієї домовленості між сторонами не укладалося. З врахуванням встановлених обставин, а саме, що відповідач набула спірні грошові кошти в незаборонений законом спосіб, грошові перекази мали цільове призначення як матеріальна допомога, зазначені кошти були переведені фізичними особами відповідачу добровільно та суду не надано доказів на підтвердження будь-яких укладених між сторонами угод щодо спірних грошових коштів, а тому підстав, передбачених ст.1215 ЦК України, для їх стягнення суд не вбачає. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищевстановленого, суд дійшов переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed