Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

08.10.2013р. [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання її однією сім'єю з [PERSON] без шлюбу з 1993 року по день смерті останнього - [INFO] року; визнати частково недійсним заповіт складений на [PERSON] в частині розпорядження щодо 1/2 частини добудови до будинку [ADDRESS]; визнати добудову до будинку [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності її та [PERSON]; визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частини прибудови (мансарди) до будинку [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,13га, кадастровий номер [NUMBER] В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1993 року вона проживала однією сім'єю з [PERSON], який помер [INFO]. У жовтні 1997 року вони, спільно розпочали перебудову будинку [ADDRESS], яку закінчили у 1998 році. В результаті перебудови, замість горища в будинку утворився другий поверх, де вони разом проживали аж до смерті [PERSON] Після смерті останнього вона дізналася про наявність заповіту, згідно якого [PERSON] заповів все своє майно своєму сину [PERSON] Вважає, що здійснена нею та померлим [PERSON] добудова є спільною сумісною власністю, оскільки створена спільною працею. Крім того зазначає, що для обслуговування вищезгаданого будинку у власність [PERSON] була передана земельна ділянка, площею 0,1300 га., яку також вважає спільною сумісною власністю, а тому просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в тексті позовної заяви. Просили позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечила, покликаючись на письмові заперечення долучені до матеріалів справи. Просила у задоволені позову відмовити. Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Коцюруба Л.Я. в судове засідання не з'явилась, однак направила на адресу суду заяву, у якій проти задоволення позову заперечила та просила суд слухати справу у її відсутності. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, спадкову справу №2/2013, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. На думку суду, питання про встановлення факту проживання однією сім'єю, слід розглядати за правилами позовного провадження, оскільки особа звертається до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, який може вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб. Крім цього аналогічне трактування закону зазначене у абзаці першому п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін: сторони та інші особи зобов'язані довести ті обставини, на які вони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 3 Сімейного Кодексу України ознаками, притаманні для сім'ї, визначено спільне проживання; спільний побут; взаємні права та обов'язки, та які свідчать про усталені відносини, притаманні подружжю. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 1993 року проживали разом з [PERSON], як фактичне подружжя, по день смерті останнього за адресою: [ADDRESS], де вели спільне господарство, побут та мали спільний бюджет. Даний факт підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] даними в судовому засіданні, крім цього дані обставини не заперечувались і відповідачем по справі. Згідно копії свідоцтва про смерть, бланк серії [NUMBER], виданого [INFO] року (а.с. 7) [PERSON] помер [INFO] року, про що Сихівським відділом відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 869. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовна вимога в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу є підставною та її слід задовольнити. Судом встановлено, що на підставі заяви [PERSON], рішенням виконавчого комітету Броховицької селищної ради від 03.09.1998р. №204 /а.с. 87/, останньому дозволено виконати переобладнання стрихового приміщення в житлове по [ADDRESS]. На підставі вищезазначеного рішення, з метою покращення житлових умов, позивач [PERSON], та [PERSON] у 1998 р., спільною працею, за спільні кошти провели прибудову (мансарди), яка актом прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських приміщень індивідуального забудовника [PERSON] від 07.10.1998р. /а.с. 88/ була прийнята в експлуатацію, однак належним чином не зареєстрована. Даний факт також стверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] даними в судовому засіданні. Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Відповідно до ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-135цс13, предметом якої був спір про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна і зробив правовий висновок, про те, що майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Оскільки судом встановлені обставини, не лише щодо факту спільного проживання позивача та [PERSON], а й ті обставини, що спірне майно було переобладнане внаслідок спільної праці, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання добудову до будинку [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності позивача на 1/2 частину спірного майна є підставними та їх слід задовольнити. Щодо решти позовних вимог, то суд вважає що у їх задоволені слід відмовити, враховуючи наступне. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно копії заповіту посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Коцюрубою Л.Я. (а.с. 43) гр. [PERSON] на випадок своє смерті, усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на випадок його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів своєму синові - відповідачу по справі. У статті 1257 Цивільного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав, згідно яких заповіт може бути визнаний недійсним, або визнані недійсними його окремі розпорядження. Виходячи зі змісту позовної вимог, суд вважає, що відсутні будь-які правові підстави для визнання вищезгаданого заповіту частково недійсним, оскільки у заповіті не міститься окремих розпоряджень щодо конкретного майна, яке належало спадкодавцю на праві приватної власності, а вказано лише у загальному: "усе його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на випадок його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповідає своєму синові". А тому, на думку суду до спадкового майна належить лише 1/2 частина добудови до будинку [ADDRESS], як об'єкту спільної сумісної власності подружжя, яке проживало без реєстрації шлюбу, а не вищезгадана добудова в цілому. Крім цього, на думку суду земельна ділянка площею 0,13га, яка знаходиться по [ADDRESS], в силу п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки Рішенням Брюховицької селищної ради №1031безоплатно передана останньому для ведення особистого селянського господарства та на підставі вищезгаданого рішення [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER]. Враховуючи вищенаведене, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial