Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернулася до суду з уточненою в процесі розгляду позовною заявою про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що її батьку [PERSON] належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення народного суду 4-ої дільниці Кагановичського району м. Харкова від 02.08.1957 р. справа №2-564, ухвали народного суду 4-ї дільниці Київського району м. Харкова від 15.08.1959 року. Вказувала, що спадкоємцями 1-ї черги за законом є його доньки, сторони по справі, дружина спадкодавця - їх мати [PERSON], померла [INFO]. Зазначила, що спадщину вона прийняла одна, оскільки проживала зі спадкодавцем на час його смерті у спадковому житловому будинку та в подальшому звернулась до нотаріальної контори із зявою про прийняття спадщини, проте вказала, що оформити свої права належним чином не змогла, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок, а саме відповідні рішення та ухвала суду не збереглися. З огляду на відмову нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадкування, просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вказувала на обставини, які були викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали, підтвердили суду, що відмовились від спадкування майна, що залишилось після смерті їх батька. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина - на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS], який належав йому відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.11.2014 року №1801240/1 на підставі рішення народного суду 4-ої дільниці Кагановичського району м. Харкова від 02.08.1957 р. справа №2-564, ухвали народного суду 4-ї дільниці Київського району м. Харкова від 15.08.1959 року. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У відповідності до ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК України 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. У відповідності до ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину, так як вступила в управління і володіння спадковим майном - на момент відкриття спадщини проживала разом із батьком в спадковому будинку, що копією домової книги та прийняла до управління та користування його речі, крім того, вона не заявляла про відмову від спадщини. Також судом встановлено, що відповідно до отриманої судом копії спадкової справи №458/2014, заведеної після померлого [INFO] [PERSON], із заявою про прийняття спадщини звернулась позивач [PERSON] - донька померлого, а відповідачі [PERSON], [PERSON] - доньки померлого, написали заяви про відмову від прийнятті спадщини за своїм батьком [PERSON] Інші спадкоємці відсутні (а.с.38-74). Матеріалами справи було підтверджено, що нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька (а.с.3). Відповідно до Інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.07.2015 року судом вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] відсутні (а.с.77), проте відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.11.2014 року №1801240/1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON], інша 1/2 частина - [PERSON].(а.с.4). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що власником 1/2 частини є [PERSON] (а.с.5). Тобто, спадковим майном після померлого[PERSON] є 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], а спадкоємцем першої черги є позивач по справі - [PERSON] Також судом встановлено, що відповідно листа голови Київського районного суду м. Харкова від 24.02.2015 року суд позбавлений можливості надати копії рішень відносно [PERSON] за 1957 рік та 1959 рік, оскільки реєстрація цивільних справ в архіві суду починається з 1970 року (а.с.74). Таким чином, судом вбачається, шо поновити втрачений правовстановлюючий документ, який давав би підстави нотаріусу видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадшину за законом, не має можливості. Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду у порядку позовного провадження. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу захисту, позивач обґрунтовано звернулася з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] в судовому порядку. Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину, звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою, інші спадкоємці відстутні, а оригінал правовстановлюючого документу, на підставі якого спадкодавцю [PERSON] належала частина будинку, що є спадковим майном, втрачений та поновленню не підлягає, то суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved