Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], та [PERSON], посилаючись на те, що їй, на праві приватної власності належить квартира №36 розташована в будинку №36 по вул.Промисловій у м.Павлограді Дніпропетровської області. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, які доводяться позивачу рідними доньками. Відповідач [PERSON] не проживає у квартирі з 2007 року, а відповідач [PERSON] не проживає у квартирі з 2011 року, онук позивача та син відповідача [PERSON] - [PERSON] не проживає в квартирі з 2014 року. Відповідачі змінили місце свого проживання, проте не знялися з реєстрації у квартирі позивача. Позивач зазначає, що у звязку з тим, що відповідачі зареєстровані у квартирі, обмежується її право як власника на розпорядження квартирою, тому просить визнати відповідачів такими, що втратив право користування квартирою. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просить суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надавали. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира №36, розташована в будинку №36 по вул.Промисловій у м.Павлограді Дніпропетровської області, на підставі свідоцтва про право власності на житло та договору купівлі-продажу частини квартири /а.с.6-9/. У квартирі за вказаною адресою зареєстровані відповідачі, що підтверджується довідкою від 23.08.2016р., а також повідомленнями відділу Адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. Як вбачається з акту, складеного 25 серпня 2016 року ОСББ "Промислова,36", відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 2007 року; відповідач [PERSON]Є не проживає за місцем реєстрації з 2011 року; [PERSON], [INFO] не проживає у квартирі з 2014 року /а.с.12/. З повідомлення Державної прикордонної служби України вбачається, що відповідач [PERSON] останній раз перетнула кордон України 13.07.2015 року, виїхавши за межі України, після чого не поверталася. Відповідач [PERSON] виїхала за межі України 01.11.2012 року, [PERSON] виїхав за межі України 30.11.2014р. та не повертався станом на листопад 2016 року. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, обставини, того, що у квартирі №36, розташованій в будинку №36 по вул.Промисловій у м.Павлограді Дніпропетровської області, відповідачі не проживають більше дванадцяти місяців, а лише зареєстровані в ній. В звязку з тим, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, позивач не має можливості реалізувати своє право на розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідачів, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки вони в ньому не проживають більше одного року, виїхали проживати до іншого населеного пункту. Органом опіки та піклування Павлоградської міської ради надано висновок про недоцільність визнання неповнолітнього [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Проте, суд не може погодитися з цим висновком на підставі ч.6 ст.19 СК України, оскільки він є недостатньо вмотивованим та суперечить інтересам дитини. Так, під час складання висновку, посадовими особами органу опіки та піклування не було прийнято до уваги місце проживання батьків неповнолітнього [PERSON] та не враховано, що дитина досягла 14-річного віку Як встановлено ч. 2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Враховуючи, що [PERSON] досяг 14-річного віку, виїхав більше року тому за межі України, та те, що його мати [PERSON] також проживає за межами України, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушить права неповнолітнього. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved