Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОГРЕС - ПЛЮС» про виплату орендної плати. Згідно позовної заяви, 2 серпня 2005 року батько позивача - [PERSON] підписав договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Прогрес-Плюс», що, як зазначив позивач, і було моментом укладення договору оренди. Позивач зазначає, що [INFO] його батько - [PERSON] помер. Після смерті батька позивача - власника земельної ділянки згідно державного акту на право приватної власності на землю №483955 в розмірі 3,74 га, як вказує позивач, відповідач продовжив користуватися земельною ділянкою. Як зазначено в позовній заяві, згідно Закону України «Про оренду землі» та статті 93 Земельного кодексу України, оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати земельну ділянку у користування на певний строк орендареві. Позивач зазначає, що так як відповідач продовжував користуватися земельною ділянкою після смерті [PERSON] то відповідач повинен був нараховувати орендну плату за користування земельною ділянкою до того часу доки не злиться законний власник - спадкоємець. Після того як спадкоємець вступив у право власності на земельну ділянку, орендар повинен виплатити всю орендну плату, за всі роки, які відповідач користувався земельною ділянкою. В позовній заяві зазначено, що на думку позивача відповідно до виплат по Миколаївській сільській раді по орендній платі за землю сільськогосподарського призначення: 2005 рік - 2000 гривень/земельну ділянку; 2006 рік - 2000 гривень/земельну ділянку; 2007 рік - 2000 гривень/земельну ділянку; 2008 рік - 4200 гривень/земельну ділянку; 2009 рік - 4200 гривень/земельну ділянку; 2010 рік - 4200 гривень/земельну ділянку; 2011 рік - 8000 гривень/земельну ділянку; 2012 рік - 8000 гривень/земельну ділянку; 2013 рік - 8000 гривень/земельну ділянку; 2014 рік - 8000 гривень/земельну ділянку; 2015 рік - 8000 гривень/земельну ділянку; 2016 рік - 8000 гривень/земельну ділянку. Отже, на думку позивача, загальна заборгованість по орендні земельної ділянки складає 66 600 гривень. Як зазначає позивач, 16 вересня 2016 року він вступив у право власності на вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 3,73390 га ріллі на території Миколаївської сільської ради Ширяївського району Одеської області. Після отримання документа про право власності на вищевказану земельну ділянку він звернувся до орендаря з вимогою щодо сплати орендної плати за всі зазначені роки, проте відповідачем йому було відмовлено. Враховуючи викладене позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Прогрес-Плюс» в особі директора [PERSON] на користь позивача орендну плату за 12 років (2005-2016 рік включно) у сумі 66 600 гривень орендної плати. Справа надійшла до Ананьївського районного суду Одеської області з Ширяївського районного суду Одеської області та згідно ухвали від 10 жовтня 2018 року її було прийнято до провадження суддею Желясоквим О.О. При прийнятті справи до провадження було прийнято рішення про здійснення її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву та право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою, порядок та строки реалізації зазначених прав. Проте, станом на 8 грудня 2020 року відповідач до суду відзив на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 15 жовтня 2020 року відповідно до встановленого судом порядку дослідження доказів за клопотанням представника відповідача - адвоката Гуєвої Олени Дмитрівни, повноваження якої підтверджені ордером серії ОД №312073 від 6 червня 2019 року (а.с.136) у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила суду, що працює землевпорядником Миколаївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, та по суті справи повідомила, що їй відомо, що ТОВ «Прогрес-Плюс» до 2012 року сплачувало орендну плату матері позивача, а в подальшому ніхто за орендною платою не зверталися. Також, ніхто не звертався з метою переоформлення паю, хоча вона їм про це повідомляла через сусідку. Особисто свідок з матір`ю позивача спілкувалася у 2012 році та на той момент вона отримувала орендну плату та претензій не мала. Також, свідок повідомила райдержадміністрація укладала угоду щодо незатребуваних земельних ділянок та орендна плата йшла до райдержадміністрації, вона як працівник сільської ради лише повідомляла списки таких земельних ділянок, та в разі якщо з`являвся правонаступник. Свідок зазначила, що впевнена, мати позивача отримувала орендну плату саме за земельну ділянку покійного чоловіка. Також, свідок зазначила, що за договором 2005 року [PERSON] отримував орендну плату. 8 грудня 2020 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Гусєвої О.Д. без видалення до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу, відповідно якої визнано недоцільним допит свідків, які мали бути допитані за клопотанням Гусєвої О.Д. від 3 жовтня 2019 року (а.с.147-148) та від 4 лютого 2020 року (а.с.165). В подальшому, у судовому засіданні 8 грудня 2020 року, відповідно до встановленого порядку дослідження доказів було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи. Також, 8 грудня 2020 року у судовому засіданні представник позивача - адвокат Бойко Олександр Олександрович, повноваження якого підтверджені ордером серії ОД №368763 від 28 березня 2019 року (а.с.107), зазначив, що він та позивач доводи, викладені в позовній заяві, підтримують в повному обсязі та просять позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. При цьому, пояснив, що відповідач у період з 2005 року по 2017 рік користувався, належною позивачу земельною ділянкою, не сплачуючи за це орендну плату позивачу, чим порушив його права. Представник відповідача - адвокат Гусєва О.Д. у судовому засіданні 8 грудня 2020 року зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки справно сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою, яка належить позивачу. Також, Гусєва О.Д просила застосувати у справі наслідки пропуску позивачем строків позовної давності, про що вони з відповідачем також просили в заяві від 3 жовтня 2019 року, яка міститься в матеріалах справи. Суд заслухавши думки представників сторін, допитавши за клопотанням представника відповідача свідка, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, виходячи з наступного. Позивачем є [PERSON] , [INFO] , уродженець села Миколаївка Ширяївського району Одеської області, зареєстрований в с.Романівка Ананьївського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , що в матеріалах справи підтверджується копіями: паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 3 лютого 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.18-22) та картки фізичної особи - платника податків (а.с.19). Відповідачем є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОГРЕС-ПЛЮС» (скорочена назва ТОВ «ПРОГРЕС-ПЛЮС»), розташоване за адресою: 66800, Одеська обл., Ширяївський район, селище міського типу Ширяєве, вул.Калініна, 64, код ЄДРПОУ - 26542626, що в матеріалах справи підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25 квітня 2018 року №23584016 (а.с.95-99). Згідно витягу керівником та підписантом підприємства є [PERSON] . Позивач посилається на те, що він є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення розміром 3,7390 га ріллі на території Миколаївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, яку він отримав у спадок після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 січня 2007 року Миколаївською сільською радою Ширяївського району Одеської області (а.с.10), відповідно до якого [PERSON] помер [INFO] . Факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВХ №967828 реєстровий номер 1216, виданого 16 вересня 2016 року державним нотаріусом Любашівської районної державної нотаріальної контори Котюжинською Л.Д. (а.с.15), відповідно до якого спадщину після смерті [PERSON] , 1935 року народження, який помер [INFO] , прийняв його син - [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований та проживає в с.Романівка Ананьївського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] . Також, у зазначеному свідоцтві вказано, що з урахуванням Ѕ частки спадщини, від якої відмовилась дружина спадкодавця - [PERSON] , спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 3,7390 гектари (в тому числі по сільськогосподарським угіддям: ріллі - 3,7390 га) у межах згідно з планом, розташованої на території Миколаївської сільської ради Ширяївського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованої 1 жовтня 2002 року районним відділом земельних ресурсів держкомзему України смт.Ширяєве, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №483955, виданого 01 жовтня 2002 року Ширяївською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі розпорядження Ширяївської районної державної адміністрації віл 6 вересня 2002 року №242, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2809, кадастровий номер земельної ділянки - 5125482900:01:001:0241. Відповідно до частини 1 статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. При цьому, позивачем до позовної заяви додано копію Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого мана від 16 вересня 2016 року №68258398, наданої по земельній ділянці з кадастровим номером 5125482900:01:001:0241 (а.с.16), відповідно до якої 16 вересня 2016 року паво власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5125482900:01:001:0241 площею 3,739 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, землі сільськогосподарського призначення, розташовану на території миколаївської сільської ради Ширяївського району Одеської області зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий 3 лютого 1997 року Ананьївським РВ УВМС України в Одеській області, адреса: Україна, Одеська обл., Ананьївський р., с.Романівка. З наведеного вбачається, що позивач - [PERSON] дійсно прийняв спадщину після смерті батька - [PERSON] у вигляді земельної ділянки з кадастровим номером 5125482900:01:001:0241 площею 3,739 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, землі сільськогосподарського призначення, розташовану на території миколаївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, та є її власником. Позивач у позовній заяві зазначає, що його батько - [PERSON] 2 серпня 2005 року уклав з ТОВ «ПРОГРЕС-ПЛЮС» договорі оренди належної на той час йому, а на теперішній час позивачу, земельної ділянки площею 3,74 га, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю №483955. На підтвердження зазначеного факту позивачем додано до позовної заяви копію договору оренди землі від 2 серпня 2005 року (а.с.6-8), сторонами якого є: орендодавець - [PERSON] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Ширяївським РВ УМВС України в Одеській області 24 травня 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , мешканець с.Миколаївка Ширяївського району Одеської області, та орендар - ТОВ «А/фірма «Прогрес-Плюс», в особі директора - [PERSON] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Ширяївським РВ УМВС України в Одеській області 2 жовтня 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , яка діяла на підставі статуту підприємства, затвердженого зборами учасників ТОВ. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладення зазначеного договору) було визначено, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Вимоги щодо державної реєстрації договору оренди землі містяться в Законі України «Про оренду землі» і на момент розгляду справи. При цьому, з останнього аркушу договору оренди від 2 серпня 2005 року вбачається, що його державна реєстрація була здійснена Ширяївським районним відділом Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК при Держкомземі України» 3 травня 2007 року за №040753700, що підтверджується також копію листа Відділу у Ширяївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 15 лютого 2018 року №256/122-18 (а.с.24). Проте, згідно з частиною 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. При цьому, договір оренди будь-яких положень про його припинення в разі переходу права власності на земельну ділянку не місить. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо вже сам договір передбачає передання майна або інші дії, він вважається укладеним з моменту вчинення відповідної дії (частина перша - друга статті 640 ЦК України). З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. До матеріалів справи додано копію акту прийому-передачі земельної ділянки від 2 серпня 2005 року (а.с.81), складеного за участю [PERSON] , як орендодавця, та [PERSON] , як орендаря, відповідно до якого [PERSON] передав в оренду належну йому земельну ділянку площею 3,74 га, а орендар прийняв зазначену земельну ділянку. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Очевидно, що дії [PERSON] , який підписав 2 серпня 2005 року договір оренди землі та того ж дня передав об`єкт оренди, свідчать про його вільне волевиявлення та те, що сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, та фактично частково виконано договір, зазначене відбулося за життя орендодавця і за його підписом і немає підстав вважати спірний договір неукладним через те, що його державна реєстрація була здійснена після смерті орендодавця. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17. Згідно частини 1 статті 579 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Зазначене відповідає визначенню оренди землі, наведеного в статті 1 Закону України «Про оренду землі», в якій зазначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Зі змісту наведених норм вбачається, що необхідною складовою оренди є плата за користування річчю, тобто в даному випадку плата орендаря орендодавцю за користування його земельною ділянкою. Як зазначалося, згідно з частиною 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Зазначене відповідає положенням статті 770 ЦК України, якою визначено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється. При цьому, договір оренди будь-яких положень про його припинення в разі переходу права власності на земельну ділянку не місить. Згідно частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами 1 та 2 статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10), а отже саме з цього моменту його спадщина, в тому числі земельна ділянка, передана в оренду за договором від 2 серпня 2005 року, стала належати його спадкоємцям, тобто позивачу. Та, відповідно, саме з цього моменту позивач, як особа, якій належить річ, яка перебуває в оренді мав би отримувати орендну плату. Проте, відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Зі змісту наведених норм вбачається, що спадщина у вигляді земельної ділянки, хоча і належить спадкоємцям з моменту її відкриття, проте право власності на неї виникає в спадкоємців лише з моменту державної реєстрації такого права. Як вбачається, з матеріалів справи, право власності позивача на земельну ділянку було зареєстровано 12 вересня 2016 року (а.с.16). Відповідно до частини 2 статті 517 ЦК України визначено боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Зі змісту всіх наведених норм вбачається, що договір оренди продовжує свою дію навіть після смерті орендодавця, та мають виконуватись всі його умови, в тому числі нарахування та виплата орендної плати, проте орендар, як кредитор у зобов`язанні зі сплати орендної плати, може не виплачувати її спадкоємцю до надання йому документів, які підтверджують право власності спадкоємця на об`єкт оренди, що водночас не звільняє його від обов`язку нарахування такої плати, оскільки він в свою чергу продовжує користування об`єктом оренди. При цьому, як зазначалося, відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Тобто договір оренди продовжує діяти після смерті спадкодавця на тих самих умовах, які були узгоджені сторонами на момент його укладення. Частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі», як в редакції чинній на момент укладення договору від 2 серпня 2005 року, так і в редакції чинній на момент розгляду справи, визначено, однією з істотних умов договору оренди землі є умова щодо орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Частиною 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Зазначене відповідає положенням статті 762 ЦК України, якою визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Зі змісту наведених норм можливо дійти висновку, що орендна плата, її розмір та форма обирається сторонами договору оренди на їх вільний розсуд. При цьому, як зазначалося, договір оренди для правонаступників його сторін продовжує діяти саме на тих умовах, які були узгоджені сторонами. Позивач, звертаючись до суду, просив стягнути орендну плату за 12 років (2005-2016 рік включно) у сумі 66 600 гривень, тобто орендну плату у грошовій формі. В якості обґрунтування саме зазначеної суми позивач зазначив, що відповідно до виплат по Миколаївській сільській раді по орендній платі за землю сільськогосподарського призначення: 2005 рік - 2000 гривень/земельну ділянку; 2006 рік - 2000 гривень/земельну ділянку; 2007 рік - 2000 гривень/земельну ділянку; 2008 рік - 4200 гривень/земельну ділянку; 2009 рік - 4200 гривень/земельну ділянку; 2010 рік - 4200 гривень/земельну ділянку; 2011 рік - 8000 гривень/земельну ділянку; 2012 рік - 8000 гривень/земельну ділянку; 2013 рік - 8000 гривень/земельну ділянку; 2014 рік - 8000 гривень/земельну ділянку; 2015 рік - 8000 гривень/земельну ділянку; 2016 рік - 8000 гривень/земельну ділянку. Проте, будь-яких документів, які б підтверджували зазначені в позовній заяві розміри орендної плати позивачем суду не додано. Натомість, пунктом 9 договору оренди землі від 2 серпня 2005 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПРОГРЕС-ПЛЮС», визначено орендна плата за користування земельної ділянки складається зокрема з: 1) 358 гривень, але не менше 1,5% (півтора відсотка) вартості земельної частки (паю); пшениця - 300 кг; ячмінь - 100 кг. Також, пунктом 9 договору оренди землі від 2 серпня 2005 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПРОГРЕС-ПЛЮС», визначено порядок нарахування орендної плати, а саме зазначено, що «нараховується орендна плата за кожний рік з утриманням податкового податку; сплачується орендна плата в натуральній і грошовій формі, яка ціниться середній реалізаційній ціні підприємства, але не вище біржової ціни». Саме на таких умовах договір оренди землі від 2 серпня 2005 року, був укладений між [PERSON] та ТОВ «ПРОГРЕС-ПЛЮС», та саме на таких умовах він продовжив дію для позивача після смерті його батька. При цьому, позивач просить стягнути орендну плату виключно у грошовій формі, що суперечить наведеним положенням договору. Крім того, позивачем не надано суду інформації щодо вартості земельної ділянки, що унеможливлює для суду можливість розрахунку розміру орендної плати згідно умовам договору від 2 серпня 2005 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПРОГРЕС-ПЛЮС», а саме не менше ніж 1,5% від вартості земельної ділянки. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 статті 13 ЦПК України визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно частини 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Проте, позивач просив суд стягнути з відповідача орендну плату не надавши будь-яких доказів обґрунтованості розміру, а форма орендної плати не відповідає визначені договором. Таки чином, за відсутності будь-яких доказів та інформації щодо вартості земельної ділянки, які позивачем суду не надані, суд не має можливості розрахунку розміру орендної плати згідно умовам договору від 2 серпня 2005 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПРОГРЕС-ПЛЮС», а саме не менше ніж 1,5% від вартості земельної ділянки. Враховуючи викладене суд вважає, що вимоги позивача не доведені належними та достовірними доказами, у зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed