Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), від імені якого діє представник за довіреністю, предявив дійсний позов. В ході судового розгляду представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 382\~773,26 грн, яка складається з: 84352,99 грн заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 111\~951, 88 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом; 15067,19 грн заборгованості по комісії за користування кредитом; 171\~401,20 грн пені за несвоєчасність виконання зобовязань. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 03 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №LGB0AK06381260, за умовами якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 110\~943,04 грн терміном користування до 03 липня 2014 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за його використання, в порядку та на умовах, встановлених кредитним договором. В порушення умов кредитного договору відповідач своєчасно не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, у звязку з чим станом на 21 квітня 2017 року виникла вищевказана заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того просить покласти на нього судові витрати. В судове засідання сторони не зявились. Судом була визнана явка представника позивача обовязковою, однак в судове засідання представник позивача не зявився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений завчасно, належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку повістки на адресу представника позивача. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Ухвалою суду від 30 серпня 2017 року на підставі ст. 169 ЦПК України явка представника позивача була визнана обовязковою, а також представник позивача мав надати в судове засідання оригінали документів, доданих до позовної заяви. Проте на вимогу суду оригінали документів надані не були з посиланням на те, що надати їх немає можливості, оскільки кредитна справа перебуває Луганському архіві і доступ до нього відсутній до моменту стабілізації ситуації в зоні проведення антитерористичної операції. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне. Відповідно до частини 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) установлено, що за кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Водночас ст.1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. [PERSON] договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Виходячи з наведених правових норм, єдиним належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору та досягнутих сторонами умов такого договору є укладений ними в письмовій формі кредитний договір, зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, зокрема, суму кредиту, строк та порядок її повернення; річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати; відповідальність за порушення умов кредитного договору. Позивач стверджує про існування підписаного сторонами кредитного договору №LGB0AK06381260 від 03 липня 2007 року, проте оригіналу зазначеного договору на вимогу суду не надав. Зазначене позбавляє суд можливості встановити факт укладення кредитного договору та його дійсні умови. Також варто зауважити, що копії наданих позивачем документів містять позначку «згідно з оригіналом», проте переконливих обґрунтувань з якого саме оригіналу здійснені ці копії [PERSON] суду також не представив. Суд звертає увагу, що у порушення Порядку засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55), у копіях документів, які надані Банком до матеріалів справи, відсутній такий обов'язковий реквізит, як дата їх засвідчення, що проставляється нижче підпису. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Суд сприяв у наданні Банком інших копій та доказів, у зв'язку з чим судові засідання за клопотанням представника позивача неодноразово відкладались, проте інших належних і допустимих документів позивачем надано не було. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги усі надані Позивачем копії документів, надані в обґрунтування вимог до матеріалів справи, як очевидно недопустимі. Суд не приймає до уваги доводи позивача про наявність об'єктивних перешкод у наданні банком кредитного договору (проведення антитерористичної операції), оскільки відповідно до ст. 61 ЦПК України це не може бути підставою для звільнення позивача від доказування факту укладення ним з відповідачем [PERSON] договору в письмовій формі та досягнутих між сторонами умов договору. Відповідно до п. 2.16. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, під час приймання розрахункових документів відповідальний виконавець перевіряє правильність їх оформлення і засвідчує своїм підписом та відбитком штампа банку. Якщо операція потребує додаткового контролю, то документ, на підставі якого здійснена така операція, перевіряється особою, яка виконує контрольні функції (далі - контролер), і засвідчується її підписом. Електронні документи засвідчуються електронним цифровим підписом відповідних працівників під час їх створення. Контролер має засвідчувати електронні документи своїм цифровим підписом лише після того, як перевірив наявність цифрових підписів відповідальних виконавців та отримав позитивний результат. Відповідно до цього Положення, організація операційної діяльності передбачає наявність документованих операційних процедур (правил) за всіма операціями, що здійснюються банками відповідно до законодавства України (пункт 1.5.). Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані (пункт 4.1). Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи (пункт 4.2). Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3). Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, оформлених згідно з вимогами зазначеного Положення, щодо суми отриманого відповідачем кредиту за [PERSON] договором. Згідно положень до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, зміст якої полягає в тому, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України). Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи викладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є недоведеними і задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що позбавляє суд можливості встановити наявність або відсутність між сторонами кредитних правовідносин та їх умови. Суд звертає увагу, що Позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором за наявності належних та допустимих доказів внаслідок зміни підстав позову. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed