Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб втративши ми право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що згідно витягу про реєстрацію право власності на нерухоме майно № 17536440 від 29.01.2008 року їй на праві приватної власності належить двокімнатна квартира загальною площею 46 кв. м. жилою площею 26,8 кв. м., розташована за адресою : Донецька область м. Красноармійськ, вул. 40 років Жовтня, 144/107. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вищезазначеній квартирі, хоча з липня 2014 року в ній не проживають. Посилаючись на ст. 72 ЖК України, просить визнати відповідачів такими , що втратили право користування жилим приміщенням. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, просила справу слухати без її участі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без його участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явились, просили справу слухати без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири, що розташована за адресою: Донецька область м. Красноармійськ, вул. 40 років Жовтня, 144/107 , що підтверджується витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно № 17536440 від 29.01.2008 року ( а. с. 7). В спірній квартирі значаться зареєстровані позивачка по справ, відповідачі [PERSON], [PERSON] ( а. с. 4). Згідно акту, складеним ПП «Ріал-Сервіс» [PERSON] та [PERSON] за адресою: м. Красноармійськ, вул. 40 років Жовтня, 144/107 не проживають з липня 2014 року. ( а.с. 5). Відповідно до п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", а саме що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей\~71,\~72 ЖК УРСР\~застосуванню не підлягають. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей\~405,\~406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилається на положення статтей\~71,72 ЖК України. Відповідно до статей\~71,\~72 ЖК\~наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування житловою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Разом з тим, судом встановлено, що спірна квартира має інший правовий статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями в якому регулюється\~главою 6 ЖК України\~та відповідними нормами\~ЦК України. Права членів сім'ї власника на користування жилим приміщенням урегульовані\~ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Згідно зі\~ст. 119 ЦПК\~підставами позову, які відповідно до статей\~31,\~212\~цього\~Кодексу\~суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не посилання на певну норму закону. Тому якщо позивач посилається не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує відповідну норму закону незалежно від того, чи отримано на це згоду позивача. Причиною звернення до суду з даним позовом є порушення її права здійснювати своє право володіння, користування та розпорядження майном , оскільки вимушена саме нести витрати за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК\~та\~ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Факт реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою, про що зазначено в довідці з місця проживання ( а. с. 4) не визначає статус відповідачів як наймачів спірного житла або членів сім»ї власника. Докази про те, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є наймачами жилого приміщення у спірній квартирі, а не знаходяться у родинних відносинах з позивачкою [PERSON] в матеріалах справи відсутні, а отже відсутні і підстави для визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням з підстави, передбаченої\~ст.71 ЖК. Враховуючи, що правовою підставою звернення до суду позивачкою вказана ст.. 71 ЖК України, незважаючи на то, що вона є власницею житла, доказів стосовно визначення статусу відповідачів , а саме наймачів чи членів власника житла позивачем не надано, уточнюючи позовні вимоги позивачем не надано, а відповідно до ст. 27 ЦПК України участь в судовому процесі є правом сторони, а не обовязком, суд на підставі ст.. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв»язку з неправильним визначенням позивачкою правової підстави звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed