Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

01.08.2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги мотивує тим, що з 2013 року вона проживала разом з відповідачем без реєстрації шлюбу. Під час перебування у шлюбних відносинах у них народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинилися, дитина проживає разом з нею та знаходяться виключно на її утриманні. Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн., оскільки він ніде не працює і має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, яка проживає разом з ним і знаходиться на його утриманні після смерті колишньої дружини. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідност. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З матеріалів справи слідує, що відповідач являється батьком неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. (а. с. 4). Неповнолітній син проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5). Крім того, з матеріалів справи слідує, що відповідач має на утримання ще одну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.17) від попереднього шлюбу та отримує пенсію по втраті годувальника, що підтверджується наданими в судовому засіданні копією пенсійного посвідчення та копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.18) Також судом встановлено і не оспорюється позивачкою, що вона на даний час неофіційно працює в м.Києві. Оскільки, відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх доньок, суд вважає, що вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За приписами ч. 2ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідност. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, суд враховує, що ст.7 Закону України«Про Державнийбюджет Українина 2018рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року становить 1492 грн., з 1 липня - 1559 грн., з 01 грудня - 1626 грн., дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 01 грудня - 2027 грн. На підставі ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу України, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005 року, № 2037-VIII від 17.05.2017 року, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що позивачка несе витрати на утримання дитини, що зумовлені потребами в одязі, продуктами харчування, засобами гігієни, а також розвитку. Суд вважає, що відповідач нарівні з позивачкою зобов'язаний нести витрати на утримання дитини та забезпечувати його гідний рівень життя. Тому враховуючи те, що відповідач не надав суду відомостей щодо свого матеріального стану, стану здоров'я та беручи до уваги те, що на утриманні відповідача є ще неповнолітня дитина, а також беручи до уваги виникнення у позивачки витрат на утримання дитини, що зумовлені потребами в одязі, продуктами харчування, засобами гігієни, розвитку, та те, що позивачкою не надано до суду доказів на підтвердження понесення нею інших витрат на утримання дитини, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1015 грн. щомісяця, починаючи з 01.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Під час подачі позовної заяви позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial