Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач 03.11.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], за яким просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 90 000 грн за кредитним договором №AN3OCC9FC00136 від 26.04.2011 року, яка складається з наступного: 1,03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 2400, 00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 87 598, 97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; та судові витрати. У судове засідання 17.01.2017 року представник Акрабова О.М. діючий в інтересах ПАТ «Акцент - Банк» не з'явився, але 30.11.2016 року надав до суду письмову заяву, згідно якої не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення судом. Відповідач у судове засідання 17.01.2017 року не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Судом встановлено, ПАТ «Акцент - Банк» та відповідач 26.04.2011 року уклали договір №AN3OCC9FC00136, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 20,000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис Відповідача в заяві. Оскільки відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, ПАТ «Акцент -Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення зі [PERSON] заборгованості та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2014 року позов банку був задоволений (справа №521/21249/14-ц). Стягнуто зі [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Акцент- Банк" заборгованість за кредитним договором № AN3OCC9FC00136 від 26.04.2011 року у розмірі 41585, 98 грн., яка складається з : заборгованість за кредитом - 9248, 86 грн.; заборгованість за по процентам за користування кредитом - 9,62 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 5 200 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 24671,01 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг : 500 грн.- штраф ( фіксована складова); 1956, 48 грн. - штраф ( процентна складова). Вирішено питання про судові витрати (а.с.3-4). Позивач, звертаючись 03.11.2016 року до суду з позовом, посилається на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної частини суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, просить стягнути з відповідач заборгованість за кредитним договором №AN3OCC9FC00136 від 26.04.2011 року у розмірі 90 000 грн., яка складається з наступного: - 1,03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 2400, 00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 87 598, 97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. При цьому, розрахунок заборгованості надають станом на 24.10.2016 року (а.с.5-6). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитного договору №AN3OCC9FC00136 від 26.04.2011 року, укладеного між банком та відповідачем [PERSON], сторонами визначено до 25.04.2014 року (згідно заяви позичальника від 26.04.2011 року (а.с.7). Разом з тим заборгованість розрахована банком станом на 24.10.2016 року. При цьому суд звертає увагу, що з моменту закінчення строку дії договору припиняються кредитні зобов'язання за кредитним договором, а залишаються виключно боргові зобов'язання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням, тобто банк має право виключно на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних (платежі передбачені ч. 2 ст. 625 ЦКУ). Таким чином, оскільки Приморським районним судом м. Одеси 28.07.2014 року ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. З урахуванням того, що строк дії кредитного договору №AN3OCC9FC00136 від 26.04.2011 року вже закінчився, та вже існує рішення суду про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, суд приходить до висновку, що кредитні правовідносини між сторонами припинились, а існують виключно боргові зобов'язання по сплаті боргу, а отже, підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № AN3OCC9FC00136 від 26.04.2011 року, розрахованої банком станом на 24.10.2016 року, немає. Аналогічні правові позиції, викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2014 року по справі № 6-35797св14 (номер в реєстрі 41945348), від 17.12.2014 року по справі №6-35797св14 (номер в реєстрі 42008405), від 14.01.2015 року по справі №6-41128св14 (номер в реєстрі 42369897), від 21.01.2015 року по справі № 6-42315св14 (номер в реєстрі 42421248). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи,

Outcome: dismissed