Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

06.07.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] з 24 липня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі до 04.05.2020 року. Під час шлюбу ними було придбано: -житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв. м.; -присадибна земельна ділянка реєстраційний номер 1421503644228, кадастровий номер 4422855100:01:020:0091, площею 0,085 га. -легковий автомобіль «Fiat Doblo Panorama» 2009 року випуску, VIN-код [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Ухвалою суду від 10 липня 2020 року відкрито позовне провадження за вказаним позовом, розгляд справи призначено на 04 серпня 2020 року. 28.07.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Згідно відзиву [PERSON] позовні вимоги визнає частково а саме в частині: - визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв. м., житловою 23,9 кв. м. надвірні будівлі згідно техпаспорту; - визнання за [PERSON] право власності на присадибну земельну ділянку до будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер ділянки 4422855100:00:01:020:0091, площею 0,085 га; - визнання за [PERSON] право власності на легковий автомобіль автомобіль «Fiat Doblo Panorama» 2009 року випуску, VIN-код [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . - щодо стягнення судових витрат з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат у загальній суммі 5996, 34 грн. просить суд відмовити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задоволити. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши їх матеріали справи наявними письмовими доказами, надавши їм оцінку. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24.07.1993 року перебували в шлюбі, який рішенням Міловського районного суду Луганської області від 04.05.2020 року по справі №418/4042/19 було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей, з яких на даний час неповнолітнім є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Міловським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганської області від 29.07.2005 року серії [NUMBER] . Відповідно договору купівлі-продажу від 01.03.1996 року, посвідченого Міловським державним нотаріусом Овчаренко В.А., [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване 26.03.1996 року в Міловському бюро технічної інветаризацї. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 213594206 від 23.06.2020 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,085 га, кадастровий номер 4422855100:01:020:0091, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За змістом Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,085 га, кадастровий номер 4422855100:01:020:0091, яка розташована за адресою: [ADDRESS] її власником є [PERSON] . У відповідності до висновку про вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами станом на 20.05.2020 року вартість житлового будинку загальною площею 50,4 кв. м. житлова площа 23, 9 кв. м. за адресою: [ADDRESS] становить 103 075 грн. 00 коп. Згідно розрахунку нормативної грошової оцінки присадибної земельної ділянки спільного житлового домоволодіння подружжя [PERSON] становить 35 589, 50 грн. Так, за змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Згідно з пунктом 22 вищевказаної постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зі змісту п.п. 23,24 постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду із даним позовом позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 2646,34 грн., що підтверджується квитанцією № від 23.06.2020 № 0.0.1743346010.1 Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а також те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у сумі 1323, 17 грн., сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved