Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач у січні 2016 року звернувся до суду із вищевказаним позовом, за яким зазначив, 7 серпня 2015 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк О.І. залишила без задоволення скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого та процесуального прокурора по кримінальному провадженню,внесеному до ЄРДР за № 12014080080004511 по ст.. 382 ч.1 КК України від 12.12.2014 року. Крім того, 12 жовтня 2015 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А. постановила ухвалу, якою скаргу [PERSON] задовольнила частково і визнала незаконною бездіяльність слідчих органів та процесуальних прокурорів під час досудового розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню. Крім того, 27 листопада 2015 року прокурор прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя [PERSON] винесла постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12014080080004511 по ст.. 382 ч.1 КК України від 12.12.2014 року, яка є протиправною та не відповідає вимогам діючого законодавства. Такі протиправні дії та злочинна бездіяльність з боку працівників прокуратури завдали [PERSON] моральної шкоди, яка полягає в тому, що він вимушений витрачати свій час на поновлення справедливості в законний спосіб, у звязку з чим позивач змінив свій звичайний спосіб життя, у нього відбуваються постійні стреси та нервування. У звязку із викладеним позивач просить суд відшкодувати на його користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 50\~000 гривень. У судовому засіданні позивач та її представник наполягли на позові за вищевказаними підставами, а представник відповідача на заявлені вимог заперечив, вказуючи на їх безпідставність та недоведеність. Представник головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області просив вирішити заявлені позовні вимоги на розсуд суду. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин заявлений позов не підлягає задоволенню. Так, 7 серпня 2015 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк О.І. дійсно залишила без задоволення скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого та процесуального прокурора по кримінальному провадженню,внесеному до ЄРДР за № 12014080080004511 по ст. 382 ч.1 КК України від 12.12.2014 року. Було встановлено, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 04.12.2012 року зобовязано [PERSON] не чинити перешкод у користуванні [PERSON] земельною ділянкою площею 103 кв.м. по вул. Червонопрапорній, 24 у м. Запоріжжя та надати йому вільний доступ до земельної ділянки загального користування № 3 площею 10 кв.м. за цією адресою, розміри яких визначені рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.1992 року. Зазначене рішення суду залишалось та залишається без виконання тривалий час. Окремою ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.09.2014 року до відома прокурора Шевченківського району м. Запоріжжя доведено інформацію про наявність підстав для перевірки обставин, пов'язаних з умисним невиконанням судового рішення [PERSON] 12.12.2014 року зареєстроване кримінальне провадження № 12014080080004511 за ст. 382 ч. 1 КК України. 05.03.2015 року процесуальним прокурором надані вказівки щодо проведення досудового розслідування по цьому кримінальному провадженню. Фактично по вказаному кримінальному провадженню не було вчинено жодної слідчої чи процесуальної дії. Натомість, вирішуючи подану скаргу по суті, слідчий суддя Дацюк О.І. не знайшла підстав для її задоволення. Крім того, 12 жовтня 2015 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А. було частково задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчих органів Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області та процесуального прокурора по кримінальному провадженню № 1201408008004511 від 12.12.2014 р. по ч.1 ст.382 КК України та визнано незаконною бездіяльність слідчих органів і процесуальних прокурорів під час досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню. Було встановлено, що 12.12.2014 р. кримінальне провадження було передано в провадження слідчого СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області\~ [PERSON], визначена група процесуальних прокурорів. На час розгляду скарги кримінальне провадження перебувало у провадженні слідчого СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] По даному провадженню з 12.12.2014 р. до вирішення скарги не було проведено жодної слідчої дії та не було прийнято жодного процесуального рішення, обставини кримінального провадження взагалі не встановлювались, докази не збирались, оцінка їм не надавалась. Крім того, процесуальне керівництво прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя здійснювалось у формі надання письмових вказівок 05.03.2015 р., які слідчим не були виконані, при цьому процесуальні прокурори не контролювали хід розслідування, хоча для\~ виконання власних вказівок визначили конкретну дату. Таким чином, жодних дієвих заходів для ефективного досудового розслідування\~ по даному кримінальному провадженню не було вжито ані слідчим, ані процесуальними прокурорами, внаслідок чого протягом тривалого часу справа не розслідувана та рішення по ній не було прийнято. Крім того, постановою прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя [PERSON] від 27.11.2015 року кримінальне провадження № 12014080080004511, відкрите 12.12.2014 року за ст. 382 ч. 1 КК України, закрите у зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину. З тексту постанови вбачається, що підставою для закриття кримінального провадження стало те, що, на думку прокурора, рішення суду [PERSON] повністю виконано, перешкод [PERSON] у користування земельною ділянкою не створюється, наданий вільний доступ до земельної ділянки загального користування. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк О.І. від 11 грудня 2015 року скарга [PERSON] на постанову прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя [PERSON] від 27.11.2015 року про закриття кримінального провадження № 12014080080004511 за ст. 382 ч. 1 КК України була задоволена, а постанова прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя [PERSON] від 27.11.2015 року про закриття кримінального провадження № 12014080080004511 за ст. 382 ч. 1 КК України була скасована. При цьому слідчий суддя зазначив, що по кримінальному провадженню жодна особа не була повідомлена про підозру, тому закриття кримінального провадження прокурором не відповідає вимогам ст. 284 ч. 4 КПК України. Крім того, взагалі не можливо зрозуміти про відсутність складу злочину в діях якої саме особи дійшов висновку прокурор за відсутності жодного підозрюваного по кримінальному провадженню. Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга [PERSON]Ф щодо скасування постанови прокурора про закриття провадження у справі підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично ставить питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої, на його думку, внаслідок вищевказаної бездіяльності прокурора у кримінальному провадженні № 12014080080004511 за ст. 382 ч. 1 КК України, що і була оскаржена та встановлена рішеннями слідчих суддів, та незаконної постанови прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя [PERSON] від 27.11.2015 року, якою кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину, щобула скасована ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк О.І. від 11 грудня 2015 року. Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Частиною 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди врегульовано наступними нормами. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з вимогами ч.ч. 4,5 ст. 4 вищевказаного Закону, ч. 2 ст. 23 ЦК України відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральні втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При вирішенні заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Як передбачають чч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такі положення щодо обовязку доказування відповідають і вимогам ст. 60 ЦПК України, частина 3 якої наголошує, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ Сторона відповідача заперечувала на позов та обставини, що його обґрунтовують, вказуючи при цьому і на недоведеність спричинення позивачу моральної шкоди. Отже, стосовно обставин спричинення самої моральної шкоди виник спір між сторонами, а тому сторона позивача повинна була довести наведені нею обставини належними та допустимими доказами. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Так, позивач, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача моральну шкоду в сумі 50 000 гривень, не надав доказів про погіршення свого стану здоров'я, яких саме моральних страждань зазнав, які нормальні життєві зв'язки він втратив, які додаткові зусилля вимагалися від нього для організації свого життя, його зміненого способу тощо. Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, як і будь-яка інша позовна вимога, повинна обґрунтовуватись доказами. Згідно ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. І вказані положення цивільного процесуального закону були виконані судом, бо останній у судовому засіданні належно роз'яснив позивачу його права та обов'язки. Незважаючи на викладене, позивач у судовому засіданні так і не виконав свого обовязку доказування. Так, після з'ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами головуючий надав сторонам можливість дати додаткові пояснення, заявити додаткові клопотання, натомість [PERSON] матеріали справи так і не доповнив, інших клопотань, в тому числі і щодо забезпечення доказів, не заявляв. Інші ж доводи позизача не впливають на правильність висновку суду, оскільки не є прийнятними стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди. З огляду на наведені вимоги закону та обставини справи, вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed