Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю. В обґрунтування позовних вимог вказував, що [PERSON] 13.09.2010 звернулась до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості із заявою, як така, що шукає роботу. На підставі заяви [PERSON] їй було надано статус безробітного. Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №48 від 25.04.2012 встановлено, що в період перебування на обліку в Кременчуцькому МРЦЗ [PERSON] отримувала від ТОВ «[PERSON] Україна» дохід в 2010 та 2011 роках за надання послуг згідно договору про співробітництво, а тому не вважалась безробітною та не мала права перебувати на обліку в Кременчуцькому МРЦЗ. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 4503,34 грн. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав заяву про розгляд справи без участі його представника. Відповідач, [PERSON] та її представник, [PERSON], проти задоволення позову заперечували. Вказали, що договір між ТОВ «[PERSON] Україна» та [PERSON] був розірваний 01.09.2010, а тому у останньої були підстави для звернення до Кременчуцькому МРЦЗ. Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.09.2010 [PERSON] звернулась до Кременчуцького МРЦЗ із заявою про надання їй статусу безробітного із виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до ЗУ «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в якій остання підтвердила, що на даний час не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про зайнятість населення»(далі Закону) від 01.03.1991 № 803-XII (в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. В ст.25 Закону визначено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій : а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій; б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю; Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Згідно ч.2 ст.22 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000(в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин) особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали менше 26 календарних тижнів, а також особи, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більше 6 місяців) перерви, та застраховані особи, звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України (322-08), мають право на допомогу по безробіттю без урахування страхового стажу. В п.1 ст.31 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. Згідно Наказу від 14.07.2011 №НТ110714 Кременчуцьким МРЦЗ було припинено виплату [PERSON] допомоги по безробіттю у зв'язку з працевлаштуванням безробітного відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до акту №48 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 25.04.2012 розслідуванням було встановлено, що [PERSON] отримувала від підприємства дохід в 2010 та в 2011 роках за надання послуг згідно договору про співробітництво. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом було встановлено та підтверджено копією договору №90032, що 16.01.2009 між ТОВ «[PERSON] Україна» та [PERSON] був укладений договір про співробітництво. Разом із тим, згідно довідки ТОВ «[PERSON] Україна» від 23.12.2012 № 20, вказаний договір був розірваний 01 вересня 2010 року. Також у вказаній довідці повідомляється про те, що в травні 2011 року була допущена арифметична помилка при нарахуванні комісійної винагороди фінансовим консультантам і [PERSON] помилково було нараховано 36,15 грн. На думку суду, оскільки на момент звернення [PERSON] до Кременчуцького МРЦЗ - 20.09.2010, договір про співробітництво з нею був розірваний, остання мала право на отримання статусу безробітного та відповідно отримання допомоги по безробіттю. Відтак, доводи позивача про те, що [PERSON] незаконно отримала допомогу по безробіттю за період з 20.09.2010 по 14.07.2011 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed