Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, збільшивши вимоги якого просить стягнути з відповідача в його користь 6254 грн.38 коп. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що він зареєстрований у [INFO]. Упродовж 2003-2008 років відповідач безпідставно нараховував йому повну оплату за послуги з водовідведення та водопостачання, яку намагався стягнути упродовж 2005 -2015 років. Його батько [PERSON], [INFO], був інвалідом Великої Вітчизняної війни та помер 19.07.2008 року внаслідок порання, захворювання і причина смерті повязана із захистом Батьківщини. Відповідно до ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сімї військовослужбовців, які померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті. До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать діти, які не мають (і не мали) своїх сімей. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни надається пільга 100 % плати за користування комунальними послугами. Однак, відповідач в порушення норм законодавства України здійснював нарахування за надані послуги з водопостачання та водовідведення без врахування пільг на членів сімї його, як інваліда та батька. Внаслідок неправомірного нарахування йому боргів та звернення відповідача до суду із позовом про стягнення заборгованості йому заподіяно моральної шкоди. Крім того, йому заподіяно у матеріальної шкоди в розмірі 6254 грн. 38 коп., яка була витрачена ним на лікування. Просить позов задовлити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, згідно Закону України «Про державний бюджет на 2004 рік», Закону України «Про державний бюджет на 2005 рік» та Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» до членів сімї пільговика при надання пільги належить особа, яка проживає разом з інвалідом І групи та доглядає за ним за умови, що інвалід війни перебуває у шлюбі. Згідно постанови Кабінету міністрів України № 814 від 05.12.1994 року «Про затвердження Положення про порядок надання грошових виплат населенню на покриття витрат за оплату житлово-комунальних послуг у зв'язку з підвищенням тарифів на них» та постанови Кабінету міністрів України №832 від 26.07.1996 року «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян» встановлено щомісячні компенсації виплати непрацюючій осіб працездатного віку, яка доглядає за інвалідом І групи та грошові виплати на покриття витрат за оплату житлово-комунальних послуг щомісячно провадяться непрацюючій працездатній особі, яка відповідно до чинного законодавства здійснює постійний догляд за інвалідом І групи за рахунок коштів місцевих бюджетів. У звязку із тим, що кошти на відшкодування пільг на послуги водопостачання та водовідведення виділяються з Державного бюджету через субвенцію місцевим бюджетом, ЛМКП «Львівводоканал» не вправі розпоряджатися ними на власний розсуд,а виключно згідно чинного законодавства і документів, які представляє пільговик. Вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди є безпідставними. Крім того, позивачем не подано суду жодних доказів про заподіяння йому моральної шкоди. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає у [INFO], на яку відповідачу надаються послуги з волопостачання та водовідведення. Як вбачається із матеріалів справи між позивачем та відповідачем виникали спори щодо вірності нарахування плати за надані послуги, які вирішувались у судовому порядку. Окремою ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 14.12.2006р. (яка набрала законної сили) було встановлено порушення відповідачем вимог законодавства при нарахуванні плати за надані послуги. Проте, статтею 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За вимогами ст.16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України\~підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно\~ст.22 Цивільного кодексу України\~особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 статті 60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте позивачем, всупереч вказаних вимог, не подано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про причинно-наслідковий звязок між діями відповідача та понесенням витрат на лікування позивача, а відтак, в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди слід відмовити. Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відповідно до розяснень, що містить п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, якщо право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, положень Цивільного кодексу та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди). Така може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Однак, позивачем, всупереч вимог встановлених ст.10,60 ЦПК України, не подано суду жодних доказів, які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди, а тому в задоволенні вимоги про відшкодування такої слід відмовити. На підставі ст.ст.1166, 1167 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed