Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з держави Україна в його користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями суддів Львівського апеляційного адміністративного суду. Позов мотивовано наступним. Львівським апеляційним адміністративним судом розглядалася його апеляційна скарга протягом 24 місяців та йому несвоєчасно було надіслано ухвалу вказаного суду від 26.05.2014р. Вважає дії судді Львівського апеляційного суду неправомірними. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився. Подав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не прибув. Дослідивши докази, суд відмовляє в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що фермерське господарство "[PERSON]В." дійсно звертався з апеляційною скаргою до Львівського апеляційного адміністративного суду з скаргою та ухвалою від 26.05.2015р. апеляційну скаргу залишено без задоволення. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що на підставі ст.56 Конституції України, на яку покликається в своєму позові позивач, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними. В той же час, ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015р. не визнана завідомо неправосудною, а тому, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Крім того, як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Так, позивач, не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, оскаржив її до апеляційної, а потім і касаційної інстанції. Слід врахувати і те, що відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Однак, позивач не скористався наданим йому Цивільним процесуальним кодексом правом, в судове засідання не прибув та не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а суд в судовому засіданні не здобув. З огляду на зазначене, а також те, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати позивачу джерелом для збагачення, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу матеріальної моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed