Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання у Центальноукраїнському державному педагогічному університеті ім. В.Винниченка в розмірі 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання. На обґрунтування позову вказала, що відповідач є батьком їх спільної доньки, яка є студенткою Центральноукраїнського державного педагогічного університету ім. В.Винниченка, денної державної форми навчання. Оскільки, позивач зі своїх доходів не може повністю забезпечити повноцінне навчання доньки, звернулась до суду для стягнення аліментів на її утримання. Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року відкрито загальне позовне провадження за вказаним позовом. Ухвалою суду від 30 травня 2018 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 24.01.2019 року в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог відмовлено. Позивачка в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не сповістив, заяви про перенесення розгляду справи суду не надіслав, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Третя особа в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Прилуцької міської ради Чернігівської області 20.03.2000 /а.с. 5/. Згідно довідки № 412/18 від 19.01.2018 року, виданої Центральноукраїнським державним педагогічним університетом ім. В.Винниченка [PERSON], [INFO] є студенткою групи АН17Б1 1 курсу факультету іноземних мов Центральноукраїнського державного педагогічного університету ім. В.Винниченка. Термін навчання з 01.09.2017 року по 31.06.2021 року.(а.с. 3) Відповідно до ст. 198 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як роз'яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до ч.1 ст. 6 Сімейного Кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на навчання доньки, як згідно свідоцтва про народження є повнолітньою, проте в прохальній частині визначає [PERSON] як дитину і просить стягнути аліменти в розмірі 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та що не узгоджується з ч.1 ст. 6, ст.ст. 198,199 Сімейного Кодексу України. Враховуючи, що вимоги, викладені в позовній заяві, не відповідають чинному законодавству, суд приходить до обгрунтовного висновку щодо відмови в їх задоволенні. На підставі ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позовних вимог суд відмовляє, судові витрати суд відносить за рахунок держави.

Outcome: dismissed