Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві про стягнення майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що Головним управлінням Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020100000000072 за фактом вчинення невстановленими особами на території м. Києва кримінальних правопорушень, пов`язаних з примушуванням до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, зокрема виплати заявниками неіснуючих боргів або сплати завищених відсотків по кредиту із погрозою застосування насильства. 24.09.2020 року в рамках зазначеного кримінального провадження відповідачем 2 проведено обшук за місцем роботи позивача в офісі ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі»: м. Київ, вул. Є. Коновальця, буд. 36Д. За результатами обшуку службовими особами відповідача 2 було вилучено майно позивача, що належить їй на праві власності, а саме ноутбук марки Asus sin PV500CAX00060, що постійно використовується позивачем, як у повсякденному житті, так й під час виконання трудових обов`язків, тобто є знаряддям професійної та трудової діяльності. 25.09.2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся прокурор відділу Київської міської прокуратури Беба Є.Г. з клопотанням про арешт майна, вилученого 24.09.2020 року в ході обшуку, яке надійшло до суду 28.09.2020 року, після чого 05.10.2020 року призначено до розгляду в судовому засіданні, справа №761/30645/20 - слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва Трубніковим А.В. 05.10.2020 року клопотання прокурора не було розглянуто по суті та засідання було перенесено на іншу дату. Представником ТОВ «ФК Гелексі» на адресу Шевченківського районного суду м. Києва було направлено скаргу на бездіяльність старшого слідчого СВ ГУНП в місті Києві, яка полягає у неповерненні майна (в тому числі й майна позивача), вилученого під час проведення обшуку 24.09.2020 року в офісному приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Є. Коновальця, 36 Д . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/30924/20 від 02.11.2020 року скаргу задоволено та зобов`язано уповноважену особу, в провадженні якої знаходяться матеріали кримінального провадження №12020100000000072 від 05.02.2020 року, повернути ТОВ «ФК «Гелексі» все вилучене 24.09.2020 року в ході проведення обшуку майно (в тому числі належне позивачу). Однак на день звернення з даною позовною заявою ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва відповідачем не виконана. Враховуючи викладене позивач просила стягнути з держави Україна на користь [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної незаконними діями та бездіяльністю посадової особи Головного управління Національної поліції в м. Києві, 18 999 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві. Також просила стягнути з держави Україна на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та бездіяльністю посадової особи Головного управління Національної поліції в м. Києві, 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. Крім того, просила стягнути з держави Україна на користь [PERSON] 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 10.02.2021 року. 10.02.2021 року на електронну пошту суду та 12.02.2021 року до канцелярії суду від Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнє просило суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відзив на позовну заяву обґрунтовано тим, що право на відшкодування за рахунок держави шкоди (матеріальної, моральної), завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень закріплено в статтях 1166, 1176 Цивільного кодексу України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Таким чином, вказаним законом встановлена можливість відшкодування шкоди з Державного бюджету України виключно у випадках незаконного притягнення підозрюваного/обвинуваченого до кримінальної відповідальності, а також встановлення в обвинувальному вироку суду факту незаконного проведення обшуку. Вказані обставини позивачем не доведені, наданою копією ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2020 року по справі №761/30924/20 дії суб`єкта владних повноважень протиправними визнано не було. Також перший відповідач посилається на те, що не надано доказів, які підтверджують факт придбання вилученого ноутбуку Asus sin PV500CAX00060 (товарний чек, найменування, вартість товару тощо). Крім того, позивачем не надано доказів того, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва не була виконана, матеріали позовної заяви не містять письмових звернень позивача до відповідача 2 з вимогою виконати зазначену ухвалу, ні відмови відповідача 2 у поверненні майна. На рахунок відшкодування моральної шкоди, згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивачем не надано доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди за вказаних у позовній заяві обставин, а саме: не надано доказів неправомірності дій відповідача 2 Головного управління Національної поліції у м. Києві та відповідача 1 Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві, доказів які б підтверджували характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тривалість та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тривалість та обсяг немайнових витрат, а лише наведені формальні твердження щодо приниження честі, гідності та ділової репутації. Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, складність справи та ціну позову. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, позивачем повинен бути наданий договір про надання правової допомоги, документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні судом вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві зауважує, що воно не є учасником спірних правовідносин, протиправних дій по відношенню до позивача не здійснювало, а тому безпідставно є відповідачем у даній справі. 24.02.2021 року до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві, відповідно до якого представник позивача адвокат Осьмуха С.О., який діє в інтересах [PERSON] заперечував проти доводів відповідача 2 та наполягав на задоволенні позовних вимог та їх обґрунтованості, з підстав наведених в позовній заяві та просив задовольнити в повному обсязі. 24.03.2021 року суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченком А.В. було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 29.04.2021 року. 27.04.2021 року до канцелярії суду надійшов відзив на позов від Головного управління Національної поліції у м. Києві. Відповідно до вимог ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою про відкриття провадження у справі відповідачам було встановлено строк на подачу відзиву п`ятнадцять днів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень до Цивільного процесуального кодексу (в редакції Закону України від 30.03.2020 р. N 540-IX, який набув чинності 02.04.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою № 211 від 11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України запровадив карантин по всій території України з 12 березня по 03 квітня, який в подальшому продовжений, а з 22 травня по всій територій України запроваджений адаптивний карантин. Законом України від 18.06.2020 року N 731-IX (який набув чинності 16.07.2020 року), було внесені зміни до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень до Цивільного процесуального кодексу та викладено їх в наступній редакції: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. (процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XІІ "Прикінцеві положення" в редакції Закону України від 30.03.2020 р. N 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 р. N 731-IX. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 р. N 731-IX Разом з тим, відповідно до положень п. 1, 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, серед іншого виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а також подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах та стимулює суд і учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Згідно з повідомленням про отримання поштового відправлення представник Головного управління Національної поліції в м. Києві отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та повістку 11.01.2021 року, за що особисто розписався у поштовому повідомленні. Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду, однак відзив подано після спливу встановленого судом строку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 2 отримав ухвалу про відкриття провадження 11.01.2021 року. Водночас відзив направлений до суду 22.04.2021 року засобами поштового зв`язку. При цьому, Головне управління Національної поліції України в м. Києві є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції. Суд звертає увагу, що робота органів державної влади, правоохоронних та судових органів не зупинялась на період карантину по всій території України. З урахуванням наведеного, представником відповідача 2 жодним чином не обґрунтовано неможливість подачі відзиву у визначений законом та судом строк, хоча останній мав об`єктивну можливість подати відзив на позовну заяву, а продовження строків жодним чином не звільняє представника відповідача 2 від виконання обов`язків, покладених на нього ст. 43 ЦПК України. У судовому засіданні 29.04.2021 року суд вирішив залишити поданий Головним управлінням Національної поліції в м. Києві відзив на позов без розгляду, у зв`язку з порушенням строку на його подання. 29.04.2021 року під час судового засідання представник позивача адвокат Осьмуха О.С., який діє в інтересах [PERSON] просив долучити до матеріалів справи розписку від 26.03.2021 року про отримання від органу досудового розслідування ноутбуку Asus sin PV500C. Представник першого відповідача Бойко М.А. не заперечувала щодо долучення вказаної розписки до матеріалів справи. Суд вирішив долучити до матеріалів справи копію розписки від 26.03.2021 року про отримання представником позивача адвокатом Осьмухою О.С., який діє в інтересах [PERSON] від органу досудового розслідування ноутбуку Asus sin PV500C. У судове засідання представник Головного управління Національної поліції України в м. Києві не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат Осьмуха О.С. та представник відповідача Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві Бойко М.А. просили розгляд справи проводити без участі представника Головного управління Національної поліції України в м. Києві. У судовому засіданні 29.04.2021 року представник позивача адвокат Осьмуха О.С. просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в ньому. Представник відповідача 1 Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві Бойко М.А. просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. Головним управлінням Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020100000000072 за фактом вчинення невстановленими особами на території м. Києва кримінальних правопорушень, пов`язаних з примушуванням д виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, зокрема виплати заявниками неіснуючих боргів або сплати завищених відсотків по кредиту із погрозою застосування насильства. 24.09.2020 року в рамках зазначеного кримінального провадження відповідачем 2 було проведено обшук в офісі ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» за адресою: м. Київ, вул. Є. Коновальця, буд. 36Д. Як зазначає позивач, за результатами обшуку службовими особами відповідача 2 було вилучено майно позивача, що належить їй на праві власності, а саме ноутбук марки Asus sin PV500CAX00060, що постійно використовується позивачем, як у повсякденному житті, так й під час виконання трудових обов`язків, тобто є знаряддям професійної та трудової діяльності. 25.09.2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся прокурор відділу Київської міської прокуратури Беба Є.Г. з клопотанням про арешт майна, вилученого 24.09.2020 року в ході обшуку, яке надійшло до суду 28.09.2020 року, після чого 05.10.2020 року призначено до розгляду в судовому засіданні, справа №761/30645/20 - слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва Трубніковим А.В. 05.10.2020 року клопотання прокурора не було розглянуто по суті та засідання було перенесено на іншу дату. Представником ТОВ «ФК Гелексі» на адресу Шевченківського районного суду м. Києва було направлено скаргу на бездіяльність старшого слідчого СВ ГУНП в місті Києві, яка полягає у неповерненні майна (в тому числі й майна позивача), вилученого під час проведення обшуку 24.09.2020 року в офісному приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Є. Коновальця, 36 Д . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/30924/20 від 02.11.2020 року скаргу задоволено та зобов`язано уповноважену особу, в провадженні якої знаходяться матеріали кримінального провадження №12020100000000072 від 05.02.2020 року, повернути ТОВ «ФК «Гелексі» все вилучене 24.09.2020 року в ході проведення обшуку майно. 26.03.2021 року адвокат Осьмуха О.С., який діє в інтересах [PERSON] отримав від органу досудового розслідування ноутбуку Asus sin PV500C, про що свідчить фотокопія розписки в матеріалах справи. Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 216 КПК України, слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження . На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора , зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Водночас, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Крім цього, відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача. З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Водночас стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). У судовому засіданні встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2020 за № 761/30924/20 скаргу представника ТОВ «ФК «Гелексі» на бездіяльність старшого слідчого що полягає у неповерненні майна вилученого під час проведення обшуку 24.09.2020 року в офісному приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Є. Коновальця, 36 , було задоволено та зобов`язано уповноважену особу, в провадженні якої знаходяться матеріали кримінального провадження №12020100000000072 від 05.02.2020 року, повернути ТОВ «ФК «Гелексі» все вилучене під час обшуку від 24.09.2020 року майно. Представник позивача вважає, що вказаною ухвалою фактично встановлено наявність моральної шкоди і протиправність її завдання. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ч. 1 ст. 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Отже, в силу вимог ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які свідчили про протиправність дій відповідачів по відношенню до позивача, а також доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкодою, на яку посилається позивач. Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження права власності позивача на спірний ноутбук Asus PV500CAX00060 (як-то квитанція, товарний чек тощо). Також суд не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що протиправність дій відповідача 2 встановлена ухвалами слідчих суддів, оскільки сам факт зобов`язання ухвалою суду уповноваженої особи в провадженні якої знаходяться матеріали кримінального провадження повернути вилучене під час обшуку майно не свідчить про протиправність дій відповідача та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Крім того, відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Слободянюк П.Л. від 02.11.2020 року справа №761/30924/20 (провадження 1-кс/761/19242/2020) уповноважену особу було зобов`язано повернути ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» (код ЄДРПОУ 41229318) майно, вилучене 24 вересня 2020 року в ході проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Щорса, 36 в офісному приміщенні ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» зокрема ноутбук Asus sin PV500CAX00060, суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів права власності на ноутбук Asus PV500CAX00060. Також суд бере до уваги те, що в судовому засіданні, представником позивача адвокатом Осьмухою С.О. суду було надано фотокопію розписки про отримання майна, яке було вилучено під час обшуку від 24.09.2020 року, а саме ноутбуку Asus PV500C. Саме неповернення органом досудового розслідування вказаного ноутбуку стало підставою для звернення позивача з відповідною позовною заявою про відшкодування майнової та моральної шкоди. Так, звернення представника ТОВ «ФК «Гелексі» до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого свідчить про реалізацію права останнього на оскарження процесуальної діяльності відповідача 2, передбаченого ст. 303 КПК України, а винесення ухвали за результатами розгляду такої скарги - є наслідком судового контролю за діяльністю слідчого під час досудового розслідування і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174, 1176 ЦПК України. При цьому, сама лише незгода позивача з діями (бездіяльністю) відповідача 2 щодо неприйняття процесуальних рішень, які були оскаржені позивачем у передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Крім того, матеріали справи не містять належного обґрунтування розміру моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, позивачем, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надано доказів, які свідчили б про протиправність дій відповідача 2 по відношенню до позивача під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження, яка проявилась у завданні моральної шкоди позивачу, не надано доказів на підтвердження наявності самої шкоди, її розміру, як не надано доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача 2 та шкодою, на яку посилається позивач. Усі інші доводи сторін не спростовують вищевикладених висновків суду. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Витрати на професійну правничу допомогу у відповідності до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed