Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

У лютому 2018 року позивачі звернулись до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначили, що вони з сином [PERSON] є власниками житлового будинку № 39а, який розташований по вул.Заозерній в м. Маріуполі Донецької області, на підставі договору купівлі-продажу від 03 серпня 2007 року. У вказаному будинку також зареєстрований колишній чоловік [PERSON] - відповідач по справі [PERSON], який за вказаною вище адресою тривалий час не проживає, а саме з 2014 року, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. У будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Позивачі просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул.Заозерна, буд.39а. Позивачі в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримують вимоги, просять позов задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 серпня 2007 року, [PERSON] та [PERSON] придбали у власність житловий будинок №39а по вул.Заозерній в м.Маріуполі. Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів № 4392475 від 03 серпня 2007 року, [PERSON] належить 1/4 частина, а [PERSON] належить 3/4 частини домоволодіння, розташованого за адресою:м.Маріуполь, вул.Заозерна, 39а. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачі є власниками спірного будинку, а отже, наділені повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном. З письмових матеріалів справи вбачається, а саме з копії домової книги для реєстрації осіб мешкаючих в будинку № 39а по вул.Заозерній в м. Маріуполі Донецької області, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований у вказаному домоволодінні з 23 серпня 2007 року. Крім того, в матеріалах справи містяться пояснення свідків [PERSON],[PERSON]А та [PERSON], які є сусідами позивачів, в яких зазначено, що відповідач у вказаному в позові житловому будинку не мешкає з 2014 року, його особистих речей в будинку не має. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає [INFO] а по вул.Заозерній в м. Маріуполі Донецької області з 2014 року, він втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved