Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач 23.12.2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що з відповідачем проживали у шлюбі, який було розірвано у 2010 році від цього шлюбу [INFO] , народилася дитина, син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Дитина з 2010 року проживає разом з матір`ю окремо від відповідача. Відповідач з цього моменту фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Також зазначає, що відповідач не спілкується з дитиною не має з нею психологічного контакту, участі в її житті не бере, матеріальну допомогу на утримання дитини, з моменту фактичного припинення спільного проживання надає нерегулярно і в недостатньому обсязі. Вказує, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 травня 2012 року за її позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів, було винесено рішення у справі № 2-948/2012. Судовим рішенням стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 30 % від всіх його видів доходу. Однак, вважає, що відповідач наразі не солідарно розділяє з нею тягар грошового утримання спільної доньки як того вимагає ст.180 СК України. Вважає, що робота відповідача забезпечує йому високий рівень забезпеченості та життя в цілому. 05.05.2018 року, між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Оболонським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м.Києві, актовий запис № 490. Від цього шлюбу народився син, [PERSON] , [INFO] , а тому вона наразі перебуває в декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною та не має власного доходу. На даний час спільний з відповідачем син та син від нового шлюбу перебувають на утриманні нинішнього чоловіка [PERSON] . Враховуючи те, що наразі доходу не має, а відповідач кошти на утримання спільного сина виплачує не в достатній мірі, це створює значне фінансове навантаження на нинішнього чоловіка. У разі, якби відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання спільної дитини , її сім*ї не довелось би обмежувати деякі особисті побутові потреби. Окрім того, зазначає, що спільна з відповідачем дитина має проблеми зі здоров`ям. Цей факт зумовлює необхідність регулярного оздоровлення, що тягне за собою додаткові витрати. Зокрема це витрати на поїздки для регулярного оздоровлення. Загалом на утримання сина [PERSON] на місяць витрачається приблизно 12000 грн. Зазначає, що на даний час вона має дві підстави для зміни аліментів передбачені ст.192 СК України, а саме зміну сімейного стану, оскільки народилася друга дитина та зміну свого матеріального стану, оскільки перебуває в декретній відпустці. У зв`язку з чим просить суд змінити розмір аліментів та стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання його неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] в розмірі 5000 грн., а також стягнути додаткові витрати на утримання неповнолітнього [PERSON] [INFO] в розмірі 14350 (28700 /2 = 14350 ) грн. Ухвалою від 10.01.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та розгляд справи призначено на 25.02.2020 року. 17.02.2020 року до суду надійшов відзив від відповідача в якому він вказує, що ніколи не відмовлявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання спільного сина. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28.05.2012 року ним виконується на підставі виконавчого листа № 2-948/12. На даний час працює на посаді інженера-проектувальника КП «УКБ «ВИШГОРОДДРАЙБУД» ВРР, а розмір заробітної плати в середньому складає 10 000 грн., відрахування аліментів на утримання дитини в середньому складає 2500 грн. Іншої роботи та доходу не має, у зв`язку з чим не має можливості надавати допомогу дитині у визначеному позивачкою розмірі. На його погляд, є незрозуміло, з яких міркувань виходила позивачка зазначаючи, що розмір аліментів в загальній сумі має становити 5 000 грн. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет» для дітей віком з 6 до 18 років станом на 01 січня 2020 року установлено прожитковий мінімум у розмірі 2218 грн., коли 50 % складає 1109 грн. Зазначає, що обов`язок по утриманню дітей є обов`язком обох батьків. Вважає, що сам факт народження у позивачки ще однієї дитини, відсутність у неї доходу у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною та перебування на утриманні чоловіка не може бути достатньою підставою для збільшення розміру аліментів. При розгляді даної справи просив суд врахувати рівність обов`язку щодо утримання дитини обох батьків, а також розмір його заробітної плати. Також заперечував проти стягнення додаткових витрат з посиланням на те, що це положення стосується особливих обставин , приблизний перелік яких надається ст.185 СК України. До таких обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з винятковою хворобою дитини тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вважає, що в позовній заяві жодним чином не обґрунтовано необхідність стягнення з нього додаткових витрат на відвідування гуртків, лікування дитини та оплату путівок. За таких обставин вважає, що відвідування гуртків, отримання путівок та з огляду на зміст консультативних висновків лікарів, зазначені обставини не можливо розцінювати як особливі (виняткові), в розумінні ст.185 СК України, які могли б бути підставою для здійснення ним додаткових витрат. Просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 20.02.2020 року відповідач надала суду відповідь на відзив в якому зазначала, що враховуючи те, що вона на даний час знаходиться в декретній відпустці, коштів, що надає відповідач не вистачає на утримання сина. Зазначає, що відповідачем у відзиві було сказано про відсутність доказів з її боку про наявність причин стягнення з відповідача додаткових витрат на відвідування гуртків, лікування дитини та оплату путівок, але вважає такі витрати цілком природними й батьки не мають обов`язок доводити їх необхідність в межах важливості для нормального розвитку дитини, проте в позовній заяві зазначено про Консультативний висновок лікаря гастроентеролога, дерматолога та дитячого інфекціоніста про необхідність лікування дитини. Просила суд позов задовольнити. 25.02.2020 року суд оголосив по справі перерву за клопотанням відповідача через те, що ним не отримано відповіді на відзив, а відповідач має право в порядку ст.180 ЦПК України надати заперечення на відповідь на відзив. 07.04.2020 року сторони в судове засідання не з`явилися, розгляд справи відкладено на 12.05.2020 року. В судове засідання призначене на 12.05.2020 сторони не з`явилися направили суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач просила суд позов задовольнити. Відповідач просив суд в задоволенні позову відмовити. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Сторони перебували у шлюбі з 16.02.2007 року по 27.08.2010 року. В період шлюбу [INFO] , народилася дитина, син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.(а.с.10) Дитина з 2010 року проживає разом з матір`ю окремо від відповідача. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 травня 2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.04.2012 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . (а.с.9) Як убачається з свідоцтва про шлюб у зв`язку з одруженням [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . (а.с.11) 05.11.2012 року державним виконавцем ВДВС Вишгородського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання вищевказаного судового рішення. (а.с.64). З наданих відповідачем доказів убачається, що він працевлаштований у КП «УКБ Вишгородрайбуд» ВРР. Як зазначає відповідач розмір його заробітної плати в середньому складає 10 000 грн., відрахування аліментів на дитину відповідно до судового рішення близько 2500 грн. Також вказує, що іншої роботи та доходу він не має, при цьому протилежне судом не встановлено. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України). Частиною 3статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст.182 СК України ) Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 4 ст.273 ЦПК України передбачено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 183 СК України передбачено, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Так, аліменти є способом участі в утриманні дитини, який призначається за рішенням суду з того з батьків, який не проживає з дитиною та не надає, або надає в недостатньому обсязі, допомоги на утримання та розвиток дитини. Важливим фактором у даному випадку є ухилення від виконання свого батьківського обов`язку з утримання дитини тим з батьків, з кого присуджуються аліменти. Відповідно до ст. 185СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, щодо передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому, розмір додаткових витрат, що стягуються, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. В обґрунтування доводів щодо збільшення розміру аліментів, позивач зазначала, що вона на даний час перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною від іншого шлюбу та перебуває на утриманні чоловіка, також зазначає, що спільний з відповідачем син хворіє, на підтвердження надала медичну документацію. Разом з тим, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Під час розгляду справи не встановлено покращення матеріального стану відповідача . Виходячи з положень ст.192 СК України враховуючи вимоги ст.182 СК України, судом не встановлено підстав для зміни розміру аліментів. Вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 14350 грн. (28700/2=14350) грн., позивач обґрунтовує придбанням чотирьох путівок до дитячого табору «Двіжок-Тур» період з 05.07.2018 -16.07.2018 на суму 8300 грн., період з 28.10.2018 -03.11.2018 на суму 4400 грн., період з 23.06.2019 - 10.07.2019 на суму 10 000 грн., період з 26.10.2019 по 02.11.2019 на суму 6000 грн. Також посилається на медичну документацію та захворювання дитини. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №501/5060/15-ц, від 14 січня 2019 року у справі №751/4312/16-ц). Понесені витрати на придбання путівок до дитячого табору, з огляду на зміст консультативних висновків лікарів, не можливо розцінювати як особливі (виняткові) в розумінні ст.185 СК України, а тому суд не встановив підстав для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на суму 14350 грн. на утримання сина [PERSON] . З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed