Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON], по якій просила зобов'язати відповідачів спростувати розповсюджену ними неправдиву інформацію, щодо того, що [PERSON] вчиняє злочинні та протиправні дії відносно учениці школи 3-В класу [PERSON] та її батьків [PERSON] та [PERSON], чим поновити її репутацію шляхом публічного вибачення на спільному засіданні педагогічної ради, загальношкільному батьківському комітеті та ради закладу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 березня 2016 року після 10 години, позивачу, яка є заступником директора по навчально-виховній роботі комунального закладу «Навчально-виховного об'єднання «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІП ступенів №20 - дитячий юнацький центр «Сузір'я», під час розмови з секретарем директора [PERSON], стало відомо, що в кабінеті директора відбувається розмова з [PERSON] та [PERSON] Розмова відбувалась на підвищених тонах з боку батьків [PERSON], тому [PERSON] була вимушена викликати наряд поліції у зв'язку з порушенням громадського порядку в навчальному закладі. Через деякий час зі сторони приймальні директора НВО № 20 вийшли відповідачі, направилися до виходу та безперешкодно залишили приміщення навчального закладу. Після конфлікту відповідачі звернулися до відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області із заявою про притягнення до відповідальності директора НВО № 20 [PERSON] та позивача, яка є заступником директора по навчально-виховній роботі НВО № 20. Відповідно до вказаної заяви, позивач разом з директором [PERSON]О, нібито неодноразово вчиняли злочині та протиправні дії відносно [PERSON], учениці З-В класу. Вважає, що так як є заступником директора по навчально-виховній роботі, такі безпідставні звинувачення відповідачів у вчиненні нею, як посадовою особою, злочинних дій щодо їх неповнолітньої доньки, ображає позивача як громадянина та підриває її авторитет в усього трудового колективу, учнів школи та батьків, завдає шкоди її честі, гідності й діловій репутації, також поставлені під сумнів з боку керівництва її професійні якості як заступника керівника навчального закладу. Безпідставні звинувачення щодо її нібито злочинних та протиправних дій відносно [PERSON] та безпосередньо до батьків [PERSON], принизило позивача, викликало розлад емоційного стану, завдало душевного болю і моральних страждань, так як ця інформація розповсюджена заявами до управлінням освіти Кіровоградської міської ради та відділу поліції ГУНП Кіровоградської області, призвело до того, що люди та керівництво вважають, що позивач дійсно здатна на злочинні та протиправні дії по відношенню до учнів. Крім позивача, обвинуваченими в порушенні законодавства, в бездіяльності по відношенню до захисту [PERSON], та недотриманні своїх посадових обов'язків стали директор [PERSON], [PERSON], [PERSON], соціальний педагог [PERSON] І.В., практичний психолог [PERSON], класний керівник [PERSON], учитель музики [PERSON], учитель фізичної культури [PERSON], вчителі початкових класів [PERSON], [PERSON], [PERSON], секретар - друкарка [PERSON], медична сестра [PERSON] Таке ставлення відповідачів до працівників навчального закладу, систематичні скарги, погрози, звинувачення тримають людей у постійній напрузі, моральній пригніченості, страху, що завдає великої шкоди навчально-виховному процесу, нівелює роботу всього педагогічного колективу, сприяє формуванню негативного іміджу навчального закладу. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позивач пояснила, що першопричинним звернення відповідачів до поліції та управління освіти Кіровоградської міської ради був конфлікт між сторонами у справі, що відбувся 19.02.2015 року з приводу травмування в групі продовженого дня учениці [PERSON]. Так, 19.02.2015 року відбувся інцидент між [PERSON] та [PERSON]. Вихователь групи продовженого дня [PERSON] відразу відреагувала на інцидент, оглянула [PERSON], з»ясувала причини конфлікту між дітьми, наявних ушкоджень у дівчинки не було, дитина не скаржилась, потреби звертатись до медичної сестри не виникало, так як вихователь не помітила негативних зрушень в її поведінці та стані. Вважає, що вихователь [PERSON] вчинила всі необхідні заходи, повідомила про випадок практичного психолога та позивача як заступника директора по навчально-виховній роботі. Про конфлікт були повідомлені батьки хлопчика, викликані на бесіду, яка відбулась наступного дня - 20.02.2015 року, про що повідомили також [PERSON]. Позивач особисто 20.02.2015 року приходила до класу та переконалась, що [PERSON] перебуває на заняттях, не була відсторонена лікарем, тому розслідування не проводилось. [PERSON] вважає, що саме з цієї ситуації почалось негативне та упереджена ставлення [PERSON] до неї та інших працівників навчального закладу. Протягом останнього начального року за заявами [PERSON] до різних інстанції у школі було проведено шість перевірок, якими серйозних порушень виявлено не було. Крім того зазначає, що незрозуміло в чому саме полягає її бездіяльність та некомпетентність, так як з лютого 2015 року [PERSON] до позивача щодо навчання та виховання [PERSON] особисто не зверталась. Вважає, що у звязку з вказаними подіями, з часу коли стався конфлікт, з класу в кому було 30 дітей вибуло 8, при тому, що в інших класах навпаки перевантаження. Так як конфлікт вийшов за межі школи, люди по-різному сприймають зазначені події, звернення та перевірки, що призводить до думки, що позивач дійсно здатна на протиправні дії по відношенню до дітей, що шкодить її репутації. 28.03.2016 року відповідачі звернулись до поліції із заявою про притягнення [PERSON] до відповідальності за неодноразові злочинні дії відносно їх доньки [PERSON], проте в заяві не вказано жодних фактів, які б підтверджувати зазначені обставини. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що звернення до поліції не є розповсюдженням неправдивої інформації і не може розглядатись як приниження честі, гідності та ділової репутації, які і звернення до управління освіти Кіровоградської міської ради. Відповідно до листа Державної інспекції навчальних закладів України ДІНЗ України від 29.04.2016 року директор навчального закладу притягнута до дисциплінарної відповідальності за недостатній контроль за виконанням посадових обов'язків педагогічними працівниками, що свідчить про правдивість відомостей викладених в заявах. Позивач не наділена повноваженнями діяти від імені інших осіб, тому її посилання на порушення прав інших осіб не ґрунтуються на законі. Зазначала, що протиправні дії проти дитини відповідачів продовжуються про що свідчить останні події у школі за яких [PERSON] знову отримала тілесні ушкодження. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі /а.с. 52-53, 175 177, 178/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.03.2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Кіровоградського ВП ГУ НПУ в Кіровоградській області із заявою, якою просили притягнути до відповідальності директора НВО №20 [PERSON] та заступника директора по навчально-виховній роботі [PERSON], які неодноразово вчиняють злочинні та протиправні дії відносно їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та до відповідачів /а.с. 32-33/. Заява мотивована тим, що 25.03.2016 року відповідачі прийшли до школи для залагодження конфліктної ситуації, під час розмови директор школи [PERSON] поводила себе некоректно, підвищувала голос, погрожувала, що створить нестерпні умови для навчання їх дитини, погрожувала відповідачам розправою через скарги на бездіяльність адміністрації школи. Також вказали, що заступник директора по начально-виховній роботі [PERSON] перешкоджала їм покинути приміщення навчального закладу. Як вбачається з матеріалів справи, конфлікт між сторонами виник задовго до подання позову до суду, а саме: 19.02.2015 року о 16:30 виник інцидент між учнями [PERSON] та [PERSON] під час роботи групи продовженого дня, у результаті якого [PERSON] вдарила рукою по обличчю [PERSON] У відповідь хлопець відштовхнув її від себе, не втримавшись, [PERSON] впала на підлогу. В наступні дні [PERSON] була присутня на навчальних заняттях, на стан здоров»я не скаржилась, до медичного кабінету не зверталась. 13.03.2015 року до Кіровоградського МВ УМВС України в області надійшла заява [PERSON] про те, що 19.02.2015 року близько 16 години [PERSON], [INFO], перебуваючи у приміщенні ЗОШ №20 за адресою: м. Кіровоград, проспект Перемоги, 18, наніс тілесні ушкодження [PERSON], [INFO], у вигляді забою голови. За даним фактом Кіровоградським МВ УМВС України в області 14.03.2015 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120020002040, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. За результатами проведення досудового розслідування слідчим СВ Кіровоградського МВ УМВС України в області 22.04.2015 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження, у зв»язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Вивчення матеріалів кримінального провадження встановлено, що прийняте рішення є незаконне та не обґрунтоване, та процесуальним прокурором винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження. На даний час триває досудове розслідування, про що свідчить відповідь Кіровоградської місцевої прокуратури № 3-127-15 від 24.03.2016 року /а.с. 115-116/. Відповідно до наказу № 282/о від 12.05.2015 року Управління освіти Кіровоградської ради за несумлінне виконання посадових обов»язків, а саме порушення терміну розгляду звернення [PERSON] від 16.03.2015 року та незадовільний контроль за діяльністю груп продовженого дня заступнику навчально-виховної роботи [PERSON] оголошено догану /а.с. 78-79/. Згідно інформації Кіровоградської обласної державної адміністрації від 22.06.2015 року про результати перевірки фактів, викладених у зверненні гр. [PERSON] та колективних зверненнях батьків учнів 2-В класу комунального закладу «Навчально-виховне об»єднання «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів № 20 дитячий юнацький центр «Сузір»я» Кіровоградської міської ради», у заяві матері [PERSON] до адміністрації начального закладу від 14.03.2015 року йшлася мова про травмування її доньки 19.02.2015 року. Проте заявниці не було роз»яснено необхідну процедуру письмового звернення до адміністрації навчального закладу щодо розслідування нещасного випадку. Тому заступником директора не видано наказ про проведення такого розслідування, чим порушено права та законні інтереси дитини. Комісія навчального закладу (наказ від 17.04.2015 року №181/о) не провела розслідування випадку травмування /а.с. 105-108/. Робочою групою було встановлено, що [PERSON] двічі письмово зверталась на ім»я директора НВО №20 [PERSON] (звернення від 14 березня (у закладі зареєстроване 16 березня) та від 17 квітня 2015 року) щодо вивчення питання про побиття доньки [PERSON] учнем 2-В класу [PERSON] під час групи продовженого дня у присутності вихователя [PERSON] та конфліктної ситуації, яка виникла у результаті з іншими батьками учнів класу. Письмової відповіді на звернення від 14 березня 2015 року [PERSON] закладом не надано. В подальшому також мали місце конфліктні ситуації, а саме: 18.02.2016 року [PERSON] звернулась до директора навчального закладу [PERSON] із письмовою заявою щодо розслідування обставин ситуації, яка склалась між її донькою ученицею 3-В класу [PERSON] та батьком учня цього ж класу [PERSON] Після звернення [PERSON] до директора та з метою з'ясування обставин ситуації, що склалася, у навчальному закладі була створена комісія (наказ по школі від 18.02.2016 № 68/о) та проведено відповідне розслідування, під час якого з'ясувалося, що 17.02.2016 р. о 12:50 після закінчення уроків до класу, де навчається [PERSON], зайшов його батько [PERSON] щоб поспілкуватися з учителем [PERSON] У приміщенні також перебувало декілька учнів. У цей час до класу зайшла учениця [PERSON], до якої [PERSON] звернувся із проханням не зачіпати його сина і не провокувати конфліктні ситуації. [PERSON] відповіла, що буде розмовляти тільки у присутності своєї мами. Після чого [PERSON] вийшов з класу, а [PERSON] сіла за парту. Дівчина поводилась спокійно, була веселою і не висловлювала скарг на самопочуття. О 15:15 [PERSON] разом з батьками була доставлена «Швидкою допомогою» до приймального відділення Кіровоградської дитячої обласної лікарні де дівчина була оглянута, а також отримала консультацію лікаря-невролога. Згідно довідки Управління освіти Кіровоградської міської ради від 26.02.2016 року про результати роботи комісії управління освіти Кіровоградської міської ради щодо перевірки дій дирекції НВО №20 при вивченні обставин ситуації, яка склалась між ученицею 3-В класу [PERSON] та батьком учня цього ж класу [PERSON] 17.02.2016 року, вчитель [PERSON], знаючи особливості відносин які склалися між сім'ями [PERSON] та [PERSON], не вжила дієвих заходів по попередженню виникнення чергового конфлікту між ними, а дирекція навчального закладу недостатньо приділяла увагу для вирішення даної проблеми. На підставі викладеного комісією було запропоновано за недостатній контроль за виконанням посадових обов»язків педагогічними працівниками навчального закладу притягти до дисциплінарної відповідальності директора НВО №20 [PERSON] та за неналежне виконання посадових обов»язків притягти до дисциплінарної відповідальності вчителя НВО №20 [PERSON] /а.с. 134/. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Відповідно до п. 16 вказаної Постанови Пленуму ВСУ у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації має право на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила, і у такий же спосіб, у який вона була поширена. Під недостовірною інформацією слід розуміти таку інформацію, що не відповідає дійсності. Цивільно-правове поняття спростування має конституційно-правове закріплення (ч.4ст.32 Конституції). В розумінні даної норми закону звернення особи до державних органів влади не можуть розглядатися як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично на меті цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи. Також, у рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2003\~від 10 квітня 2003 року, зазначено, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами і не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоду інтересам посадової чи службової особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що дії, пов'язані зі зверненнями до посадових осіб органів державної влади, минаючи, на думку позивача, навчальний заклад, не можуть вважатися поширенням інформації, оскільки вони є реалізацією конституційного права громадян на звернення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач всупереч ст.60 ЦПК України не надала суду доказів того, що мета звернення відповідачів до державних органів освіти та органів внутрішніх справ не була викликана наміром виконати свій громадський обов'язок та захистити свої права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Суд не вважає доведеним факт того, що наведені у зверненні відповідачів до правоохоронних органів від 28.03.2016 року обставини були для них завідомо неправдивими. Крім того, із змісту звернення вбачається, що наведені відповідачами обставини є переважно їх висновками та особистою оцінкою фактів та обставин, з приводу чого просили вжити заходів. Таким чином, на підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки при розгляді справи не було встановлено, що заяви [PERSON] та [PERSON] були подані до державних органів з метою приниження честі, гідності та ділової репутації [PERSON], інші доводи позивача також були предметом ретельного дослідження в межах цивільного провадження, проте не зайшли свого підтвердження під час розгляду справи, події 25.03.2016 року в розумінні ст. 277 ЦК України не знайшли свого підтвердження та недоведені належними та допустимими доказами, та як підтверджено при розгляді справи представником відповідача конфлікт є триваючим, оскільки не зважаючи на позитивні характеризуючи дані дитини відповідачів [PERSON], їй знов таки під час розгляду справи в суді були завдані тілесні ушкодження учнем школи в якій вона навчається. Таким чином, обставини за яких батьки [PERSON] звертались до різних органів не лише мали місце, а й продовжують відбуватись у часі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed