Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Свою заяву обґрунтовує тим, що, починаючи з вересня 2014 року по березень 2015 року, вона разом з [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] В зв`язку з тим, що спільне життя не склалося, з березня 2015 року вони стали проживати окремо і до теперішнього часу не підтримують шлюбних відносин. Причиною розпаду сім`ї стало те, що [PERSON] вчиняв сварки, виражався на її адресу нецензурною лайкою, здійснював фізичне насилля в присутності неповнолітньої дитини. Протягом усього сумісного проживання з [PERSON] та після припинення сімейних відносин у березні 2015 року він систематично вчиняв домашнє насильство, а саме: морально принижував її, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, застосовував моральний тиск та фізичне насильство. Не дивлячись на те, що вони тривалий час мешкають окремо за різними адресами, [PERSON] постійно переслідує її за місцем її проживання та перебування, вчиняє сварки, в ході яких погрожує фізичною розправою та спричиняє тілесні ушкодження, що негативно впливає на її моральний та психологічний стан, оскільки вона постійно відчуває страх від можливої випадкової зустрічі з ним. Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради № 378 від 28.01.2016 було визначено спосіб участі у вихованні малолітнього сина, [PERSON] визначено час систематичних побачень з сином. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.12.2018 було затверджено мирову угоду та визначено місце проживання дитини з матір`ю. Факт вчинення [PERSON] домашнього насильства підтверджує висновком Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області за результатом перевірки матеріалів без ознак кримінального правопорушення, згідно з яким було встановлено, що 09.06.2018 на привокзальній площі станції Мелітополь останній висловлювався на її адресу нецнецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. За результатами перевірки матеріалів провадження закрито у зв`язку з тим, що [PERSON] був відсутній за місцем проживання. Крім того, 15.02.2019, о другій половині дня [PERSON] , після побачення з дитиною, привів сина додому та у зв`язку з тим, що вона не дозволила зайти в будинок, вчинив сварку, в ході якої кидав каміння через паркан, висловлювався нецензурною лайкою, у зв`язку з чим вона викликала поліцію. Згідно відповіді Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області № 2466/60/02-2019 від 04.03.2019 її повідомили, що в ході розгляду матеріалу встановити можливе місцезнаходження [PERSON] та опитати його не виявилося можливим. 13.03.2019, приблизно о 15.30 год., коли вона знаходилася в приміщенні будинку побуту «Південний», розташований по пр [ADDRESS] 50 [ADDRESS] 25, до неї несподівано підійшов [PERSON] та зі спини наніс удар по потилиці, а потім схопив за голову та декілька разів ударив головою об двері ліфту, чим згідно висновку спеціаліста Мелітопольського міжрайонного відділення СМЕ №109 та №31 заподіяв їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. В ході конфлікту їй вдалося вискочити на вулицю, але [PERSON] її здогнав та намагався забрати у неї сумку та мобільний телефон. Коли вона почала кликати на допомогу [PERSON] втік. У зв`язку з наведеним просить видати обмежувальний припис кривднику [PERSON] , а саме: заборонити йому особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, строком на 6 місяців; заборонити вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування), розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також місця навчання, роботи, інших місць її частого відвідування, строком на 6 місяців. В судовому засіданні заявник підтвердила доводи своєї заяви, наполягає на задоволення її вимог, при цьому пояснила, що протягом тривалого часу між нею та [PERSON] відбуваються конфлікти, в ході яких останній висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, застосовує фізичну силу. У спілкуванні з дитиною вона перешкод не чинить. Представник заявника адвокат [PERSON] Є.Є. в судовому засіданні також підтвердив доводи, викладені в заяві, просить задовольнити заяву в повному обсязі та видати обмежувальний припис. Заінтересована особа [PERSON] заперечує проти видачі обмежувального припису, зазначає, що все, що зазначено заявницею в заяві неправда, всі заяви, які написані заявницею до органів поліції є безпідставними, такі її дії направлені на те, щоб позбавити його можливості спілкуватися з дитиною з приводу чого у них виник спір та він має намір звернутися до суду. Ніяких тілесних ушкоджень він заявниці не наносив, заявниця чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Суд, вислухавши пояснення заявника, її представника, пояснення заінтересованої особи, показання свідка [PERSON] , дослідивши зібрані у справі докази, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що з вересня 2014 року по березень 2015 року заявник [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] в них народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] /а.с.7/. В зв`язку з тим, що спільне життя сторін не склалося з березня 2015 року вони стали проживати окремо і до теперішнього часу не підтримують шлюбних стосунків. Згідно копій довідок про реєстрацію місця проживання заявник [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] а.с.8-9/. Відповідно до копії довідки, виданої головою квартального комітету №21 від 15.08.2018 [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею мешкають: мати [PERSON] , 1958 р.н., донька [PERSON] , 2005 р.н., син [PERSON] , 2015 р.н. /а.с.10/. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 05.10.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 400 гривень щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 27.04.2015 і до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO] /а.с.18-20/. Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 3/8 від 28.01.2016 «Про визначення способу участі у вихованні малолітньої дитини та спілкування з нею» [PERSON] був визначений час систематичних побачень з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.12.2018 між [PERSON] та [PERSON] затверджено мирову угоду. Визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю закрито /а.с.21/. \~ \~ \~ \~Відповідно до копії довідки №149 від 20.06.2018 року [PERSON] , [INFO] перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього нагляду /а.с.11/, в зв`язку з чим [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-річного віку. \~ \~ \~ \~Базовим нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої\~статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону України\~\~«Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 350-4 ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої\~статті 350-6 ЦПК України\~розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Так, зі змісту відповіді, наданої \~Мелітопольським відділом поліції ГУНП в Запорізькій області 04.03.2019 на звернення\~\~ [PERSON] від 15.02.2018 щодо неправомірних дій з боку [PERSON] вбачається, що встановити можливих свідків та очевидців вказаних в заяві подій, не виявилося можливим. /а.с. 28/ Зі змісту відповіді наданої Мелітопольським відділом поліції ГУНП в Запорізькій області на звернення\~\~ [PERSON] від 09.06.2018 про те, що на привокзальній площі [PERSON] висловлювався нецензурною лайкою, вбачається, що за наслідками перевірки, факти порушень вимог чинного законодавства не виявлені. Відповідно до висновку № 9652 від 09.06.2018 за результатами перевірки матеріалів ЄО № 14069,14072,14068 від 09.06.2018 без ознак кримінального правопорушення перевірка за заявою [PERSON] припинена, в ході розгляду матеріалів опитати [PERSON] не представилося можливим. /а.с. 24-26/. З висновку спеціаліста №109 від 27 липня 2018 року вбачається, що у [PERSON] було виявлено тілесне ушкодження синець правої молочної залози, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що утворилося від травматичної дії тупого предмету, можливо при ударі рукою 27.07.2018./а.с.27/ Згідно висновку спеціаліста № 31 від 18.03.2019, у [PERSON] були виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма (струс головного мозку, забої, ділянки травматичного набряку м`яких тканин голови), що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та утворилися від травматичних дій тупих предметів або при ударах о такі предмети, могли утворитися при ударі рукою та при ударах о металеву стінку ліфта, давність яких не суперечить обставинам та термінам, на які вказує потерпіла. /а.с. 31-32/ З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2388 вбачається, що з 13.03.2019 по 20.03.2019 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванню з діагнозом закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку, забої м/т потиличної області. /а.с. 30/ Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що влітку 2018 року вона разом зі [PERSON] торгувала на залізничному вокзалі. В цей час [PERSON] підбіг до [PERSON] , виказуючи на її адресу погрози, набризкав у очі перцевим балончиком та вбіг. В її присутності [PERSON] [PERSON] не бив, про її побиття їй відомо зі слів останньої. Відповідно до роз`яснень, наведених в п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Разом з тим вищевказані докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують на вчинення [PERSON] домашнього насильства. Наявні в матеріалах справи відповіді Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області за заявами [PERSON] , висновок за результатами перевірки матеріалів ЄО без ознак кримінального правопорушення, висновки спеціалістів щодо наявності у [PERSON] тілесних ушкоджень, не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, з огляду на те, що вказані письмові докази не доводять вчинення будь-яких протиправних [PERSON] відносно [PERSON] Наявність висновків спеціалістів щодо виявлення у [PERSON] тілесних ушкоджень не є доказами вини [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень. Суду навіть не надано доказів щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення за відповідними заявами [PERSON] до ЄРДР. При цьому, як слідує зі змісту висновку спеціаліста № 31 та виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] зазначала про її побиття 13.03.2019 невідомою особою. Показання свідка [PERSON] щодо висловлення [PERSON] на залізничному вокзалі погроз на адресу [PERSON] та застосування перцевого балончика також не є беззаперечним доказом вчинення [PERSON] домашнього насильства. Щодо застосування [PERSON] перцевого балончика заявниця не зазначала про це а ні у заяві про видачу обмежувального припису, а ні в заяві при зверненні до чергової частини Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, в якій вказувала лише на те, що [PERSON] на залізничному вокзалі висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. А тому, суд критично відноситься до показань свідка [PERSON] в цій частині, оскільки вони суперечать обставина, на які вказувала заявниця у своїх заявах. Отже, суд вважає, що вимоги заявниці не підтверджені належними та допустимими доказами у справі. В обґрунтування заперечень [PERSON] посилається на наявність з заявницею спору щодо його часті у вихованні дитини, вказуючи на те, що [PERSON] перешкоджає його зустрічам з сином. До матеріалів справи заявницею надано рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визначення способу участі батька у вихованні малолітнього [PERSON] та спілкування з ним та копію ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю, що свідчить про існування спору між сторонами щодо участі у вихованні дитини та не може розцінюватися як насильство в сім`ї. Сам факт звернення [PERSON] до органів поліції з заявами з підстав поведінки [PERSON] щодо неї свідчить про наявність тривалого конфлікту між останнім та заявником, але не підтверджує факт того, що [PERSON] вчинив по відношенню до заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Таким чином, беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявниця до суду не надала, а тому підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису немає. \~ \~ \~ \~Окрім того, вбачається, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису [PERSON] посилалась на вчинення стосовно неї домашнього насильства з вересня 2014 року та на підтвердження надає копію вироку від 16.07.2015 згідно якового [PERSON] засуджено за ст. 146 ч.2 КК України до 3 років обмеження волі з випробуванням на один рік. Зі змісту вироку вбачається, що обставини правопорушення відносно потерпілої [PERSON] мали місце 04.05.2015. В свою чергу, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1, 350-2 Цивільного процесуального кодексу України, на які вона посилається як на підставу для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Отже, вищезазначені нормативно-правові акти, які набрали чинність 07 січня 2018 року, не можуть поширюватись на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, у жовтні 2017 року. Крім того, як вбачається зі змісту вироку, [PERSON] і при розгляді кримінального провадження поясняв, що протиправні дії відносно [PERSON] він вчинив у зв`язку з тим, що остання чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. /а.с. 22-23/ В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed