Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Представник позивача в інтересах та від імені АТ КБ «ПриватБанк» 09.10.2020 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 10.02.2014 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 6200, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Позивачем 21.02.2020 року була направлена претензія кредитора до П`ятої запорізької державної нотаріальної контори. 12.03.2020 року Позивачем було отримано відповідь П`ятої запорізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що претензія кредитора переслана до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи. 09.04.2020 року позивачем було отримано відповідь Четвертої запорізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». 11.06.2020 р. до спадкоємців, [PERSON] , було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але відповідачем ніяких дій не було виконано. Станом на 16.07.2020 року за вказаним договором заборгованість становить 5864,01 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати на сплату судового збору. Ухвалою суду від 30.11.2020 року відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Витребувано з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради інформацію про всіх зареєстрованих осіб у будинку [ADDRESS] , станом на 28.02.2019 року та з Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] .. Відповідачу копію ухвали суду про відкриття провадження по справі з матеріалами позовної заяви та додатками до неї було направлено на адресу зареєстрованого місця проживання. Вказані матеріали відповідачем були отримані 19.12.2020 року. Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не подала. Заяви та клопотання до матеріалів справи до початку її розгляду від відповідача не надходили. Позивач просив справу розглядати без його участі. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитом не підлягає задоволенню виходячи з наступного. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг. У зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 10.02.2014 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 6200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України представник позивача просить стягнути заборгованість із [PERSON] , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На виконання вимог ст.1282 ЦК України, позивачем 21.02.2020 р. була направлена претензія кредитора до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори. 12.03.2020 року Позивачем було отримано відповідь П`ятої запорізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що претензія кредитора переслана до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи. 09.04.2020 року позивачем було отримано відповідь Четвертої запорізької державної нотаріальної контори. 11.06.2020 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на 16.07.2020 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 5864,01 грн., з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: -5864,01 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита. У позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що померла [PERSON] надала свою згоду на укладення кредитного договору з банком, посилаючись на зазначену «Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку», що підтверджується його «підписом у анкеті-заяві» (а.с. 13). Однак, зазначене не відповідає дійсним обставинам справи. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свій висновок суд мотивує тим, що на підтвердження своїх посилань щодо укладання кредитного договору Банком надана копія анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, та посилається що [PERSON] 10.02.2014 року підписала заяву б/н з метою отримання кредитних послуг та отримав кредит у розмірі 6200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Пункт 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент виникнення і тривання спірних правовідносин, приписує, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, і орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Суд наголошує, що згідно з вимогами норм цивільного законодавства (ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»), Анкета - заяви від 10.04.2014 року як доказ укладення кредитного договору, повинна обов`язково містити узгоджені в належній письмовій формі істотні умови цього виду договірних відносин, а саме: розмір кредиту, проценти за користування кредитом, розмір пені, штрафів та умови їх застосування, вид кредитної картки та її номер. Однак, вказана обов`язкова інформація (істотні умови договору) відсутня у наданій позивачем Анкеті - заяві від 10.04.2014 року (а.с. 13). Вказана анкета заява, містить лише відомості про те, що [PERSON] , зверталась до АТ «ПриватБанк» з метою оформлення якої картки не зазначено. У вказаній анкеті відсутні відомості про бажання клієнта отримати будь-який тип картки, «універсальна» чи «голд» і як наслідок відсутні відомості, щодо бажаного кредитного ліміту. Суд вважає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. А тому відповідно до ст.77-80 ЦПК України вказана Анкета-заява не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджував би факт надання відповідачу кредитного ліміту в сумі 6200,00 грн. Окрім того, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. За змістом зазначеної Анкети - заяви, вона разом з: Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, - складає між клієнтом та Приватбанком договір. Визначений банком в «Умовах та правилах надання банківських послуг» порядок, передбачає обов`язковість укладання договору у письмовій формі шляхом підписання клієнтом вказаних складових такої форми кредитного договору. Це відповідає вимогам ст. 207 ЦК України, згідно з якими правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Проте, всупереч зазначеним положенням закону, відповідач [PERSON] не підписувала та не отримувала жодного з перелічених вказаних вище документів, що складають кредитний договір з банком (Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку, довідки про умови кредитування). В свою чергу позивач АТ КБ «Приватбанк» не надав до суду жодного з перелічених документів, які сукупно складають кредитний договір з банком, та які б містили підпис відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначене вище підтверджується правовою позицією Верховного Суду України у по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк», де зазначено: якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору (це також стосується збільшення строку позовної давності). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у ряді справ, зокрема № 6-240цс14, № 6-16цс15, № 6-2320цс16. Звертаючись до суду із цим позовом АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду копію Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копію Витягу Умов та розрахунок заборгованості (а.с. 13-31). В матеріалах справи немає жодних доказів, якими підтверджується факт надання грошових коштів. Жоден договір за нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, в тому числі кредитний договір - не має статусу первинного бухгалтерського документа за яким може відбуватись рух грошових коштів, зокрема надання кредиту. Матеріали справи не містять та позивачем не надано жодних доказів на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 6200,00 грн. Надана лише Анкета-заява, у якій відсутні будь які відомості щодо надання відповідачу кредитних коштів. Позивачем по справі не надано жодних доказів щодо відкриття карткового рахунку на ім`я [PERSON] , договору про відкриття кредитної лінії, не містить жодних даних про те, що відповідач отримав будь-яку картку, позивачем не надано роздруківку фото з триманням відповідача картки в руках. Позивачем також не надано жодних інших належних та достовірних доказів про те, що будь-яка картка передбачена умовами Анкети-заяви від 10.02.2014 року була видана відповідачу взагалі, як і не надано до суду відомостей, підтверджених належними доказами щодо строку дії такої картки, що також є істотною умовою договору (картка видається для надання послуг банку клієнту). Також, матеріали справи не містять належних, достовірних, та допустимих доказів про те, що на ім`я [PERSON] дійсно відкрито картковий рахунок; відповідач дійсно отримав на відкритий для цього картковий рахунок кредитні кошти у сумі, вказаній банком у позові. Тобто, відсутні докази надання та зарахування кредитних коштів в узгодженій сторонами сумі на спеціально отриману для цього картку ,картковий рахунок. Враховуючи, що відповідно до наданої банком Анкети-заяви від 10.02.2014 року, розмір кредитного ліміту сторонами не узгоджено та не визначено, матеріали справи також не містять належних та достовірних доказів, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором. З цих же причин неможливо достовірно встановити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу за наданим позивачем розрахунком заборгованості. Розрахунок розміру заборгованості за договором б/н від 10.02.2014 року на дата смерті позичальника позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано. Згідно з розрахунком який надано станом на 16.07.2020 року заборгованість становить 5864,01 грн., з яких: 5864,01 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, станом на 28.02.2019 року неможливо ідентифікувати заборгованість, оскільки розрахунок виготовлений у спосіб, що унеможливлює їх прочитання. (а.с.9-12). Отже, за відсутності зазначених вище належних та достовірних доказів, а також враховуючи, що банк в односторонньому порядку (згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг) може змінювати показники, які повинні використовуватись для розрахунку (суму кредиту, відсотки тощо), - тобто не зрозуміло з яких величин виходив позивач формуючи суму боргу, - наданий ПАТ КБ «Приватбанк» у додаток до позову так званий «розрахунок заборгованості» є лише припущенням позивача. Однак, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України «доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». Доводи позивача про те, що банком надані належні та допустимі докази по справі та наданий розрахунок заборгованості, у якому вказана сума боргу відповідно до кредитного договору, судом оцінюються критично, виходячи з наступного. Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову. Крім того, наданий розрахунок заборгованості, не містить даних про реквізити розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано. Більш того, розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Крім того, судом досліджено копію спадкової справи №127/2019 після померлої [INFO] [PERSON] яка надійшла з Четвертої запорізької державної нотаріальної контори та була заведена на підставі претензії кредитора АТ «Ідея Банк» та та до якої долучено претензію кредитора АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до якої [PERSON] надала заяву про прийняття спадщини за законом, згідно ст. 1261 ЦК України. Також у своїй заяві зазначила, що крім неї є також інші спадкоємці, а саме син померлої - [PERSON] та спадкове майно складається з усього належного майна померлої. Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно з статтею 1282 ЦК України, Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України, Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 646/6493/16-ц ( провадження № 61-3733св18). При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обгрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Позивач не надав суду доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняв у спадок відповідач та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з нього заявлених позивачем грошових коштів. Таким чином, враховуючи наведені обставини, відсутні підстави для стягнення боргу за кредитом спадкодавця, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed