Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, який в ході судового розгляду доповнила, та остаточно просила визнати незаконними та скасувати п. 9 додатку до Ухвали Львівської міської ради № 3804 від 31.07.2014 року «Про надання дозволу громадянці [PERSON] на виготовлення документації з землеустрою земельної ділянки площею 0,0600 га по [ADDRESS] » та ухвалу Львівської міської ради від 20.02.2020 року № 6342, якою затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0600 га [PERSON] . Позов із врахуванням доповнень та інших заяв по суті спору мотивує тим, що оскаржуваною ухвалою № 6342 відповідачу [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,06 га на [ADDRESS] . Реалізації вказаного речового права передувала ухвала № 3804 від 31.07.2014, у п.9 Додатку до якої відповідачу надано дозвіл на виготовлення документації з землеустрою ділянки на [ADDRESS] для ведення садівництва. Незважаючи, що остання ухвала нею вже оскаржувалась у цілому, однак судами оцінку усім обставинам незаконності п. 9 останньої ухвали не було надано. Зокрема, не розглядався та не оцінювався висновок технічної експертизи документів від 14.07.2016 року, складений Львівським НДЕКЦ МВС України, не оцінювалась обставина повторного видачі відповідачу свідоцтва про смерть її чоловіка [PERSON] . При цьому 25.04.2019 року на 18-ій сесії 18 скликання ЛМР ухвалою № 5035 їй також було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] на виконання постанови Верховного суду від 27.03.2018 року, після чого вона уклала договір з розроблення проекту землеустрою та на теперішній час завершує виготовлення такого проекту. Таким чином, оскаржуваними рішеннями ЛМР порушено її конституційні права на рівність, прозорість та справедливість проходження процедури отримання земельної ділянки, її інтереси як користувача та спадкоємця померлого у жовтні 2003 року чоловіка, який мав у оренді спірну ділянку з 1999 року та продовжив таку на підставі ухвали Львівської міської ради № 72 від 17.10.2002 року до 2007 року, але внаслідок тяжкої хвороби не встиг зареєструвати договір оренди з ЛМР. 12 вересня 2000 року між [PERSON] та Львівською міською радою був укладений договір № 50811005 на право тимчасового користування землею, відповідно до якого земельна ділянка на [ADDRESS] площею 0.06 га була надана йому на умовах тимчасового користування терміном на три роки. За п. 3.2 договору не передбачається заборона переходу права на оренду у порядку спадкування. Пункт 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного Кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 року (введений в дію 15 березня 1991 року) передбачав, що громадяни, які мають у користуванні земельні ділянки до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Згідно з п. 7 Перехідних положень Земельного Кодексу 2001 року (введено в дію 25 жовтня 2001 року) громадяни, які отримали у власність, у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Земельного кодексу України в редакції 1990 року та частин третьої, четвертої статті 142 ЗК України в редакції 2001 року припинення права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача проводиться за його заявою і на підставі рішення відповідної ради. Отже, її чоловік [PERSON] зберігав свої права, а тому надання у власність земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, відповідачу [PERSON] , суперечить вимогам ст. 17 ЗК України у редакції 1990 року та частині п`ятій статті 116 ЗК України 2001 року. За відсутності вилучення або викупу рішення Львівської міської ради є незаконним. На момент винесення оскаржуваних ухвал ЛМР були відсутні докази користування спірною земельною ділянкою [PERSON] , яка завжди користувалась разом із матір`ю суміжною ділянкою цієї ж площі за тією ж адресою, яка була надана [PERSON] спочатку на праві тимчасового користування як і її чоловіку. Вона користуватись сформованою у межах власною земельною ділянкою та в 2011 році погодила узгодження меж земельної ділянки [PERSON] , яка у 2012 році отримала державний акт про право власності на свою земельну ділянку Серії ЯК № 87013. Користування її земельною ділянкою припинилось унаслідок неправомірних дій сім`ї Старицьких в травні 2016 року, про що свідчить відповідь з Личаківського ВП ГУНП у Львівській області №5680\\39-16. Відповідач із матір`ю зірвали замок на вхідній брамі, закрутили її металевим дротом та погрожували спричинити шкоду її здоров`ю. Львівська міська рада проігнорувала її багаточисельні звернення, застереження, прохання одночасного розгляду на сесії двох ухвал, відповідно до п. 56 Регламенту ЛМР, наявність законних перешкод, кримінальних проваджень. Співвідповідачем Львівською міською радою проігноровано факт подання сумнівних документів [PERSON] , що призвело до виготовлення нею проекту землеустрою, отримання кадастрового номеру та затвердження проекту землеустрою (передачу у власність) майна, користувачем якого була позивач. Так, висновком судової техніко-криміналістичної експертизи від 14.07.2016 встановлено факт підробки плану земельної ділянки, який використала [PERSON] при поданні заяви до ЛМР з метою отримання позитивної першої ухвали ЛМР за № 3804 від 31.07.2014, а саме мала місце зміна першопочаткових реквізитів шляхом знищення початкових літер «К» та М»», а на їх місці пишучим приладом барвником чорного кольору рукописно виконано літери «Є» та «С». в результаті чого текст набув іншого змісту - «гр. [PERSON] ». Таким чином, [PERSON] , скориставшись однаковим прізвищем та по-батькові, видала себе за спадкоємця та члена її сім`ї, що не відповідає дійсності, та на цій підставі незаконно набула право власності на спірну земельну ділянку. Представником відповідача [PERSON] подано письмовий відзив на позов, у якому останній проти позову заперечив з підстав того, що перша позовна вимога вже була предметом розгляду у судах у справі №463/3375/1 5-а. Суди всіх трьох інстанцій дали оцінку доводам і доказам позивача та прийняли рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги за безпідставністю. Щодо іншої позовної вимоги, то така є безпідставною і не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач, будучи не згідною з обома рішеннями Львівської міської ради (про надання дозволу на розробку документації та про затвердження проекту землеустрою), в позовній заяві не розмежовує підстав визнання незаконними та скасування кожного з рішень, а загалом вказує на незгоду з цими рішеннями Львівської міської ради, гак і з попередніми рішеннями судів. Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів., генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Отже, в разі подання на затвердження погодженого проекту землеустрою орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.ст. 118-122 ЗК України, позбавлений можливості приймати альтернативні рішення, крім як рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Вказана позиція повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.01.2018 у справі № 814/741/16, та у Постанові Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 817/586/17. Спірною ділянкою родина відповідача користується з середини 20 століття, вона особисто її постійно та безперервно обробляє, використовує за цільовим призначенням, маючи невеличкий город-сад. Таким чином, вона діяла добросовісно, звернулась до міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, отримала відповідне рішення, розробила проект землеустрою, погодила у всіх інстанціях та подала на затвердження на сесію міської ради. Жодних порушень вона не вчиняла. Численні скарги позивача на неї та її матір не знайшли свого підтвердження. Личаківський ВП ГУ НП у Львівській області листом від 17.02.2020 №6/39-20 на запит її адвоката повідомив, шо претензій до неї немає. Той факт, що інша особа (позивач) також отримала рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, який на даний час не є належним чином виготовлений та погоджений, не є підставою для міської ради ігнорувати процедуру та визначені законом строки в частині прийняття рішення за її заявою. Щодо фактичних обставин, наведених в позові, то кадастровий номер на дану земельну ділянку виготовила вона на підставі свого проекту землеустрою, і з цього часу (приблизно з 2016 року) ділянка є сформованою. Договір на право тимчасового користування померлим [PERSON] укладено 12.09.2000 року терміном на 3 роки (п. 1,2. даного договору), тобто до 12.09.2003 року. Після спливу цього терміну договір тимчасового користування не був переукладений. 17.10.2002 року Ухвалою ЛМР № 72 [PERSON] надано дозвіл на оформлення земельної ділянки в оренду. На підставі даного рішення повинна була бути виготовлена технічна документація для укладення договору оренди та укладений сам договір оренди (п. 2.1-2.2 Ухвали). Однак померлим [PERSON] дана ухвала виконана не була, й договір оренди укладений не був. [INFO] [PERSON] помер. На момент смерті не було ні діючого договору користування, ні договору оренди. Таким чином, не існувало жодних прав, які б могли перейти третім особам, в тому числі позивачу як його спадкоємцю. Крім того, дане питання вже розглядалось судами та було прийнято рішення, яке набрало законної сили, а [PERSON] відмовлено в позові (постанова Личаківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2015 року у справі №463/3375/15-а, Ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 року). Зокрема, суд апеляційної інстанції мотивував відмову [PERSON] наступним чином. Земельні ділянки можуть належати фізичним особам не лише на титулі власності, але й перебувати у їх постійному або тимчасовому користуванні. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оренду землі» від 02.10.2003 допускається перехід прав на оренду земельної ділянки після смерті фізичної особи - орендаря до спадкоємців, якщо інше не передбачено договором оренди і якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. В такому випадку, об`єктом спадкування виступають права та обов`язки померлого орендаря, а не право користування земельною ділянкою, оскільки за ч. 1 ст. 1225 ЦК України об`єктом спадкування виступає саме право власності на земельну ділянку. Аналогічно Верховний Суд у Постанові від 27.03.2018 у справі №463/3375/15-а дійшов до наступного висновку: «посилання в касаційній скарзі на наявність у позивача переважного права на земельну ділянку по [ADDRESS] як спадкоємця чоловіка ( [PERSON] ), який володів вказаною ділянкою на правах тимчасового користування є безпідставним, оскільки таке право не передбачене чинним законодавством. В даному випадку, об`єктом спадкування виступають права та обов`язки померлого орендаря, а не право користування земельною ділянкою, оскільки за ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України об`єктом спадкування виступає саме право власності на земельну ділянку». Враховуючи вищенаведене, просив у позові відмовити. Представник відповідача Львівської міської ради подав відзив на позов, у якому проти позову заперечив з підстав того, що у провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебувала справа № 463/3375/15-а за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, третя особа [PERSON] про визнання протиправною бездіяльності Львівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою [PERSON] від 16.04.2015 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,0600 кв.м. та зобов`язання Львівської міської ради розглянути питання про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації з відведення земельної ділянки, призначеної для ведення садівництва, розташованої на [ADDRESS] , скасування ухвали Львівської міської ради від 31.07.2014 року №3804 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документацій із землеустрою» в частині п. 9, що стосується надання [PERSON] дозволу на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку на [ADDRESS] площею 0,0600 га. Постановою Личаківського районного суду від 30.11.2015 року у позові було відмовлено повністю. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 року постанову Личаківського районного суду м. Львова від 30.11.2015 року у справі №463/3375/15-а залишено без змін. Постановою Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 27.03.2018 у зазначеній справі постанову Личаківського районного суду міста від 30 листопада 2015 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою [PERSON] від 16.04.2015 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,0600 кв.м. Зобов`язано Львівську міську раду розглянути питання надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації з відведення земельної ділянки, призначеної для ведення садівництва, розташованої на [ADDRESS] . В задоволенні решти позову відмовлено. Тобто щодо вимоги про скасування ухвали Львівської міської ради від 31.07.2014 року № 3804 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документацій із землеустрою» в частині п. 9 винесено остаточне рішення про відмову в задоволенні позову. Стосовно вимоги про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 20.02.2020 року № 6342 «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] » така не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, [PERSON] звернулася до Львівської міської ради із заявою про надання у власність земельної ділянки площею 0,0600 га для ведення садівництва та надала технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У технічній документації, виготовленій ТзОВ «Землевпорядний центр», містилися наступні документи: схема розташування земельної ділянки; пояснювальна записка; клопотання про розробку проекту відведення земельної ділянки; ухвала Львівської міської ради про дозвіл на розробку проекту відведення; копія паспорта та ідентифікаційного номера [PERSON] ; довідка про правовий статус земельної ділянки; довідка про використане право приватизації; копія угоди із землевпорядною організацією, технічне завдання на виконання робіт; план земельної ділянки; акт встановлення (узгодження) меж землекористування; план обмежень сервітутів земельної ділянки; збірний кадастровий план земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки; каталог координат; відомість обчислення координат поворотних точок; експлікація земельних угідь; висновок Управління архітектури м. Львова про наявні обмеження щодо використання земельної ділянки; висновок про наявні обмеження щодо використання земельної ділянки; акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; кваліфікаційні сертифікати інженерів-землевпорядників; акт прийому-передачі робіт, а також висновок державної експертизи про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У відповідності до ст. 50 Закону України «Про землеустрій», за винятком письмової згоди землекористувача та копій правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, [PERSON] надала проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована на [ADDRESS] , із належним переліком документів, що затверджені законодавством. Згідно інформації, зазначеної в довідці з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, наданої відділом Держземагенства у м. Львові Львівської області Головного управління Держземагенства у Львівській області від 25.06.2014 року за №40/01-14/3085, земельна ділянка на [ADDRESS] площею 0,0600 га знаходиться в користуванні [PERSON] для городництва без належно оформлених діючих правовстановлюючих документів на землекористування, договір на право тимчасового користування землею зареєстрований 12.09.2000 року за №158 в кн. записів 2-5, термін дії договору закінчився, договір не переукладався. З цих підстав, не могло мати місце вилучення земельної ділянки, оскільки на цей момент землекористувачів даною земельної ділянки не було. Окрім того, при поданні заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки [PERSON] , нею ж було надано свідоцтво про смерть [PERSON] . Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. У ч. 6 ст. 186 ЗК України передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи. Серед документів у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] наявний висновок державної експертизи про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким встановлено, що, враховуючи відповідність нормативно-технічним документам, Відділ Держземагенства у м. Львові Львівської області погоджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] у власність площею 0,0600 га для ведення садівництва на [ADDRESS] . Отже, враховуючи відповідність документів проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, позитивний висновок державної експертизи, у Львівської міської ради не було підстав для відмови у наданні у власність [PERSON] земельної ділянки, відтак ухвала від 20.02.2020 року № 6342 «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] » є законною та прийнятою відповідно до чинних норм законодавства України. При цьому Закон (зокрема, ст.ст. 118, 123 ЗК України) не забороняє надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення тієї самої земельної ділянки кільком особам. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, представники відповідачів проти позову заперечили з підстав аналогічних поданих ними заявам по суті спору. Позовна заява надійшла до суду 28.02.2020. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 17.03.2020 відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 10.03.2016 в порядку забезпечення позову заборонено [PERSON] до завершення розгляду справи судом вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження третім особам земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 4610137200:08:011:0005. Ухвалою суду 28.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. При цьому підстав для закриття провадження у справі з підстав наявності такого, що набрало законної сили, судового рішення, в тому числі в частині заявлених позовних вимог, судом не встановлено. Позивачем були подані доповнення позовних вимог, до завершення розгляду справи по суті учасниками справи були подані письмові заяви по суті спору, зміст яких наводиться вище. Всі наявні у справі докази були надані сторонами та їх представниками або витребувані за їх клопотанням судом. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідачів, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 6-9 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що оспорюваними рішеннями Львівської міської ради, а саме п. 9 додатку до Ухвали Львівської міської ради № 3804 від 31.07.2014 року вирішено надати дозвіл відповідачу [PERSON] на виготовлення документації з землеустрою земельної ділянки площею 0,0600 га на [ADDRESS] , після чого ухвалою Львівської міської ради від 20.02.2020 року № 6342 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,0600 га відповідачу [PERSON] та передано останній таку у власність для ведення садівництва. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Встановлено, що у провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебувала справа № 463/3375/15-а за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, третя особа [PERSON] про визнання протиправною бездіяльності Львівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою [PERSON] від 16.04.2015 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,0600 кв.м. та зобов`язання Львівської міської ради розглянути питання про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації з відведення земельної ділянки, призначеної для ведення садівництва, розташованої на [ADDRESS] , скасування ухвали Львівської міської ради від 31.07.2014 року № 3804 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документацій із землеустрою» в частині п. 9, що стосується надання [PERSON] дозволу на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку на [ADDRESS] площею 0,0600 га. Постановою Личаківського районного суду від 30.11.2015 року у позові було відмовлено. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 року постанову Личаківського районного суду м. Львова від 30.11.2015 року у справі №463/3375/15-а залишено без змін. Постановою Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 27.03.2018 у зазначеній справі постанову Личаківського районного суду міста від 30 листопада 2015 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою [PERSON] від 16.04.2015 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,0600 кв.м. Зобов`язано Львівську міську раду розглянути питання надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації з відведення земельної ділянки, призначеної для ведення садівництва, розташованої на [ADDRESS] . В задоволенні решти позову відмовлено. Оскільки розгляд цієї справи здійснювався в порядку іншого (адміністративного) судочинства, відповідач [PERSON] у її розгляді приймала участь у процесуальному статусі третьої особи, а також доповнення позивачем підстав позову та конкретизацію позовної вимоги в частині визнання незаконним та скасування п. 9 додатку до Ухвали Львівської міської ради № 3804 від 31.07.2014 року «Про надання дозволу громадянці [PERSON] на виготовлення документації з землеустрою земельної ділянки площею 0,0600 га по [ADDRESS] » суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі за цією вимогою з підстав наявності такого, що набрало законної сили, судового рішення. Разом з тим, обставини, встановлені судами у вищезазначеній адміністративній справі, мають преюдиційне значення при розгляді цієї справи. Так, встановлено, що чоловіком позивача [PERSON] був [PERSON] , якому згідно з договором № 50811005 від 12.09.2000 року на праві тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), було передано ділянку на [ADDRESS] строком на три роки. Вищезазначений договір було укладено відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України, яка втратила чинність, «Про форму договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)» № 197 від 17.03.1993 року. Після спливу цього терміну договір тимчасового користування не був переукладений. 17.10.2002 року Ухвалою ЛМР № 72 [PERSON] надано дозвіл на оформлення земельної ділянки в оренду. На підставі даного рішення повинна була бути виготовлена технічна документація для укладення договору оренди та укладений сам договір оренди (п. 2.1-2.2 Ухвали). Однак померлим [PERSON] дана ухвала виконана не була, й договір оренди укладений не був. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.10.2003 року, внаслідок гострого повторного інфаркту міокарду, тобто вже після закінчення строку дії договору про тимчасове користування землею від 12.09.2000 року. На момент смерті не було ні чинного договору користування, ні договору оренди. Таким чином, не існувало жодних прав, які б могли перейти третім особам, в тому числі позивачу як його спадкоємцю. Така земельна ділянка не передавалася спадкодавцю ні в оренду, ні у власність, відповідно вказана земельна ділянка не могла входити до складу спадщини, а тому й таку як спадок не могла отримати позивач [PERSON] . Крім того, безспірно встановлено, що протягом 11 років позивач не порушувала питання про передачу їй у тимчасове користування чи у власність земельної ділянки. Посилання позивача на те, що вона продовжувала користуватися земельною ділянкою, тому із цих підстав має право на неї, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт користування при відсутності будь-яких нерухомих об`єктів, які знаходяться на земельній ділянці, не дають права на переважне надання земельної ділянки у власність. Згідно з положеннями ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким чином, додатково надані позивачем докази (щодо нібито надання відповідачем [PERSON] недостовірних документів на підтвердження родинних відносин із попереднім користувачем земельної ділянки [PERSON] ) чи показання допитаних судом свідків (щодо фактичного користування чи не користування цією земельною ділянкою сторонами) не мають правового значення при вирішення даного спору, оскільки не встановлюють переважного права позивача на надання земельної ділянки їй у власність. З врахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено порушення її прав щодо надання земельної ділянки внаслідок прийняття оспорюваного рішення (п. 9 додатку до Ухвали Львівської міської ради № 3804 від 31.07.2014 року «Про надання дозволу громадянці [PERSON] на виготовлення документації з землеустрою земельної ділянки площею 0,0600 га по [ADDRESS] »), а тому в позові у цій частині відмовляє. Стосовно вимоги про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 20.02.2020 року № 6342 «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] » така не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України. Ч. 2 ст. 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. У ч. 6 зазначеної статті передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи. Так, встановлено, що [PERSON] звернулася до Львівської міської ради із заявою про надання у власність земельної ділянки площею 0,0600 га для ведення садівництва та надала технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У технічній документації, виготовленій ТзОВ «Землевпорядний центр», містилися наступні документи: схема розташування земельної ділянки; пояснювальна записка; клопотання про розробку проекту відведення земельної ділянки; ухвала Львівської міської ради про дозвіл на розробку проекту відведення; копія паспорта та ідентифікаційного номера [PERSON] ; довідка про правовий статус земельної ділянки; довідка про використане право приватизації; копія угоди із землевпорядною організацією, технічне завдання на виконання робіт; план земельної ділянки; акт встановлення (узгодження) меж землекористування; план обмежень сервітутів земельної ділянки; збірний кадастровий план земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки; каталог координат; відомість обчислення координат поворотних точок; експлікація земельних угідь; висновок Управління архітектури м. Львова про наявні обмеження щодо використання земельної ділянки; висновок про наявні обмеження щодо використання земельної ділянки; акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; кваліфікаційні сертифікати інженерів-землевпорядників; акт прийому-передачі робіт, а також висновок державної експертизи про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У відповідності до ст. 50 Закону України «Про землеустрій», за винятком письмової згоди землекористувача та копій правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, [PERSON] надала проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована на [ADDRESS] , із належним переліком документів, що затверджені законодавством. Згідно інформації, зазначеної в довідці з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, наданої відділом Держземагенства у м. Львові Львівської області Головного управління Держземагенства у Львівській області від 25.06.2014 року за №40/01-14/3085, земельна ділянка на [ADDRESS] площею 0,0600 га знаходиться в користуванні [PERSON] для городництва без належно оформлених діючих правовстановлюючих документів на землекористування, договір на право тимчасового користування землею зареєстрований 12.09.2000 року за №158 в кн. записів 2-5, термін дії договору закінчився, договір не переукладався. Серед документів у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] наявний висновок державної експертизи про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким встановлено, що, враховуючи відповідність нормативно-технічним документам, Відділ Держземагенства у м. Львові Львівської області погоджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] у власність площею 0,0600 га для ведення садівництва на [ADDRESS] . Отже, враховуючи відповідність документів проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, позитивний висновок державної експертизи, у Львівської міської ради не було підстав для відмови у наданні у власність [PERSON] земельної ділянки, відтак ухвала від 20.02.2020 року № 6342 «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] » є законною та прийнятою відповідно до чинних норм законодавства України. При цьому судом враховується, що на момент прийняття оспорюваного рішення позивачем не було розроблено та не подано на затвердження власного проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, що з врахуванням визначених у законі строків розгляду звернення громадян про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, унеможливлювало зволікання із вирішенням звернення відповідача [PERSON] із цього питання. Таким чином, підстави для задоволення цієї позовної вимоги також відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed