Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з цивільним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) розміром 2,39 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерного товариства «Електорон». Свої вимоги мотивує тим, що спірна земельна ділянка згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) виданого 04.02.2013 року належала [PERSON], який помер [INFO]. За життя [PERSON] своїм майном на випадок смерті не розпорядився, а тому спадкування його майна повинно здійснюватися за законом. Стверджує, що після смерті [PERSON] спадкоємцями його майна є вона, його дружина та сини [PERSON] і [PERSON] Зазначила, що на момент смерті чоловіка вона проживала і була зареєстрована разом з ним, та вчинила всі дії щодо прийняття спадкового майна, тобто у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 р. вона фактично вступила у володіння та управління майном, однак у зв'язку з тим, що у неї відсутній оригінал сертифікату на право власності на земельну частку пай, оскільки такий був втрачений, вона не може оформити право власності на спадкове майно в нотаріальній канторі, на підставі наведеного просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить такі задовольнити та пояснила, що крім неї спадкоємцями першої черги [PERSON] є двоє її синів, які не претендують на зазначене спадкове майно, надала суду для огляду оригінал сертифікату на земельну частку (пай) виданого 04.02.2013 року на ім'я її чоловіка [PERSON] Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали, та пояснили що відмовляються від спадщини на користь своєї матері [PERSON] Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що визнання відповідачем позову суперечить закону, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] народилася [INFO] та 30.07.1977 року зареєструвала шлюб з [PERSON], про що зроблено актовий запис № 11, вказане підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], яке видане Дмитрівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Згідно копії свідоцтва про народження відповідачі [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], яке видане Дмитрівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Згідно довідки № 637 від 09.10.2014 року, що видана Дмитівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. На день його смерті [INFO] разом у житловому будинку були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] 1949 р.н., та сини: [PERSON] 1978р.н. та [PERSON] 1980 р.н. Як стверджується оглянутим в судовому засіданні оригіналом сертифікату на право власності на земельну частку (пай) від 04.02.2013 року, копія якого долучена позивачем до матеріалів справи, померлому [PERSON] на підставі рішення Пустомитівської РДА від 16.05.1997 року № 253 належало право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерного товариства «Електрон» розміром 2, 39 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON], на час дії положень ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до абз.1 п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р., який почав діяти з 01.01.2004р., правила Книги шостої цього Кодексу (спадкове право), до спадщини, яка відкрилася раніше як 30.06.2003р. (більше шести місяців до 01.01.2004р.), повинні застосовуватися норми ЦК УРСР 1963 року. Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 529 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно приписів ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" від 24.06.1983р., вказано про те, що якщо у вказаний в ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п. 3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Положеннями п. 3.4. цих рекомендацій встановлено, що прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим, сам по собі факт проживання в іншій частині будинку, виділеній в натурі, зберігання відсутньою особою реєстрації (прописки) у спадковій частині будинку не вважається прийняттям спадщини. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтетреси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.4,10,11,60,61,213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Оскільки позивач прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, у неї наявний оригінал правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), а саме сертифікат, який був виданий 04.02.2013 року ім'я спадкодавця [PERSON] суд приходить до переконання, що у позивача відсутні будь які перешкоди оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Окрім того, позивачем не надано доказів того, що вона зверталася до нотаріальної контори і в оформленні її права на спадкування їй було відмовлено. Отже, зважаючи на те, що відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що це є підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed