Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить передати йому право власності на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 24 лютого 2014року, укладеного між ним та [PERSON], а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: Харківська область, місто Купянськ, вулиця Космодемянської Зої, будинок № 61, загальною площею 274,3кв.м., житловою площею 146,2кв.м, який належить на праві власності [PERSON] та який розташований на земельній ділянці площею 0,1га, яка знаходиться в комунальній власності Купянської міської ради Харківської області, кадастровий номер 6310700000:56:001:0028, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 січня 2014року за договором позики, посвідченого приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області за реєстровим № 142, він передав відповідачці [PERSON] у власність строком до 30 березня 2014року грошову суму в розмірі 500000 (пятсот тисяч)грн. В порядку забезпечення виконання грошових зобовязань за цим договором позики між ним та відповідачкою 24 лютого 2014року було укладено договір іпотеки, за яким відповідачка передала в іпотеку належний їй в цілому на праві власності вищезазначений житловий будинок. У звязку з тим, що відповідачкою порушено умови зобовязання по договору позики і від повернення боргу вона ухиляється, ним відповідно до Закону України «Про іпотеку» та договору іпотеки направлено до приватного нотаріуса, яким посвідчено договори позики та іпотеки, заяву з проханням повідомити відповідачку про необхідність повернення боргу. Зазначене повідомлення нотаріуса отримано відповідачкою 30.04.2015року, однак до теперішнього часу відповідачкою не вжито будь-яких заходів для врегулювання даного спору, що змусило його звернутися до суду з зазначеним позовом. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просила визнати вищезазначений договір іпотеки недійсним на підставі ст. 229 ЦК України, посилаючись на те, що при його укладанні в п.1.1 договору було зазначено, що за домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становить 500тис.грн., а також зроблено посилання, що згідно звіту в стислій формі № ВF140124-005 про оцінку майна, виконаного 21.02.2014року ТОВ Купянський технічний центр «Онікс», оціночна вартість вказаного житлового будинку з надвірними будівлями становить 394838грн., проте реальна ринкова вартість предмету іпотеки на час укладення зазначеного договору була значно більшою та становила 1297350грн., що підтверджується Висновком про вартість майна, наданим ТОВ «Естейт сервісес груп» у Звіті про експертну оцінку від 06.09.2016року. Тобто у момент укладення договору іпотеки вона помилялася щодо вартості предмету іпотеки, що є обставиною, яка має істотне значення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити; зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав. У судовому засіданні представники відповідача [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, наполягали на задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним. Представник третьої особи в особі головного спеціаліста служби у справах дітей Купянської міської ради [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до такого. Встановлено, що 30 січня 2014року [PERSON] (РНОКПП-2797511670) передав у власність [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER]) грошові кошти в розмірі 500000 (пятсот тисяч)грн. Таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів [PERSON] зобовязалася повернути до 30 березня 2014року, що підтверджується договором позики, посвідченим 30 січня 2014року приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 142 (а.с.11). 24 лютого 2014року [PERSON] (РНОКПП-2797511670) та [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER]) уклали договір іпотеки, посвідчений 30 січня 2014року приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 261 та в реєстрі для реєстрації заборон за № 1, відповідно до умов якого для забезпечення в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань за вищезазначеним договором позики, [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що належить їй в цілому на права особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2010року та договору дарування від 23.09.2010року, та знаходиться за адресою: Харківська область, місто Купянськ, вулиця Космодемянської Зої, будинок № 61, на земельній ділянці площею 0,1000га, яка знаходиться у комунальній власності Купянської міської ради Харківської області, кадастровий номер якої 6310700000:56:001:0028, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.7-8). Відповідно до п. п. 2.1.1, 2.1.2 іпотечного договору іпотекодержатель має право, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за договором позики задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем\~ обовязків за цим договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання за договором позики, а у разі невиконання позичальником цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.4.1 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-який особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Відповідно до п.4.2, п.4.3 договору іпотеки сторони дійшли згоди, що у разі настання обставин, зазначених в п.4.1. цього договору іпотеки, іпотекодарежатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні зазначається в який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» (тобто передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, або право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону), застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. Відповідно до п.3.4. у разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п.4.3., іпотекодавець здійснює звернення стягнення. Відповідно до вимог п. п. 3.2 даного іпотечного договору сторони досягли згоди про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержавтелем про задоволення вимог іпотекодарежателя. У випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п. 4.1 цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів - шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Судовим розглядом справи встановлено, що зобовязання по договору позики від 30.01.2014року [PERSON] не виконані, борг в сумі 500000 (пятсот тисяч) грн. на користь [PERSON] не сплачений, про що свідчить наявність у позикодавця примірника цього договору (п.5 договору позики, а.с.11). Крім цього, представник відповідача [PERSON] не заперечував проти наявності саме цієї суми боргу. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 30 квітня 2015року приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області на адресу [PERSON] на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» направлено заяву [PERSON], в якій він повідомляє, що за договором позики від 30.01.2014року закінчився строк сплати боргу в сумі 500000 (пятсот тисяч) грн., у звязку з чим він пропонує в місячний строк здійснити з ним розрахунок у повному обсязі за вказаним договором позики, з зазначенням наслідків невиконання даної вимоги примусового удержання шляхом видачі приватним нотаріусом виконавчого напису до виконавчої служби (а.с.13). Зазначене повідомлення отримано особисто [PERSON] 05 травня 2015року(а.с.12). Відповідно до частини третьої\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій\~статті 36 цього Закону\~зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому\~статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому, згідно частини першої\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»\~правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачається лише у статтях\~335\~та\~376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша\~статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналіз статей\~36,\~37,\~38,\~39 Закону України «Про іпотеку»\~та статей\~328,\~335,\~376,\~392 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Отже, враховуючи наведені норми матеріального закону, а також зазначені положення, укладеного між сторонами спору іпотечного договору, щодо можливості переходу права власності на іпотечне майно від іпотекодавця до іпотекодержателя, у випадку порушення кредитних зобовязань боржником, у позасудовому порядку можна, зробити висновок про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права\~визнання за ним права власності на іпотечне майно саме за рішенням суду суперечить вимогам чинного законодавства (Закон України «Про іпотеку») та не відповідає умовам договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-29667цс16 від 22 березня 2017року. Крім цього, суд зазначає, що у заяві від 30.04.2015, надісланій на адресу [PERSON] з пропозицією здійснити розрахунок за договором позики від 30.01.2014 у повному обсязі, позивачем зазначено конкретно обрану підставу звернення стягнення - виконавчий напис нотаріуса (а.с.13). Тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним суд зазначає таке. За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша\~статті 638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» визначено перелік істотних умов іпотечного договору, у разі відсутності яких він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором, крім цього ч. 3 ст. 18 цього ж Закону відносить вартість предмета іпотеки до варіативних умов договору, а отже не є безумовною підставою визнання договору іпотеки недійсним. Відповідно до ч.1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Частинами 3,5\~статті 203 ЦК України\~визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1\~ст. 229 ЦК України). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Відповідно до договору іпотеки від 24.02.2014 сторони при укладенні цього договору попередньо були ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлювали природу цього правочину та значення своїх дій, перебували при здоровому розумінні та ясній памяті, діяли добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності (а.с.7). Посилання [PERSON] у зустрічній позовній заяві на те, що при укладенні договору вона помилялася щодо дійсної вартості предмету іпотеки, суд не приймає до уваги з огляду на таке. Відповідно до договору іпотеки згідно звіту в стислій формі № BF №140124-005 про оцінку майна, виконаного 21.02.2014 ТОВ Купянський технічний центр «ОНІКС», оціночна вартість житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: Харківська область, місто Купянськ, вулиця Космодемянської Зої, будинок № 61, становить 394838грн., однак за домовленістю сторін вартість предмету іпотеки була визначена 500000 (пятсот тисяч) грн. (а.с.7). Відповідно до копії звіту в стислій формі № BF №140124-005 про оцінку майна, виконаного 21.02.2014 ТОВ Купянський технічний центр «ОНІКС», яка зберігається у справі нотаріуса, оціночна вартість житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: Харківська область, місто Купянськ, вулиця Космодемянської Зої, будинок № 61, складає 394838грн. без ПДВ (а.с.65). З копії вищезазначеного звіту, встановлено, що він виконаний на замовлення [PERSON], мета оцінки «визначення оціночної вартості обєкта оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства», вид вартості «оціночна вартість». Відповідно до умов проведення оцінки [PERSON] своїм підписом підтвердила, що надані нею особисто матеріали та документи, вихідні дані, що використовуватимуться під час оцінки, є достовірними; від огляду обєкта оцінки оцінювачем на підставі ст. 30 Конституції України вона відмовилася (а.с.65). Даний звіт містить обмеження та застереження щодо використання звіту, де зазначено, що цей звіт може бути використаний виключно з метою, яка в ньому вказана. Замовник, тобто [PERSON], самостійно відповідає за усі юридично значимі рішення, прийняті їм у звязку з цим звітом, а також за використання результатів оцінки з метою, яка не передбачена цим звітом. Представлений висновок про вартість майна має рекомендаційним характер, може бути прийнятий або відхилений замовником (а.с.66). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. N 1440 «Про затвердження Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" поняття оціночна та ринкова вартість обєкта оцінки розмежовані. Зазначеною Постановою визначено, що оціночна вартість - вартість, яка визначається за встановленими алгоритмом та складом вихідних даних, а ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Цивільне законодавство України визначає іпотечний договір як безоплатний, двосторонній та консенсуальний цивільний договір, який спрямований на забезпечення належного виконання основного зобовязання, яким, відповідно до ст. 1 Закону України „Про іпотеку, може бути договір позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, інше зобовязання. Іпотечний договір є договором безоплатним, тобто дії однієї сторони (іпотекодавця) не компенсуються відповідними майновими діями іншої сторони (іпотекодержателя) у іпотекодержателя відсутній обовязок оплатити іпотекодавцю вартість майна переданого в іпотеку у разі звернення стягнення на нього, окрім повернення іпотекодавцю надлишку грошових коштів, отриманих після реалізації предмету іпотеки і задоволення своїх вимог за основним зобов`язанням. Це обумовлено самою суттю договору іпотеки, як договору, що не має на меті одержати перехід права власності на предмет іпотеки. Сам по собі іпотечний договір не спрямований на відчуження іпотекодавцем майна, що передається в іпотеку, а лише надає можливість іпотекодержателю у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання, задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, відшкодувавши свої збитки за рахунок предмету іпотеки. У судовому засіданні експерт [PERSON], надавши суду для огляду матеріали наглядового провадження по експертизі № 12747/5571, пояснила, що огляд обєкту нерухомості не проводився, оскільки його технічний стан змінився на день проведення експертизи, однак для проведення експертизи надані фото обєкта станом на 24.02.2014. Крім того, зазначила, що у вступній частині експертизи при зазначенні використаної при проведенні експертизи літератури помилково зазначено «№ 9 газети «Франт» від 27.02.2014», замість правильного «№ 11 від 13.03.2014», який був використаний при проведенні експертизи. Крім того, експертом додано копію газети «Премєр-дайджест» № 62 (5366) від 17.03.2014, інформація з якої також була використана при дослідженні. Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 12747/5571, складеного 18.04.2017 експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. пров. М.С.Бокаріуса, станом на 24.02.2014, тобто на день укладення іпотечного договору, ринкова вартість обєкта нерухомого майна житлового будинку № 61 з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, місто Купянськ, вулиця Космодемянської Зої, з округленням складає 1014200грн. (а.с. 165-199). Відповідно до положень чинного законодавства про іпотеку, заставна вартість предмету іпотеки та ціна його продажу не є тотожними поняттями, а тому їх розмір не завжди є однаковим і визначається за погодженням сторін або за рішенням суду. Оспорюваним договором сторони узгодили лише заставну вартість предмету іпотеки. За якою ціною буде реалізовуватися предмет іпотеки у разі невиконання умов кредитного договору сторони не домовлялися. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Таким чином, визначена висновком експерта від 18.04.2017 ринкова вартість обєкта нерухомості у розмірі 1014200грн. дає підстави вважати, що вона перевищує загальну вартість предмету іпотеки, що дає змогу боржнику на вигідних йому умовах погасити борг за основним зобовязанням. Враховуючи вищевикладене, а також ті обставини, що заставна ціна обєкту іпотеки не є ціною його продажу, суд вважає доводи позивача за зустрічним позовом такими, що не відповідають фактичним обставинам даної справи. Оскільки поняття ринкової вартості має на меті саме майбутнє відчуження об'єкта оцінки, тобто застосовується до цивільних договорів, для яких властива ознака оплатності, яка має в своїй основі обмін еквівалентно рівними за вартістю речами, а договір іпотеки таким не є, враховуючи, що при укладенні договору іпотеки сторони\~\~дійшли згоди щодо всіх істотних умов та на власний розсуд визначили вартість предмету іпотеки, яку вважали справедливою та достатньою, діяли вільно, добровільно, за відсутності будь-якого примусу, та враховуючи відсутність такої підстави для визнання договору іпотеки недійсним, як помилка у визначенні вартості іпотечного майна, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору іпотеки недійсним. Оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено, понесені ними судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed