Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 02 березня 2020 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із позовом до Шумської міської ради (далі відповідач) з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері - [PERSON] 2. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із: права на земельну частку (пай) розміром 2,51 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», що зареєстроване за [PERSON] згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ТР № 0323456 від 18.09.1996 р. Позивач зверталася у нотаріальну контору по питанню успадкування зазначеного майна, однак їй було відмовлено. На підставі викладеного, позивач просить позов задоволити та визнати за нею, як спадкоємцем першої черги спадкування, право на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері - [PERSON] ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою суду від 06 березня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче засідання на 21 квітня 2020 року. 4. Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляд по суті на 15 травня 2020 року, у зв`язку із перебуванням судді у відпустці розгляд справи відкладено на 03 червня 2020 року. 5. У судове засідання позивач не з`явилася, однак як слідує із позовної заяви, просить справу розглядати за її відсутності. 6. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за їх відсутності. 7. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 8. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.01.1983 р., [PERSON] народилася [INFO] в с. Тилявка Шумського району Тернопільської області, батьки якої: [PERSON] та [PERSON] . 9. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 07.05.1960 р., [PERSON] [INFO] одружився із [PERSON] , після чого останній присвоєно прізвище [PERSON] . 10. Із свідоцтва про смерть cерії [NUMBER] від 17.03.2003 р., що видане Тилявською сільською радою Шумського району Тернопільської області стверджується, що [INFO] померла - [PERSON] 11. Померлій належало майно, що складається із: права на земельну частку (пай) розміром 2,51 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», що зареєстроване за [PERSON] згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ТР № 0323456 від 18.09.1996 р. 12. Відповідно до листа № 91/0/206-20 виданого 26.02.2020 р. Відділом у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області вбачається, що [PERSON] була включена в списки на паювання землі по КСП «Дружба» за № 359 від 18.09.1996 р. Одержала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0185359, на який видано дублікат серії ТР №0323456, який перебуває у колективній власності КСП «Дружба» розміром 2,51 в умовних кадастрових гектарах. 13. Із довідки № 02-13/183 від 14.02.2020 р. виданної Шумською міською радою Тернопільської області слідує, що [PERSON] та [PERSON] яка померла [INFO] в с. Тилявка Шумського району Тернопільської області була одна і таж сама особа, яка була матір`ю [PERSON] . Суд оцінює вказану довідку не допустимою, не належною та такою, що не дає підстав для підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] одна і та ж сама особа, оскільки такий факт не підтверджується довідкою з міської ради. Крім того, суд зауважує, що факт родинних відносин із спадкодавцем встановлюються органом державної реєстрації актів цивільного стану згідно актового запису, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та рішенням суду. 14. Виходячи із змісту довідок №669 від 17.09.2018 р. та № 576 від 29.10.2019 р. виданних Шумською міською радою Тернопільської області, вказується, що [PERSON] , яка померла [INFO] на день смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою с. Тилявка Шумського району Тернопільської області разом із [PERSON] , [INFO] , яка вступила в управління спадковим майном шляхом одержання на руки сертифіката на право на земельну частку (пай), що дає підставу вважати позивача такою, що прийняла спадщину в силу ст.549 ЦК Української РСР (редакції 1963 року). 15. Із листа про роз`яснення щодо порядку спадкування № 31/01-16 від 06.02.2020 р. виданого приватним нотаріусом Шумського районного нотаріального округу, вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця, оскільки не подано документів, що підтверджують родинні відносини з померлим. ІV. Оцінка Суду. 16. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 17. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 18. За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. 19. За змістом статті 524 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, статей 1216; 1217; 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). 20. Суд звертає увагу, що спадкодавець [PERSON] , померла [INFO] і спадщина відкрилась під час дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року. 21. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. 22. Ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) вказує, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. 23. Відповідно до ст. ст. 529 - 532 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями за законом у рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, онуки і правнуки померлого, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (перша черга), а також брати і сестри, дід та бабка померлого (друга черга). 24. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв Не допускається прийнятгя спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. 25. Відповідно до ст. 549 ЦК спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до статей 548, 549 ЦК та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. 26. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. 27. Вчинення нотаріусом нотаріальних дій регламентуються законом України «Про нотаріат» та інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. 28. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. 29. Пунктом 3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. 30. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. 31. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). 32. Відповідно до частини третьої і четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 33. Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову. 34. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( частина перша статті 76 ЦПК України). 35. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 36. Вимогами частини другої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні в них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. 37. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 38. Оскільки, під час судового розгляду судом встановлено, що спору між позивачем та відповідачем не має, в силу обставин, про які йдеться в ст. 392 ЦК України, а саме, що право власності позивача на успадковане майно оспорюється, не визнається іншою особою, або що він втратив документ, який засвідчує його право власності, суд приходить до переконання, що в даному випадку відсутній спір про право на спадкування. 39. Судом не встановлено підстав підтвердження факту родинних відносин із померлою, оскільки довідка видана Шумською міською радою Тернопільської області не дає можливості підтвердити такий факт. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 40. Позивачем при подачі позову було сплачено 840 грн. 80 коп. судового збору. З цих підстав,

Outcome: dismissed