Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Герцаївська районна державна адміністрація у Чернівецькій області звернулась до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] [INFO] [PERSON] помер, а остання проживає з матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] в одному господарстві за адресою [ADDRESS] . Наказом начальника ССД від 12.03.2020 р. за № 12 малолітню [PERSON] поставлено на облік як таку, що опинилась в складних життєвих обставинах. 12.03.2020 року до Герцаївської районної державної адміністрації надійшла інформація від Герцаївського ВП Строжинецького ВП ГУНП України в Чернівецькій області про те, що до поліції звернулась [PERSON] із заявою про те, що 11.03.2020 з 15 год. по 16 год. за місцем проживання, її чоловік [PERSON] намагався вступити у статевий зв`язок неприроднім способом з малолітньою донькою заявниці [PERSON] , 2008 р.н. 12.03.2020 року до місця проживання малолітньої [PERSON] у с. Горбова виїхали головний спеціаліст служби у справах дітей, директор районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, сімейна медична сестра та психолог для проведення оцінки рівня безпеки дитини про що складено відповідний акт. Згідно інформації слідчого Герцаївського відділення поліції Мандриги О.І. від 19.03.2020р. №1947/123/51/03-2020 відносно вітчима [PERSON] здійснюється досудове розслідування за ознаками особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України. Відомості про це внесено до ЄРДР за № 12020260070000055 11 березня 2020 року. В ході досудового розслідування було встановлено, що мати незаконно впливає на свою малолітню доньку, у тому числі із застосуванням погроз насильством, використовуючи ненормативну лексику з метою зміни останньою своїх попередніх показів про обставини вчиненого відносно неї особливо тяжкого злочину. Відповідно витягу з ЄРДР № 12020260070000060 відносно [PERSON] відкрито кримінальне провадження за ст. 386 КК України. 19 березня 2020 року слідчий СВ Герцаївського ВП Мандрига О.І., виніс постанову про зміну законного представника малолітнього свідка [PERSON] на представника служби у справах дітей Герцаївської РДА. 19.03.2020 року Герцаївською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №83-р про негайне відібрання неповнолітньої [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитинипросять суд позов задовольнити та відібрати [PERSON] , 2008 р.н. від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Ухвалою суду від 07 квітня 2020 р. провадження по вищенаведеній справі відкрито із призначенням до розгляду в загальному позовному провадженні. Відповідач [PERSON] 18 травня 2020 року подала до суду відзив на позовну заяву в якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог Герцаївської районної державної адміністрації, обґрунтовуючи це тим, що вона вважає даним позовом про відібрання дитини правоохоронними органами проводиться на неї тиск, через службу у справах дітей Герцаївської районної державної адміністрації, щоб вона була лояльна та надала потрібні їм покази по кримінальному провадженню по обвинуваченню її чоловіка [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 152 КК України. Посилається на те, що на неї проводиться тиск з метою залякування та позбавлення її, як матері виконувати свої обов`язки відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України свідчить також три термінові заборонені приписи стосовно кривдника винесені працівником поліції Герцаївського ВП Будяну A.B. , які є безпідставні, в яких зазначається, про здійснення психологічного тиску на малолітню дитину, що не являється дійсністю. Будь-яких підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, згідно якої: батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони жорстоко поводяться зі своєю дитиною а також будь-які форми фізичного, психологічного, морального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства, будь-які незаконні угоди стосовно дитини, зокрема вербування, переміщення, переховування, передача або одержання дитини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини; психологічне (емоційне) насильство; сексуальне насильство або розбещення; фізичне насильство; нехтування інтересами та потребами дитини. В пред`явленому позові до неї немає жодного з перелічених форм жорстокості, так як вона нічого подібного до своєї єдиної доньки не вчиняла. Вона свою доньку любить, поважає, застосовує при спілкуванні з нею слова заохочування, заохочує її подарунками, допомагає їй в усьому та виховує нормально, при цьому готова за неї віддати своє життя. Начальник служби у справах дітей РДА Глібочану Т . М. згідно розпорядження Герцаївської РДА про негайне відібрання її неповнолітньої доньки [PERSON] відібрала у неї доньку під час карантину, розмістивши здорову дитину в Герцаївську ЦРЛ внаслідок чого її донька захворіла на ГРВІ і вона була вимушена купувати за власні кошти ліки, щоб вилікувати свою дитину. Згідно характеристики на неї та сім`ю з місця проживання вона і її сім`я характеризується позитивно, не вживає спиртні напої, в побуті та в громадських місцях поводжується пристойно, скарг та заяв від родичів, сусідів та мешканців села на її адресу не надходило. Термінові заборонені приписи стосовно кривдників виписані на неї, це дії примусити її дати покази у кримінальному провадженні, шляхом залякування та відібрання у неї доньки, хоча ніяких підстав для цього немає, тому просила суд відмовити у позові за безпідставністю. Представник позивача подала до суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] обґрунтовуючи це тим, що 12 березня 2020 року до Герцаївської районної державної адміністрації надійшла інформація від Герцаївського ВП, що до поліції звернулась відповідач [PERSON] з заявою в якій вказала, що 11.03.2020 з 15 год. по 16 год. за місцем проживання, її чоловік [PERSON] намагався вступити у статевий зв`язок неприроднім способом з її малолітньою донькою [PERSON] . Згідно інформації слідчого Герцаївського ВП від 19.03.2020р.відносно вітчима [PERSON] здійснюється досудове розслідування за ознаками особливотяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 с. 152 КК України. Відомості про це внесено до ЄРДР за № 12020260070000055 11.03.2020року. В ході досудового розслідування було встановлено, що мати незаконно впливає на свою малолітню доньку, у тому числі із застосуванням погроз насильством, використовуючи ненормативну лексику з метою зміни останньою своїх попередніх показів про обставини вчиненого відносно неї особливо тяжкого злочину. 19.03.2020 року голові Герцаївської РДА надійшло повідомлення про погрози насильством матір`ю [PERSON] своїй доньці [PERSON] та цього ж дня слідчим Герцаївського ВП було винесено постанову про зміну законного представника малолітнього свідка [PERSON] на представника служби у справах дітей Герцаївської РДА. Орган опіки та піклування діяв згідно Постанови КМУ №800 від 03.10.2018 та Постанови КМУ №866 від 24.08.2008, тому дитину негайно було вилучено з сім`ї та направлено в Герцаївську районну лікарню на медичне обстеження для отримання висновку про стан її здоров`ядля подальшого влаштування дитини. [PERSON] посилаючись на п.3 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, який містить норму «Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він жорстоко поводяться з дитиною», вважає, що жодного з перелічених виявів жорстокості відносно своєї доньки не вчиняла, чим сама собі заперечує, наводячи тлумачення поняття «жорстоке поводження» згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», «жорстоке поводження з дитиною - будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства, а також, будь-які незаконні угоди стосовно дитини, зокрема вербування, переміщення, переховування, передача або одержання дитини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи вразливого стану дитини. Основними формами жорстокого поводження з дітьми є психологічне (емоційне) насильство, сексуальне насильство або розбещення, фізичне насильство, нехтування інтересами та потребами дитини». Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Те, що відповідач звернулась до поліції із заявою про те, що її співмешканець розбещував малолітню, а згодом змінила свої покази на те, що того не було і доказує її бажання вплинути на свого співмешканця і є свідченням нехтуванням інтересами своєї дитини, чинить на неї психологічний тиск, використовує її вразливе становище. Просили позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача Глібочану Т.М. підтримала позов у повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що не хоче розлучатися зі своєю донькою, вона її любить та буде старатись належно її виховувати. Просила суд не відбирати доньку у неї, а надати їй шанс на виправлення. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові матеріали, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного із них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. п. 2-5 ч.1ст.164 СК України, а також у інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. До таких випадків відносяться: 1) ухилення від обовязків по вихованню дитини; 2) жорстоке поводження із дитиною; 3) хронічний алкоголізм або наркоманія; 4) експлуатація дитини, примушування її до жебракування та бродяжництва; 5) інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання. Механізм негайного відібрання дітей у батьків визначений п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженогопостановою КМУ від 24.09.2008 року за № 866. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , а батько [PERSON] [INFO] . [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] в одному господарстві за адресою [ADDRESS] . Наказом начальника ССД від 12.03.2020 р. за № 12 малолітню [PERSON] поставлено на облік як таку, що опинилась в складних життєвих обставинах. Згідно листа Герцаївського ВП Строжинецького ВП ГУНП України в Чернівецькій області від 12.03.2020 року до поліції звернулась [PERSON] із заявою про те, що 11.03.2020 з 15 год. по 16 год. за місцем проживання її чоловік [PERSON] намагався вступити у статевий зв`язок неприроднім способом з малолітньою донькою заявниці [PERSON] , 2008 р.н. 19.03.2020 року. Герцаївською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 83-р про негайне відібрання неповнолітньої [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, оскільки перебування в даній сім`ї загрожує її життю та здоров`ю. Дані обставини вбачаються з копій наданих до справі документів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони жорстоко поводяться зі своєю дитиною а також будь-які форми фізичного, психологічного, морального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства, будь-які незаконні угоди стосовно дитини, зокрема вербування, переміщення, переховування, передача або одержання дитини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини; психологічне (емоційне) насильство; сексуальне насильство або розбещення; фізичне насильство; нехтування інтересами та потребами дитини. Проте, судом не встановлено та не підтверджено належними та допустимими доказами тієї обставини, що зі сторони матері, відповідача по справі має місце жорстоке поводження з дитиною або у будь-які форми фізичне, психологічне, моральне або економічне насильство над дитиною , що становить відповідну небезпеку для неї. Не встановлено також аморальної поведінки відповідача, зловживання алкоголем чи наркотичним засобами, відповідно до наданих характеристик з місця проживання відповідача, остання характеризується з позитивної сторони. Висновки щодо стану здоров`я дитини відсутні, але з характерістики з місця навчання дитини як учениці 6-го класу Горбівської ЗОШ І-ІІІ ступеня Острицької ОТГ Герцаївського району Чернівецької області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , за час навчання проявила себе як весела, активна, енергійна комунікабельна, але навчальних досягнень нема, навчається на достатньому рівні. Відвідує регулярно школу та поважає дорослих і однокласників. Мати завжди підтримує контакт з класним керівником щодо дитини та за потреби відвідує школу. Тобто будь-якого пригнічення чи психологічного тиску з боку матері у дитини не встановлено. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини Держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини та ч.7ст.7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Савіни проти України" від 18.12.2008р. наголошується на тому, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про права дитини. Також, як випливає з правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п. 95 рішення від 08.04.2004р. у справі «Хазе проти Німеччини», сам по собі той факт, що дитина може бути поміщена в більш сприятливу для її виховання середу, не виправдовує примусові заходи щодо відібрання її у біологічних батьків; потрібна наявність інших обставин, які свідчать про необхідність такого втручання у право батьків на сімейне життя разом з їхньою дитиною, яке закріплене у ст. 8 Конвенції про захист прав людини. Дослідивши та надавши оцінку поданим позивачем доказам, суд вбачає наявність складного випадку який стався із дитиною , проте стверджувати, що ці умови беззаперечно вказують на існування реальної небезпеки для життя, здоров`я і морального виховання дитини неможливо, відповідач стверджує та представник позивача не заперечує, що дитина бажає перебувати із матір`ю, відразу після протиправних дій та на даний час її кривдник знаходиться під вартою, а дитина на даний час потребує моральної підтримки з боку матері. Таким чином суд вважає, що позивачем не доведено конкретних обставин та такої винної поведінки відповідача, що загрожують життю та здоров`ю дитини та можуть бути підставою для відібрання дитини відповідно до законодавства або можуть свідчити, що залишення дитини у відповідача буде небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання. Отже відсутність обставин, що виправдовують вжиття примусових заходів щодо відібрання дитини у батьків є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги про відібрання [PERSON] від відповідача [PERSON] без позбавлення батьківських прав. На підставі ст.ст. 7, 150, 164, 170 Сімейного кодексу України, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3,8,9 Конвенції про права дитини,

Outcome: dismissed