Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся з позовом [PERSON] до ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» [PERSON] про захист прав споживачів та визнання недійсним пункту кредитного договору. Позовну заяву мотивовано тим, що між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] 25.06.2008 року в м. Вінниця був укладений кредитний договір № 0180/08/10-Nv. Кредит надавався на придбання квартири на вторинному ринку, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Відповідно до п.п. 2.3., 2.6., 3.3.2. кредитного договору, позичальник зобов'язалася здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом на відкритий їй позичковий рахунок, не пізніше строку, визначеного п. 1.2. кредитного договору, тобто до 24 червня 2033 року. Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Предметом даного спору є визнання недійсним пункту 4.1. кредитного договору, укладеного між АКБ «Банк Форум» та [PERSON], з підстав невідповідності умов даного пункту договору положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вказуючи на їх несправедливість, та наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу, як споживача послуг банку, в межах спірних правовідносин. Таким чином позивач доводить про наявність законних підстав для визнання недійсним пункту 4.1 кредитного договору від 25.06.2008 року, яким встановлено неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2% за кожен день прострочення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, - оскільки встановлено факт невідповідності даного положення кредитного договору вимогам діючого цивільного законодавства, даний пункт кредитного договору є таким, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства, визначеним законом принципам врегулювання договірних відносин, та містить вимоги, що суперечить інтересам відповідачки, як споживача послуг банку. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Позивач та його представник до судового засідання не з'явились, проте від представника позивача надійшла до суду заява, в якій він просив провести розгляд справи за їх відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила, щодо задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в запереченнях. Додатково суду пояснила, що кредитний договір №0180/08/20-Nv, укладено з [PERSON] 25.06.2008 року, Закон України «Про захист прав споживачів» діяв на момент укладення кредитного договору, тому позивач мав змогу звернутися з даним позовом в межах строку позовної давності, який закінчився 25.06.2011 року, проте не звернувся. Із матеріалів справи вбачається, що позов подано 18.05.2015 року, тобто з пропущенням строку позовної давності. Судом досліджено матеріали справи: - копія паспорта [PERSON], серії АА 872178, виданого Тиврівським РВ УМВС України у Вінницькій області (на а.с. 9-10); - копія кредитного договору № 0180/08/20-Nv від 25.06.2008 року (на а.с. 11-13), відповідно до якого, ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] 25.06.2008 року в м. Вінниця був укладений кредитний договір № 0180/08/10-Nv. Кредит надавався на придбання квартири на вторинному ринку, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Відповідно до п.п. 2.3., 2.6., 3.3.2. кредитного договору, позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом на відкритий їй позичковий рахунок, не пізніше строку, визначеного п. 1.2. кредитного договору, тобто до 24 червня 2033 року. - лист повідомлення ПАБ «Банк Форум», № 6466/12 від 07.05.2015 року (на а.с. 14), відповідно до якого, [PERSON] повідомлено, що під час проведення процедури ліквідації банку, він не звільняється від взятого на себе зобовязання щодо неналежного виконання умов кредитного договору та своєчасного погашення кредитної заборгованості. - копія заяви про видачу готівки № 12241 від 25.06.2008 року на суму 50000,00 доларів США, що еквівалентно 242485,00 грн. (на а.с. 15), відповідно до якої, [PERSON] видано кредитні кошти з поточного рахунку [PERSON] відповідно до кредитного договору № 0180/08/20-Nv від 25.06.2008 року; - копія рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 106 від 28.05.2015 року Про продовження строку здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум» (на а.с. 35), відповідно до якого, продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАБ «Банк Форум» на один рік до 16.06.2016 включно. Вказані докази суд вважає належними та допустимими. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Із досліджених доказів судом встановлено, що 25.06.2008 року між акціонерним комерційним банком «ФОРУМ» (на момент подання позову публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРУМ», яке є правонаступником прав та зобов'язань АКБ «ФОРУМ» згідно з Статутом банку) (надалі по тексту - ПАТ «БАНК ФОРУМ») та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір №0180/08/20-Nv (далі - Кредитний договір), згідно з яким позичальнику надано кредит на суму 50000,00 доларів США, строком повернення по 24 червня 2033 року зі сплатою процентів за користування строковим кредитом в розмірі 13 % річних. Ціль кредитування - придбання квартири. Зміст кредитного договору №0180/08/20-Nv від 25.06.2008 року на момент його укладання не суперечив Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідав вимогам ст. 203 ЦК України. [PERSON] на момент укладення договору мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників правочину на момент його укладення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин вчинено у формі, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На момент укладення кредитного договору спеціальний нормативно -правовий акт, який би обмежував розмір неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами був відсутній. Вищевказаний кредитний договір складений з урахуванням вимог закону щодо його форми і змісту стосовно дотримання прав споживача та принципу справедливості. Відповідно до п. 7.2. кредитного договору №0180/08/20-Nv від 25.06.2008 року, сторони зафіксували свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови договору і сторони зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати, а також, що умови кредитування відповідно до п. 2. ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення договору. Отже, ПАБ «Банк Форум», виконано вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання інформації по кредиту в тому числі і про розмір неустойки в разі не виконання зобов'язань за кредитним договором. Позивач був проінформований про можливі ризики, ознайомлений з умовами кредитування та зі змістом кредитного договору та погодився із усіма його умовами (п. 7.2.). На момент укладення кредитного договору сторони досягли згоди, зокрема, щодо встановлення розміру пені на випадок порушення позичальником договірних зобов'язань. Позивач добровільно погодився на укладення спірного правочину. сплачував по ньому періодичні платежі, не оскаржував й не порушував питання про його розірвання, а отже, не вважав умови договору несправедливими, що є підставою для відмови в позові (аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 04.03.2015р.) Відповідно до положень ч.1 ст. 509, статей 526, 629 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кодексом передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відтак, сторони вправі самостійно визначити розмір неустойки в договорі, навіть коли такий розмір встановлено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу). Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, загальні положення Кодексу про зобов'язання та договір. Згідно із рішенням Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того у вищевказаному рішенні суду також зазначено, що спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами немає та вказано на необхідність розроблення спеціального нормативно - правового акту. Отже, при укладенні кредитного договору банком не порушено вимоги чинного законодавства. В матеріалах справи знаходиться розрахунок заборгованості (на а.с. 47-48), з якого вбачається, що сума пені складає 1 184 , 53 долари США , що еквівалентно 26 352 грн. 12 коп., що складає приблизно 6% від суми залишку заборгованості по кредиту та розмір пені не перевищує 50% вартості кредиту. Окремо необхідно зазначити, що пеня нараховується на прострочений платіж, а не на суму кредиту, що також видно із розрахунку заборгованості. Отже, твердження позивача, що сума компенсації перевищує 50% вартості продукції, не відповідає дійсності. Умовами кредитного договору встановлено порядок повернення кредиту та відсотків, зазначено строки погашення та рахунки на які необхідно перераховувати кошти для погашення кредиту та відсотків. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. З ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими умови договору можуть бути визнані в разі, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним вважається таким із моменту укладення договору. Статтею 627 ЦК України, закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підписанням кредитного договору №№0180/08/20-Nv від 25.06.2008 року позивач засвідчив, що цей договір був укладений у відповідності до всіх вимог чинного законодавства. Відповідно до ухвали колегії судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.12.2015 року, при укладенні договору сторони погодили його умови та підписали договір без зауважень, прийняли його до виконання і тривалий час не оспорювали, не давали цим обставинам відповідної оцінки. За змістом ст.ст. 6, 526, 627 ЦК України, сторони є вільними і укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, і ці умови мають виконуватися добросовісно. Крім того, су бере до уваги посилання представника відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (аналогічна позиція щодо відмови в задоволенні позову у зв'язку із пропуском позовної давності викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2014р. по справі №6-16637св14 ). Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності обчислюється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи, що кредитний договір №0180/08/20-Nv укладено з [PERSON] 25.06.2008 року та Закон України «Про захист прав споживачів» діяв на момент укладення кредитного договору, то позивач мав змогу звернутися з даним позовом в межах строку позовної давності, який закінчився 25.06.2011 року, оскільки із позовною заявою до Вінницького міського суду Вінницької області позивач звернувся 18.05.2015 року з пропущенням строку позовної давності. Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача у запереченнях на позовну заяву та в судових засіданнях неодноразово заявляв про застосування судом строків позовної давності. Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Поряд з цим, відповідно до частини 5 статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні представником позивача не заявлялось клопотань про поновлення строку позовної давності та не зазначалося про поважність причин пропуску такого строку. Пленуму Верховного суду України в абзаці 3 пункту 11 Постанови №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив судам, про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії (правовий висновок у справі № 6-1121цс16). Відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" чинної на ча подання позивачем позову до суду, від сплати судового збору за подачу позовної заяви до суду звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Наявність пільги у вигляді звільнення від сплати судового збору, передбаченої статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не вважається нульовою ставкою судового збору. Отже, на момент звернення до суду з позовною заявою позивач звільнявся від оплати судового збору (станом на травень 2015 року) згідно з чинною на той час редакцією пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Тому на підставі вищенаведеного судові витрати у вказаній справі компенсуввати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed