Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2019 року звернулася до суду із позовом до Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок бездіяльності посадових осіб Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просила стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 20000 гривень за рахунок коштів Державнго бюджету України, шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що 03.08.2018 року вона звернулася до Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області з заявою про вчинення дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,3 ст.358 КК України. У зв'язку з невнесенням відомостей до ЄРДР, [PERSON] звернулася зі скаргою до суду. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 06.09.2018 року зобов'язано посадову особу Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області зареєструвати заяву від 03.08.2018 ркоу та внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, у відповідності до вимог ст.214 КПК України. 20.09.2018 року позивач звернулася до начальника Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області з вимогою про надання їй витягу з ЄРДР. Однак, витяг їй не було направлено, тому вона звернулась до суду зі скаргою. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 29.10.2018 року зобов'язано посадових осіб вказаного відділу поліції надати витяг з ЄРДР за заявою [PERSON] від 03.08.2018 року. 20.11.2018 року [PERSON] звернулася до слідчого з клопотанням про проведення слідчих дій в кримінальному провадженні №12018170040003003 від 13.09.2018 року. В порушення вимог ст.220 КПК України клопотання слідчим не розглянуто, тому позивач вимушена була звернутися до суду зі скаргою. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 19.12.2018 року зобов'язано слідчу Георгієвську Л.В. розглянути клопотання щодо проведення слідчих дій, відповідно до вимог ст.220 КПК України. Разом з тим, на момент звернення [PERSON] до суду з позовом, слідчим Георгієвською Л.В. зазначену ухвалу суду не виконано. Таким чином, ухвалами слідчих суддів Октябрського районного суду м.Полтави від 06.09.2018 року, від 29.10.2018 року, від 19.12.2018 року встановлено протиправну бездіяльність посадових осіб Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, яка виразилася у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою , не наданні витягу з ЄРДР, не розгляді клопотання, поданого в порядку ст.220 КПК України про проведення слідчих дій. Посилаючись на вищевказані обставини, наявність моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, пов'язаних з неможливістю реалізувати своє право на розгляд заяви та клопотань, вимушенністю докладати додаткових зусиль для поновлення свого права в поряку, встановленому КПК України, позивач просила позов про стягнення 20000 гривень моральної шкоди задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 21.02.2019 року було відкрите провадження за даною позовною заявою за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач та її представник повторно не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала заяву, в якій просила слухати справу у її та позивача відсутність за наявності доданих до матеріалів справи доказів. Представники відповідачів Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України в судове засідання повторно не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що у провадженні слідчого Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Георгієвської Л.В. перебували матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018170040003003 від 13.09.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 06.09.2018 року зобов'язано посадову особу Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області зареєструвати заяву від 03.08.2018 ркоу та внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення у відповідності до вимог ст.214 КПК України (а.с.10-11). Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 29.10.2018 року зобов'язано посадових осіб вказаного відділу поліції надати витяг з ЄРДР за заявою [PERSON] від 03.08.2018 року (а.с.8-9). Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 19.12.2018 року зобов'язано слідчу Георгієвську Л.В. розглянути клопотання щодо проведення слідчих дій, відповідно до вимог ст.220 КПК України (а.с.6-7). 25.02.2018 року слідчою Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Георгієвською Л.В. було винесено постанову про закриття кримінального провадження №12018170040003003 від 13.09.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України (а.с.23-24). Як на підстави позову позивач посилається на бездіяльність посадових осіб Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області при проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, наявністю ухвал слідчих суддів, за якими встановлено факт бездіяльності відповідача. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 23 ч. 1, 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Таку ж позицію висловив Верховний Суд в постанові від 16.05.2018 року у справі №454/32/16-ц. Згідно ст. 170 ч. 1 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Крім того, відповідно до змісту ст.51 ЦПК України належний відповідач залучається або неналежний замінюється судом до участі в справі лише за клопотанням позивача, а не з власної ініціативи. Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, через недоведеність складових цивільно-правової відповідальності за моральну шкоду, а також через те, що відповідно до ст. 1174 ЦК України обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, а отже звернення до Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України, в якості відповідачів за даним позовом, є безпідставним. Доводи позивача щодо вчинення відповідачем протиправної бездіяльності, що підтверджується рядом ухвал слідчих суддів, якими зобов'язано уповноважених осіб ГУ НП у Полтавській області вчинити певні дії, не заслуговують на увагу, так як останні не є судовими рішеннями, які свідчать про невиконання оскаржуваною особою рішення суду . Отже, суд вважає, що процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, з боку відповідачів до фізичної особи - [PERSON] вчинено не було. Обставини справи свідчать про те, що оскарження [PERSON] бездіяльності посадових осіб Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі заяви від 03.08.2018 року, не наданні витягу з ЄРДР, не розгляді клопотання в порядку ст.220 КПК України, свідчать про реалізацію останньою оспорювання процесуальної діяльності уповноважених осіб Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦПК України. Сам факт зобов'язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР, надати витяг з ЄРДР, розглянути клопотання в порядку ст.220 КПК України не свідчить про протиправність дій уповноважених осіб Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси останньої були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з процесуальними рішеннями, які були нею оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б отримання нею моральної шкоди, спричиненої правоохоронними органами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed