Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, та уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати свідоцтво про право власності частини приміщення горища, площею 52 кв.м., від 13.10.2006 року по [ADDRESS] недійсним, зобов'язати [PERSON] та [PERSON] надати вільний доступ до вентиляційного каналу та димоходу, зобов'язати [PERSON] та [PERSON] відновити металеві сходи з двору до горища, стягнути з [PERSON], [PERSON] матеріальну та моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 гривень. При цьому посилається на те, що він на підставі договору дарування, зареєстрованому в реєстрі за № 14210 від 27 вересня 2000 року, та технічного паспорту [NUMBER] від 29.01.2001 року, є власником нежитлового приміщенням напівпідвалу загальною площею 46, 7 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. У свою чергу, згідно свідоцтва про право власності від 13.10.2006 року відповідач [PERSON] є власником частини дахового приміщення (горища), площею 52 кв.м., за адресою: [ADDRESS], кв. [NUMBER]. Вважає, що приватизація вказаного дахового приміщення здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки дане приміщення є допоміжним та не може бути приватизоване, тому як використовується для забезпечення експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку. Також зазначив, що у порушення вимог чинного законодавства, приватизація була здійснена без отримання дозволу усіх власників приміщень будинку, так як він відповідного дозволу не надав. У зв'язку з зайняттям частини горища та незаконної його реконструкції з приєднанням до належної ним квартири, відповідачі здійснили перенавантаження будинку за наслідком чого будинок може рухнути и завдати шкоду життю мешканців. Вказав, що на наслідком незаконних дій відповідачів йому обмежений доступ до вентиляційного каналу та димоходу у будинку, що в свою чергу перешкоджає використання у належному напівпідвальному приміщенні використовувати пічне опалення. Крім того, з вини відповідачів відбулось залиття підвального приміщення нежилого приміщення, що підтверджується актом комісії дільниці № 2 КП «Житлово-комунальний сервіс Фонтанський» від 01.08.2013 року. У результаті залиття вказаного приміщення було деформовано дерев'яні планки та рейки по всій площі стелі, завдана відповідачами [PERSON] та [PERSON] матеріальна шкода. Усе вищевикладене спричинило позивачу моральні та душевні страждання. Спричинену матеріальну та моральну шкоди з урахуванням вартості необхідного відновлювального ремонту підвального нежилого приміщення [PERSON] оцінив у розмірі 100 000, 00 гривень. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги не визнали, просили справу розглянути за їх відсутності та застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити у їх задоволенні надала до матеріалів справи письмові докази на спростування доводів позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 27.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 14210, є власником нежитлового приміщення напівпідвалу, корисною, загальною площею 46, 7 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно ухвали Апеляційного суду Одеської області від 09 червня 2009 року встановлене, що посилання позивача на Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та на рішення Конституційного суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 року є безпідставними, оскільки [PERSON] не був учасником приватизації квартир у будинку і взагалі не є власником будь-якої із квартир в цьому будинку. Таким чином, суд вказує, що позивачем не доведене порушення відповідачами прав позивача діями по реконструкції квартири з приєднанням частини приміщення горища, співвласниками якого були усі власники квартир будинку. (а.с. 4, 111-112) Як вбачається з матеріалів справи, а саме, свідоцтва про право власності від 11.10.2006 року, [PERSON] належить на праві приватної власності об'єкт, розташований за адресою: [ADDRESS]. У свідоцтві зазначено, що об'єкт в цілому складається з приміщень, загальною площею 164, 1 кв.м., житловою площею 55,8 кв.м., відображених у технічному паспорті від 21.04.2006 року. 13.10.2006 року КП «ОМБТІ та РОН» було виготовлено технічний паспорт на вищевказану квартиру, у викоюпіванні з поверхового плану якого вбачається, що спірне підсобне приміщення горище, площею 52, 3 кв.м. та сходи, площею 4.8 кв.м., входять до складу окремої квартири [NUMBER]. (а.с.37, 45, 48, 60) Свідоцтво видане на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.07.2006 року № 1640. Зі змісту вказаного розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.07.2006 року № 1640 вбачається, що без оформлення відповідного дозволу, з метою поліпшення житлових умов, [PERSON] виконала реконструкцію квартири [NUMBER] за зазначеною адресою, у свою чергу було вирішено зберегти та вважати прийнятою в експлуатацію реконструйовану самостійну трикімнатну квартиру, загальною площею 164, 1 кв.м., в т.ч. житлова - 55,8 кв.м. згідно з технічним висновком, узгодженим з держслужбами. Зазначене розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.07.2006 року № 1640 прийняте відповідно повноважень передбачених Положенням про районну адміністрацію Одеської міської ради від 04.02.2004 року за № 2189- ІV, є діючим та не є спірним по справі, у зв'язку з чим обов'язковим для виконання. Звідси оформлення та видача відповідачу свідоцтва 11.07.2006 року № 1640 на право власності на квартиру [NUMBER], частиною якої є горища площею 52, 3 кв.м. - є законним, а перевірка правомірності вказаного розпорядження № 1640 не входить до предмету спору та доказування по справі. Право приватної власності відповідача на квартиру [NUMBER] будинку [ADDRESS] було зареєстровано 12.10.2006 року, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Також, діючим розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 551 від 16.03.2007 року було збережено та прийнято в експлуатацію реконструйовану житлову квартиру [NUMBER], загальною площею 113,2 кв.м., в т.ч. житлова - 51, 2 кв.м., яка розташована в житловому будинку [ADDRESS], та власником якої є громадянин [PERSON]. Перевірка правомірності даного розпорядження № 551 аналогічно не входить до предмету спору та доказування по справі. 08 травня 2007 року виконавчим комітетом ОМР [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру № 8 за вказаною адресою. 29 травня 2007 року КП «ОМБТІ та РОН» було виготовлено технічний паспорт на вказану квартиру. (а.с. 154, 160, 157) Крім того, як вбачається з матеріалів справи: акту представників дільниці № 2 КП ЖКС «Фонтанський» від 15.03.2011 року та від 08.09.2011 року, квартири під [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] по [ADDRESS], горище та дахове перекриття перебували в аварійному стані та потребували капітального ремонту з заміною шиферу та кровільної системи. Жильці будинку № 6 заявляли клопотання про надання жильцями квартир [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] будинку [ADDRESS] дозволу на ремонт даху флігеля будинку з заміною балок та кровлі з одночасним ремонтом фасаду та прибудинкової території. Стан балок та кровлі підтверджений фотокартками наданими третьою особою та не спростовані позивачем. (а.с. 61, 62) Суду була надана декларація про початок виконання будівельних робіт від 12.10.2011 року реконструкції квартири №[NUMBER], розміщеної на 2, 3 поверсі та горище будинку [ADDRESS] за вищезгаданою адресою. 26 січня 2012 року [PERSON] виконавчим комітетом ОМР видано свідоцтво про право власності на квартиру [NUMBER], загальною площею 155,2 кв.м., житловою площею 94,0 кв.м., у яку входить спірна частина приміщення горища. Нове свідоцтво на право власності видане на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Одеській області від 05.12.2011 року № ОД 14211094098. Таким чином, у 2012 році зазначена квартира [NUMBER] до складу якої входить спірне приміщення горища було реконструйоване з проведенням капітального ремонту балок та кровлі, що не спростовує позивач та підтверджене фотокартками наданими третьою особою, та після реконструкції в передбаченому законному порядку введене в експлуатацію під контролем та відповідальністю державної інспекції, яка дійшла висновку щодо проведення реконструкції у відповідності до будівельних норм. Звідси заява позивача, про незаконне перевантаження будинку при проведенні реконструкції горища будинку та можливе його обвалення є припущенням яке спростоване матеріалами справи. (а.с.174,172) Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Особливості оформлення права власності на нерухоме майно визначені у розділі VIII Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (норми положення регулюють оформлення права власності, здійсненне відповідачем у 2006 році). Відповідно до п. 1.6. положення, державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Згідно з абзацом другим підпункту «а» пункту 8.1 Положення оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності органами місцевого самоврядування проводиться, зокрема фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. У відповідності до п. 2, 11, 12, 13 Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженою постанови КМУ від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I-III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Зазначене також знайшло підтвердження в законі Україні «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до ст.. 39 якого, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. У відповідності до ч.9 вказаної статті, зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Ураховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги і те, що за наявності правовстановлюючих документів, відповідачі з дотриманням вимог закону здійснили реконструкцію та зареєстрували вперше у 2006 році та у друге у 2012 році право власності у порядку, передбаченому чинним законодавством, що майно відповідачів до якого входить спірне приміщення горища на теперішній час не є самочинним будівництвом, що право власності відповідача на це майно не припинено у встановленому законом порядку, жильці будинку [ADDRESS] неодноразово заявляли клопотання про надання відповідачам дозволу на здійснення відповідного ремонту, заперечень зі сторони останніх не надходило на зайняття відповідачем спірного приміщення, позивач не довів яки його права порушені, тому суд приходить до висновку, що підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право власності немає. Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідачів надати вільний доступ до вентиляційного каналу та димоходу, обґрунтовані тим, що не надання відповідного доступу перешкоджає йому у здійсненні пічного отеплення, зобов'язання відновити металеві сходи до горища будинку, суд приходить до висновків про неможливість їх задоволення , виходячи з наступного. У відповідності до технічного паспорту від 13.10.2006 року, інвентаризаційна справа № 5880241, реєстровий номер 513пр.-стор.139-р.1002, сходи з 2, 3 поверху до горища відносяться до підсобних приміщень і входять до складу окремої квартири [NUMBER] будинку [ADDRESS] згаданої адреси. Оскільки, право власності відповідачем [PERSON] набуте у порядку, передбаченому чином законодавством, то спірні сходи фактично перебувають у її власності. Також, як вбачається, з копії технічного паспорту від 29.01.2001 року, інвентаризацією приміщення напівпідвалу належного позивачу, розташованого у будинку [ADDRESS], приміщення має загальну площу 46, 7 кв.м. та складається з підсобних приміщень площами: 7,9 кв.м, 10, 4 кв.м., 10,7 кв.м., 17,7 кв.м., в ньому не передбачене пічне опалення та місце для розташування пічки. Дана інвентаризація є останньою для цього приміщення, тому є дійсним підтвердженням наявних площ та конструктивних елементів. ( а.с. 5-6) Згідно акту представників дільниці № 2 КП ЖКС «Фонтанський» від 04.11.2011 року, будинок [ADDRESS] був газифікован, всі квартири забезпеченні АГВ та ГВА, пічне отеплення не використовується. Висновком комісії було встановлено, що експлуатація пічного отеплення у вказаному будинку є неможливим. (а.с.9, 140) Отже, оскільки, відповідними технічними документами не передбачена можливість здійснення пічного отеплення приміщення напівпідвалу на час виникнення права власності на нього позивача, а також, як вбачається з фотокарток та пояснень третьої особи, усі димоходи будинку були збережені, реконструйовані та у їх доступі не має перешкод, жильці будинку сплачують відповідні комунальні послуги (СДПТ) для забезпечення благоустрою будинку у тому числі на чистку димоходів та вентиляційних каналів, а позивач не надав жодного належного доказу щодо порушення його прав та перешкод з боку відповідачів, то позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої залиттям, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Тобто, для притягнення особи до відповідальності за завдання шкоди, необхідно встановити такі обставини, зокрема, особу, винну у завданні шкоди, розмір шкоди, протиправність дій особи та причинний зв'язок між протиправними діями та завданою шкодою. Відповідно до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Однак, з урахуванням вищевикладеного, суду з матеріалів справи не вбачається, а позивачем у судовому засіданні належним чином не доведено та не надано достатніх доказів, що саме з вини відповідачів йому було заподіяно матеріальну шкоду залиттям приміщення у 2012 року, не надано підтвердження завдання відповідних збитків та їх розрахунок. У зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття підвального приміщення, є необґрунтованими та такими, у задоволенні яких слід відмовити. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва на право власності від 13.10.2006р., зобов'язання надати вільний доступ до вентиляційного каналу та димоходу будинку, зобов'язання відновити металеві сходи до горища будинку, про стягнення матеріальної шкоди завданої залиттям задоволенню не підлягають. У ході судового розгляду суд не встановив обставин порушення прав позивача, тому підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачає, оскільки спричинення останньої можливо лише у зв'язку з порушенням прав. Таким чином, в цій частині позову суд також відмовляє у його задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed