Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, в якій він просить постановити рішення, в якому стягнути моральну шкоду на його користь з відповідача- Відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області у розмірі 5\~000\~000,0 гривень за нанесену йому моральну шкоду за прийняте відповідачем протиправного рішення у вигляді постанови ВП № 28542759 від 18.11.2011 року, за порушення відповідачем його майнових прав шляхом незаконного позбавлення можливості позивача на повторне предявлення до примусового виконання вимог виконавчого листа № 2а-5835/11, виданого Ізмаїльським судом 29.08.2011 року. Позивач до судового засідання не зявився. Представник відповідача надав суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, 07.10.2013 року на виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області надійшов виконавчий лист №2а-5835/11, виданий Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області від 03.04.2013р. про зобовязання [PERSON] праці і соціального захисту населення виконкому Ізмаїльської міської ради нарахувати та виплатити щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2009, 2010 та 2011 роки у розмірі 16\~856, грн. [PERSON] у відповідності до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням раніше виплачених коштів. 09.10.2013 року державним виконавцем на підставі ст.ст. 17,19,21,25,75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови направлено боржнику для виконання та стягувачу до відома. [PERSON] праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради від 18.10.2013 р. за вих. №5992/02 повідомлено наступне, що [PERSON] Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області на підставі виконавчого листа №2а-5835/11 та повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника, 17.04.2013 р. з рахунку [PERSON] праці та соціального захисту населення Ізмаїльської МР списані кошти у сумі 16\~856, 00 грн. на користь [PERSON] Також, до вказаного листа [PERSON] праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради додано копію повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з платіжною вимогою №1 від 17.04.2013 року та копією меморіального ордеру № 1 від 17.04.2013 року. Таким чином , вимоги виконавчого документу виконані боржником у повному обсязі, у строки встановлені для самостійного виконання. На підставі наданих документів, 20.12.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження та до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області разом з виконавчим листом. Відповідно до ч.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про закінчення виконавчого провадження у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Позивачем постанова про закінчення виконавчого провадження від 20.12.2013 р. в установленому законом порядку не оскаржена. Рішення суду виконано у повному обсязі у спосіб і порядок встановлений виконавчим листом №2а-5835/11 виданим Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області від 03.04.2013. Також позивачем пропущені строки для звернення до суду з вищевказаними позовними вимогами. Згідно ч.1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).\~Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Законодавець у ч. 1\~ст. 16 ЦК\~установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до положень\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п.п.3,5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у звязку з посяганням на її права та інтереси. На розмір відшкодування не впливає наявність чи обсяг майнової шкоди, яка завдана тими ж діями, що призвели й до виникнення моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно до п.2\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1ст.57\~ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.58 ЦПК України). Відповідно до п.6\~постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Тим же пунктом вищезгаданої постанови пленуму встановлено, що при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК\~оцінює докази з урахуванням вимог статей\~58\~та\~59 ЦПК\~про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Проте, в ході судового розгляду справи не було встановлено, в чому саме полягла завдана позивачеві моральна шкода, неправомірність дій відповідача та причинний зв'язок між завданням шкоди та неправомірними діями відповідача. Вказане також не знайшло відображення в матеріалах справи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed