Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні її нерухомим майном, шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивач та треті особи є власниками вищевказаної квартири, в якій зареєстровано відповідача. Відповідач не є членом сім`ї позивача, ніколи за місцем реєстрації не проживала, своїх особистих речей не залишала, участі у сплаті комунальних послуг не приймала. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, тим самим чинить позивачу перешкоди у вільному розпорядженні її майном. Ухвалою від 17 травня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач та треті особи не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзиву на позов та заяв про розгляд справи за її відсутності, не подавала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивачу та третім особам на праві спільної (сумісної) власності належить квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 30 грудня 2003 року, виданого виконавчим комітетом Павлоградської міської ради (а.с.11). Згідно довідки № 818, виданої 06.05.2021 року відділом реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Павлоградської міської ради, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вищевказане узгоджується з правовою позицією ВСУ у справі № 6-709цс16. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільно з власником квартири не проживає, спільним побутом не пов`язана, не є членом сім`ї власників квартири, договорів щодо проживання відповідача у квартирі між сторонами не укладалося, домовленостей не було, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2017р. у справі № 6-2931цс16. На підставі\~вищевикладеного,\~суд приходить\~до висновку,\~що доводи\~позивача підтверджуються\~наданими доказами,\~при цьому\~є законними\~та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved