Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов'язання припинити неправомірні дії, спрямовані на забруднення земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що на протязі чотирьох років він неодноразово усно та письмово звертався до Рокитнівської сільської ради Рокитнівського району з приводу ситуації, яка склалась щодо знаходження місця для прання білизни та виливання використаної води після прання його сусідом [PERSON], жителем [ADDRESS]. За відсутності будь - якого реагування з боку сільської ради, на початку 2011 року він звернувся до головного державного санітарного лікаря Рокитнівського району, Рокитнівської райдержадміністрації та до прокурора району. Проведеною перевіркою ДЗ «Рокитнівська районна санітарно -епідеміологічна станція» було встановлено порушення п.п. 3.32, 3.33 Державний санітарних норм і правил «Гігієнічні вимоги до води питного призначення для споживання людиною» № 2.2.4-170-10 та на підставі Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» було запропоновано [PERSON] припинити забруднення земельної ділянки стічними водами, перенести місце прання на відстань 30 м від шахтної криниці, а голові Рокитнівської сільської ради застосувати заходи адміністративного впливу до сусіда за забруднення господарського - побутовими водами санітарно - захисної зони шахтного колодязя [PERSON] Протягом 2012 року він отримав відповіді від прокурора району про відсутність підстав для прокурорського реагування; головного державного санітарного лікаря Рівненської області про те, що фактів забруднення стічними водами від прання білизни належної позивачу земельної ділянки не виявлено, показники води відповідають вимогам ДСанПі Н 2.2.4 -171-10. Згідно Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благоустрою населення» кожна людина має право на споживання питної води відповідної якості, а державні санітарні норми та правила забороняють в радіусі 50 м. від колодязів діяльність, яка може призвести до забруднення грунту та води. Оскільки на його заяви та скарги [PERSON] не реагує, змушений звернутись за захистом своїх порушених прав згідно ст. 55 Конституції України до суду. Під час судового розгляду справи позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з тих же підстав та пояснив, що земельна ділянка, на якій на даний час побудувався та проживає відповідач, належала їхній матері. Після смерті матері частину земельної ділянки забрав [PERSON] та розмістив вбиральню неподалік від його криниці. Крім того, неподалік від його криниці знаходиться місце для прання, а використані води від прання відповідач постійно виливає на межу. На його пропозиції перенести вбиральню та місце для прання в іншу сторону, відповідач відмовляється. Згідно досліджень санепідемстанції вода у колодязі відповідає нормам, але відповідач постійно забруднює земельну ділянку використаними водами, які потім стікають у його колодязь тому через деякий час вода стане непридатною для вживання. Просить зобов'язати відповідача припинити неправомірні дії, спрямовані на забруднення його земельної ділянки шляхом перенесення місця для прання в іншу сторону. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали посилаючись на те, що вода з колодязі позивача придатна для вживання, що підтверджується відповідними дослідженнями санепідемстанції. Згідно норм діючого законодавства позивач повинен був розмістити колодязь на відстані 20 метрів від межі, а він його викопав на відстані 6,8 метра. Вбиральня та місце для сушіння білизни знаходиться неподалік межі протягом 34 років, а використані води від прання виливаються відповідачем на своїй земельній ділянці і жодним чином цим не забруднюється земельна ділянка та вода у колодязі позивача. Крім того, земельна ділянка позивача по рівню до земельної ділянки відповідача знаходиться вище, тому використані води від прання ніяким чином не можуть потрапити у колодязь позивача. Просять у позові відмовити. Свідок [PERSON] дав показання, що вбиральня та місце для сушіння білизни побудовані кілька метріввід межі більше 30 років назад, а позивач побудував свій колодязь близько 3 років. Свідок [PERSON] дав показання, що більше двох років Рокитнівська сільська рада неодноразово розглядала звернення позивача [PERSON] щодо забруднення земельної ділянки його братом та сусідом [PERSON] Вказана земельна ділянка належала їхній матері. У 1982 році відповідач [PERSON] побудувався біля матері, згідно погосподарської книги було відкрито нове домоволодіння. Згідно рішення виконавчого комітету Рокитнівської сільської ради №29 від 19.09.1996 р. земельна ділянка площею 0,16 га була передана безоплатно у власність останньому. [PERSON] близько трьох років назад, без відома сільської ради та згоди власника суміжної земельної ділянки побудував на своїх земельній ділянці колодязь на відстані близько 7 метрів від межі. Місце сушіння білизни [PERSON] знаходиться на відстані близько 15 метрів від колодязя [PERSON] Під час перевірок, остання проведена кілька днів назад, фактів забруднення відповідачем земельної ділянки позивача не було встановлено. Також доповнив, що місце для сушіння білизни являє собою конструкцію з металевих труб та дротів, а тому ніяким чином це не може зашкодити позивачу. Сільською радою рекомендовано позивачу звести паркан, попередньо узгодивши з сільською радою місце його розташування. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Встановлено, що земельна ділянка позивача [PERSON] в [ADDRESS], належить позивачу на праві власності в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]. Земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача [PERSON], [ADDRESS], яка передана останньому безоплатно у власність відповідачу відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». Відповідно ч.4 ст.78 ЗК України особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року( з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються. Тобто, відповідач [PERSON] на відповідній правовій підставі володіє та розпоряджається земельною ділянкою [ADDRESS]. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 08 квітня 1994 р. кожен громадянин має право на безпечні для здоров'я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище. Пунктом 3.32 ДСанПіН 2.2.4-171-10 "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" , затверджених наказом МОЗ України від 12.05.2010 року №400 передбачено, що місця влаштування бюветів, колодязів та каптажів джерел слід розташовувати на незабрудненій та захищеній території, яка знаходиться вище за течією ґрунтових вод на відстані не менше ніж 30 м від магістралей з інтенсивним рухом транспорту та не менше ніж 50 м (для індивідуальних колодязів - не менше ніж 20 м) від вбиралень, вигрібних ям, споруд та мереж каналізації, складів добрив та отрутохімікатів, місць утримання худоби та інших місць забруднення ґрунту та підземних вод. Згідно з приміткою 3 пункту 3.25а Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44 (далі - ДБН 360-92), відстань від артсвердловин та колодязів до окремих будівель і споруд та інших джерел забруднення слід приймати 20 метрів. Відповідно п. 3.31. ДБН 360-92, дворову вбиральню і компостосховище рекомендується розміщувати безпосередньо біля сараю для худоби на відстані не менше 15 м від житлових будинків і 20 м від джерела водопостачання (колодязя), обов'язково враховуючи напрямок ухилу ділянки. Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що при будівництві колодязя позивач [PERSON] мав врахувати ті обставини, що на суміжній земельній ділянці на відстані близько 10 м від межі знаходиться місце сушіння білизни та, як він стверджує, місце прання. В той же час, на відстані близько 6,3 м від межі та близько 15 метрів від місця сушіння білизни він побудував колодязь, чим саме допустив порушення санітарних та будівельних норм. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм. Перевірками, проведеними прокуратурою району, спеціалістами райСЕС та облСЕС, Рокитнівською сільською радою, фактів забруднення відповідачем [PERSON] земельної ділянки водами прання не встановлено, що підтверджується відповідними повідомленнями (а.с.7, 8,9-10, ). Крім того, проведеними дослідженнями води з колодязя позивача за органолепничними та хімічними показниками вода відповідає вимогам ДСанПіН 2.2.4-171-10, вказане підтверджується поясненням сторін та повідомленням головного державного санітарного лікаря області №ц48-1/1-4 від 10.07.2012 р. (а.с.8). Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] постійно забруднює водами прання прилеглу частину його земельної ділянки, що у подальшому призведе до забруднення води в його колодязі, оскільки вказане не підтверджене належними доказами. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи зібрані по справі докази та правові норми суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed