Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1 Представник позивача Чепурна Т.А. 31 липня 2018 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про визнання дій неправомірними та незаконними, та зобов'язання вчинити певні дії.Просить суд визнати дії [PERSON] неправомірними та незаконними, та [PERSON] повернути [PERSON] до КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» протягом 3 днів у разі задоволення позову. 1.2 В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» є стаціонарною соціально-медичною установою, призначеною для постійного проживання громадян з психоневрологічними захворюваннями, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування. З 17 липня 2012 року в інтернаті була зареєстрована та проживала [PERSON] на повному державному забезпеченні, отримує пенсію по інвалідності та державну соціальну допомогу. В 1978 році [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжку черепно-мозкову травму. Згідно довідки МСЕК Д-70 № 729230 від 31 березня 1981 року [PERSON] було встановлено І групу інвалідності з дитинства безстроково та зазначено, що вона потребує догляду. Відповідно до акту №9 від 05 квітня 2012 року у [PERSON] виявлено ознаки хронічного стійкого психічного захворювання у формі вираженого розладу особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку (наслідок важкої травми головного мозку, церебросклероз), також встановлено, що за своїм психічним станом на теперішній час остання не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2012 року [PERSON] визнано недієздатною та призначено їй опікуна її сестру [PERSON] 04 травня 2012 року лікарсько-консультативною комісією КЗ "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня ДОР" було надано висновок №1464 відносно [PERSON], в якому зазначено, що остання страждає на виражений розлад особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку внаслідок важкої травми головного мозку, церебросклероз. Соціальна дезадаптація внаслідок обмеження життєдіяльності. Потребує постійного стороннього догляду, побутового та медичного осблуговування. Рекомендоване подальше перебування в будинку-інтернаті для психохроніків. На підставі заяви опікуна [PERSON] від 15 травня 2012 року, направлення УПСЗН в м. Тернівка Дніпропетровської області, Головним УПСЗН Дніпропетровської обласної державної адміністрації було видано путівку № 888 від 11 липня 2012 року про направлення [PERSON] на державне забезпечення до КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР». Зазначає, що на підставі заяви [PERSON] та її знайомої [PERSON] від 10 лютого 2017 року [PERSON] було надано відпустку терміном з 11 лютого 2017 року по 11 березня 2017 року з проживанням у [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. З вказаної відпустки [PERSON] не повернула [PERSON] до інтернату. На неодноразові вимоги повернути підопічну до інтернату [PERSON] відмовлялась, посилаючись на те, що [PERSON] сама не хоче повертатися до інтернату. Ухвалою суду [PERSON] було примусово направлено до клінічної психіатричної лікарні, вимоги суду не виконані. Інтернат неодноразово приїжджав до м. Тернівки, але [PERSON] здійснювала супротив і заперечувала проти направлення [PERSON] до експертної установи. До експертної установи неодноразово приїжджала сестра [PERSON], яка занепокоєна здоров'ям сестри. За словами сестри стан здоров'я та зовнішній вигляд останньої погіршився. Також зазначає, що рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2018 року [PERSON] визнано недієздатною та призначено опікуном її сестру [PERSON] 1.3 Представник позивача Лаєвська Л.М. в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила її задовольнити, а також суду пояснила, що [PERSON] була поміщена до їх закладу на підставі путівки № 888 від 11 липня 2012 року, наданої Головним УПСЗН Дніпропетровської обласної державної адміністрації. На час, коли [PERSON] писала заяву про надання їй відпустки, вона була дієздатною. [PERSON] не повертає [PERSON] до інтернату. Доказів того, що [PERSON] не може себе забезпечувати, у неї не має. Представник позивача Чепурна Т.А. в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. 1.4 Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву не визнала, просила відмовити в її задоволенні, та пояснила, що [PERSON] проти її волі помістили в психоневрологічний інтернат. 12 грудня 2016 року було скасовано рішення суду про визнання [PERSON] недієздатною. [PERSON] написала заяву про відпустку коли була дієздатною, та повертатися не бажає до інтернату. Представники інтернату зверталися до неї з вимогами про повернення [PERSON] в інтернат. На сьогоднішній день не має жодного рішення, яке набрало законної сили, про визнання [PERSON] недієздатною, а рішення суду про поміщення [PERSON] до інтернату є незаконним. Між нею та [PERSON] була угода про надання правової допомоги. Насильно вона [PERSON] у себе не утримує та не має можливості повернути останню, оскільки вона є дієздатною та вільною людиною. Вона у своїй заяві не зобов'язувалась повернути [PERSON] до інтернату, а зобов'язувалась сприяти у поверненні останньої до інтернату. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не бажає повертатися до інтернату, дії її сестри [PERSON] визнанні незаконними. Вона з 09 березня 2017 року проживає в [ADDRESS]. З інтернату вона виїхала добровільно. На даний час є дієздатною та вільною людиною. Дійсно вона є інвалідом з дитинства, однак вона має ортопедичні захворювання, а не психічні захворювання. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги просила суду задовольнити, та на їх підтвердження зазначила, що [PERSON] була визнана недієздатною та є інвалідом з дитинства, тому не мала можливості обслуговувати себе, забувала вимкнути газ, отже їй була надана путівка до психоневрологічного інтернату на підставі заява її сестри [PERSON] Окрім того, [PERSON] у своїй заяві зобов'язалася повернути [PERSON] до інтернату. Заяви, клопотання. 2.1 Судом відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи [PERSON] про зупинення провадження у даній справі до вирішення справ по суті у суді касаційної інстанції № 203/1154/17. 2.2. Судом задоволено клопотання відповідача про залучення у справі третьої особи [PERSON] Інші процесуальні дії у справі. 3.1 Ухвалою судді від 17 серпня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче провадження на 13.00 год. 07 вересня 2018 року. 3.2 Ухвалою суду від 07 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду на 11.00 год. 27 вересня 2018 року. 3.3 27 вересня 2018 року в судовому засіданні оголошена перерва на 15.00 год. 16 жовтня 2018 року. 3.4 16 жовтня 2018 року в судовому засіданні оголошена перерва до 13.00 год. 05 листопада 2018 року із-за неявки представників позивача та представника третьої особи [PERSON] 3.5 Ухвалою суду від 05 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи [PERSON] про зупинення провадження у даній справі до вирішення справ по суті у суді касаційної інстанції № 203/1154/17. Фактичні обставини, встановлені судом. 4.1 Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог та їх заперечення, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. 4.2 В судовому засідання встановлено, що [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства безстроково та потребує догляду. Дані обставини підтверджуються копією довідки ВТЕК серії Д-70 №729230 (а.с.7). 4.3 Згідно довідки № 1905 від 13 листопада 2009 року, наданої ЦМЛ м. Тернівка Дніпропетровської області, [PERSON] перебуває на «Д» - обліку у лікаря невропатолога, перебуває на лікування у лікаря невропатолога та психіатра, самостійно не пересувається (а.с.8). Відповідно до акту № 9 від 05 квітня 2011 року, наданого відділом судово-психіатричної експертизи КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР», у [PERSON] наявні ознаки стійкого психічного розладу в формі вираженого розладу особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку (наслідки тяжкої травми головного мозку, церебросклероз), не може розуміти свої дії та керувати ними (а.с.9-11). Відповідно до висновку КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» від 04 травня 2012 року № 1464 [PERSON] рекомендовано подальше перебування в будинку-інтернаті для психохроніків (а.с.13). Згідно путівки № 888 від 11 липня 2012 року, виданої Головним УПСЗН Дніпропетровської обласної державної адміністрації, [PERSON] направлена на державне забезпечення до Володимирівського будинку-інтернату за адресою: Томаківський район с. Степанівка (а.с.14). 4.4 Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровскої області від 12 квітня 2012 року, яке набрало законної сили 23 квітня 2012 року, [PERSON] визнано недієздатною, призначено [PERSON] опікуном над [PERSON] Однак, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року скасовано рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2012 року та відмовлено [PERSON] у задоволені заяви про визнання особи недієздатною та призначення опікуном. Дані обставини підтверджуються копіями рішень Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року та Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2012 року (а.с. 12, 84-85). 4.4. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2017 року скасовано та визнано неправомірним поміщення на утримання Авер`янової в КЗ «Володимирського психоневрологічного інтернату Дніпропетровської обласної ради» з 2012 року до 10 лютого 2017 року. Визнано відмову щодо відрахування Авер`янової із КЗ «Володимирського психоневрологічного інтернату Дніпропетровської обласної ради» неправомірною та зобов'язати КЗ «Володимирського психоневрологічного інтернату Дніпропетровської обласної ради» відрахувати [PERSON] із інтернату. Дані обставини підтверджуються копією рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2018 року (а.с.86-89). 4.5 [PERSON] 10 лютого 2017 року зверталася до директора КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» з заявою про надання відпустки [PERSON] терміном з 11 лютого 2017 року по 11 березня 2017 року. [PERSON] 10 лютого 2017 року зверталася до директора КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» з заявою про надання їй відпустки терміном з 11 лютого 2017 року по 11 березня 2017 року. На зазначеній заяві стоїть резолюція лікаря: «за станом здоров'я може перебувати у відпустці». Дані обставини підтверджуються копіями заяв від 10.02.2017 року (а.с.15,16). 4.6 Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року було призначено примусову стаціонарну судово-психіатричну експертизу [PERSON] Згідно акту від 04 липня 2017 року, складеного комісією в складі заступника директора КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» Лаєвської Л.М., ст. медичної сестри Чепурної Т.А., фельдшера [PERSON], молодших санітарів [PERSON], [PERSON], та понятих [PERSON], [PERSON], [PERSON], ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року [PERSON], яка брала у відпустку [PERSON], категорично відмовилася виконувати (а.с.30). Директор КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» неодноразово звертався до органів поліції з питанням щодо сприяння у виконанні ухвали Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року та до самої [PERSON] з проханням надати допомогу [PERSON] прибути в установу (а.с.31-45). 4.7 Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 206 від 05 грудня 2017 року [PERSON] виявляє ознаки «органічного ураження головного мозку травматично-судинного ґенезу із психоорганічним синдромом»; наявний у [PERSON] психічний розлад істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; в 2011, 2012, 2014 році у [PERSON], згідно з аналізом наданої на дослідження медичної документації, були наявні ознаки хронічного стійкого психічного розладу; згідно з аналізом наданої на теперішнє дослідження медичної документації, виявлені психіатрами у [PERSON] психічні розлади в 2011-2012 роках позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а в 2014 році істотно впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.22-29). Мотивована оцінка кожних аргументів, наведених учасниками справи, порушення прав. 5.1 Отже, в судовому засіданні підтвердились обставини, на які посилається третя особа [PERSON], що вона є дієздатною особою, оскільки рішення суду про визнання її недієздатною та призначення їй опікуна [PERSON] скасовано, а тому вона має усі права та обов'язки, які передбачені чинним законодавством, за умови, що вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. 5.2 Посилання представників позивача на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2018 року, яким визнано [PERSON] недієздатною, суд вважає недоречним, оскільки дане рішення не набрало законної сили, отже [PERSON] є дієздатною особою. 5.3 Також, суд вважає недоречним посилання представників позивача та представника третьої особи про те, що [PERSON] в своїй заяві зобов'язалась повернути [PERSON] до інтернату, оскільки дані зобов'язання протиріччать викладеним нормам Закону. 5.4 Отже, з матеріалів справи вбачається, що як на час відпустки так і на час подачі позову Комунальним закладом «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про визнання дій неправомірними та незаконними, та зобов'язання вчинити певні дії до суду та на час розгляду зазначеної справи в суді, [PERSON] не була визнана судом недієздатною, більш того, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2012 року про визнання [PERSON] недієздатною скасовано 22 грудня 2016 року. Також постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року скасовано рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2017 року, та визнано неправомірним поміщення та утримання [PERSON] в КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» з 2012 року до 10 лютого 2017 року, яка набрала законної сили. 5.5 Суд приймає до уваги, те що зобов'язання [PERSON] вчинити певні дії, щодо повернення [PERSON] в КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» суперечить чинному законодавству України, оскільки на даний час [PERSON] не є недієздатною, а отже є повнолітньою та дієздатною особою, а тому має право на свободу, у тому числі на вільний вибір місця проживання і свободу пересування і відносно останньої забороняються будь-які форми фізичного чи психічного тиску, має право на охорону її здоров'я, у тому числі має право відмовитися від лікування, про що остання особисто заявила в судовому засіданні, що не має бажання повертатися до КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР». 5.6 Також судом враховується ті факти, що позивач відповідно до ст. 12,13,76-81 ЦПК України, розглядаючи позовні вимоги в межах заявлених вимог, не довів обставини, які підтверджують незаконність та неправомірність дій [PERSON] належними та допустимими доказами по справі. 5.7 Окрім того, судом приймається до уваги те, що дані обидві вимоги є спільними та спорідненими між собою. 5.8 Отже, суд вважає, що доводи відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] є дієздатною та вільною людиною, а тому вона не взмозі її примусово доставити до інтернату проти її волі, знайшли своє підтвердження. Норми права, які застосував суд. 6.1 Згідно ст. 26 ЦК України, усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов'язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов'язки як учасник цивільних відносин. Частиною 1 статті 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частиною 1 ст. 40 ЦК України передбачено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Отже, [PERSON] є дієздатною особою, оскільки рішення суду про визнання її недієздатною та призначення їй опікуна [PERSON] скасовано, а тому вона має усі права та обов'язки, які передбачені чинним законодавством, за умови, що вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. 6.2 Статтею 21 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно з ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 23 Конституції України, кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Частиною 2 статті 28 Конституції України передбачено, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Згідно з ч.1 ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Отже, кожна людина є вільною і рівною у своїй гідності та правах, має право на вільний розвиток своєї особистості і без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. 6.3 Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув'язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов'язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції. Отже, Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (е)пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: «за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є «психічно хворою». Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об'єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов'язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу» (пункт 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року). 6.4 Статтею 283 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на охорону її здоров'я. Охорона здоров'я забезпечується системною діяльністю державних та інших організацій, передбаченою Конституцією України та законом. Згідно з ч.3-6 ст. 284 ЦК України, надання медичної допомоги фізичній особі, яка досягла чотирнадцяти років, провадиться за її згодою. Повнолітня дієздатна фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування. У невідкладних випадках, за наявності реальної загрози життю фізичної особи, медична допомога надається без згоди фізичної особи або її батьків (усиновлювачів), опікуна, піклувальника. Надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Отже, фізична особа має право на охорону її здоров'я, а повнолітня дієздатна фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування. Відповідно до ст. 288 ЦК України, фізична особа має право на свободу. Забороняються будь-які форми фізичного чи психічного тиску на фізичну особу, втягування її до вживання спиртних напоїв, наркотичних та психотропних засобів, вчинення інших дій, що порушують право на свободу. Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Отже, фізична особа має право на свободу, у тому числі на вільний вибір місця проживання і свободу пересування та забороняються будь-які форми фізичного чи психічного тиску на фізичну особу. 6.5 У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом належними та допустимими доказами. Висновок суду. 7.1 Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, та враховуючи, що позивач просить визнати дії [PERSON] неправомірними та незаконними, та зобов'язати її вчинити певні дії, щодо повернення [PERSON] в КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР», що суперечить чинному законодавству України, оскільки на даний час [PERSON] не є недієздатною, а отже є повнолітньою та дієздатною особою, а тому має право на свободу, у тому числі на вільний вибір місця проживання і свободу пересування і відносно останньої забороняються будь-які форми фізичного чи психічного тиску, має право на охорону її здоров'я, у тому числі має право відмовитися від лікування, про що остання особисто заявила в судовому засіданні, що не має бажання повертатися до КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР», отже в задоволенні позову в частині позовних вимог щодо зобов'язання [PERSON] повернути [PERSON] в КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» слід відмовити. 7.2 З урахуванням відмови в задоволенні позову в частині зобов'язання [PERSON] повернути [PERSON] в КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР», суд також вважає відмовити і в задоволенні позову в частині позовних вимог щодо визнання дій [PERSON] неправомірними та незаконними, оскільки дані вимоги є спільними та спорідненими, а також позивач не довів дані обставини належними та допустимими доказами по справі. Судові витрати. 8.1 Про судові витрати сторонами суду не заявлено. У зв`язку з відмовою КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» в задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed