Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього на її користь Ѕ частину вартості автомобіля Volkswagen Passat, номер шасі [NUMBER] , 2001 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] (старий) [NUMBER] в сумі 40 042,95 грн та судові витрати. Свої вимоги обґрунтувала тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 05.12.2015 р. Від шлюбу мають дитину [INFO] . В період шлюбу вони з відповідачем придбали автомобіль Volkswagen Passat, номер шасі [NUMBER] , 2001 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований на її ім`я. У січні 2018 року ними було прийняте спільне рішення про продаж автомобіля знайомій відповідача - [PERSON] , однак в зв`язку з відсутністю у останньої грошових коштів на купівлю ТЗ, відчуження ТЗ відбулось на підставі генеральної довіреності, покупець в свою чергу склала розписку з зобов`язанням виплатити 3 000 доларів США до 31.12.2018 р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2019 року шлюб між нею та [PERSON] був розірваний. Зазначила, що з січня 2018 до жовтня 2019 року не бачилась з [PERSON] , а звернувшись до останньої щодо повернення коштів за ТЗ дізналась, що гроші були сплачені її колишньому чоловіку, який в свою чергу приховав цей факт. Здійснивши розрахунок, вона з посиланням на відомості з сайту НБУ щодо курсу долару до гривні, станом на 08.06.2020 р. просила стягнути з відповідача половину вартості автомобіля (3 000 доларів США х 26,6953 ? 2 = 40 042,95 грн). Зазначила також, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, не зважаючи на відкрите виконавче провадження. Також зауважила, що відповідачу вручено підозру у кримінальному проваджені порушеного відносно нього за заподіяння їй умисного середньої тяжкості тілесне ушкодження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Відповідач відзив на позов не надав. До суду повернулось зворотне повідомлення про отримання відповідачем копії ухвали від 05.08.2020 р. та копій позовних матеріалів, які направлялись судом на адресу відповідача, за адресою: [ADDRESS] . Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Таким чином, вбачається, що відповідач належно повідомлений про розгляд даної справи, втім своїм правом надати відзив на позов, не скористався. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних (особистих, майнових/немайнових) прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1,2,3 ст. 12 ЦПК України). За частиною 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 05.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві. На підставі шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] у подружжя народилась дитина - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ 28.09.2017 за [PERSON] зареєстровано автомобіль Volkswagen Passat, седан-В, чорного кольору, номер шасі [NUMBER] , 2001 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] . 22.01.2018 року [PERSON] видала на ім`я [PERSON] довіреність, якою уповноважила останню представляти її (позивача) інтереси щодо розпорядження (продаж, обмін, оренда, зняття з обліку, тощо) вказаним автомобілем. Із копії розписки, наданої позивачем до позову видно, що [PERSON] придбала у [PERSON] автомобіль Volkswagen Passat, вартість якого склала 3 000 т. доларів США, які вона зобов`язалась передати продавцю до 31.12.2018 р., про що видала відповідну розписку. Останнім пунктом розписки зазначено, що кошти за автомобіль були виплачені в повному обсязі чоловіку [PERSON] - [PERSON] до 31.12.2018. Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ст.ст. 63, 64, 65 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно наявної в матеріалах справи копії нотаріально посвідченої довіреності від 22.01.2018 року позивач видала третій особі довіреність з повноваженнями користуватися та розпоряджатися (керувати, продати обміняти, передати в оренду, позичку тощо), зареєстрований на її ім`я, автомобіль марки Volkswagen Passat, седан-В, чорного кольору, номер шасі [NUMBER] , 2001 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] . Зі змісту вказаної довіреності також вбачається, що зміст ст.ст. 239, 240, 241, 244, 245, 247-249 1187 ЦК України, Глави 7, 8 СК України та ст.ст. 15,17, 167,168, 173, 231-239 нотаріусом було роз`яснено. Відповідно до ст.ст. 237, 239, 244 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно ст.ст. 248, 249 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Відповідно до ч.1 ст.328, ч.4 ст.334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі статтею 34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації. Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). В матеріалах справи відсутні докази тому, що спірний ТЗ знято з обліку для реалізації (по дорученню [PERSON] ). Позивач також не зверталась до суду із відповідним клопотанням про витребування з сервісного центру ГСЦ МВС доказів про зняття з обліку спірного ТЗ та його подальшої реєстрації за [PERSON] (з відповідним підтвердженням неможливості надати такі докази самостійно). За таких обставин, відсутні підстави вважати, що ТЗ був відчужений третій особі, в т.ч. у непередбачений законом спосіб. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Щодо зауважень позивача у позові про існування заборгованості по аліментах, небажанням відповідача приймати участь у витратах на дитину, наявність кримінального провадження щодо [PERSON] , суд зауважує, що ці обставини не є предметом даного спору. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено позовні вимоги, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed