Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У червні 2015 року Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що 27.11.2015 р. як працівнику Філілї «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» [PERSON] надано відомчий ордер № 0020 на право проживання в кімнаті [ADDRESS] житловою площею 17,9 кв.м. Відповідно до довідки Форми № 3 в спірній кімнаті зареєстровано чотири особи, в тому числі і відповідач. Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач в спірній квартирі після розірвання шлюбу не проживає, речей його немає, житлово-комунальні послуги ним не сплачуються. Та позивач вважає, що враховуючи вимоги приписів ст.ст. 71, 72 ЖК України відповідач втратив право користування жилим приміщенням. В позовних вимогах позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок його відсутності за місцем проживання понад встановлені законодавством строки. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених підстав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] судове засідання не з'явився, повідомлений за місцем реєстрації. Відповідно до вимог п. 5 ч. 5 ст. 122 ЦПК України до суду від відповідача письмових заперечень проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються не надійшло. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за відсутності відповідача останній до суду не надсилав. В судовому засіданні третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти заочного розгляду справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і визначені їм правовідносини. 27 листопада 2015 р. як працівнику Філілї «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» [PERSON] надано відомчий ордер № 0020 на право проживання в кімнаті [ADDRESS] житловою площею 17,9 кв.м. (а.с. 5). Відповідно до довідки Форми № 3 в спірній кімнаті зареєстровано чотири особи, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 4). [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі та 08 червня 2012 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва шлюб було розірвано (а.с. 9). З моменту розлучення та до теперішнього часу відповідач в кімнаті не проживав, сплату за комунальні послуги не здійснював. Відповідно до Актів від 06.11.2014 р., 05.01.2015 р., 05.03.2015 р. [PERSON] з 05.09.2014 р. не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 7, 8). Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно до ст. 163 ЖК УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР). Тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення (ч. 1 ст. 78 ЖК УРСР). Як вбачається із матеріалів справи, договори найму жилого приміщення за вищевказаною адресою позивач із відповідачем, як із користувачем житлового будинку, так із тимчасово відсутнім у ньому, не укладав. В спірній кімнаті відповідач не проживає, що підтверджується актами. Згідно п. 53 "Правових позицій, висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році" Ухвали Судової колегії в цивільних справах ВСУ від 01.12.1997p., норми глави 2 розділу III Житлового кодексу Української PCP, (до якої входить ст. 107 ЖК УPCP), про користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, до житлових відносин у приватному житловому фонді застосовуються у випадках, коли у главі 6 ЖК УPCP є посилання на них, або коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту. Глава 6 розділу III ЖКУ PCP не містить норми, які б регулювали правовідносини між власником квартири і колишніми членами сім'ї при добровільному вибутті їх з квартири на інше місце постійного проживання, тому, у даному випадку, суд вважає правомірним застосування при таких спірних правовідносинах ч.2 ст. 107 ЖКУ PCP за аналогією закону, якою врегульовані схожі відносини. Частиною 2 ст. 107 ЖК УPCP передбачено, що у разі вибуття наймача або членів його сім'ї (в даному випадку відповідач не є членом сім'ї співвласника будинку) на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення (в даному випадку - право користування житловим приміщенням) вважається розірваним (в даному випадку - право користування житловим приміщенням втраченим) з дня вибуття. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. (ч. 1 ст. 72 ЖК УРСР). Статтями 10, 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не надано до суду будь-яких доказів, що можуть спростувати правомірність та законність вимог позивача. Таким чином, відповідач не виконав вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд, зважаючи на відсутність між сторонами родинних відносин, оскільки відповідач не є членами сім'ї користувача житла, договір найму житла відповідно до вимог ч. 1 ст.78, ч. 1 ст. 158 ЖК УРСР не укладався, за відповідачем займане житло відповідно до вимог ст. 163 ЖК УРСР не зберігалося, відсутність відповідача за місцем реєстрації та попереднього проживання у кімнаті у межах строків передбачених ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, вважає, що наявні достатні правові підстави відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР визнати відповідача такими, що втратив право користування кімнатою [ADDRESS] Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задовольняється, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнена сума сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved