Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

18.04.2016р. позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом. В позові зазначено, що з 28.03.2014р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають доньку: [PERSON], 09.12.2014р.н. З літа 2014 року відповідач з нею не проживає. Відповідач надавав згоду на виїзд дитини до строк до 23.01.2016р. Після скінчення цього строку позивачка зверталась до відповідача надати дозвіл на виїзд доньки за кордон, але відповідач відмовився. Від першого шлюбу позивачка має сина: [PERSON], 27.12.2004р.н., який хворіє на астму, тому виїзд за межі України їй необхідний для оздоровлення сина. В позові просить надати дозвіл на оформлення малолітній [PERSON], 09.12.2014р.н. проїзного документу та дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька [PERSON] строком дії до досягнення дитиною 16-річного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та пояснила, що надання дозволу на молодшу доньку [PERSON], 2014р.н. їй необхідно для оздоровлення старшого сина [PERSON], 2004р.н., який страждає на астму, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань від нього не надходило. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засіданні вважала за можливе позов задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матірю позивачки, свого зятя: відповідача по справі [PERSON] вона бачила останній раз в січні минулого року. Старший син позивачки страждає на астму, тобто його необхідно вивезти на оздоровлення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є зведеною сестрою позивачки. Відповідача по справі [PERSON] вона бачила останній раз в січні минулого року. Проти виїзду дитини позивачки вона не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідача по справі [PERSON] вона бачила останній раз в січні минулого року. Проти виїзду дитини позивачки вона не заперечує. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка з 28.03.2014р. перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають доньку: [PERSON], 09.12.2014р.н. (а.с.4, 15). Відповідач надавав згоду на виїзд дитини до строк до 23.01.2016р. (а.с.12). Відповідно до ст.141 ЦК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно вимог статті\~157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею\~313 Цивільного кодексу\~України\~(далі \~ЦК України) визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України", оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року\~зі змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України № 932 від 11 липня 2007 року, затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі - Правила).\~ Згідно з частиною 2 пункту 2-2 Правил, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з\~батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У підпункті 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. З аналізу вказаних правових норм випливає, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька, і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Отже, надання за рішенням суду дозволу на майбутнє до досягнення дитиною 16 років \~на регулярні виїзди дитини за кордон без згоди батька без зазначення країни, в яку дозволяється виїзд, суперечить вищезазначеним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляється відповідача дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Слід також зазначити, що позовні вимоги про надання дозволу на неодноразові виїзди дитини без згоди батька суперечить наведеним нормам закону, так як законодавець передбачив таке право на одноразовий виїзд за рішенням суду. Окрім того, позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач відмовляв позивачці в наданні дозволу на виїзд дитині. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed