Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач 31.05.2018 року звернувся до суду з цим позовом та просив постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № ZRXRRX03890137 від 14.02.2007 року у розмірі 32 773,27 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 14.12.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладений договір № ZRXRRX03890137 про надання кредиту в розмірі 5931,18 грн. зі сплатою 12 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення до 14.12.2009 року. Відповідач підтвердила свою згоду про те, що підписана нею заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов кредитного договору позивач свої зобов'язання перед відповідачем [PERSON] виконав в повному обсязі. Остання, в свою чергу, неналежним чином виконує свої зобов'язання по кредитному договору. Станом на 26.03.2018 року заборгованість становить 32 773,27 грн., з яких: пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 30 736,45 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 1536,82 грн. (відсоткова складова). З метою захисту своїх прав змушені звернутись до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися. Надали заяви про проведення судового засідання без їх присутності. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач позов не визнала. Просила застосувати наслідки спливу позовної давності по вимогам та відмовити у задоволенні позову повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного. АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк». Зміни у найменуванні товариства зареєстровані у встановленому законом порядку (а.с. 37). 14.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № ZRXRRX03890137, відповідно до умов якого «ПриватБанк» надав позивачу строковий кредит в сумі 5931,18 грн. на строк 24 місяці з 14.12.2007 року по 14.12.2009 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 216,49 грн. та одноразової винагороди у розмірі 988,53 грн. (а.с. 8). Також відповідач підписом в заяві позичальника від 14.12.2007 року підтвердила свою згоду вважати зазначену заяву разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(СТАНДАРТ), Тарифами - кредитно-заставним договором. Позичальник в договорі зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди, комісії, зазначені в заявах. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця з 10 по 15 число кожного місяця. При порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений у п.5.1 Умов за кожний день прострочки. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18.06.2013 року № 285/2473/13-ц позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість по кредитному договору № ZRXRRX03890137 від 14.12.2007 року станом на 29.04.2013 року у розмірі 11 491,55 грн., яка складалася з заборгованості за кредитом у розмірі 100,27 грн., заборгованості по відсоткам - 3655,08 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань - 4500 грн. та штрафів 2565,03 грн. (а.с. 32-33). З наданого банком розрахунку заборгованості станом на 26.03.2018 року вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] за Договором становить 32 773,27 грн. з яких: пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 30 736,45 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 1536,82 грн. (відсоткова складова)(а.с. 5-7). Таким чином, банк просив стягнути з відповідача заборгованість по пені та штрафам (неустойку) за порушення зобов'язань позичальника по кредитному договору. Однак згідно наданого розрахунку банку відповідач [PERSON] станом на 26.03.2018 року не має невиконаних зобов'язань по кредитному договору № ZRXRRX03890137 від 14.12.2007 року по несплаті тіла кредиту, відсотків, винагороди та комісії. Більше того, у розрахунку заборгованості містяться відомості, що 24.03.2013 року відповідач повністю погасила заборгованість по тілу кредиту (а.с. 6), з 23.07.2013 року відсутня заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с. 6 зв.б.), з 17.03.2015 року відсутня заборгованість по комісії (а.с. 6 зв.б.). Відповідно до положень ст.ст. 610-611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) і у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки за період з 17.03.2015 року по 26.03.2018 року відсутні факти порушення відповідачем [PERSON] зобов'язань по договору № ZRXRRX03890137 від 14.12.2007 року (відсутня заборгованість по тілу кредиту, відсоткам, винагороді, комісії згідно договору), тому судом не встановлено правових підстав для стягнення неустойки з відповідача за вказаний період. Нарахована неустойка (пеня та штраф) за період до 17.03.2015 року є наслідком неналежного (невчасного) виконання відповідачем своїх зобов'язань по договору. Однак відповідачем до суду подане клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача. Положеннями глави 19 ЦК України визначається позовна давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, та визначається загальна позовна давність тривалістю у три роки, а відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позивач звернувся до суду з вказаним позовом лише 31.05.2018 року, тобто, з пропуском встановленого законом річного строку позовної давності для вимог про стягнення неустойки за період з початку неналежного виконання зобов'язання до 17.03.2015 року. Так як відповідач 06.09.2018 року подала письмове клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені та штрафу) за період до 17.03.2015 року за спливом строків позовної давності. Відтак у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Судові витрати, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, позивачу не компенсуються.

Outcome: dismissed