Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON], який за життя мав у праві приватної власності квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі договору міни посвідченого 17 вересня 1996 року Комсомольською державною нотаріальною конторою Полтавської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді вище вказаної квартири. В своїй заяві позивач зазначає, що вона спадщину прийняла як спадкоємець першої черги проживаючи разом із спадкодавцем на момент його смерті та не відмовившись від спадщини, інших спадкоємців першої черги окрім позивача по справі не має. Позивач у судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надійшла заява про можливість розгляду справи за її відсутності, в якій також позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, через канцелярію суду від заступника голови районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів ради С.О. Носик 27 квітня 2017 року надійшла заява про розгляд справи без участі представника виконкому Металургійної районної у місті Кривому Розі ради. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] народилась [PERSON], її батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. (а.с.9) 08 квітня 2006 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 154, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.04.2006 року та змінила прізвище на [PERSON].(а.с.8) Зі свідоцтва про смерть, виданого повторно 26 січня 2016 року Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що [INFO] помер [PERSON], про ще було складено відповідний актовий запис № 355 (а.с. 12) Відповідно до договору купівлі-продажу міни посвідченого 17 вересня 1996 року Комсомольською державною нотаріальною конторою Полтавської області, який зареєстрований у реєстрі за № 1-3207 та зареєстрований у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 26, сторінка 65, запис 8375, [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS]. Отже, за таких умов позивач, як єдиний спадкоємець, який звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця [PERSON], набуває право власності на спадкове майно, згідно з положеннями ч.3 ст. 1268 ЦК України, вона прийняла спадщину, оскільки як вбачається з довідки № 1492 від червня 2015 року яка видана Житлово-експлуатаційною організацію № 8 за адресою: [ADDRESS] на момент смерті [INFO] [PERSON] було зареєстровано троє людей [PERSON] та [PERSON] постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявила про відмову від неї.(а.с.14) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 листопада 2014 року, [INFO] померла [PERSON], про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис № 995. (а.с.11) Після смерті [PERSON] та [PERSON] позивач 03 лютого 2016 року звернулася до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори з питанням прийняття спадщини після його смерті, в зв'язку з чим було відкрито спадкову справу. 01 червня 2016 року державним нотаріусом Третьої Криворізької держаної нотаріальної контори було видано Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії № 1334/02-03, якою відмовлено у видачі дублікату договору міни посилаючись на ч.5 ст. 8 Закону України « Про нотаріат», в зв'язку з тим, що позивача - [PERSON] не є стороною зазначеного договору. 20 січня 2017 року державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори було видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підстав того, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно і отримати дублікат не вдалось, та було рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закон або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 1216 ЦК України визначено: Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено: Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено: до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися Статтею 1222 ч.І ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Судом встановлено, що за час свого життя спадкодавцю [PERSON]. належала на праві власності квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу міни посвідченого 17 вересня 1996 року Комсомольською державною нотаріальною конторою Полтавської області, який зареєстрований у реєстрі за № 1-3207 та зареєстрований у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 26, сторінка 65, запис 8375. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобов'язаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням зазначених положень законодавства та роз'яснень ВССУ, суд вважає доведеним належними доказами факт належності та набуття спадкодавцем у встановленому законом порядку права власності на квартиру [ADDRESS]. Також суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку шляхом визнання права власності на квартиру, оскільки інші можливі способи позасудового порядку захисту права власності на спірне майно не можуть бути реалізовані позивачем через відсутність державної реєстрації правовстановлюючих документів на спадкодавця. Ігнорування майнових прав позивача, як єдиного спадкоємця за законом, та відмова у позові може призвести до втрати єдиного способу підтвердження права власності та належного їй праві власності спадкового майна, та в результаті порушити фундаментальні права, закріплені статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved