Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

15.03.2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» в особі представника [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.11.2007 року ПАТ "АКПІБ" та [PERSON] уклали Кредитний договір №337-КП-07. Відповідно до умов договору кредитор зобовязався надати відповідачу кредит у сумі 25000 грн., а відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені у договорі, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом. Банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 25000,00 грн. Відповідач неналежно виконує взяті на себе зобовязання, чим грубо порушує умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 09.02.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом 14\~982,24 грн., по відсотках 12926,15 грн. У звязку з систематичним порушенням боржником своїх обовязків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому була нарахована неустойка: пеня 21718,76 грн. Розмір неустойки за останні 12 місяців складає 13813,96 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, просив розгляд справи проводити за відсутності представника на підставі наявних доказів та матеріалів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 17.05.2016 року до суду від відповідача надійшли письмові заперечення, де зазначено наступне. [PERSON] позов не визнав. Вказав, що дійсно 19.11.2007 року між ним та [PERSON]» було укладено Кредитний договір №337-КП-07. 17.12.2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «АКПІБ» було укладено Договір відступлення прав вимоги. Позивач звернувся до суду 15.03.2016 року. Із наданого розрахунку вбачається, що нібито ним 10.08.2015 року сплачено 1 грн., хоча це не відповідає дійсності, оскільки після отримання кредиту, у звязку із скрутним матеріальним становищем він не міг сплатити ані копійки. [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, застосувати позовну давність, як трирічну до основного боргу так і річну до вимог про стягнення пені. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19.11.2007 року ПАТ «АКПІБ» та [PERSON] уклали договір №337-КП-07 про обслуговування та кредитування карткового рахунку. Відповідно до умов договору кредитор зобовязується надати позичальнику кредит у сумі 25 000 грн. з кінцевим терміном повернення 18.11.2010 року, або 10 календарний день з моменту попередження Банком про повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені у договорі, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені Договором платежі. Відповідно до п.4.3.7 Кредитного Договору, банк має право відступити право вимоги за Договором з наступним повідомленням клієнта про особу нового кредитора протягом 5 днів з моменту укладення банком з цього проводу договору. 17.12.2012 року\~\~між ПАТ «АКПІБ» і Товариством з обмеженою\~\~відповідальністю кредитні Ініціативи (далі ТОВ «Кредитні ініціативи) укладено договір відступлення прав вимоги, предметом якого є кредитний портфель, внаслідок чого новий кредитор набув\~\~усіх прав вимоги Первісного кредитора, у тому числі і за договором №337-КП-07 від 19.11.2007 року. (а.с.19-30,31) Відповідно до наданого помісячного розрахунку, складеного, починаючи з 17.12.2012 року по 09.02.2016 року, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором у сумі 41 722,35 грн., з яких за кредитом 14982,24 грн., по відсотках 12926,15 грн., пеня за останній календарний місяць. (а.с.44) На адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове повернення кредиту. (а.с.45,46) Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ст. 257 ЦП України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Як вбачається з наданого розрахунку, [PERSON] 10.08.2015 року було внесено 1 грн. на погашення суми кредиту. Відповідачем вказаний факт заперечується. Інших сум, починаючи з 17.12.2012 року, внесено не було. Ухвалою суду від 18.05.2016 року було зобовязано ТОВ «Кредитні ініціативи» надати судові повний розрахунок заборгованості відповідача за період з 2007 року по 09.02.2016 року та докази сплати [PERSON] 1 (однієї) грн. 10.08.2015 року. Вказана ухвала суду виконана не була. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тощо. Оскільки розрахунок заборгованості, складений позивачем сам по собі, не може бути доказом внесення відповідачем [PERSON] в рахунок погашення заборгованості 1 грн., тобто доказом переривання строку позовної давності, суд дійшов висновку про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. У відповідності до розяснень, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивачем не доведено поважність причин пропущення строку позовної давності.

Outcome: dismissed