Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

06 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду із вказаними вимогами, мотивуючи їх тим, що 01 квітня 2014 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 3,8833 га, розташована на території Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач, як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв, але не може її оформити в нотаріальному порядку. Позивач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява з проханням справу слухати за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] селищна рада Козелецького району Чернігівської області в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява за підписом селищного голови про розгляд справи за відсутності відповідача. Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи міститься заява третьої особи, в якій остання просить суд проводити судове засідання за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 03.12.2001 на імя [PERSON] на підставі рішення Бригинцівської сільської ради від 02.08.2001, було виготовлено та видано державний акт серії ІІІ-ЧН № 032750 на право приватної власності на землю площею 3,88 га у межах згідно з планом, розташовану на території Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 17/. При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельну ділянку належну [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 032750 від 03.12.2001, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 3,8833 га, з яких: 2,9184 га рілля, кадастровий номер 7422081500:89:136:0183, 0,9649 га пасовище, кадастровий номер 7422081500:89:136:1183 /а.с. 18, 19/. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки. 01 квітня 2014 року [PERSON] померла (копія свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 231132, видане виконавчим комітетом Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 02.04.2014) /а.с. 8/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 3,8833 га, розташована на території Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно заповіту посвідченого 02.12.2011 секретарем Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за реєстровим № 92, [PERSON] земельну ділянку загальною площею 3,88 га, розташовану на території Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, заповіла [PERSON] позивачу у справі /а.с. 10/. Позивач, як спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті [PERSON] прийняв, що підтверджується копією спадкової справи № 218/2014, яка надійшла на запит суду з [PERSON] районної державної нотаріальної контори /а.с. 29/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, оскільки державний акт був втрачений, про що в пресі розміщено оголошення /а.с. 21/. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до\~ ст. 152 ч. 3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадану земельну ділянку.

Outcome: approved