Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS]. З врахуванням того, що на його утриманні перебуває син [PERSON], [INFO], який є інвалідом першої групи, та малолітній син [PERSON], [INFO], просив суд виділити йому в користування дві житлові кімнати площею 17,9 кв.м. та 10,2 кв.м., кладову (вбудована шафа) площею 5,1 кв.м., а [PERSON] - одну житлову кімнату площею 28,3 кв.м., кладову (вбудована шафа) площею 2,6 кв.м. Кухню площею 11,1 кв.м, вбиральню площею 4,4 кв.м, коридор площею 10,1 кв.м. залишити у спільному користуванні. В обґрунтування заявленого позову вказує, що він є власником 1/2 частини вказаної квартири, співвласником 1/2 частини квартири є його дочка - відповідачка [PERSON] Зазначив, що між ним та відповідачкою виникають непорозуміння з приводу порядку та способу користування кваритирою, через що він для подальшого безперешкодного користування квартирою спільно із відповідачкою звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримують, просять задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], зокрема позивачу належить 1/2 частки даної квартири, відповідачці також належить 1/2 частки. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на спірну квартиру від 22 вересня 1997 року, згідно якого дана квартира на праві сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с. 2). Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Частиною 1 статті 383 ЦК України установлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Права власника житлового приміщення також визначені ст.ст. 150, 155 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В силу ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 14 Постанови "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства та розміри житлових кімнат, розмір частки кожного із співвласників квартири, а також ті обставини, що разом з позивачем проживають його сини - [PERSON], [INFO], який є інвалідом 1 групи, та малолітній син [PERSON], [INFO], про що в поданій до суду письмові заяві не заперечувала відповідачка, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, а тому необхідно встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши у користування позивача [PERSON] житлові кімнати площею 17,9 кв.м. та 10,2 кв.м., кладову (вбудована шафа) площею 5,1 кв.м., а відповідачці [PERSON] - житлову кімнату площею 28,3 кв.м., кладову (вбудована шафа) площею 2,6 кв.м. Кухню площею 11,1 кв.м, вбиральню площею 4,4 кв.м, коридор площею 10,1 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved