Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням їх уточнень послалися на те, що на підставі рішення виконкому Жовтневого району народних депутатів 16 березня 1979 року № 327 [PERSON] був виданий ордер № 231 на квартиру [ADDRESS] на сім*ю з чотирьох чоловік: батько - [PERSON], мати - [PERSON], син - [PERSON], донька - [PERSON], які були зареєстрованій в спірній квартирі з моменту вселення. Після смерті батьків рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 20 жовтня 2006 року № 788 «Про переоформлення особових рахунків» на підставі заяви громадян, у звязку із смертю основного квартиронаймача, було відкрито особовий рахунок по трикімнатній квартири [ADDRESS] на ім*я [PERSON] та визначено склад сім*ї, а саме: [PERSON] племінниця, [PERSON] племінник, [PERSON] сестра. Всі члени сім*ї проживали в спірній квартирі, однак в травні 2015 року відповідач за власним бажанням з*їхав зі спірної квартири, з метою утворення нової сім*ї, забрав свої речі та більше в квартирі не з*являвся тому позивачі просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням з 30 листопада 2015 року, зобовязавши Жовтневий відділ Дніпропетровського головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], та представник всіх позивачів підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог пославшись на те, що відповідач з метою уникнення конфліктів, які останнім часом стали виникати в їх сім*ї переїхав зі своєї цивільною дружиною до іншого помешкання, однак на теперішній час продовжує частково утримувати спірну квартиру та має намір туди повернутися. Представники третіх осіб в судове засідання не з*явилися про день, час та місце слухання справи були повідомленні належним чином, причин неявки в судове засідання не повідомили. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Жовтневого району народних депутатів 16 березня 1979 року № 327 [PERSON] був виданий ордер № 231 на квартиру [ADDRESS] на сім*ю з чотирьох чоловік: батько - [PERSON], мати - [PERSON], син - [PERSON], донька - [PERSON], які були зареєстрованій в спірній квартирі з моменту вселення/а.с. 7/. Після смерті батьків рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 20 жовтня 2006 року № 788 «Про переоформлення особових рахунків» на підставі заяви громадян, у звязку із смертю основного квартиронаймача, було відкрито особовий рахунок по трикімнатній квартири [ADDRESS] на ім*я [PERSON] та визначено склад сім*ї, а саме: [PERSON] племінниця, [PERSON] племінник, [PERSON] сестра. Всі члени сім*ї проживали та були прописані в спірній квартирі /а.с. 7,8/. В травні 2015 року відповідач переїхав зі своєю цивільною дружиною до іншого помешкання, з метою уникнення конфліктів, які останнім часом виникали між позивачами та відповідачем. Даний факт в судовому засіданні підтвердив як відповідач так і позивачі [PERSON] та [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт періодичного проживання в спірній квартирі як позивачів так і відповідача. На підтвердження факту не проживання в спірній квартирі відповідача суду надано акти від 23 грудня 2015 року /а.с. 42/ та від 08 лютого 2016 року /а.с. 41/. Відповідно ст. 64 ЖК України передбачено, що члени сім*ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім*ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 71 ЖК України визначено, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Встановлення поважності причин відсутності понад установлені законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в шестимісячний строк. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", - у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~Таким чином, за вказаною справою відповідно до вимог вищевказаних норм закону позивач повинен довести за позовом про визнання відповідача такою особою, що втратила право користування жилим приміщенням в спірній квартирі: належність спірної квартири, статус квартири та зареєстрованих в ній осіб, на якій підставі користується відповідач квартирою (ордер) та з якого часу, факт не проживання відповідача та конкретно з якого часу, неповажність причини її не проживання в спірній квартирі. З матеріалів справи не вбачається, що зазначені обставини доведені позивачами. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не дивлячись на те, що на даний час не проживає в спірній квартирі несе витрати стосовно її утримання, що підтверджується наданими квитанціями про сплату комунальних послуг, крім того відповідач не втратив інтерес до спірної квартири та має намір в ній проживати. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України , ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав треба розуміти закріпленні законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у ст. 16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушено, а також наслідків, що спричиненні цим порушенням. Враховуючи те що позивачами не доведено факт не проживання відповідача в спірній квартирі без поважних причин, не надано суду належних та допустимих доказів, якими саме діями відповідач порушує їх права як наймачів спірної квартир суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed