Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Білокуракинської селищної ради, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона починаючи з 24 січня 2005 року зареєстрована та проживає у [INFO]. У цьому будинку вона проживала разом зі своїм чоловіком, [PERSON], який помер 22 серпня 2015 року. Цей будинок вона разом з чоловіком придбала у відповідача, [PERSON], який є власником зазначеного будинку. Вони з чоловіком передали [PERSON] кошти за покупку будинку, а той надав їм розписку про продаж будинку та отримання грошей за нього. Позивачка разом з чоловіком з 24 січня 2005 року зареєструвалися у цьому будинку, а зареєструвати своє право власності на будинок вони мали намір у липні 2005 року. У липні 2005 року [PERSON] повідомив, що він переїхав до міста Луганська і переоформлення права власності на будинок буде проведено пізніше. У 2014 році розпочалося проведення АТО в місті Луганську і зв'язок з [PERSON] було втрачено. 22 серпня 2015 року чоловік позивачки помер. У зв'язку з цим позивачка просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Пушкіна, 119 с. Лизине Білокуракинського району Луганської області. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача, Білокуракинської селищної ради, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання 14.06.2017 року не з'явився. Про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення в газеті "Урядовий кур'єр", причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. 14.06.2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Пушкіна, 119 с. Лизине Білокуракинського району Луганської області, що підтверджується довідкою характеристикою від 25 листопада 2016 року, виданою КП «Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації» (а.с.15). 18.07.2005 року [PERSON] отримав від [PERSON] за проданий ним будинок кошти і ніяких претензій до нього не має, про що власноручно написав розписку. Зазначена розписка посвідчена печаткою Лизинської сільської ради (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 471853, виданого 25 серпня 2015 року виконкомом Лизинської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, [PERSON] помер 22.08.2015 року (а.с.13). На підставі довідок, виданий Білокуракинською селищною радою та підписаних старостою села [PERSON]Коваленко, [PERSON] з 2004 року зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], та є головою домоволодіння згідно погосподарського обліку, книга № 2 особистий рахунок 01-0114-1 довідка № 117 від 01.12.2016 року (а.с.7). В довідці № 5 від 12.10.2016 року зазначено, що [PERSON] є домовласником зазначеного домогосподарства (а.с.12) та надано витяг з по господарської книги (а.с.14). Згідно довідки № 116 від 01.12.2016 року, починаючи з 2004 року по теперішній час в домоволодінні за адресою: вул.. Пушкіна буд 119 с. Лизине Білокуракинського району Луганської області відкрито облікову картку об'єкта по господарського обліку та безперервно мешкає родина [PERSON], а саме: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], який помер [INFO] Вони відкрито протягом вказаного строку володіють будинком зі спорудами, підтримують їх у належному стані та сплачують комунальні послуги (а.с.20). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Звертаючись до суду позивач вказував на те, що протягом тривалого часу відкрито користується вказаною вище будівлею, а тому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). З матеріалів справи встановлено, що між сторонами було досягнуто згоди про укладення договору купівлі продажу між [PERSON] та [PERSON], на підтвердження чого [PERSON] надав розписку проте, що будинок він продав, а [PERSON] за нього заплатив гроші, які [PERSON] отримав (а.с.10). Досягнення зазначеної згоди сторін було затверджено Лизинською сільською радою, про що свідчить печатки на розписці. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вирішуючи даний спір приймає до уваги, що спірна будівля не є чужим майном для позивача [PERSON], оскільки, відповідно до доданих до позову довідок Білокуракинської селищної ради, [PERSON] є домовласником даного домогосподарства. Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.\~1 ст.\~344 ЦК (особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником. В судовому встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли відносини щодо купівлі-продажу спірного будинку, позивач з волі власника проживає в зазначеному будинку і вважає себе його власником. За таких обставин підстав не можна казати про набувальну давність, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed