Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

У лютому 2021 року керівник Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Узинської міської ради кошти за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 64 298,91 грн., які перерахувати одержувачам коштів: 50% до спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища Узинської міської ради, 20% до спеціального фонду Київського обласного бюджету, 30% до державного бюджету України, судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.03.2020 року та 04.03.2020 року [PERSON] вчинив незаконну порубку дерев у захисних лісових насадженнях Старостинського округу № 2 Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, а 18.09.2020 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. Оскільки шкода залишилась невідшкодованою, тому підлягає стягненню з відповідача. 04.02.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 12.03.2021 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 24.06.2021 року представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 24.06.2021 року відповідач звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, просив проводити судовий розгляд без його участі. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 03.03.2020 року приблизно о 20.30 год. та 04.03.2020 у період часу з 11.00 год. по 17.18 год. [PERSON] перебуваючи на території захисного насадження, які знаходяться в адміністративних межах Старостинського округу № 2 (села Іванівка) Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, що поблизу села Іванівка Білоцерківського району Київської області, самовільно, без відповідного передбаченого законом дозволу (лісорубного квитка, ордеру), виданого уповноваженим органом, за допомогою бензопили марки «STIHL MS280» вчинив незаконну рубку захисних насаджень на корені, а саме: породи «дуб» - 1 дерево діаметром пня 60 сантиметрів; породи «дуб» - 1 дерево діаметром пня 60 сантиметрів; породи «ясен» - 1 дерево діаметром пня 58 сантиметрів; породи «дуб» - 1 дерево діаметром пня 41 сантиметр; породи «клен» - дерево діаметром пня 30 сантиметрів. Внаслідок незаконної порубки дерев на території захисних лісових насаджень, які знаходяться в адміністративних межах Старостинського округу № 2 (села Іванівка) Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, що поблизу с. Іванівка Білоцерківського району Київської області, між земельними ділянками з кадастровими номерами 3220481600:01:010:0026 та 3220484400:03:004:0016, [PERSON] заподіяв державі в особі Старостинського округу № 2 (села Іванівка) Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області істотну шкоду, що полягає у послабленні захисної властивості насаджень, зменшення питомої ваги насаджень в межах площі вирубки, зменшення відсотку участі головної породи в складі насадження та майнової шкоди на загальну суму 64 298,91 гривень. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2020 року у справі № 357/4874/20, який набрав законної сили 18.10.2020 року, [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 246 КК України. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до статті 131 - 1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Частинами 1, 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Оскільки орган місцевого самоврядування ухилився від вжиття заходів, спрямованих на забезпечення відшкодування заподіяної шкоди, що вбачається з матеріалів справи, з метою захисту інтересів держави, прокурором обґрунтовано пред`явлено позов в інтересах держави в особі Узинської міської ради Київської області. Відповідно до частини 7 статті 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком суду від 18.09.2020 року у справі № 357/4874/20 доведено протиправність дій відповідача та його вину у вчиненні злочину, наявність безпосереднього причинного зв`язку між винними неправомірними (протиправними) діями вказаної особи та завданою навколишньому природному середовищу шкодою, яка виявилася у вартості зрубаних дерев. Разом з тим, як вбачається зі змісту вказаного вироку суду, питання відшкодування збитків, спричинених кримінальним правопорушенням, не вирішувалось. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» природні ресурси України є власністю Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України, цим та іншими законами України. Відповідно до статті 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища зараховуються у місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. За змістом статтей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Досліджуючи питання розміру заподіяної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд дійшов висновку про доведеність розміру матеріальної шкоди в сумі 64 298,91 грн. вироком суду, тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в сумі позову підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене в сукупності, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, а також їх доведеність належними та допустимими доказами. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, а також положення ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, тобто в розмірі 454 грн.

Outcome: approved