Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

23.04.2015 р. [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якій з врахуванням поданих уточнень, просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 926 від 15.08.2005р. «Про узаконення самовільного будівництва» в частині погодження подальшої експлуатації самовільної прибудови до житлового будинку приміщень, що позначені літерами 2-1/8,1кв.м кухня, 2-2/2,5кв.м кладова, І/7,6кв.м тамбур в Технічному паспорті на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] від 09.04.2010р. В обґрунтування позову покликається на те, що він проживає з 1962р. за адресою: [ADDRESS]. Крім нього у житловому будинку постійно проживають відповідачі [PERSON] з 1972 р. та [PERSON] з 1979р. Відповідачка [PERSON] у житловому будинку не проживає понад 40 років, а зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За час проживання в будинку позивач та відповідач [PERSON] з метою покращення житлових умов неодноразово проводили за власні кошти реконструкції житлового будинку з розширенням його загальної та житлової площ шляхом здійснення прибудов до житлового будинку. В ході проведення реконструкцій житлового будинку відповідачкою [PERSON] за власні кошти фактично здійснено прибудову приміщень, що позначені в техпаспорті від 09.04.2010р. під літерами: №1-2, №1-3, №1-4, №4-1, №4-2, №4-3, №4-4, №4-5. Натомість позивачем за власні кошти та з власних матеріалів в період з 1977р. по 1987р. прибудовано приміщення, які на даний час позначені в техпаспорті від 09.04.2010р. під літерами: №2-1, №2-2 та №1. Право власності на приміщення під літерами: №2-1, №2-2 та №1 позивач не оформляв, оскільки такі приміщення були збудовані самовільно. При цьому відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] ніколи не заперечували його право на дані приміщення. Однак, у січні 2013 року ним отримано довідку з місця проживання про склад сім'ї і прописки №135 від 30.01.2013р., з якої йому стало відомо, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками ідеальних часток (18/25 та 3/25) житлового будинку загальною площею 131,9кв.м, тобто з урахуванням прибудов здійснених позивачем та [PERSON] З матеріалів інвентаризаційної справи БТІ стало відомо, що розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 926 від 15.08.2005р. узаконено самовільне будівництво на підставі заяви відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вказане розпорядження він вважає незаконним, оскільки самочинні прибудови до будинку приміщень під літерами: №2-1, №2-2 та №1 були здійснені саме ним; на час зведення в 1977 році прибудови розміром 5,20 на 2,9м. співвласницею будинку була його мати [PERSON], поряд із іншими співвласниками. В матеріалах інвентаризаційної справи у БТІ, згідно яких БТІ в 1979 році була зафіксована прибудова до будинку розмірами 5,20 на 2,9м., зокрема на аркуші 37 є лист Львівські міжміського БТІ за 1979 рік №637 до Голови виконкому Шевченківського району м. Львова, в якому повідомляється що мати позивача [PERSON] здійснила прибудову до будинку, із зазначеними розмірами. На час проведення будівництва позивач не був співвласником будинку, тому виконавчим комітетом було зазначено, що самовільну прибудову до будинку розміром 5,20 на 2,9м. здійснила [PERSON], хоч фактично прибудову з її дозволу та дозволу інших власників ([PERSON] та [PERSON].) будинку збудував позивач. Пунктом 1 зазначеного розпорядження, районна адміністрація погодилась з подальшою експлуатацією самовільної прибудови до житлового будинку відповідачами, проте, не відповідачі, а позивач здійснив прибудову до будинку приміщень під літерами: №2-1, №2-2 та №1, вказаним розпорядженням його фактично позбавлено права власності на використані ним в ході самовільного будівництва будівельні матеріали та можливості узаконення ним в подальшому самочинного будівництва. Беручи до уваги, зокрема, факт створення позивачем приміщень, що позначені у техпаспорті від 09.04.2010 р. під №2-1, №2-2 та під №1, вважає що оскаржуване розпорядження позбавляє його права власності на використані в ході самочинного будівництва будівельні матеріали та можливості узаконення самочинного будівництва. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на вказані у позові обставини. Просять суд задовольнити позов. Представник відповідача Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Цибрух Я.В. в судовому засіданні позову не визнав. Пояснив, що оскаржуване розпорядження прийнято з дотриманням вимог закону, на підставі звернення співвласників будинку і в межах повноважень Шевченківської районної адміністрації. Просить у позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. [PERSON] подала в суд заяву, в якій не заперечили проти задоволення позову. Заслухавши сторін по справі, дослідивши зібрані по справі письмові докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] як член сім'ї власників. Співвласниками вказаного будинку на даний час є [PERSON], якій належить 18/25 ідеальних часток, [PERSON], власник 3/25 ідеальних часток. Це стверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 26.12.2011р. Частка [PERSON] належним чином не оформлена. Судом встановлено, що станом на 2005р. співвласники будинку були [PERSON] - 4/10 і 1/10 частки, [PERSON] - 3/20 та 1/10 частки, [PERSON] - ? частка, що стверджується копіями реєстраційних посвідчень, свідоцтва про право власності та технічного паспорта (а.с.35-43). Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 926 від 15.08.2005р. «Про узаконення самовільного будівництва» було вирішено погодитись з подальшою експлуатацією самовільної прибудови до будинку [ADDRESS] та прибудованого господарського приміщення пл.8,5кв.м згідно з проектними пропозиціями. Зазначено, що надалі будинок буде складатися із шести житлових кімнат, двох тамбурів, ванної кімнати, душової, трьох кухонь. Вказане розпорядження прийнято на підставі заяви співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON] про узаконення двох коридорів, двох кухонь, тамбура, ванної кімнати, душової, чотирьох житлових кімнат та господарського сараю, рішення міжвідомчої комісії від 15.12.2004р., технічних висновків, інших документів (а.с.27-65). Зокрема подано заяви, в яких зазначається, що вказані самочинні прибудови здійснені співвласниками [PERSON] та [PERSON] Отже, співвласники будинку не зазначали у своїх зверненнях до Шевченківської районної адміністрації відомостей про те, що частина самочинних добудов здійснена не ними, а іншими мешканцями будинку. В подальшому 02.11.2011р. Шевченківська районна адміністрація прийняла розпорядження №845 «Про затвердження висновку Львівського ОКП ЛОР «БТІтаЕО» «Про визначення реальних часток між співвласниками будинку [ADDRESS]». Управління комунальної власності видало наказом від 24.05.2011р. №856-Ж-Ш «Про оформлення права власності на житловий будинок на [ADDRESS]». Як на підставу своїх позовних вимог [PERSON] покликається на те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного розпорядження порушено його право власності на будівельні матеріали з яких він збудував прибудову та обмежує його у здійсненні права власності. Проте, суд вважає такі доводи необґрунтованими. Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.6 ст.376 ЦПК України передбачення право особи, яка здійснила самочинне будівництво, на відшкодування витрат на будівництво. Позивач співвласником будинку не був. Ним не надано жодних доказів на підтвердження того, що ним у порядку, визначеному законодавцем зі згоди співвласників будинку були проведені будь-які будівельні роботи за адресою спірного житла. Він та співвласники будинку зверталися до Шевченківської районної адміністрації із заявою про узаконення самочинного будівництва, в тому числі проведеного [PERSON] Крім того, приймаючи оскаржуване розпорядження №926 від 15.08.2005р. Шевченківська районна адміністрація погодилася із подальшою експлуатацією всіх проведених на той час самочинних прибудов, не визначаючи які самочинні прибудови ким із співвласників конкретно були проведені. Долучені до матеріалів справи квитанцій про придбання позивачем у 1987 будівельних матеріалів не є доказом того, що у позивача та співвласників будинку [ADDRESS] був намір на створення спільної власності. Тривалість проживання за вказаною адресою не породжує у позивача права власності на частку у будинку. Судом встановлено, що у свої діяльності при прийнятті оскаржуваного розпорядження Шевченківська районна адміністрація керувалася законами України, зокрема Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ухвалою Львівської міської ради від 16.05.2002 р. № 10 "Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату та її виконавчих органів, витрат на їх утримання", рішенням Львівської міської ради №174 від 09.07.2002р. «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», Положенням про порядок врегулювання питань самочинного будівництва, затвердженим рішенням Львівської міської ради №406 від 06.05.2005р. В ході судового розгляду позивач та його представник не вказали в порушення яких норм та якого закону прийняте оскаржуване розпорядження, а відтак і повинно бути визнано незаконним. Отже твердження позивача про невідповідність розпорядження діючому законодавству є голослівними, не підтверджені посиланням на конкретні норми чинного законодавства. Суд вважає, що оскаржуване розпорядження прийняте у відповідності до діючого на той час законодавства. Підстав для визнання його незаконним та скасування немає. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed