Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу придбала нежитловий будинок (літ. 3), що розташований за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Київської міської ради № 892/7128 від 15 грудня 2011 року їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 5 років для реконструкції та обслуговування адміністративного будинку. 30 квітня 2014 року позивачка звернулася до відповідача з пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки. Разом з тим, відповідач вищезазначений договір не підписав та отриманий від позивачки договір з відповідними зауваженнями [PERSON] не повернув. Посилаючись на те, що своїми діями відповідач порушив її права, просила визнати її право на оренду земельної ділянки та вважати укладеним договір оренди земельної ділянки. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Заслухваши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення пред'явлених вимог. Судом встановлено, що 29 червня 2001 року між позивачкою та ТОВ «РУСТ» укладено договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого позивачка придбала нежитловий будинок (літ. 3), що розташований за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Київської міської ради № 892/7128 від 15 грудня 2911 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці [PERSON] на [ADDRESS] для реконструкції та обслуговування адміністративного будинку», позивачці надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо зазначеної земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключна компетенція сільських, селищних, міських рад вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Отже, надання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності в оренду шляхом укладення відповідного договору здійснюється на підставі рішення ради, прийнятого за результатами розгляду заяви (клопотання) особи, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду, поданої відповідно до ст. 16 Закону України "Про оренду землі". Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася з пропозицією до відповідача укласти договір оренди земельної ділянки, надіславши на адресу Київської міської ради два примірника проекту договору оренди для відповідного оформлення. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилається на те, що вона звернулась до відповідача із пропозицією уклади договір оренди земельної ділянки. Однак відповідач вказане питання не розглянув та договір про оренду землі не підписав, відтак позивачка просить суд ухвалити рішення, яким вважати укладеним даний договір у запропонованій нею редакції. Відповідно ж до положень земельного законодавства необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність відповідного рішення органу місцевого самоврядування, а відтак визнання договору оренди укладеним за відсутності такого рішення є порушенням виключного передбаченого Конституцією України права цього органу на здійснення права власності від імені Українського народу та управління землями, яке підлягає захисту. Враховуючи, що в ході розгляду справи суду не надано доказів, які б свідчили, що міською радою приймалося рішення про відмову в наданні спірної земельної ділянки в оренду позивачці, вимоги в даній частині задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено в ході розгляду даної справи, рішення про надання земельної ділянки в оренду відповідачем не приймалось. Таким чином, вимоги в частині визнання права на оренду землі задоволенню не підлягають з огляду на те, що позивачка звернулася до суду за захистом права, яке у неї ще не виникло. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed