Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву № б/н від 24.03.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідач зобов'язався на підставі п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафта, згідно п.2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов'язань за договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6 на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникнення боргових зобов'язань згідно п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі мінімального обов'язкового платежу. Згідно п. 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами, в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Згідно п. 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України або умов даного Договору та у разі виникнення Овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором. Позивач зобов'язання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Договору. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 05.11.2017 р. має заборгованість - 21991,04 гривень, яка складається з наступного: - 7312,96 грн. - тіло кредиту; - 3132,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 10022,32 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн. - штраф (фіксована частина); -1023,38 - штраф (процентна складова). Просили суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.03.2012 року в розмірі 21991, 04 грн. та стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність представника банку. Скерували до суду відповідь на відзив, в якій заперечували проти посилань відповідача на факти заволодіння коштами з картки третіми особами. Вказували на те, що оскільки відсутні докази звернення відповідача в банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких звернень відповідача про втрату карти, заперечення відповідача не можуть прийматися судом до уваги поскільки являються необґрунтованими. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Вказували на безпідставність позовних вимог, оскільки після підвищення ліміту банком до 1300 гривень, який нею був сплачений, 20.04.2016 року о 22.30 у неї був викрадений мобільний телефон «Самсунг», після чого вона 21.04 2016 року звернулася до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області. 22.04.2016 року порушене кримінальне провадження №12016251010003664 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. У вкраденому телефоні був вказаний номер кредитної карти, встановлена програма «Приват24». За зверненням відповідачки карту було заблоковано. Проте, невстановленою особою шляхом заміну пінкоду карти [NUMBER], яка належала їй, було оформлено кредит в магазині «Мойо» за адресою: м.Черкаси, вул.Г.Сталінграду, 34 на суму 6449 гривень та в подальшому здійснювались операції по картковому рахунку, хоча після звернення всі операції повинні були бути заблокованими. Після цього вона знову звернулась до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області і 25.05.2016 року було порушено кримінальне провадження №12016251010004575 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Ухвалами слідчих суддів про скасування постанови про закриття кримінального провадження зобов'язано слідчих поновити досудове розслідування. Таким чином, вважає безпідставним стягнення заборгованості за кредитом. Просили відмовити у задоволенні позову, також врахувати, те що з моменту укладення договору пройшли строки позовної давності для звернення позивача до суду. Заслухавши думку відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву № б/н від 24.03.2012 року. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк»). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач вказує на наявність заборгованості [PERSON] по кредитному договору згідно розрахунку боргу станом на 05.11.2017 р. становить 21991, 04 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 21.04 2016 року звернулася до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області. 22.04.2016 року порушене кримінальне провадження №12016251010003664 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Після чого, 24.05.2016 року відповідач звернулась до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області і 25.05.2016 року було порушено кримінальне провадження №12016251010004575 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Як було вказано в заяві потерпілої: 21.04.2016 року невстановлена особа шляхом заміни пін кода карти ПАТ КБ «Приватбанк» [NUMBER] яка належить [PERSON] оформила кредит в магазині «Мойо» за адресою: м.Черкаси, вул.Г.Сталінграду, 34 на суму 6449 гривень Ухвалами слідчих суддів Соснівського районного суду м.Черкаси про скасування постанови про закриття кримінального провадження зобов'язано слідчих поновити досудове розслідування. З розрахунку заборгованості за договором, укладеним з [PERSON] вбачається, що заборгованість розрахована за період починаючи з 04.11.2015 року по 05.11.2017 року, в тому числі операції по картковому рахунку здійснювались на протязі періоду, починаючи з 21.04.2016 року (зняття коштів, поповнення). Як вбачається з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» відповідачка отримала кредитні карти №51687553921077617, №5168755515967582, №5168755631914807, остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 02.2020 року. Також на запит відповідача АТ КБ «Приватбанк» надав інформацію від 26.06.2018 року №20.1.0.0.0./7-180604/434 про те, що картку №5168----------4807 заблоковано22.04.2016 року, картку №5168---------------7582 заблоковано 29.04.2016 року, картка №5168----------------7617 заблоковано 24.05.2016 року. Заборгованість за договором утворилась після видаткових операцій від 13.05.2016 року по картці№5168---------------7617. Відповідно до п. 14.12. ст. 14 Закону України від 05.04.2001, № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі Закон) користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно п. п. 14.14.; 14.16. ст. 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов'язаний відобразити дату та час повідомлення. Відповідно до п.п. 5, 6, 7, 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затв. Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705 (далі Положення) користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно п. 1.1.2.10 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» - клієнт зобов'язаний вживати заходів по запобіганню втрати (крадіжки) Карт, стікера PayPass, ПИНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на Карту і магнітну полосу, або їх незаконного використання. Пунктом 1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов'язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, стікера PayPass, ПИНа, сім-карти мобільного телефону або отримання відомостей про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних подій необхідно звернутися у відділення Банку або зателефонувати за вказаними номерами. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можливо дійти висновку про вину користувача як підставу цивільно-правової відповідальності. Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила віх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Суд критично відноситься до посилань банку про те, що відповідачка в належний спосіб не повідомила банк про втрату картки, оскільки, як вбачається з відповіді банку від 26.06.2018 року №20.1.0.0.0./7-180604/434 картка №5168----------4807 була заблокована 22.04.2016 року, тобто на наступний день після звернення відповідача [PERSON] в поліцію по факту крадіжки. Враховуючи посилання позивача в листі №20.1.0.0.0./7-180604/434 на те, що заборгованість утворилась після видаткових операції від 13.05.2016 року по картці №5168-------------7617, яка була заблокована 24.05.2016 року та аналізуючи наданий розрахунок заборгованості за період 04.11.2015 по 05.11.2017 року, з якого видно, що операції по зняттю/зарахуванню коштів здійснювались і після вказаних дат, суд приходить до висновку про недоведеність банком розміру заборгованості [PERSON] перед АК КБ «Приватбанк» в розмірі 21991,04 гривень, оскільки даний розмір заборгованості не підтверджений належними та допустимими доказами. Обставин, які б свідчили, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, під час розгляду справи судом не встановлено. Суд відмовляє в позові за безпідставністю матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, а тому підстав для застосування позовної давності судом не вбачається. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed