Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області про зняття арешту. Свої вимоги мотивує тим, що 03.07.2017 року державним виконавцем Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Костів О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 462/7782/15-к, виданного 13.06.2017 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 17 598,00 грн. Постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області Костів О.І. від 09.11.2017 року накладено арешт на все майно, яке належить [PERSON] у межах суми 17 598 грн. Разом з тим, згідно договору дарування від 21.10.2013 року [PERSON] подарував їй належну йому 1/5 частину квартири [ADDRESS]. Вказує, що арешт майна порушує її законні права розпоряджатися власністю. Посить зобов»язати Франківський відділ державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області зняти арешт, накладений постановою Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ за № 54214910 від 09.11.2017 року на квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив, просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2017 року державним виконавцем Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Костів О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 462/7782/15-к, виданного 13.06.2017 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 17 598,00 грн. 09.11.2017 року постановою державного виконавця Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Костів О.І. накладено арешт на все майно що належить боржнику [PERSON] у межах суми 17 598 грн. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім»ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру виданого 12.10.2000р. Державним концерном «ЛОРТА» за наказом від 02.10.2000 року №261, зареєстрованим ЛОДК БТІ та ЕО і записано в реєстрову книгу за № 45770. 21.10.2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] володіючи на праві приватної спільної сумісної власності 4/5 частинами квартири [ADDRESS] уклали договір відповідно до якого право спільної сумісної власності припиняється, а замість цого вони набувають право спільної часткової власності. Виходячи із рівності права кожного на цю частку квартири, домовились за цим договором про визнання за кожним [PERSON] - 1/5 частини, [PERSON] - 1/5 частини, [PERSON] - 1/5 частини, [PERSON] - 1/5 частини квартири. Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Репетою О.М. та зареєстровано в реєстрі за № 2638. Відповідно до договору дарування 1/5 частини квартири від 21.10.2013 року [PERSON] подарував своїй матері [PERSON] належну йому 1/5 частину квартири [ADDRESS], а [PERSON] прийняла в дар вищезазначену частину квартири. Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Репетою О.М. та зареєстровано в реєстрі за № 2644. Таким чином, на час винесення постанови Франківським ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області 09.11.2017 року про накладення арешту на все майно що належить боржнику [PERSON], останній подарував належну йому 1/5 частину квартири [ADDRESS] своїй матері [PERSON], що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державнго реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна , номер довідки 145383022 від 14.11.2018р. Враховуючи вищенаведене, позивачем [PERSON] не доведено накладення арешту на належну їй частку квартири [ADDRESS]. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed