Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

09.01.2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.10.2013р. в сумі 15954,18 грн. та судові витрати в розмірі сплаченого судового збору - 1921грн., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач добровільно не виконує зобов`язань за вказаним кредитним договором, надавши відповідні докази, а також докази оплачених судових витрат. Представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі, погоджуючись на ухвалення судом рішення заочно, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, до суду не з`явився, не надав суду заперечень або пояснень щодо предмету та підстав позову. Cудом обґрунтовано ухвалено, що справа підлягає розгляду у заочному порядку. Відповідно до положень ст.ст.13,81,83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, що подане відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, та під час розгляду справи має безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази; суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Крім того, відповідно 12,81,263,264 ЦПК України, суд перевіряє належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надає правильної оцінки наданим доказам, що містяться в матеріалах справи, тому суд, в ході розгляду даної справи, досліджує докази з дотриманням норм процесуального права, а саме, встановлює обставини, що мають суттєве значення для ухвалення правильного, законного та справедливого рішення на підставі дослідження й оцінки наявних у справі доказів. Таким чином, сторона зобов`язана довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів та заперечень, а перевірка обставин щодо законності підстав для нарахування у якості заборгованості за кредитним договором процентів за користування кредитом, пені та штрафу має суттєве значення для правильного вирішення спору. Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів, наданих суду представником позивача, 08.10.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2000грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . На твердження поову, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконував ніяким чином, внаслідок чого в нього станом на 01.12.2019 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 15954,18грн., з яких: 3538,76 грн. - заборгованість за кредитом; 3538,76 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 519,56грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 10659,95 грн. - нараховані пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг:500грн. - штраф (фіксована частина); 735,91грн. - штраф (процентна складова), відповідно до умов договору, надавши суду певні докази на підтвердження своїх доводів, але яких не достатньо для підтвердження наявності та розміру заборгованості відповідача перед ним виключно первинними документами, якими зафіксовано факт здійснення господарських операцій (надання позивачем відповідачу кредитних коштів), оскільки не надано суду оригіналу кредитного договору, з чого не можна з впевненістю стверджувати щодо початку вказаних у позові кредитних правовідносин, та їх виконання обома сторонами. Відповідач не надав суду доказів щодо виконання ним умов договору в повному обсязі - повернення кредитних коштів, а також не надав будь-яких пояснень щодо виконання своїх зобов`язань перед позивачем, та пояснень щодо предмету і підстав позову, також не заявляв клопотання щодо застосування стосовно заборгованості строку позовної чи спеціальної давності. Проте, позивачем також не надано належних та достатніх доказів на підтвердження вимог позову. Так, серед доказів, доданих до позову, є ксерокопія Анкети-Заяви "Про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку", що, начебто, підписана Відповідачем, і цей доказ мав свідчити про укладення між позивачем і відповідачем кредитної угоди проте, на ухвалу суду від 16.01.2020р. про витребування доказів - оригіналів документів на підтвердження укладення договору, а також щодо обов`язкової присутності при розгляді позову представника позивача - суд отримав 16.03.2020р. лист, яким представник позивача повідомив, що до позову долучено оригінал розрахунку заборгованості та платіжного доручення, але платіжне доручення стосується підтвердження сплати судового збору, але ніяк не отримання Відповідачем кредитних коштів. З ксерокопії Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, що долучені до позову, взагалі не вбачається підпису позичальника, що не може бути визнано належними доказами, наданими суду. Під час укладання Договору, за твердженням позивача, сторони керувались ч.1ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярів або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається представник Позивача, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Але, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази підписання (ознайомлення і погодження) Позивачем Умов та Правил надання банківських послуг, та суду не надано оригіналів документів, що підтверджують укладення між Позивачем і Відповідачем кредитної угоди, крім того, ані відомостей про номер картки, ані відомостей про номер розрахункового рахунку на підтвердження правовідносин між сторонами, матеріали, додані до позову і сам позов не містять, тому суд дійшов висновку про недоведеність представником позивача вимог, зазначених у позові. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законо-давства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або ін-ших вимог, що звичайно ставляться. А, відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). В позові до суду представник Позивача зазначив, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Однак, такі доводи позивача не можуть бути взятими до уваги судом, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору - підпису відповідача під Умовами. Відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг дозоляє банку надавати Умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, також не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Крім того, роздруківка з сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідно до змісту ч.1ст.1050 ЦК України, з урахуванням ст.ст.526,527,530 ЦК України, банк має довести надання позичальнику грошових коштів в розмірі та на умовах, встановлених договором. Така правова позиція викладена й постанові ВС-КЦС №161/16891/15-ц від 30.01.2018р. Постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15) визначена правова позиція з приводу того, що «за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, щодо заборгованості за тілом кредиту та відсотками, як плати за користування кредитними коштами, про які йдеться у позові, суд дійшов висновку, що, оскільки суду не надано достатніх доказів про наявність або точний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за тілом кредиту, а головне, не надано оригіналу основного доказу, що свідчить про підписання відповідачем з позивачем кредитного договору взагалі, не вбачається обґрунтованих та доведених підстав для стягнення вказаної у позові заборгованості в частині заборгованості за тілом кредиту, і, у зв`язку з цим - відсотків з цієї суми. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорцій-но розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні

Outcome: dismissed