overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивачка 20.11.2013 року звернулася з позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 9,3495 га, розташовану на території Мар"янівської сільської ради, зазначивши, що дана земельна ділянка належить їй на підставі державного акта серії ЯЖ №431302 від 04.09.2008 р., оригінал якого вона втратила. Вона звернулась із належним пакетом документів до реєстраційної служби Старобешівського районного управління юстиції, але зареєструвати земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не змогла з огляду на відсутність оригіналу державного акту. Вважає свої права та інтереси власника порушеними та, спираючись на ст.392 ЦК України, просить визнати за нею право власності за вищеозначену земельну ділянку. Позивачка у судове засідання не з'явилась, подала письмову заяву, відповідно до якої, на задоволенні позову наполягала, просила провести судовий розгляд за її відсутності. Від відповідача - Мар"янівської сільської ради, відділу Держземагенства у Старобешівському районі надійшов письмовий лист про розгляд справи за відсутності представників. Від реєстраційної служби Старобешівського районного управління юстиції надійшла письмова заява, згідно до якої, станом на 17.01.2014 р., заява та відповідні документи, необхідні для проведення державної реєстрації прав від [PERSON] щодо державної реєстрації прав на об'єкт нерухомого майна - земельну ділянку, не подавалися. За таких обставин,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON]звернулася з позовом до філії 07 ПП «Нива - В.Ш.», відділу Державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції, приватного підприємства "Аліонова" про визнання прилюдних торгів недійсними. Враховуючи складність виготовлення повного рішення, суд вважає, можливим оголосити вступну та резолютивну частини рішення, а повне рішення виготовити протягом 5-ти днів.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] в листопаді 2015 року звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], який зареєстровано 25.07.1997 року у виконкомі Острівецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис №2. Від спільного проживання у них 23.11.1999 року народилася дочка [PERSON], яка проживає разом із нею. Тривалий час між подружжям мають місце непорозуміння та суперечки. Останні два роки позивачка не може жити у такій атмосфері з відповідачем. За вказаних обставин позивачка вважає, що їх шлюб носить формальний характер, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, просила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала із підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. Суду пояснив, що проживає з позивачкою в одній квартирі, утримує її та дочку. Непорозуміння в сім"ї мають місце, але це викликано характером позивачки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб сторін зареєстрований 25.07.1997 року у виконкомі Острівецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис №2. що підтверджено свідоцтвом про шлюб серія 1-НМ №007770 (а.с.5). Сторони мають спільну дочку [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серія 1-НМ №118800 (а.с.6). Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. До суду позивачкою не надано жодного доказу, що вона та відповідач не проживають разом з 2014 року через сварки, які виникали у сім"ї. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивач не довела, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них або інтересам дочки. Немотивоване серйозними доказами небажання позивачки продовжити шлюб суд не може визнати підставою для його розірвання. За даними обставинами, підстави для задоволення позову, передбачені ст.112 СК України, відсутні, а тому слід відмовити в задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача. Як зазначила позивачка у позовній заяві, 30.06.2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, в якому народилася донька [PERSON], [INFO]; відповідач не виділяє кошти на утримання дитини, у зв'язку з цим позивачка й звернулася до суду з вимогами про стягнення аліментів. Під час судового розгляду справи позивачка [PERSON] підтримала заявлений позов, пояснила, що бажає, щоб відповідач сплачував їй аліменти згідно судового рішення. Відповідач [PERSON] заявив про визнання позову. Третя особа [PERSON], на користь якої відповідач вже сплачує аліменти на іншу дитину, заперечує проти задоволення позову, вважаючи, що через це може бути зменшений розмір аліментів, які вона отримує. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає Так, позивачка та відповідач є батьками дитини [PERSON], [INFO] На момент розгляду справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі; суду як позивачка, так і відповідач пояснили, що вони проживають однією сім'єю та ведуть спільне господарство. Це підтверджується довідкою КП "Вільнянський міськкомунгосп" (а.с.3), з якої вбачається, що відповідач [PERSON] проживає разом із позивачкою та дитиною, й обидві вони знаходяться у нього на утриманні. Згідно чч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачка, заявляючи і підтримуючи свій позов, не подала суду доказів того, що між нею та відповідачем не досягнуто домовленості щодо способу утримувати спільну дитину, а обставини справи свідчать, що будь-який спір між ними з цього приводу відсутній. Таким чином, у задоволенні позову має бути відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 30 березня 2012 року у Весняненській сільській раді Слов'яносербського району Луганської області, актовий запис №2. В позовній заяві позивачка також зазначила, що від спільного шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивачка також зазначила, що причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач став зловживати спиртними напоями, внаслідок чого між ними часто почали виникали конфлікти. Вони втратили одне до одного почуття поваги та взаєморозуміння, перестали вести спільне господарство, з березня 2014 року проживають окремо. Шлюб носить формальний характер, тому просить розірвати шлюб. Позивачка до початку розгляду справи подала заяву, згідно якої просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, оскільки як вбачається з повідомлення "Укрпошти" поштові відправлення, адресовані на територію Луганської та Донецької областей повертаються. Судом встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, оскільки встановлений факт відсутності між подружжям взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, яку зберігати не доцільно.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON]\~звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 10 квітня 2010 року вона з відповідачем уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб D/13 382336 засвідченого Стівеном Філіпом Холл із церкви [PERSON] в м. Саутгемптон (акт про шлюб № 17 в книзі реєстрацій від 10.04.2010 року). На сьогоднішній день сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо один від одного. Від шлюбу дітей не мають, але через те, що відповідач проти розірвання шлюбу позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивачка та її представник не з»явилися. Від представника позивачки до судового засіданні надійшла заяви про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі статтею 119 Цивільного процесуального кодексу України повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. До заяви про розірвання шлюбу додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог. Позивачкою до позовної заяви було надано копію свідоцтва про шлюб, в той час як згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до позовної заяви про розірвання шлюбу додається оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу. Враховуючи вище наведенні обставини та те, що позивачкою всупереч вимог ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів, а саме оригінала свідоцтва про шлюб, що має істотне значення для розгляду справи, у задоволені позову повинно бути відмовлено. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивачка [PERSON], третя особа- [PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки. Зважаючи на складність даної справи, суд вважає за необхідне проголосити вступну і резолютивну частини рішення, а складення рішення в повному обсязі відкласти на п'ять днів з дня закінчення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення стосовно розподілу судових витрат, а саме витрат понесених нею на правничу допомогу у сумі 15000 грн. В свою чергу позивач за зустрічним позовом [PERSON] також звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь понесені ним судові витрати пов`язані з витратами на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн. та на залучення експертів і проведення експертизи в сумі 3000 грн. В судове засідання сторони та їх представники не з`явились, подали заяви, в яких просили проводити розгляд справи без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке. Адвокат Підопригора Р.Б. здійснював представництво інтересів [PERSON] , за що остання йому сплатила 15000 грн. Для [PERSON] професійну правничу допомогу надавав адвокат Карун В.П., за що останньому сплачено 7000 грн. Крім цього [PERSON] при подачі зустрічного позову надано звіти про вартість майна, виконані оцінювачем АН "Гудвіл" [PERSON] , за що позивачем сплачено 3000 грн. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно частин 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Стаття 141 цього ж Кодексу регулює розподіл судових витрат та встановлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Як вбачається із викладених вимог у первісному та зустрічному позовах, сторони просили розподілити одне і теж саме майно лише в різних варіантах. При ухваленні рішення обидва позови задоволено частково і, на думку суду, пропорційність задоволення є однаковою, а тому виходячи із положень наведених вище норм ЦПК України понесені сторонами судові витрати покладаються на кожну із них і відшкодуванню одна одній не підлягають. Крім цього суд зауважує, що витрати понесені [PERSON] на оплату праці оцінювача в сумі 3000 грн. не є в розумінні ст.133 ЦПК України такими, що пов`язані із розглядом справи.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, який обґрунтовує змістом позовної заяви та просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, що розташована на території Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, площею 1,7491 га; зобов'язати відповідача видати на її ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала і дала пояснення по суті заявленого позову. Представник відповідача позов визнав. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно до ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які засвідчують його право власності. Досліджені в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.02.2013 року, заповіт від 29.10.1990 року, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 299271, витяг з документації із землеустрою про вартість сільськогосподарських угідь станом на 24.10.2013 року за № 1986/05/0539/1 від 24.10.2013 року, відмова приватного нотаріуса Володарсько-Волинського районного нотаріального округу у вчиненні нотаріальних дій № 535 від 25.10.2013 року підтверджують відкриття спадщини після смерті матері, прийняття позивачкою спадщини, перешкоди в оформлені спадщини спадкоємцем через нотаріальну контору, позбавлення можливості позивачкою зареєструвати право власності на нерухоме майно в державній реєстраційній службі Володарсько-Волинського районного управління юстиції, у зв'язку з невідповідністю кварталу, який зазначено в національній кадастровій системі, в оригіналі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 299271, що дає підстави суду задовольнити позов в частині визнання за позивачкою право власності на земельну ділянку. Законом України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не передбачена видача державних актів на право власності на земельну ділянку, а тому вимога позивачки про зобов'язання відповідача видати на її ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до ПАТ «ЧЕРКАСИ-АВТО» про стягнення неустойки, мотивує свої вимоги наступним, що 12 грудня 2013 року між нею та ПАТ "ЧЕРКАСИ-АВТО" був укладений Договір № 0452600219 купівлі-продажу автомобіля. Відповідно до п. 1.1. Договору продавець,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивачка звернулась із зазначеним позовом, який повністю підтримала в судовому засіданні і просила його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, а направили листи, яким просили слухання справи проводити у їх відсутність, позов визнають. Суд, заслухавши пояснення позивачки та проаналізувавши їх у сукупності із дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановив наступні факти і відповідно ним правовідносини Позивачка проживала у зареєстрованому шлюбі із померлим 13.12.2009 року [PERSON]. За життя померлий отримав в користування земельну ділянку в с. Довжик по вулиці Іванівський, 16 Житомирського району та області. На даній земельній ділянці позивачка разом з померлим чоловіком побудували будинок, однак оформити всі необхідні документи чоловік позивачки не зміг, в зв'язку з чим позивачці було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від померлого чоловіка. Така відмова спонукала позивачку звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на зазначений обєкт нерухомості. Зазначені правовідносин врегульовані наступними нормативними актами. Відповідно до ст. ЗО З Закону України "Про планування і забудову територій" - прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється приймальними комісіями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частина 2 стаття 31 ЦК України (із змінами відповідно до Закону № 3201 від 15.12.2005 року чинними на момент виникнення правовідносин) передбачає, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частина 3 тієї ж норми встановлює, що до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Положення ст. 25 ЦК України передбачають, що цивільна правоздатність, це здатність мати фізичної особи цивільна права та обов'язки, що виникає у момент народження і припиняється у момент смерті. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що встановлює ст. 1218 ЦК України. За таких підстав суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявленого позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідачем самовільно, на межі з її земельною ділянкою збудовано гараж з надбудовою. Зазначає, що дана будівля побудована усупереч державним будівельним нормам та без відповідних дозволів, що підтверджується актом інспекції ДАБК у Закарпатській області та повідомленням Свалявського РВ УДСНС України в Закарпатській області. За таких обставин вважає, що існує загроза пожежної безпеки належному їй житловому будинку. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та просила суд зобов»язати відповідача знести незаконно побудований гараж з надбудовою. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що згадана господарська будівля побудована дідусем відповідача, належить [PERSON] на праві приватної власності у порядку спадкування за заповітом і підстав для визнання її самовільно збудованою немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до чинного рішення Свалявського районного суду від 13 лютого 2015 року за відповідачем визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями у с. Стройне, 240, Свалявського району (а.с. 63-64). Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач [PERSON] є власником житлового будинку у с. Стройне, 240, Свалявського району, до складу якого входить, зокрема ... гараж з надбудовою (а.с. 62). З повідомлення Управління ДАБК у Закарпатській області слідує, що на момент проведення повторної позапланової перевірки 28.08.2015 року будівельні роботи на земельній ділянці відповідачем не проводилися (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За правилами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право фізичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інкше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Втручання в право безперешкодного користування своїм майном передбачає "справедливу рівновагу" між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. З огляду на наведене правові підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed