Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

05 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] та її матір'ю [PERSON] В період з 21 лютого по 05 березня 2019 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні. 05 березня 2019 року він повернувся додому, проте потрапити до квартири не зміг, оскільки замок на вхідних дверях був замінений дружиною та її матір'ю з метою перешкоджання заявнику користуватись житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. 15 березня 2019 року за вказаним фактом перешкоджання у доступі до житла [PERSON] звернувся до Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення домашнього насильства. Проте, до цього часу жодного рішення працівниками відділу поліції прийняте не було. Оскільки квартира за адресою: [ADDRESS] є єдиним житлом заявника, там знаходяться всі його особисті речі, гроші, а також лікі (інсулін), які йому життєво необхідні, він просив видати обмежувальний припис для [PERSON] та [PERSON] строком на 6 місяців, поклавши на них обов'язки в усуненні перешкод у користуванні [PERSON] житловим приміщення за адресою: [ADDRESS]. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити. Заінтерсовані особи у судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавали. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Заслухавши думку учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов такого висновку. Згідно з вимогами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Заявник [PERSON] в поданій заяві зазначає про здійснення щодо нього економічного домашнього насильства, що проявилось у встановленні перешкод у доступі до квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка є його єдином місцем мешкання та де знаходяться його особисті речі, гроші, ліки, які необхідно приймати щоденно. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON], який пояснив, що дійсно дружина та теща заявника тривалий час не пускають його до дому, оскільки його покази не підтверджуються іншими, належними та допустимими доказами. Так, частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - мати (батько) одного з подружжя та інший з подружжя. Пункт 3 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає домашнім насильством діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п.4 ст.1 цього Закону економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків, якими ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає наступні: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Згідно з положеннями п.7 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Таким чином, обмежувальний припис застосовується виключно щодо кривдника, тобто особи, яка вчинила домашнє насильство. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства встановлено у ст.126-1 КК України, що передбачає відповідальність за умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров'я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи. В свою чергу, у ст.173-2 КУпАП встановлено адміністративну вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого відповідальність. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом із тим, доказів притягування до відповідальності [PERSON] та [PERSON] до відповідальності за вчинення діянь, що мають ознаки домашнього насильства суду не надано, а відтак на сторін не можуть бути поширені права і обов'язки кривдника і постраждалої особи, визначені законодавством про захист від домашнього насильства. Відсутній головний доказ для такої категорії справ - вирок чи постанова (рішення) суду, яке набрало законної сили про те, що [PERSON] та [PERSON] вчинили домашнє насильство щодо [PERSON] і їх вина в установленому законом порядку доведена у ході судового розгляду. В матеріалах справи міститься копія заяви [PERSON] від 14 березня 2019 року про вчинення [PERSON] та [PERSON] щодо нього домашнього насильства, з якою він звернувся до Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області. Проте на даний час жодне рішення по вказаній заяві не прийняте /а.с.5/. Стаття 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (Реєстр), яким є автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Згідно з ч.3 ст.16 цього Закону до Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства), зокрема, про постраждалу особу - за згодою, наданою у порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті; кривдника та про характер відносин між кривдником і постраждалою особою, у тому числі відповідно до статті 3 цього Закону; випадок домашнього насильства, насильства за ознакою статі (дата вчинення; місце вчинення; форма домашнього насильства; вид шкоди чи страждань, завданих внаслідок насильства за ознакою статі; короткий опис). Відомості про кривдника вносяться до Реєстру у разі наявності обґрунтованої підозри вчинення ним насильства, зокрема після підтвердження такого факту шляхом проведення перевірки відповідної інформації згідно з порядком взаємодії суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, та/або порядком взаємодії суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Однак, доказів про вчинення домашнього насилля з боку [PERSON], [PERSON] щодо [PERSON] відомостями з Реєстру також не було наведено. Більш того, будь-яких належних доказів, які б підтверджували викладені в заяві про видачу обмежувального припису факти вчинення насилля щодо [PERSON], окрім як пояснень заявника, суду надано не було. Відповідно до ч.3 ст.26 наведеного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. «Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Згідно з п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Однак, як вбачається з матеріалів справи, в заяві про видачу обмежувального припису, заявником не обґрунтовано також й існування будь-яких ризиків щодо факту, продовження чи вчинення домашнього насильства, якщо таке і мало місце. Відповідно до п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). В даному випадку, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чітко визначає, що обставинами на підставі яких може бути виданий обмежувальний припис є: ризики продовження скоєння домашнього насильства; ризики повторного вчинення домашнього насильства; ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків; ризики смерті постраждалої особи. В ході судового розгляду заявником документально не підтверджені обставини, які свідчать про наявність вищеперелічених ризиків. Крім того, заявник просить встановити обмежувальний припис, зобов'язавши зацікавлених осіб усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 2 частини 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено покладення обмежувальним приписом на кривдника обов'язку, зокрема, усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. При цьому, заявником суду не надано доказів того, що він є співвласником житлового приміщення, в усуненні перешкод у доступі до якого він просить в своїй заяві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованими особами щодо заявника, настання наслідків його вчинення, суд, приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed