Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

у грудні 2016 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ПАТ "ОТП Банк" про визнання недійсним кредитного договору В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 06 липня 2006 року між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу, є ПАТ «ОТП Банк», було укладено Кредитний договір про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач взяв на себе зобов`язання видати позивачу у якості кредиту грошові кошти в іноземній валюті у сумі 200 000,00 доларів США строком до 06 липня 2021 року під процентну ставку в 11,00 % річних. Позивач зазначає, що пунктом 1.7 кредитного договору не повністю визначена істотна умова кредитного договору, передбаченого ст. 1054 та ст. 1066, ч. 3 ст. 1068 ЦК України. В договорі споживчого кредиту № ML-002/569/2006 від 06 липня 2006 року не зазначено про відкриття позичкового рахунку, який повинен бути відкритий з метою перерахування з нього суми кредиту на банківський (поточний) рахунок позичальника, та кредитний договір № ML-002/569/2006 від 06 липня 2006 року є безгрошовим зобов`язанням. За таких підстав, позивач просить визнати недійсним кредитний договір № ML-002/569/2006 від 06 липня 2006 року. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 січня 2017 року відкрито провадження у даній справі. (а.с.7) 04 травня 2017 року відповідач ПАТ «ОТП Банк» надіслав до суду заперечення. (а.с. 13) Просить відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю. Застосувати строк позовної давності. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач в судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 06 липня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого, в свою чергу, є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ML-002/569/2006 від 06 липня 2006. Згідно з умовами Кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 200 000,00 доларів США строком до 06.07.2021 року зі сплатою фінансової процентної ставки в розмірі 11,00 % річних на купівлю нерухомого майна (а.с. 4) 02.03.2009 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № ML-002/569/2006 від 06 липня 2006, згідно з умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до Кредитного договору, зокрема сторони домовилися, що повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватися шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у Графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього додаткового договору (додатку № 1) та шляхом внесення готівки касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Також сторони домовилися викласти Графік платежів у новій редакції. (а.с. 24) 07.06.2010 року між Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладеного Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № ML-002/569/2006 від 06 липня 2006 року, згідно з умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до Кредитного договору.(а.с. 23) 06.06.2014 року між Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору № ML-002/569/2006 від 06 липня 2006 року, згідно з умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до Кредитного договору, зокрема сторони домовилися, що на період з 06.06.2014 року по 05.09.2014 року (включно) для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі 7,00 % річних. На період з 06.09.2014 року до повного використання боргових зобов`язань за Кредитним договором, для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка, в розмірі 11,00 % річних. Також сторони домовилися викласти Графік платежів у новій редакції.(а.с. 27) Позивач вважає, що пунктом 1.7 Кредитного договору не повністю визначена істотна умова кредитного договору, передбаченого ст. 1054 та ст. 1066, ч. 3 ст. 1068 ЦК України. В договорі споживчого кредиту № ML-002/569/2006 від 06 липня 2006 року не зазначено про відкриття позичкового рахунку, який повинен був відкритий з метою перерахування з нього суми кредиту на банківський (поточний) рахунок позичальника, та кредитний договір № ML-002/569/2006 від 06 липня 2006 року є безгрошовим зобов`язанням. Суд не погоджується з доводами позивача з огляду на наступне. В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, а саме: про умови надання споживчого кредиту, графік погашення і суми щомісячних платежів, про визначення сукупної вартості споживчого кредиту та його реальної процентної ставки тощо, яка передує укладенню договору, була надана позичальнику, що підтверджується дослідженими судом доказами. Підписуючи оспорюваний договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки. Доказів того, що під час підписання оспорюваного кредитного договору [PERSON] була обмежена у праві вибору кредитної установи та умов кредитування чи що є інші умови, які є несправедливими, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З кредитного договору № ML-002/569/2006 від 06 липня 2006 року вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Належних та допустимих доказів того, що ПАТ «ОТП Банк» та/або [PERSON] в момент підписання даного кредитного договору було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що під час укладення оспорюваного правочину [PERSON] звернулася до банку з приводу роз`яснення її положень договору, які були їй незрозумілі або за додатковою інформацією щодо умов кредитування. [PERSON] також не скористався своїм правом, передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) щодо можливості відкликання згоди на укладення кредитного договору протягом 14 календарних днів з моменту отримання примірника укладеного договору без пояснення причин. Враховуючи зазначене, суд вважає, що правових підстав для визнання кредитного договору № ML-002/569/2006 від 06 липня 2006 року недійсним немає. Доводи позивача про те, що кредитний договір № ML-002/569/2006 від 06 липня 2006 року було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням, всупереч частині 2 статті 11 вказаного закону, позичальнику не було надано інформації про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність, суд вважає безпідставними, оскільки спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв заперечень чи додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував умови кредитного договору. Доводи позивача про те, що кредитний договір № ML-002/569/2006 від 06 липня 2006 року за своїм змістом суперечить положенням законодавства, оскільки не містить істотних умов для такого виду договору, а саме: в договорі споживчого кредиту не зазначено про відкриття позичкового рахунку, ґрунтуються виключно на довільному трактуванні позивачем положень ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» і умов кредитного договору та спростовуються фактичними обставинами справи та умовами кредитного договору. Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому не містяться жодні положення, які Закон України «Про захист прав споживачів» визначав би як несправедливі та такі, які спричиняють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За змістом статті 1054 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов`язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. За правилами ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як передбачено ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Таким чином, підписуючи оскаржуваний кредитний договір, позичальник [PERSON] погодилася з усіма умовами щодо отримання кредиту, повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом у строки, встановлені договором. Вона був ознайомлена з умовами кредитного договору, які узгоджені та підписані сторонами. Кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів. Суд не приймає до уваги позицію сторони позивача, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується. Враховуючи викладене, а також враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, зокрема, щодо несправедливості умов кредитних договорів, порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відносно нього, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи, суд вважає позов необґрунтованим, безпідставним та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed