Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

У квітня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя: автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , який був зареєстрований на ім`я відповідача, компенсувати вартість Ѕ частки автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», та стягнути судові витрати. В обґрунтування вимог позивач зазначає про те, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, зареєстрованому 19.09.2018 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Від спільного подружнього життя у них народилась [INFO] дочка [PERSON] . За період перебування у шлюбі придбали автомобіль марки «VOLKSWAGEN GOLF», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Після розлучення Позивач з Відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема щодо вищезазначеного автомобіля. Позивач зазначає, що оскільки майно було придбане Позивачем та Відповідачем в період шлюбу, останнє належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому Позивач має намір поділити транспортний засіб, шляхом визначення за собою частки автомобіля, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Щодо вартості автомобіля Позивач зазначає що останній був придбаний за 3700 (три тисячі сімсот) доларів, приблизно в січні місяці 2019 року. Провести незалежну експертну оцінку станом на сьогодні не має можливості , оскільки автомобілем користується Відповідач. Позивач просить здійснити поділ майна спільної сумісної власності - автомобіль марки «VOLKSWAGEN GOLF», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , який був зареєстрований на ім`я Відповідача [PERSON] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та зобов`язати відповідача компенсувати вартість Ѕ частки вищезазначеного автомобіля. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 28.04.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду. Позивачем 21.05.2020 року подано заяву про усунення недоліків відповідно до якої Позивач зазначив, Ѕ частка від вартості автомобіля складає 1850 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят доларів) та зобов`язується надати докази про те, що кошти за які було придбано транспортний засіб Позивачу надали, як декретні. Також надала пояснення, що кошти на транспортний засіб Позивач з чоловіком накопичували протягом деякого часу, використали кошти що були подаровані на весіллі, частину коштів позичили у друзів , ще частину коштів Позивач доклала із виплат у звязку з вагітністю та пологами про що свідчить довідка про доходи за період 2018 2019 рр. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 22.05.2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя направлено за підсудністю до Крижопільського районного суду Вінницької області. Позивачем подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 29.05.2020 року. Ухвалою Крижопільського районного суду від 02 вересня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. За клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 09 листопада 2020 року, розгляд справи за даним позовом було ухвалено провести в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачем надано через канцелярію Крижопільського районного суду Вінницької області пояснення від 26.11.2020 року відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує з наступних підстав: Відповідач вказує, що дійсно 19 вересня 2018 року між ним та позивачем було зареєстровано шлюб у Вінницьком міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 2540. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. За час перебування у шлюбі Позивачем та Відповідачем придбано автомобіль марки «VOLKSWAGEN GOLF», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] д/н [NUMBER] , з спільні кошти Спору, що автомобіль залишіться у користуванні Відповідача не було і тим більше обгорювалось питання, що Відповідач останній продасть, а кошти розділить порівну, [PERSON] продав транспортний засіб та зателефонував позивачу то повідомив, що автомобіль проданий, та привезе позивачу половину коштів від продажу за її місцем проживання в с. Бирлівку, Бершадського району, Вінницької області. Взявши із собою їхнього спільного кума [PERSON] , останні поїхали до позивача, надалі позивач відмовився від отримання коштів, мотивуючи тим, що коштів мало, та вказала, щоб кошти віддала її сестрі, а зрештою повідомила, що кошти візьме тільки у випадку повернення останній коштів витрачених на адвоката, якого позивач наняла для допомоги в суді по справі про поділ майна, про який відповідач нічого не знав на той час, не погодившись на дані умови відповідач повернувся додому. Про розгляд справи в суді відповідач взнав лише 01 жовтня 2020 року коли отримав судову повістку про виклик у судове засідання до Крижопільського районного суду. Також відповідач [PERSON] вказує що вказана у позовній заяві сума купівлі спірного автомобіля не відповідає дійсності, та позивач вводить суд в оману, відносно накладення арешту на данний автомобіль, що нічим не підтверджується. Відповідач просить суд долучити договір купівлі - продажу транспортного засобу від 07.07.2020, де зазначено, що автомобіль марки марки «VOLKSWAGEN GOLF», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] д/н [NUMBER] продано за 49000,00 грн. Факт того, що позивач знав про продаж автомобіля і що відповідач привозив їй кошти може підтвердити свідок [PERSON] . Представником позивача надіслано до Крижопільського районного суду Вінницької області клопотання про розгляд справи за відсутності сторони сформований в системі «Електронний суд» 15.12.2020, де зазначив, що з поясненнями відповідача [PERSON] не погоджується в повному в повному обсязі з наступних підстав: доданий відповідачем копію договору купівлі - продажу транспортного засобу від 07.07.2020 за № 0541/2020/2084162 за 49000,00 грн. не є достовірним доказом факту продажу транспортного засобу, оскільки окрім договору на підвердження данного факту, не надно ані банківської квитанції про перерахунок коштів покупцем в особі [PERSON] , ані свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ані інших документів, що підтверджують дійсність обставин відповідачем не надано. Позивач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений, представником позивача надано клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, враховуючи наявні в матеріалах справи доводи та докази. Відповідач у судове засіданні не з`явився, належним чином повідомлений, причина неявки суду невідома. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку: Статтями 13, 81\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може базуватись на припущеннях відповідно до п. 6 ст. 81 ЦПК України. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 19 вересня 2018 року зареєстровано шлюб, шо підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 19.09.2018 року серія [NUMBER] . Від спільного подружнього життя у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 31.01.2019 року Під час шлюбу позивачем та відповідачем придбано транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN GOLF», 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] 06.12.2019, що сторонами визнається та не оспорюється. Позивач в позовній заяві вказує вартість транспортного засобу в сумі 3700 доларів США, проте жодного належного та допустимого доказу що підтверджував ринкову вартість спірного транспортного засобу позивачем не надано. Доказів, щодо дати розірвання шлюбу ні позивач ні відповідач суду не надав, проте посилається в позовній заяві на дану обставину, з наданих матеріалів встановити момент припинення сімейних правовідносин неможливо. Транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN GOLF», 1998 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] відчужений на підставі договору купівлі продажу від 07.07.2020 за № 0541/2020/2084162 транспортного засобу (далі - Договір) укладеного між відповідачем [PERSON] та покупцем [PERSON] . Посилання позивача, що договір купівлі продажу від 07.07.2020 за № 0541/2020/2084162 транспортного засобу є неналежним доказом, оскільки не надано підтвердження оплати за транспортний засіб судом до уваги не береться до уваги, з наступних підстав. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним Відповідно до п. з договору за домовленістю Сторін ціна транспортного засобу складає 49000,00 грн. Відповідно до п. 2 договору право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання даного Договору. Пунктом 9 Договору визначено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання. Договір оформлений та підписаний Сторонами в сервісному центрі 0541 МВС в Вінницька № 0541/2020/2084162 в присутності адміністратора. Умовами Договору не визначений обов`язкові умови оплати вартості транспортного засобу шляхом безготівкового перерахування коштів. Позивачем не надано доказів не виконання умов договору, або розірвання договору, договір не визнаний в судовому порядку недійсним, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу належить новому власнику, Позивачем доказів щодо відсутності факту відчуження транспортного засобу не надано, та відчуження без відома Позивача також. Згідно із частиною третьою\~статті 368\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. \~ \~ \~ \~ Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання шлюбу\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63\~СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із частиною першою\~статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статями 69-72 СК України\~та\~статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71\~СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи наведені обставини ,суд дійшов висновку, що спірне майно набуте у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а, отже, спірний транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN GOLF», 1998 року випуску, чорного кольору, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на його придбання були використані спільні кошти. Доказів, які б свідчили, що для придбання спірного транспортного засобу витрачені особисті кошти відповідач до суду не надав. Щодо позовних вимог щодо поділу майна спільної сумісної власності, а саме спірний транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN GOLF», 1998 року випуску, чорного кольору, Суд зазначає, що спірний транспортний засіб вибув із власності позивача та відповідача на підставі договору договору купівлі продажу від 07.07.2020 за № 0541/2020/2084162 транспортного засобу, даний договір є чинним в судовому порядку не визнався недійсним, із підстав ненадання згоди другого із співвласника на укладання данного правочину. Враховуючи, що ні позивач ні відповідач не вніс на депозитний рахунок суду суму коштів компенсації за частку у спільній та враховуючи, що право власності на транспортний засіб позивача та відповідача припинилось тому визнання спільної часткової власності із однаковими частками неможливо, а позовна вимога, щодо поділу майна не підлягають до задоволення, проте дана обставина не позбавляє права Позивача на компенсацію Ѕ вартості транспортного засобу. Посилання відповідача на обставини викладенні у поясненнях Суд вважає безпідставними, оскільки останнім ненадано жодного доказу на доведення даних оставин, щодо надання коштів позивачу, відповідач в судове засідання не зявивися, клопотання про виклик свідка не заявляв. При здійсненні поділу в судовому порядку, суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача компенсувати вартість Ѕ частки транспортного засобу, то суд звертає увагу на наступне. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у ст.69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України). Згідно ст. 372 ч. З ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки майно, яке є предметом поділу, продане, та надати у добровільному порядку компенсацію за частку у спільному майні відповідач відмовляється в розмірі, що визначений позивачем,\~суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача грошової компенсації вартості його частки. Але, при цьому, суд звертає увагу, що відповідно до п.п.22, 25 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України.\~Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Позивач стверджує, що вартість транспортного засобу придбаного в січні місяці 2019 року становить 3700,00 доларів США. Відповідач надає копію договору купівлі продажу транспортного засобу договору купівлі - продажу від 07.07.2020 за № 0541/2020/2084162 транспортного засобу вартість транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN GOLF», 1998 року випуску, чорного кольору становить 49000,00 гривень. При розгляді справи по суті сторонами не досягнуто згоди щодо дійсної ринкової вартості автомобіля, разом з тим, жоден із них не наполягав на проведенні судової експертизи з оцінки автомобіля. При цьому, стороною позивача так і не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вартості спірного автомобіля, клопотання про призначення експертизи з метою встановлення дійсної ринкової вартості не було заявлено, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити розмір вартості компенсації 1/2 частки у спільному майні, а саме транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN GOLF», 1998 року випуску, чорного кольору, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача саме Ѕ частини вартості транспортного засобу, яка встановлюється позивачем в сумі 3700,00 дол.США. За правилами ст. ст.12, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд не заперечує право позивача на отримання компенсації за частину спільного сумісного майна подружжя. З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини та оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог в частині стягнення з відповідача саме Ѕ частини вартості транспортного засобу від суми 3700,00 дол США на її користь, оскільки не надано доказів того, що спірний автомобіль марки «VOLKSWAGEN GOLF», 1998 року випуску, чорного кольору був проданий саме за 3700,00 дол. США, оскільки, не надано доказу дійсної вартості автомобіля - висновку експертизи, тому позовні вимоги в цій частині є недоведеними та не підлягають до задоволення. Проте не позбавляють можливості для позивача із зверненням до суду із позовними вимогами щодо компенсації частини вартості транспортного засобу як спільного сумісного майна подружжя придбаного під час шлюбу із встановленням дійсної його вартості на час розгляду справи. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, то суд враховує, що жодних належних та допустимих доказів про те, що позивач такі витрати понесла, суду не надано. Тому підстав для стягнення витрат на правничу допомогу не вбачається. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed