Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Перша вінницька державна нотаріальна контора, Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву», Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визначення частки у спільній сумісній власності подружжя, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26.02.2004 року між Вінницьким регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та молодою сім`єю в особі [PERSON] було укладено Типову кредитну угоду № 03/04 (зі змінами та доповненнями), за умовами якої позичальнику було надано прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 81 936,00 грн. для будівництва житла за адресою: [ADDRESS] , строком на 30 років. На момент укладення Типової кредитної угоди до складу сім`ї входили : [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх дочка [PERSON] , однак у 2005 році шлюб між подружжям було розірвано. Позивач зазначає про те, що з січня 2006 року проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а в лютому 2007 року їх шлюб було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. Для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за договором іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] Вінницькому регіональному управлінню Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву». [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , а тому державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких спадкоємцями є позивач - частка 1/5, її дочка [PERSON] - частка 1/5 та [PERSON] - частка - 3/5. Вважає, що вищевказані свідоцтва про право на спадщину за законом є недійсними, оскільки з моменту укладення шлюбу вона виконувала умови Типової кредитної угоди №03/04 від 26.02.2004 року та умови договору іпотеки від 20.03.2007 року, а також вважає спірну квартиру спільною сумісною подружжя, а тому звернулась до суду з позовом з урахуванням уточнених позовних вимог (заява від 16.10.2020 р.) просила: -визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,4 кв. м, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; -визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,4 кв. м; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29.06.2018 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В., зареєстроване в реєстрі за № 2-1445 та зроблено запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на 3/5 частки спадкової квартири [ADDRESS] ; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11.08.2018 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В., зареєстроване в реєстрі за № 2-1652 та зроблено запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/5 частки спадкової квартири [ADDRESS] ; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11.08.2018 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В., зареєстроване в реєстрі за №2-1652 та зроблено запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/5 частки спадкової квартири [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2020 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 01.12.2020 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив про те, що за спільною згодою позивача та відповідача [PERSON] було прийнято рішення про оформлення переведення прав та обов`язків боржника за Типовою кредитною угодою № 03/04 від 26.02.2004 року на [PERSON] . Зазначив, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру було видано [PERSON] 20.06.2006 року. У відзиві на позовну заяву також зазначено, що у період з 2007 року по день смерті [PERSON] отримував чисельні кредити для погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, відповідно до умов Типової кредитної угоди №03/04. Крім цього, кошти на погашення заборгованості, в тому числі і перед іншими фінансовими установами, надавались і [PERSON] . Позивач подала відповідь на відзив, в якому, зокрема, зазначила про те, що сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] були припинені ще в 2003 році, набагато раніше, чим зазначено у свідоцтві про розірвання шлюбу від 01.08.2006 року, та як зазначає відповідач [PERSON] . Дані обставини знайшли своє підтвердження в рішенні Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.05.2005 року, в справі N2-2632/05. При цьому обставини встановлені рішенням суду, а саме: про припинення сімейного життя в 2003 році, що збереження сім`ї не можливе, що поновлення стосунків не бажають, про відсутність спору про поділ майна [PERSON] не оскаржувались в апеляційному порядку. [PERSON] , даючи згоду своєму колишньому чоловікові [PERSON] на передачу квартири в іпотеку, фактично відмовилась від прав і обов`язків за Типовою кредитною угодою №03/04 від 26.02.2004 р., що підтверджується її заявою від 16.03.2007 р. Фактично відбулась заміна членів сім`ї позичальника [PERSON] за Типовою кредитною угодою №03/04 від 26.02.2004 року, на членів нової його сім`ї, що підтверджується наступними доказами: свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] від 23.02.2007 року, заявою [PERSON] від 06.03.2007 р. як дружини про згоду на передачу квартири в іпотеку, договором іпотеки від 20.03.2007 р., свідоцтвом про народження дочки [PERSON] від 13.07.2007 р., додатковою угодою №3 від 23.02.2011 р. до Типової кредитної угоди №03/04 від 26.02.2004 року, відповідно до якої позичальнику [PERSON] в зв`язку з народженням дочки [PERSON] було надано пільгу, щодо погашення за рахунок бюджетних коштів 25 відсотків суми зобов`язань за користування кредитом, що склало 15 379 гривень, Додатковим договором №4 від 31.08.2018 року до Типової кредитної угоди №03/04 від 26.02.2004 р., де молода сім`я в особі [PERSON] замінена на неповна сім`я в особі [PERSON] , додатковим договором N25 від 18.10.2018 р. до Типової кредитної угоди N903/04 від 26.02.2004 р., де [PERSON] погодилась за свій рахунок оформити свідоцтво про право власності на збудоване житло - квартиру. Представник третьої особи Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» подав пояснення, в якому зазначив про те, що 26.02.2004 року між Вінницьким регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву (правонаступником якого є Вінницьке регіональне управління Держмолодьжитла) та молодою сім`єю в особі [PERSON] (Позичальник), було укладено Типову кредитну угоду № 03/04 (зі змінами і доповненнями). Згідно з умовами Кредитної угоди [PERSON] від імені Держави було надано прямий адресний (цільовий) кредит в сумі 81 936, 00 гривень на будівництво житла за адресою: [ADDRESS] . Термін повернення кредиту 30 років з дати укладення Типової кредитної угоди (період погашення кредиту з 01.08.2006 року до 01.08.2036 року). Згідно з п. 6.1. Типової кредитної угоди № 03/04 збудоване житло передається Позичальнику у власність. Свідоцтво про право власності на збудоване житло та інші документи видаються Позичальнику після укладення ним договору про іпотеку збудованого житла. На момент укладення Кредитної угоди склад сім`ї Позичальника : [PERSON] , [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка від першого шлюбу. У 2006 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 23.02.2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . 20.03.2007 р. на виконання умов Кредитної угоди між [PERSON] та Вінницьким регіональним управлінням Держмолодьжитла було укладено Договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] . Вказана квартира належала Іпотекодавцеві, на праві власності, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 20.06.2006 року, згідно з рішенням зазначеного виконкому від 08.06.2006 року за № 1275, зареєстрованого в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 01.08.2006 року та записано в реєстрову книгу № 686, за реєстровим № 1894. У зв`язку зі зміною у складі сім`ї позичальника [PERSON] , а саме народженням [INFO] дочки [PERSON] , згідно з поданою позичальником заявою від 17.02.2011 року до Кредитної угоди додатковою угодою № 3 від 23.02.2011 р. було внесено зміни та надано пільгу, якою за рахунок бюджетних коштів погашається 25 відсотків суми зобов`язань за кредитним договором, яка становила 15 379, 00 гривень. На підставі заяви [PERSON] та доданих до неї документів, Вінницьким регіональним управлінням Держмолодьжитла 21.08.2018 року було прийнято рішення щодо внесення змін до Кредитної угоди щодо заміни позичальника [PERSON] на [PERSON] , яке було погоджене Держмолодьжитлом 31.08.2018 року. 31.08.2018 р. додатковим догором до Кредитної угоди внесено зміни щодо заміни позичальника [PERSON] (в зв`язку із смертю) на [PERSON] 01.10.2018 р. у зв`язку із повним достроковим виконанням боргових зобов`язань за даною Кредитною угодою [PERSON] до Вінницького регіонального управління Держмолодьжитла подана заява про припинення її виконання та припинення договору застави з подальшим зняттям заборони з вищевказаного нерухомого майна. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву, посилаючись на обставини, викладені в ній та у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] та її представник позов визнали. Представник відповідача Вінницької міської ради позов не визнала. Згідно з її поясненнями Вінницька міська рада є неналежним відповідачем у справі, тому що свідоцтво про право власності на квартиру за адресою : [ADDRESS] на ім`я [PERSON] було видане виконавчим комітетом Вінницької міської ради - окремою юридичною особою і позовних вимог до виконкому Вінницької міської ради позивач [PERSON] не заявляє. Представник третьої особи Першої вінницької державної нотаріальної контори подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» позов не визнав, посилаючись на пояснення, що містяться в матеріалах справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради подала заяву від 11.05.2021 р. про проведення судового засідання за її відсутності та при прийнятті рішення просить врахувати та захистити права та інтереси дитини. В судовому засіданні свідки дали такі показання : Свідок [PERSON] дала показання про те, що [PERSON] - це її дочка, а [PERSON] - її покійний зять. Дочка з [PERSON] познайомились в кінці грудня 2005 року, а свідок побачила майбутнього зятя в січні 2006 р. Вони допомагали свідку продуктами та грошима. Перша дружина [PERSON] відмовилась від іпотеки і свідок ходила разом з дочкою [PERSON] до нотаріуса. Шлюб між ними було укладено 23.02.2007 р., але разом вони жили раніше. [PERSON] казав свідку про те, що він придбав квартиру, але їй невідомо чи квартира куплена разом з першою дружиною чи з її дочкою [PERSON] . Свідок часто була у квартирі, в ній мешкали зять [PERSON] з [PERSON] . Свідок декілька раз бачила у квартирі батька [PERSON] . Свідку відомо те, що у [PERSON] є дочка від першого шлюбу. Свідок давала гроші дочці [PERSON] , які вона, на думку свідка, витрачала чи на квартиру, чи на купівлю будівельних матеріалів. Зять і дочка працювали в ТОВ «АВІС». Спочатку свідок не знала про те, що у [PERSON] була заборгованість по кредитах у Приватбанку, ОТП Банку та банку «Надра». Квартира була під арештом. Адвокат займався зняттям заборони, щоб можливо було продати квартиру. Свідок з чоловіком давали гроші на потреби дочки і зятя, які купляли будівельні матеріали. Також вони як батьти [PERSON] допомагали робити у квартирі ремонт. Після смерті [PERSON] залишалась заборгованість з виплати за квартиру перед Фондом молодіжного будівництва. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона була першою дружиною [PERSON] . Після померлого чоловіка батьки [PERSON] вступили у спадщину, але згодом відмовились від своєї частки на користь онуки [PERSON] . Коли свідок перебувала у шлюбі з [PERSON] в 2004 році вони вступили в молодіжний фонд будівництва. Батьки [PERSON] зробили перший внесок за квартиру (біля 20 % її вартості), ці кошти вони отримали від продажу 3-кімнаттої квартири, а в подальшому також давали гроші на сплату внесків за квартиру. Після її розлучення в 2006р. з [PERSON] , він став мешкати у батьків, а потім став винаймати квартиру з другою дружиною [PERSON] . Дочка свідка - [PERSON] приходила разом з батьком [PERSON] у квартиру за адресою : [ADDRESS] . Ця квартира була без ремонту в чорновому варіанті. На момент смерті [PERSON] він з дружиною [PERSON] разом не проживали біля двох років. Після смерті [PERSON] , його дочка [PERSON] звернулась до нотаріуса за прийняттям спадщини. На момент відкриття спадщини була заборгованість за комунальні платежі біля 14 тис. грн., свідок сплатила 2000 грн., також була заборгованість [PERSON] перед банком «Надра», Приватбанком та ОТП Банком. За наявнсоті заборгованості перед банками і арештом на квартиру, нотаріус не могла видати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] . Свідок спілкувалась з [PERSON] з приводу сплати заборгованості по кредитах. Кредитні зобов`язання і заборгованість перед Фондом молодіжного будівництва було сплачено в дольових частках : 3/5 - сплачувала [PERSON] , 2/5 - сплачувала [PERSON] з дочкою [PERSON] . Спочатку [PERSON] в 2014-2015 роках не погоджувалась з розміром своєї частки в спадщині (1/5), про такий розмір частки вона знала ще у 2014 році. Залишок по кредиту перед Фондом молодіжного будівництва пропорційно до часток (2/5 (чатка позивача і її дочки [PERSON] ) і 3/5) було сплачено у вересні 2018 р. за кошти свідка [PERSON] та позивача [PERSON] . Дочка свідка - [PERSON] та позивач [PERSON] подавали заяви після смерті [PERSON] до Фонду на переоформлення на них типової кредитної угоди, але у Фонді пояснили, що така угода переоформлюється лише на одну особу. Тоді ж [PERSON] не заперечувала щодо переукладення типової кредитної угоди на [PERSON] . Додатково на запитання учасників справи свідок [PERSON] суду показала про те, що шлюб з [PERSON] було розірвано в 2006 р. і на момент видачі чоловіку [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру вони з ним разом не мешкали. У квартирі по [ADDRESS] , свідок не була до смерті [PERSON] . Спочатку позивач [PERSON] не погоджувалась з розміром своєї частки у спадковому майні (1/5), але потім не заперечувала, і відповідно сплачувала 2/5 частки заборгованості перед банками і Фондом молодіжного будівництва. Суперечки щодо часток у спадщині між спадкоємцями почались одразу після смерті спадкодавця [PERSON] в липні 2014 року. Свідок [PERSON] дав показання про те, що [PERSON] - це його покійний син, а [PERSON] - колишня невістка. [PERSON] розлучився з першою дружиною [PERSON] і одружився з [PERSON] . Перший внесок за квартиру за адресою: [ADDRESS] , свідок [PERSON] робив за свої особисті гроші. Вони разом з сином [PERSON] були в Державному ощадному банку, де свідок у касі платив гроші. Квартира була без ремонту. Свідок [PERSON] сам наймав працівників для ремонту у квартирі, давав гроші на штукатурку, на шпалери, на газовий котел (8 тис. грн.), на сантехніку. Свідок постійно бував у квартирі, тому що контролював проведення ремонту. Щодо джерела наданих сину [PERSON] коштів, свідок роз`яснив те, що він з дружиною, крім отриманої пенсії, ще й працювали, продали трикімнатну квартиру на Вишеньці, купили по однокімнантній квартирі собі та дочці [PERSON] . Мати позивача [PERSON] - [PERSON] гроші на ремонт квартири не давала зовсім. [PERSON] на момент смерті чоловіка [PERSON] у квартирі не мешкала 2 роки до його смерті, тому що вони розлучились. Син [PERSON] зловживав спиртними напоями, а [PERSON] не вживала заходів для його лікування. Свідок із дружиною подавали заяви про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , але згодом подали заяви про відмову від спадщини на користь онуки від першого шлюбу [PERSON] [PERSON] . Свідку відомо про кредити, які залишились після смерті [PERSON] . За одним з них свідок давав кошти на його сплату. Колишня невістка [PERSON] з батьками [PERSON] як за два роки до його смерті, так і нині не спілкується. Свідку відомо про те, що квартира по [ADDRESS] , оформлена на сина [PERSON] та його першу дружину [PERSON] . Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що покійний [PERSON] - її брат, а позивач [PERSON] - бувша невістка. В той час, коли брат [PERSON] мешкав разом з першою дружиною [PERSON] , батьки запропонували оформити молодіжний кредит. Кошти на перший внесок за квартиру робили їх ( [PERSON] і свідка) батьки. Ремонт у квартирі робили батьки теж за свої кошти, також вони платили щорічні внески за квартиру до Фонду моложіжного будівництва. У [PERSON] грошей на придбання квартири не було, тоді він закінчив училище. Батько [PERSON] у себе на роботі найняв жінок, які робили ремонт у квартирі, він же з ними розраховувався. Свідку невідомо, чи мати позивача - [PERSON] приймала участь у ремонті квартири, чи давала на ремонт кошти. Брат [PERSON] зловживав спиртними напоями, але дружина [PERSON] не займалась його лікуванням, інколи він з дружиною разом розпивали спиртні напої. Останні два роки до його смерті [PERSON] з [PERSON] у квартирі не проживала. Зі свідком та батьками [PERSON] з того ж часу не спілкується. Про смерть брата свідок дізналась від поліції. Свідок [PERSON] давала гроші на поховання брата і на виготовлення пам`ятника. Свідку відомо про несплачені грошові зобов`язання [PERSON] перед банками і Фондом молодіжного будівництва. Половину коштів на погашення заборгованості дали батьки [PERSON] , а іншу частину сплачували спадкоємці [PERSON] та [PERSON] . На запитання учасників справи свідок додатково дала показання про те, що трикімнатну квартиру на [ADDRESS] батьки продали в той час, коли [PERSON] у шлюбі мешкав з дружиною [PERSON] . Під час цього шлюбу вони і подали документи на оформлення молодіжного кредиту. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона є бабою [PERSON] . Свідок збирала всю інформацію після того як вони звернулись до нотаріуса за оформленням спадщини. Свідок домовилась з позивачем [PERSON] про порядок сплати заборгованості перед Приватбанком . Свідок сплатила 8400 грн. (за частку онуки 3/5), [PERSON] сплатила 5200 грн. (за свою і дочки [PERSON] частку 2/5). Дочка свідка [PERSON] на той час перебувала у шлюбі з [PERSON] , проживали разом з ним і звернулась до Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву для придбання квартири. Перший внесок (30%) за квартиру зробили батьки [PERSON] . Свідку невідомо про дату укладення шлюбу [PERSON] з другою дружиною [PERSON] та про те, що нібито після його смерті кошти на користь Фонду сплачували [PERSON] та її мати. Після смерті [PERSON] залишалась заборгованість з комунальних платежів, яку разом відповідно до часток (3/5 і 2/5) сплачували родичі зі сторони спадкоємця [PERSON] та [PERSON] . Про частки в спадщині позивача та її дочки [PERSON] (разом 2/5) та частку спадкоємця [PERSON] позивача в 2014 році повідомила нотаріус. Свідоцтва про право на спадщину були видані пізніше після погашення заборгованості перед банками і з комунальних платежів. Свідок [PERSON] дав показання про те, що позивач - це його сестра, яка з 2005 р. чи з 2006 р. проживала у громадянському шлюбі з [PERSON] , а потім вони одружилися. У них була квартира, в якій спільно робили ремонт, купляли меблі. В 2018 р. свідок разом із матір`ю звертались до адвоката для того, щоб зняти арешт з квартири. Кошти для зняття арешту з квартири давала і мати [PERSON] - [PERSON] . Свідок спілкувався з [PERSON] , він зловживав спиртними напоями, у них з [PERSON] були часті сварки. На запитання учасників справи свідок дав показання про те, що позивач проживала з [PERSON] нібито з 2007 р., свідок привозив продукти у квартиру, але не пам`ятає чи в 2007 р., чи в 2008 р. Коли свідок був у квартирі, [PERSON] та [PERSON] своїми силами спільно робили ремонт. Ремонт робився за кошти батька свідка - [PERSON] та кошти батьків [PERSON] . Про розмір коштів для ремонту свідок не знає. Про кредитні зобов`язання [PERSON] свідку невідомо. Свідок знає про те, що позивач та перша дружина [PERSON] [PERSON] спільно сплачували кошти на користь Фонду молодіжного будівіництва. Сестра [PERSON] заробляла гроші за місцем роботи, про інші джерела доходів йому невідомо. Свідок [PERSON] дав показання про те, що [PERSON] - його дочка. В 2005 р. дочка [PERSON] стала зустрічатись з [PERSON] , а в 2006 р. між ними виникли сімейні стосунки. З того ж року вони стали мешкати окремо, разом працювали в ТОВ «АВІС». Батьки погодились, щоб діти мешкали у квартирі [PERSON] по [ADDRESS] . Свідок з дружиною допомагали дітям у ремонті квартири, купляли штатлівку, газовий котел і сантехніку. Свідок давав гроші для сплати внесків за квартиру своїй дружині [PERSON] , а вона платила їх на користь Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву. Свідок бував у квартирі. Спочатку відносини між дочкою і зятем були нормальні, але потім через два роки після народження дочки [PERSON] погіршились. Свідку невідомо, чи давав батько [PERSON] гроші на перший внесок та ремонт квартири. Останні роки до смерті [PERSON] дочка [PERSON] з дитиною [PERSON] у квартирі не проживали, тому що зять дуже пив, бив дружину, виганяв з дому. Певний час [PERSON] мешкала у батьківській квартирі по [ADDRESS] , потім винаймала квартиру. Про розмір своєї заробітної плати в ТОВ «БМУ-3» в 2007-2010 р.р. свідок не пам`ятає, але на той час була висока. Кошти на погашення молодіжного кредиту свідок передавав своїй дружині і не був присутній при їх врученні [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] дав показання суду про те, що покійний [PERSON] був його сусідом в під`їзді в будинку [ADDRESS] . За два роки до смерті [PERSON] в 2014 р. вони разом з [PERSON] не проживали, у квартиру вона не приходила, їжу не приносила. [PERSON] мешкав сам, у квартирі робилось «пекло», були постійні п`яні компанії, бійки, неодноразово викликали поліцію. Свідок мешкає у цьому ж під`їзді на 10 поверсі, [PERSON] мешкав на 9 поверсі. Свідок через день, а іноді щодня бував у квартирі [PERSON] протягом двох років до його смерті. Батьки [PERSON] та наймані жінки робили ремонт у його квартирі : пошпатлювали стіни, поклеїли шпалери, недорога сантехніка і столярні вироби. Свідок часто спілкувався з батьками [PERSON] і його сестрою [PERSON] . Свідок [PERSON] стверджує про те, що батько [PERSON] - [PERSON] ремонт у квартирі не робив. Зі слів батька [PERSON] , свідку відомо те, що перший внесок за квартиру на користь Держмолодьжитло робив його батько [PERSON] . [PERSON] з [PERSON] з початку 2007 р. стали мешкати у цій квартирі, дочка [PERSON] народилась у цій квартирі. Спочатку сімейні відносини були добрими, але потім вони дуже сварились. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона є сусідкою [PERSON] і [PERSON] . Позивач [PERSON] - її кума. З позивачем свідок познайомилась у червні 2006 року на перших зборах мешканців новозбудованого будинку. У будинок сім`ї свідка і [PERSON] вселились одні з перших. [PERSON] мешкала на 9 поверсі, свідок - на 8 поверсі з 03.12.2006 р. Сусід з 10 поверху вселився значно пізніше. Коли у квариру заселились [PERSON] з [PERSON] , свідок не знала те, що вони не були в зареєстрованому шлюбі. Ремонту у квартирах не було. Спочатку в під`їзд вселилось три сім`ї. Сім`ї свідка і [PERSON] робили ремонт власними силами. Косметичний ремонт у квартирі допомагали робити мати та вітчим [PERSON] , батько [PERSON] . Свідок жодного разу не бачила у квартирі дочку [PERSON] від першого шлюбу та колишню дружину [PERSON] . [PERSON] не змогла мешкати у квартирі з [PERSON] , тому що він зловживав спиртними напоями та змушена була виїхати з дочкою до своєї матері. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.08.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області. Шлюб між ними розірвано за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.05.2005 р. в справі №2-2632/05. 26.02.2004 р. між Вінницьким регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та молодою сім`єю в особі [PERSON] було укладено Типову кредитну угоду №03/04, відповідно до умов якої Фонд від імені Держави надає позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 81 936,00 грн. терміном повернення 30 років, для будівництва (реконструкції) житла загальною площею 48,86 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 6.1. Типової кредитної угоди збудоване житло передається позичальнику у власність. Свідоцтво про право власності на збудоване (реконструйоване) житло та інші документи видаються позичальнику після укладення ним договору про іпотеку збудованого (реконструйованого) житла. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.06.2006 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради, та зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації», про що зроблено запис 01.08.2006 року в реєстрову книгу № 686, реєстровий № 1894. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано за рішенням суду від 17.05.2005 р., тобто на час видачі свідоцтва про право власності на квартиру [PERSON] в шлюбі не перебував. Відповідно до ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23.02.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, 23.02.2007 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №385. Для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитною угодою №03/04 від 26.02.2004 року між [PERSON] (іпотекодавцем) та Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (іпотекодержателем) 20.03.2007 року було укладено договір іпотеки квартири, збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту. Відповідно до умов договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] , збудовану за рахунок коштів кредиту та належну іпотекодавцеві на праві власності. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.07.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Додатковою угодою № 3 про внесення змін до кредитної угоди №03/04 від 26.02.2004 року у зв`язку із народженням у сім`ї позичальника другої дитини [PERSON] , внесено зміни до пункту 2.7. кредитного договору, відповідно до якого позичальнику погашається за рахунок бюджетних коштів 25 відсотків суми зобов`язань за користування кредитом. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.07.2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 29.06.2018 року та 11.08.2018 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В., спадкоємцями майна, а саме квартири [ADDRESS] , належної померлому [INFO] [PERSON] , є його дочка [PERSON] в 3/5 частках, у тому числі з урахуванням 2/5 часток у спадщині, від яких відмовились батьки померлого, дружина [PERSON] в 1/5 частці та дочка [PERSON] в 1/5 частці. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] заявлено вимогу про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, яку мотивовано тим, що вона з моменту укладення шлюбу виконувала зобов`язання за Типовою кредитною угодою №03/04 від 26.02.2004 року та надала свою згоду [PERSON] на передачу квартири в іпотеку Вінницькому регіональному управлінню Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву». Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства. Обставини спільного проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу не доведені при розгляді справи. На переконання суду, не знайшло підтвердження при розгляді справи їх спільне проживання до реєстрації шлюбу, наявність спільного побуту, формування сімейного бюджету, виникнення взаємних прав та обов`язків членів сім`ї, тобто низки тих ознак, що притаманні поняттю «сім`я». Спірна квартира набута у власність [PERSON] в червні 2006 році, у період, коли він не перебував у шлюбі із позивачем [PERSON] , відтак огляду на положення ст. 57 СК України квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Суд не приймає до уваги посилання позивача [PERSON] на те, що вона своєю заявою надала згоду [PERSON] на передачу в іпотеку Вінницькому регіональному управлінню Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» спірної квартири, оскільки в розумінні статті 65 СК України така згода може надаватись у разі визнання майна таким, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, суд приймає до уваги той факт, що у червні 2007 року та у листопаді 2007 року померлим [PERSON] було отримано кредити в ПАТ КБ «Надра» на суму 6 000,00 грн. та у ПАТ «ОТП Банк» на суму 11 500,00 грн. відповідно, при цьому кошти, отримані в банківських установах, використовувались ним для погашення заборгованості за Типовою кредитною угодою №03/04 від 26.02.2004 року, що підтверджується актом про виконання зобов`язання від 18.10.2018 року. З цього акту вбачається, що станом на 08.11.2011 року (в період за життя [PERSON] ) заборгованості перед Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» не було. З відповіді Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву», наданої на адвокатський запит адвоката Самсонюка В.В., видно, що кошти на погашення заборгованості сплачувалась саме померлим [PERSON] до моменту його смерті, в тому числі з урахуванням пільг, передбачених п. 30 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою КМУ від 29.05.2001 року №584, а також передбачених умовами самої кредитної угоди (п. 2.7.), тоді як з 2018 року платниками за вищезазначеним кредитним договором було зазначено [PERSON] та [PERSON] . Суд критично ставиться до тверджень [PERSON] щодо виконання нею умов Типової кредитної угоди №03/04 від 26.02.2004 року з моменту укладення шлюбу, а також щодо значних грошових витрат відносно спірної квартири, оскільки нею не надано будь-яких доказів відповідно до ст. 81 ЦПК України щодо сплати безпосередньо нею коштів за цією кредитною угодою, а також не надано належних та допустимих доказів, які були б підставою для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині/чоловікові в розумінні ст. 62 СК України. Протягом періоду з 1 кварталу 2007 р. по 2 квартал 2008 р. позивач працювала в ТОВ «АВІС» і отримувала невелику заробітну плату. З народженням [INFO] дочки [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Доказів про інші джерела її доходів, з яких вона спрямовувала б кошти на погашення щоквартальних платежів на користь Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» суду не подано. До того ж суд враховує необхідність витрачання коштів на щоденні потреби членів сім`ї [PERSON] на одяг, взуття, продукти харчування, проїзд в транспорті, сплату комунальних платежів, на догляд за малолітньою дитиною. Крім того, суд враховує, що в 2018 р. заборгованість за кредитними договорами погашалась обома спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] та зобов`язання станом на 18.10.2018 року виконані в повному обсязі, однак роз`яснює, що в даному випадку законом передбачений інший порядок захисту порушеного права. Позивач не зверталась до суду з позовною вимогою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Позивачем не заявлено позовну вимогу про оспорювання свідоцтва про право власності на квартиру від 20.06.2006 р., виданого [PERSON] , не визначено належного відповідача в справі - виконавчий комітет Вінницької міської ради, яким і видано свідоцтво про право власності на квартиру. У виниклих правовідносинах Вінницька міська рада є неналежним відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку про, що померлий [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на житло, а саме на спірну квартиру, у 2006 році, тобто до реєстрації ним шлюбу із позивачем [PERSON] , а тому з огляду на положення ст. 57 СК України квартира є його особистою приватною власністю. Позичальник [PERSON] самостійно виконував зобов`язання за Типовою кредитною угодою №03/04 від 26.02.2004 р., відтак вимога про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання частки у спільній сумісній власності подружжя задоволенню не підлягає, адже позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності, а також нею не надано доказів, які б доводили придбання квартири за кошти сімейного бюджету. Щодо вимоги [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, суд зазначає наступне. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з квартири [ADDRESS] . Квартира є об`єктом особистої приватної власності померлого [PERSON] , а його спадкоємцями за законом є його дочка [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , батько [PERSON] та мати [PERSON] . Відповідно до спільної заяви від 29.06.2018 р. [PERSON] та [PERSON] до Першої вінницької державної нотаріальної контори (т.3, а.с. 52) обоє спадкоємців просять видати свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру під номером [ADDRESS] і спадкоємець [PERSON] зазначає про те, що зміст ст. 60 Сімейного кодексу України їй ( [PERSON] ) нотаріусом роз`яснено. На отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя вона не претендує, оскільки вищевказана квартира набута її чоловіком [PERSON] до шлюбу. Шлюбний договір щодо правового режиму майна подружжя між нею та її чоловіком не укладався. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи вбачається, що 16.10.2014 року до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про відмову від належної частки спадщини після смерті [PERSON] звернулись його батьки [PERSON] та [PERSON] на користь дочки померлого - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 29.06.2018 року та 11.08.2018 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В., спадкоємцями майна, а саме квартири [ADDRESS] , належної померлому [INFO] [PERSON] , є його дочка [PERSON] в 3/5 частках, у тому числі з урахуванням 2/5 часток у спадщині, від яких відмовились батьки померлого, дружина [PERSON] в 1/5 частці та дочка [PERSON] в 1/5 частці. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за кожним із спадкоємців у відповідній частці, зокрема за [PERSON] зареєстровано 3/5 частки, за [PERSON] - 1/5 частки та за [PERSON] - 1/5 частки. Розмір частки у спадщині [PERSON] , у тому числі з урахуванням 2/5 часток у спадщині, від яких відмовились батьки померлого, сторонами не оспорюється. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] , у встановлений законом строк прийняли спадщину, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129 Конституції України. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Судові витрати, понесені [PERSON] , належить залишити за нею.

Outcome: dismissed