Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо збільшення в односторонньому порядку щомісячних платежів за Договором кредиту №420МІ11110718001 від 18.07.2011 року, укладеного з [PERSON]. Просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на його користь безпідставно списані кошти у сумі 825, 85 грн., стягнути 5 000 грн. грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди , заборонити збільшувати в одностороньому порядку щомісячні платежі за договором кредиту № 420МІ11110718001 від 18.07.2011 року, укладеного з [PERSON] та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначено, що даний Договір було укладено на придбання житла на вторинному ринку. Кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 144 000,00 грн. , зі сплатою за користування Кредитом протягом перших трьох років від дати укладення цього Договору фіксованої процентної ставки за кредитом в розмірі 16% річних, а починаючи з четвертого року від дати укладення цього Договору, плаваючої процентної ставки за Кредитом. Зазаначається, що згідно з п. 2.9 Договору відповідач щомісяця з належного йому карткового рахунку списував кошти на погашення кредиту та процентів. До Договору йому був наданий детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. Так , за серпень 2014 року до сплати підлягала сума платежу у розмірі 2 278,13 грн., але 08.09.2014 з карткового рахунку на погашення кредиту відповідачем списані кошти у сумі - 3 054,11 грн., тобто банк безпідставно списав на свою користь 825, 85 грн. Відповідач не повідомив його про дату, підстави та умови зміни розміру стягуваної суми та повідомив , з яких складових складається збільшена сума, тобто в односторонньому порядку збільшив розмір платежу за користування кредитом. Вважає дії банку щодо збільшення розміру коштів за користування кредитом неправомірними та такими, що грубо порушують його права, як споживача. Всі норми договору щодо односторонньої зміни розміру процентної ставки є нікчемними, а тому відповідач повинен повернути йому безпідставно списані кошти у сумі 825,85 грн. Разом з цим, просить також стягнути на свою користь із банку відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., оскільки , у зв'язку з одностороннім збільшенням платежу за користування кредитом, відповідач грубо порушив його права, як споживача та проявив явну неповагу до нього особисто , не забезпечивши його повною інформацією про вчинену ним дію і про складові збільшеного платежу. Відповідачем було обмежено його право, як споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про порядок наданої йому послуги. В судове засідання представник позивача надав додаткові пояснення відповідно до яких зазначив, що відповідно до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції яка діяла на момент укладення договору, умова договору щодо права банку, змінювати розмір процентів в одностороньому порядку є нікчемною. Посилається на недотриманням ст.ст. 203,215 ЦК України щодо відповідності договору вимогам законодавства на порушення п.2 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо ненадання детального розпису сукупної вартості кредиту і щодо суми щомісячного платежу. Від представника відповідача суду надано заперечення проти позову ( а.с. 59-62), зазначається про безпідставність позовних вимог, просить відмовити в його задоволенні, оскільки згідно до п. 1.1 Договору кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення , строковості, платності та цільового характеру використання 144000,00 грн., зі сплатою за користування кредитом протягом перших трьох років від дати укладання цього Договору , фіксованої процентної ставки за Кредитом в розмірі 16 % річних , а починаючи, з четвертого року від дати укладення цього Договору плаваючої процентної ставки за кредитом, загальний розмір якої на кожний річний період встановлюватиметься в порядку, визначеному п. 2.8 цього Договору. Згоду на зміну фіксованої процентної ставки на плаваючу процентну ставку кредиту позичальник надав одночасно з підписанням Кредитного договору. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то вважає, що вони також не можуть бути задоволенні, оскільки позивачем не надано доказів які б підтверджували спричинення банком йому моральної шкоди. Судом встановлено наступні факти. 18 липня 2011 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було укладено Договір кредиту №420МІ11110718001 на придбання житла на вторинному ринку, згідно умов якого, кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення , строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 144 000, 00 грн., зі сплатою за користування кредитом протягом перших трьох років від дати укладання цього Договору фіксованої процентної ставки за кредитом в розмірі 16 % річних, а , починаючи з четвертого року від дати укладення цього договору,- плаваючої процентної ставки за кредитом, загальний розмір якої на кожний річний період встановлюватиметься в порядку, визначеному п.2.8 цього Договору ( п.1.1. Договору кредиту). (а. с. 9-14). Тобто, з умов договору вбачається, що позичальник надав свою згоду на зміну фіксованої процентної ставки на плаваючу процентну ставку кредиту , особисто одночасно з його підписанням. Листом від 18.07.2014 року, банк направив на адресу позивача інформацію про зміну відсоткової ставки за Договором. Позивач вказує на те, що відповідач не повідомив його про дату, підстави та умови зміни розміру стягуваної суми , та в односторонньому порядку збільшив розмір платежу за користування кредитом, а тому такі дії банку є неправомірними, грубо порушують його права, як споживача. Відповідно до п. 2.8 Договору встановлено, що починаючи з четвертого року від дати укладення цього Договору , Процентна ставка за Кредитом є плаваючою, тобто, змінною , її загальний розмір переглядається Кредитором щорічно «01» липня починаючи з «01» липня 2014 року . Згідно п. 2.8.1, новий розмір плаваючої Процентної ставки за Кредитом встановлюватиметься Кредитором 01 липня кожного річного періоду , починаючи з 4-го року від дати укладення цього Договору , без укладання відповідного договору про внесення змін до цього Договору кредиту між Стронами. В Договорі кредиту визначається поняття базової процентної ставки кредитування - змінна складова частина загального розміру плаваючої процентної ставки за Кредитом, що визначається як середньозважана процентна ставка за депозитами, залученими на рахунки домашніх господарств у гривні на строк до 1 року, що оприлюднена Національним банком України станом на перше число місяця, в якому відбувається зміна розміру процентної ставки за Кредитом згідно з цим Договором . Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п.1. ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін , спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Пунктом 1 статті 638 ЦК України передбачено ,що договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами . На обґрунтування моральної шкоди позивач зазначав, що у зв'язку з одностороннім збільшенням платежу за користування кредитом, відповідач грубо порушив його права, як споживача та проявив явну неповагу до нього особисто не забезпечивши його повною інформацією про вчинену ним дію та про складові збільшеного платежу. Відповідачем було обмежено його право, як споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про порядок наданої послуги. В п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки судом встановлено , що дії відповідача жодним чином не порушують права позивача як споживача послуг, відповідач діє в межах і на умовах , викладених у Договорі між сторонами, позивачем не подано суду доказів неправомірності дій відповідача та не доведено того, що через неправомірні дії відповідача йому була заподіяна шкода, у зв»язку з чим , суд відмовляє в задоволенні позову і в частині відшкодування моральної шкоди. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов'язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст.22 Закону України «Про захист прав споживача» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Посилання позивача та його представника позивача та позивача у поясненнях на недотримання законодавства і порушення норм ст. ст. 203,215 ЦК України є безпідставним , порушень законодавства в діях відповідача по обставинам, викладеним у позові не встановлено. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України , суд вирішує судові витрати компенсувати за рахунок держави. Вимога про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача є безпідставною у зв»язку з відмовою в задоволенні даного позову, окрім того матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження понесення судових витрат позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed