Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики. Мотивує позов тим, що дізнався з оголошення в газеті «ВАШ магазин» про можливість оренди автомобіля марки «[PERSON], 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER]. Домовившись про зустріч з відповідачем, він оглянув автомобіль, отримав його у користування, довіреність на експлуатацію такого і оплатив відповідачу 3600 грн. за перший місяць користування. В подальшому позивач здійснював оплату на протязі 5 місяців. Після чого позивач домовився з відповідачем про викуп у останнього автомобіля за 8000 доларів США. Тому передав відповідачу 3000 доларів США у гривневому еквіваленті, при цьому, позивач не отримав жодної розписки про отримання коштів, довіряючи порядності відповідача. У серпні 2013 року у с.Городиславичі Пустомитівського району Львівської області позивач передав відповідачу ще 1000 доларів США і в листопаді 2013 року - 1000 доларів США на вул.Науковій у м.Львові. Всі кошти передавались відповідачу у гривневому еквіваленті відносно курсу до долара на день платежу. В загальному позивач надав відповідачу 5000 доларів США в рахунок викупу автомобіля. 20 лютого 2014 року відповідач зателефонував і, погрожуючи фізичною розправою, став вимагати оплатити йому решту суми за автомобіль. Тому позивач приїхав на вул.Сихівську, 15 у м.Львові, де повернув відповідачу автомобіль і домовився з останнім передати решту коштів за автомобіль в розмірі 3000 доларів США до кінця квітня 2014 року. Через деякий час він зателефонував відповідачу і дізнався, що автомобіль, за який він вже передав 5000 доларів США як аванс, вже проданий. Тому просить в судовому порядку стягнути з відповідача 5000 доларів США, які відповідач отримав як позику і не повертає позивачу на його вимогу. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені витрати на проведення психофізіологічної експертизи в розмірі 10\~000 грн. Ухвалою від 09.10.2017 провадження у справі відкрито. Від відповідача 07.11.2017 надійшли заперечення на позовну заяву, суть котрих зводиться до наступного. Відповідач заперечує домовленість з позивачем про продаж автомобіля марки «Шевроле Авео», 2008 року випуску, заперечує отримання коштів у розмірі 5000 доларів США як авансовий платіж за продаж автомобіля, вказує, що жодних договорів позики у будь-якій формі з позивачем не укладав і заперечує існування жодних домовленостей про продаж позивачу автомобіля. Вказує, що надав довіреність на імя позивача на користування автомобілем, усно домовився з ним про оренду без нотаріального посвідчення зазначеного автомобіля в розмірі 3600 грн. щомісячно. Просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності. Вказує, що відсутні правові підстави для стягнення грошових коштів з посиланням на договір позики в усній формі з причин пропуску строку позовної давності. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просить позов задовольнити. Вказав, що жодних розписок у відповідача не отримував, оскільки йому довіряв. Ствердив, що 20.02.2014 повернув відповідачу автомобіль, яким користувався і який мав намір придбати, а у березні 2014 дізнався про те, що автомобіль проданий. Просить стягнути з відповідача кошти позики в розмірі 5000 доларів США, які є фактично авансовим платежем, оскільки відповідач його ввів в оману, заволодів його коштами і не повертає. Також просить стягнути з відповідача понесені витрати в розмірі 10000 грн. за експертизу в межах кримінального провадження. Представник позивача [PERSON], діючи згідно договору про надання правової допомоги від 06.02.2017 (а.с.17) в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення, аналогічні фабулі позову. Вказав, що позивач звернувся у правоохоронні органи з приводу вчинення відносно позивача шахрайських дій з боку відповідача, на даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, в ході досудового розслідування відповідач допитаний як свідок, проведено експертизу із застосуванням спеціального технічного засобу. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики в розмірі 5000 доларів США, що на 13.09.2017 становить 130\~050 грн. і витрати в розмірі 10\~000 грн., оскільки у висновку експерта №02-17 психофізіологічної експертизи із застосуванням спеціального технічного засобу компютерного поліграфа від 05.04.2017 зазначено, що позивач дійсно передав відповідачу 5000 доларів США. Представник відповідача [PERSON], діючи згідно договору №47/17 від 06.11.2017 (а.с.19) в судовому засіданні позов заперечив. Вказав, що жодних домовленостей про продаж автомобіля марки «Шевроле Авео» між відповідачем і позивачем не було, кошти у розмірі 5000 доларів США відповідач не отримував, в тому числі як попередню оплату за автомобіль, жодних договорів позики у будь-якій формі відповідач не укладав, жодних домовленостей з позивачем про продаж йому автомобіля не існувало. Пояснив, що відповідач надав довіреність на користування автомобілем, домовився усно про оренду без нотаріального посвідчення зазначеного автомобіля в розмірі 3600 грн. щомісячно. Вказав, що відповідач порушував строки оплати оренди, у звязку з чим автомобіль позивач повернув. Просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позикові відносини регулюються положеннями\~глави 71 ЦК України. Поняття договору позики визначено\~статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом\~статті 205 ЦК україни\~сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно із частиною першою\~статті 206 ЦК України\~усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка (заява) як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Як вбачається з правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Встановлено, що позивач не отримував жодних розписок при передачі коштів відповідачу. З довіреності від 31.10.2012 вбачається, що відповідач уповноважив позивача представляти його інтереси в органах ДАІ з усіх питань, повязаних з експлуатацією автомобіля [PERSON], 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. При цьому, жодних доказів про отримання відповідачем грошових коштів в якості авансу за продаж автомобіля позивачем не надано. З копії протоколу допиту свідка від 30.01.2017 вбачається, що відповідач надавав свій автомобіль у користування позивачу за щомісячну оплату. Протягом часу користування позивач не сплачував кошти, тому у вересні 2013 року позивач повернув автомобіль, віддав ключі і документи. На підтвердження існування між сторонами договірних відносин позивачем надано висновок психофізіологічної експертизи, який, на його думку, слід вважати належним доказом як отримання відповідачем від позивача грошових коштів на загальну суму 5000 доларів США, так і зобов'язання відповідача продати автомобіль позивачу. Відповідно до ч.2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна, або вчинення певної дії. Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи і які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ч. 1 ст. 76 та ч.1 ст.77 ЦПК України. Однак, в розумінні положень ст.ст. 77-79 ЦПК України, наданий висновок не може вважатися належним та допустимим доказом, який би підтверджував наявність між сторонами правовідносин, що виникають з договору позики, й відповідно зобов'язань відповідача продати позивачу автомобіль чи повернути грошові кошти. Відповідно до ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Вирішуючи даний спір, позивачем не надано суду належних доказів, що відповідач брав в борг у позивача грошові кошти, в тому числі за продаж в майбутньому автомобіля. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики учасники справи не надали. Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики, оскільки суд розглядає позовні вимоги в межах заявлених вимог, а позивачем та його представником не доведено належними доказами факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики. Решта позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на проведення психофізіологічної експертизи в межах кримінального провадження також підлягає залишенню без задоволення. При цьому, суд відмовляє у задоволенні позову за безпідставністю, а не зв"язку з пропуском позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові-на позивача.

Outcome: dismissed