Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

06.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 16.02.2015 року у розмірі 1000000 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, яке належить йому на праві приватної власності, а саме: нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 351,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 1000000 грн. за договором іпотеки посвідченим приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Звєрєвим А.М. (реєстровий №200) 16.02.2015 року шляхом визнання за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 351,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування вимог посилається на те, що 16.02.2015 року між нею та відповідачем укладено договір позики грошових коштів у розмірі 1 000 000 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 02.03.2015 року. В рахунок забезпечення договору позики між нею та відповідачем укладеного договір іпотеки від 26.02.2015 року, предметом іпотеки якого є вказана нежитлова будівля, яка належить відповідачу на праві власності. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, вона направила на його адресу вимогу про усунення порушень та повернення коштів, та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неповернення коштів. До теперішнього часу відповідач кошти не повернув, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності, що відповідає умовам договору іпотеки та вимогам ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Представник відповідача позовні вимоги визнала. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 16.02.2015 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) укладений нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 1 000 000 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в строк до 02.03.2015 року. Відповідно до п. 3, п. 4 договору позики, грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Повернення позики має бути здійснено в м. Харкові. Згідно з п. 15 договору позики, зміст, зокрема, статей 1046-1052 ЦК України сторонам нотаріусом роз'яснено. В судовому засіданні представник відповідача підтвердила факт неповернення відповідачем вказаної суми позики до теперішнього часу. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦПК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. З метою забезпечення у повному обсязі виконання зобов'язань за договором позики грошових коштів від 16.02.2015 року, між [PERSON] (іпотекодержателем) та [PERSON] (іпотекодавцем) укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Звєрєвим А.М. (реєстровий №200) договір іпотеки від 16.02.2015 року, відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку належну йому на праві приватної власності нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 351,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 3 договору іпотеки, предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Саутенко Н.В. 09.11.2006 року, реєстровий № 3587. Згідно з п. 5 договору іпотеки, предмет іпотеки оцінено сторонами у розмірі 1 000 000 грн. Відповідно до п. 6 договору іпотеки, іпотекодавець свідчить, що заставлене майно до цього часу нікому другому не продано, не відчужено іншим способом, не заставлено, в спорі та під забороною (арештом) не перебуває. Згідно з п. 12 договору іпотеки, у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо в 30-денний термін порушення не буде усунено, іпотекодержатель в змозі звернути стягнення на предмет іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Відповідно до п. 13, п. 14 договору іпотеки, сторони домовились вирішувати питання про звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання по договору позики. Іпотекодержатель може згідно зі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» задовольнити забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя за договором позики шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 року, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 06.03.2015 року позивачем була направлена відповідачу вимога про усунення порушення щодо сплати заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи, до теперішнього часу заборгованість відповідачем не погашена, то позивач набув правових підстав для задоволення своїх вимог за договором позики від 16.02.2015 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Також, суд враховує співмірність суми заборгованості за договором позики (у розмірі 1 000 000 грн.) та вартість іпотечного майна (у розмірі 1 000 000 грн.), яка встановлена сторонами договору при його укладанні, та визнана представниками сторін у судовому засіданні. На підставі викладеного, враховуючи, що представник відповідача позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки визнав, то позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позовні вимоги не суперечать законодавству, не порушують права відповідача. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved