Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON] Маловисківською районною державною нотаріальною конторою 13 лютого 2002 року після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , в частині визнання права власності на 0,7242 га земельної ділянки площею 5,7935 га, кадастровий номер 3523181600:02:001:0436, яка розташована на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, а також у порядку спадкування визнати за позивачем право власності на частину спірної земельної ділянки, площею 0,7242 га. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 5,7935 га, кадастровий номер 3523181600:02:0001:0436, яка розташована на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Позивач зазначив, що спадкодавець [PERSON] за життя склала заповіт, яким заповіла все своє майно відповідачеві [PERSON] . Позивач вказав, що він є непрацездатним, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку в спадковому майні, а саме на 1/8 частку земельної ділянки, площа якої складає 0,7242 га. Позивач зазначив, що відповідач [PERSON] , як спадкоємець, не повідомила державного нотаріуса про зазначену обставину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно. 12 жовтня 2018 року ухвалою судді відкрито провадження у справі (а.с. 16). 26 березня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду (а.с. 48). 14 червня 2019 року відповідач [PERSON] надіслала до суду заяву, в якій не погодилася з обставинами, які викладені в позовній заяві (а.с. 54). Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 9). 3 листопада 1999 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 8, 26). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, після смерті спадкодавця [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулися донька [PERSON] і син [PERSON] (а.с. 24, 25). 30 лютого 2002 року державним нотаріусом Маловисківської державної нотаріальної контори Кіровоградської області видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно якому [PERSON] успадкувала за заповітом після смерті матері [PERSON] право на земельну частку (пай) КСП ім. Свердлова, розміром 5,45 умовних кадастрових гектарів (а.с. 30). Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР (1963 року), чинного на час виникнення правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Статтею 525 ЦК Української РСР (1963 року), чинного на час виникнення правовідносин, визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно статті 527 ЦК Української РСР (1963 року), чинного на час виникнення правовідносин, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до статті 535 ЦК Української РСР (1963 року), чинного на час виникнення правовідносин, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Системний аналіз положень статей 524, 525, 527, 535 ЦК Української РСР (1963 року), чинного на час виникнення правовідносин, вказує на те, що право на обов`язкову частку в спадщині мають непрацездатні діти спадкодавця, які були непрацездатними на час відкриття спадщини. У позовній заяві позивач помилково посилається на положення частини 1 статті 1241 ЦК України, який набув чинності з 1 січня 2004 року. Відповідач [PERSON] здійснила спадкоємство за заповітом. На підтвердження фактів, які викладені у позовній заяві, позивач надав такі документи: копію паспорта і довідки про ідентифікаційний номер; копію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 1); копію свідоцтва про народження; копію заповіту від 3.11.1999 року; копію свідоцтва про смерть; відповідь завідувача Маловисківської районної державної нотаріальної контори; електронний витяг з реєстру щодо відомостей про земельну ділянку; лист-відповідь завідувача Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (а.с. 4-13). Як вбачається з копії посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 1) серії [NUMBER] , позивач [PERSON] набув статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 16 січня 2006 року, тобто після відкриття спадщини (а.с. 6). У документах, які надані позивачем, а також у матеріалах спадкової справи відсутні документи, відомості в яких вказують на те, що на момент смерті матері [PERSON] позивач [PERSON] був непрацездатною особою. Тому, суд не має законних підстав для задоволення позову. Судові витрати слід віднести за рахунок держави, враховуючи, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: dismissed