Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

16.04.2019 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Вимоги заяви обґрунтовано тим, що він є громадянином України, отримував паспорт за часів СРСР, на момент 1991 року проживав на території України, однак з заявою про отримання паспорту громадянина України не звертався, а згодом втратив паспорт громадянина СРСР. Він звернувся до Апостолівського районного відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою про видачу паспорту громадянина України, однак у видачі паспорту йому відмовлено, оскільки відсутні достатні дані щодо проживання на території України, а тому запропоновано надати рішення суду про встановлення цього факту. Тому він звернувся до суду з даною заявою та просив встановити юридичний факт, що він, [PERSON] постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року та по теперішній час. Ухвалою суду від 19.04.2019 року за вказаною заявою [PERSON] відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні заявник [PERSON] пояснив, що він народився у Росії, проте проживав на території України, у 1979 уклав шлюб, який був зареєстрований у м. Кривий Ріг, був засуджений у 1983 році вироком Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу та відбував покарання на території України, після звільнення повернувся у м. Кривий Ріг, проживав деякий час у Широківському районі, потім з 1991 року у с. Михайло-Заводське Апостолівського району, звернувся до відділу міграційної служби щоб отримати паспорт, але йому відмовити тому він звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання оскільки це необхідно для отримання паспорта. Представник заінтересованої особи Апостолівського районного відділу ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не заявився, начальником відділу надано заяву згідно якої просить розглянути справу у відсутності представника. Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Статтями\~12,81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Метою звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року є необхідність в отриманні ним паспорту громадянина України. Згідно, п.1 ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про громадянство України"\~громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Положеннями ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про громадянство України»\~проживання на території України на законних підставах визначається як проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Згідно зі ст. ст.6,\~8 ЗУ «Про громадянство України», громадянство України набувається в тому числі за територіальним походженням. Відповідно до ч.1\~ст. 8 ЗУ «Про громадянство України»\~громадянином України, реєструється особа, зокрема, яка сама чи хоча б один з її батьків, народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Юридичне значення при цьому має лише факт постійного проживання на території України особи або її батьків, з якими дитина постійно проживала на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності\~ЗУ «Про громадянство України». Законом не визначено терміну «постійного проживання», але визначено поняття «безперервного проживання». Таким вважається проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів ( стаття 1 Закону). При відсутності документального підтвердження факту постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства подається відповідне рішення суду (пункт 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президент України від 27.03.2001 р. № 215). З матеріалів справи вбачається, що заявником не подано до суду належних та допустимих доказів його постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 року. Доводи заявника [PERSON] про те, що він станом на 24.08.1991 року постійно проживав на території України не підтверджені належними доказами, оскільки доказів його народження на території України суду не надано. У листі Апостолівського районного відділу ГУ Державної міграційної служби від 03.04.2019 року № 1240/1010 зазначено про отримання заявником паспорту громадянина колишнього СРСС у 1971 році в Центрально-Міському РВ ГУМВС України в м. Кривий Ріг, проте зазначено про відсутність доказів щодо реєстрації місця проживання на території України. Згідно довідки про звільнення від 28.07.1987 року він звільнився з місць позбавлення волі 28.07.1987 року, проте за поясненнями заявника звільнений з установи місця відбування покарання у Росії та поїхав до м. Кривий Ріг. Згідно довідки директора КП «ЖЕО» №5 заявник був зареєстрований у [ADDRESS] к1 [ADDRESS] у період з 17..007.1998 року по 18.06.1999 року. Про проживання без реєстрації на території с. Михайло-Заводсььке за адресою [ADDRESS] , зазначено у довідці старости села від 30.01.2019 року та у акті депутатського обстеження від 26.01.2019 року, проте дані довідки не містять посилання на будь-які первинні документи, та крім того сам заявник у судовому засіданні пояснив, що за зазначеною адресою [ADDRESS] , став проживати з 2000 року, а до цього проживав на території села по полях, без реєстрації та без визначеної адреси. Оскільки ці докази не підтверджені будь-якими матеріалами та суперечать поясненням самого захисника, суд вважає їх неналежними та відхиляє. Будь-які інші докази про реєстрацію місця проживання, працевлаштування на території України суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт постійного проживання заявника [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 року по теперішній час, а тому в задоволенні заяви слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed