Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

04.07.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON],\~ [PERSON], [PERSON] з вимогами: визначити порядок користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], відповідно до якого виділити у користування: їй, [PERSON], належну на праві спадкування за заповітом 1/4 частину квартири - житлову кімнату №3, площею 13,80 кв.м.; відповідачам належну кожній з них на праві власності 1/4 частину квартири - житлову кімнату №1, площею 10,30 кв.м. та житлову кімнату №2, площею 16,50 кв.м.; допоміжні приміщення, а саме кухня, площею 5,30 кв.м., ванну кімнату, площею 2,00 кв.м., вбиральню, площею 0,9 кв.м., коридор 8,40 кв.м., вбудовану шафу, площею 0,20 кв.м. - залишити в загальному користуванні; стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що спірним є користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності їй та відповідачам у справі. Спірна квартира розташована на першому поверсі 5-ти поверхового багатоквартирного будинку та складається з 3-х кімнат, загальною площею 57,40 кв.м., житловою площею 40,60 кв.м., у тому числі, 1 кімната - 10,30 кв.м., 2 кімната - 16,50 кв.м., З кімната - 13,80 кв.м., кухні, площею 5,30 кв.м., ванної кімнати, площею 2,00 кв.м., вбиральні, площею 0,90 кв.м., коридору 8,40 кв.м., вбудованої шафи, площею 0,20 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту на спірну квартиру. Відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, фактично в ній проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], періодично - малолітня дочка [PERSON] - [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] фактично постійно проживає у [INFO]. На протязі тривалого часу вона та відповідачі однією родиною не мешкають, сумісного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, кошти на утримання квартири та комунальні послуги сплачує лише вона. Фактично склався порядок користування спірним житловим приміщенням, при якому вона користується жилою кімнатою № 3, площею 13,80 кв.м. У вказаній кімнаті разом з нею періодично проживає малолітня дочка [PERSON] - [PERSON], [INFO], а відповідачі користуються кімнатою № 1, площею10,30 кв.м. та кімнатою № 2, площею 16,50 кв.м. Допоміжні приміщення квартири, а саме: кухня, площею 5,30 кв.м., ванна кімната, площею 2,00 кв.м., вбиральня, площею 0,90 кв.м., коридор 8,40 кв.м., вбудована шафа, площею 0,20 кв.м., знаходяться в загальному сумісному користуванні. Однак, внаслідок неприязних стосунків, що склались, домовленість між ними щодо порядку користування спірною квартирою, відсутня. Час від часу з цього приводу виникають конфлікти. Оскільки вона має намір сплачувати кошти на утримання квартири та комунальні послуги лише за ту частку квартири, яка знаходиться у фактичному користуванні, вважає на необхідне встановити порядок користування спірним житловим приміщенням, при якому надати їй в користування житлову кімнату № 3, площею 13,80 кв.м., а відповідачам - житлову кімнату № 1, площею 10,30 кв.м. та житлову кімнату № 2, площею 16,50 кв.м. Допоміжні приміщення квартири, а саме: кухню, площею 5,30 кв.м., ванну кімнату, площею 2,00 кв.м., вбиральню, площею 0,90 кв.м., коридор 8,40 кв.м., вбудовану шафу, площею 0,20 кв.м. - залишити в загальному користуванні сторін. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 76 ЦПК України, у судове засідання повторно не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заперечень проти позову не подавали. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідачів, які належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду справи. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Спірним є право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], яка відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.10.2006 року, належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частині: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Право власності реєстровано КП "Зміївське БТІ", що підтверджується витягом №12191670 від 18.10.2006 року. (а. с. 10). Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] є спадкоємицею майна, що залишилося після смерті 10.01.2007 року [PERSON], а саме 1/4 частини квартири [ADDRESS]. (а. с. 11). Право власності [PERSON] зареєстровано КП "Зміївське БТІ", що підтверджується витягом №36634064 від 10.12.2012 року. (а. с. 12). Спірна квартира розташована на першому поверсі 5-ти поверхового багатоквартирного будинку та складається з 3-х кімнат, загальною площею 57,40 кв.м., житловою площею 40,60 кв.м., у тому числі, 1 кімната - 10,30 кв.м., 2 кімната - 16,50 кв.м., З кімната - 13,80 кв.м., кухні, площею 5,30 кв.м., ванної кімнати, площею 2,00 кв.м., вбиральні, площею 0,90 кв.м., коридору 8,40 кв.м., вбудованої шафи, площею 0,20 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру. (а. с. 13). Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За нормою ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Розглядаючи заяву в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд виходить з наступного. За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 155 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Сторони у справі у користуванні своєю власністю мають рівні права, тому, враховуючи план квартири, реально неможливо визначити порядок користування спірним житловим приміщенням за заявленими вимогами. Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що підставою звернення до суду є те, що між сторонами, як співвласниками квартири існує спір щодо встановлення порядку сплати комунальних платежів, згоди на розподіл особових рахунків та розподіл оплати за комунальні послуги між співвласниками квартири не досягнуто. Отже, між сторонами фактично існує спір щодо порядку утримання спільного майна. Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном. З роз'яснень викладених у п. п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04 жовтня 1991 року вбачається, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Частки сторін у праві власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, і відповідно до своєї частки позивачі мають нести витрати по утриманню спільного майна, для чого поділу особових рахунків не потребується. Позивачкою [PERSON] не надано належних письмових доказів у виді висновку експерта чи висновку спеціаліста у галузі будівельно-технічних знань щодо можливих варіантів визначення порядку користування спірною квартирою із урахуванням ідеальних доль співвласників. Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed