Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

19 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання мирової угоди та збільшення розміру аліментів, затвердженою між сторонами ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 20.11.2006 року. За умовами даної мирової угоди відповідач зобов'язаний сплачувати [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01.12.2006 року, посилаючись на те, що у зв'язку з внесенням змін до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що станом на сьогодняшній день, вище зазначена мирова угода не відповідає частині 2 статті 182 Сімейного Кодексу України і порушує права неповнолітнього [PERSON]. \~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. \~\~\~\~\~\~ Відповідач [PERSON], представник відповідача адвокат [PERSON] позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю позовних вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, заслухавши представника позивача адвоката [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача адвоката [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який на підставі Свідоцтва про розірвання шлюбу 24 грудня 2004 року було розірвано (а.с.5). \~ \~ \~ \~Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). \~ \~ \~ \~10 січня 2005 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 01.04.2005 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, не працюючого на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 50 грн. щомісячно, починаючи з 10 січня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). \~ \~ \~ \~На виконання даного рішення Київським районним судом міста Полтави було видано виконавчий лист. \~ \~ \~ \~Оскільки стягнених аліментів було недостатньо для утримання дитини, [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 20.11.2006 року було затверджено укладену між сторонами по справі мирову угоду на таких умовах: відповідач [PERSON], ([INFO], уродженець [INFO], мешканець м.Болехів Івано-Франковської області вул.Котляревського, 30, ідентифікаційний код не встановлено) зобов»язується сплачувати [PERSON] ([INFO], мешканка [ADDRESS], ідентифікаційний код [NUMBER]) аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01.12.2006 року (а.с.9). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено і дана обставина не заперечувалась сторонами по справі та підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 31.05.2018 року головного державного виконавця Болехівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області [PERSON], що аліменти сплачені до повноліття дитини, борг відсутній, а тому виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1270/05, який виданий 01.04.2005 року Київським районним судом м.Полтави, закінчено (а.с.12). \~ \~ \~ \~Крім того, в судовому засіданні встановлено і даний факт не заперечували сторони по справі, що [PERSON] ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 20.11.2006 року до виконання в Болехівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області не пред»являла, оскільки божник аліменти по мировій угоді сплачував добровільно. \~ \~ \~ \~Отже, на час розгляду даної справи, судом встановлено, що аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], [PERSON] сплачені до повноліття дитини, борг відсутній. Щодо розірвання мирової угоди та збільшення розміру аліментів суд прийшов до таких висновків. Відповідно до частини 1 статті 207 ЦПК України\~мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до вимог\~статті 208 ЦПК України\~виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим\~Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. В судовому засіданні встановлено, що стягувач ухвалу про затвердження мирової угоди до виконання не пред»являла. Боржник мирову угоду виконував добровільно, аліменти у встановленому розмірі сплачував. Тому підстави для розірвання мирової угоди у суду відсутні. Щодо збільшення розміру аліментів, суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 192 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В\~статті 192 СК України\~наведено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. У цій статті передбачена можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів. Окрім того, збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для збільшення розміру аліментів передбачених\~статтею 192 СК України. Щодо посилання позивача у позовній заяві на те, що набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до якого внесені зміни до частини 2\~статті 182 СК України\~та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то згідно абзацу 4 пункту 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2\~статті 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення та збільшення їх розміру. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що\~не підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed