Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

06 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії Одеського Обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» - ТВТБ № 10015/0599 філії, треті особи на боці відповідача, що не заявляють самостійних вимог Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеської області про зобов'язання припинити утримання податку з депозитного вкладу та повернення незаконно утриманих коштів. При цьому посилався, що нараховані відсотки, які він мав би отримати за його банківським вкладом, були незаконно оподатковані, також знято грошові кошти. Він є інвалідом першої групи, підгрупи «А» Великої вітчизняної війни. В свою чергу Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства. З метою захисту своїх прав він неодноразово звертався до відповідача, проте строки розгляду його звернень були порушені. Також у відповідях на звернення позивача спотворювались фактичні відомості про діюче законодавство України, яким передбачено пільги зі сплати податків. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. З дозволу головуючого по справі позивач покинув залу судового засідання у зв'язку з поганим самопочуттям та не був присутнім при проголошенні рішення суду. Представник відповідача - Подолян Руслан Олегович в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому посилався на те, що в податкове законодавство були внесені зміни. Так пільги встановлюються лише Податковим кодексом України, в якому пільг відносно позивача, а також категорії осіб до яких він відноситься, не встановлено. Представник третьої особи Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - Бутрик Анастасія Олегівна в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому посилалася на те, що в податкове законодавство були внесені зміни. Так пільги встановлюються лише Податковим кодексом України, в якому пільг відносно позивача, а також категорії осіб до яких він відноситься, не встановлено. Інші учасники по справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.04.2014 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 36260215 на вклад «Комбінований». Так АТ «Ощадбанк» на виконання приписів Податкового кодексу України за період з 01.08.2014 року по 31.12.2014 рік на депозитний вклад № [NUMBER] [PERSON] нарахував відсотків на загальну суму 14701,15 грн. з яких утримано 2205,29 грн. За період з 01.01.2015 року по 09.03.2015 року на зазначений депозитний вклад нараховано відсотків на загальну суму 7394,94 грн., з яких утримано 1479 грн. податку на доходи та податку 110,91 грн. військового збору. Позивач є інвалідом першої групи, підгрупи «А» Великої вітчизняної війни, з постійним стороннім догляддом та супроводом. Вказані вище обставини були визнані сторонами в судовому засіданні, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доведенню не підлягають. Позивач старадає низкою тяжких захворювань, відповідно до наданих суду медичних документів. Згідно до п. 23 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. У відповідності до п. 7.3. ст. 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства. 04 липня 2014 року Верховною Радою України було прийнято зміни до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів». Згідно до вказаних змін встановлено новий порядок оподаткування одержуваних громадянами «пасивних» доходів. У відповідності до п. 170.4.1. ст. 170 ПКУ податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування. У випадку даної справи агентом платника є філія Одеського Обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» - ТВТБ № 10015/0599 - АТ «Ощадбанк». Таким чином вбачається, що позивач невірно посилається на п. 23 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як на підставу виникнення пільги щодо оподаткування пасивних податків або взагалі звільнення від оподаткування його пасивних доходів. Вказаним законом встановлюється лише можливість надання цій категорії осіб податкових пільг відповідно до податкового та митного законодавства. Відповідно до п. 30.1. ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Згідно до п. 30.2. ст. 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Питання щодо перерахунку податку та податкових соціальних пільг регулюються ст. 169 ПК України. Відповідно до п. 169.2.3. ст. 169 ПК України податкова соціальна пільга не може бути застосована до: доходів платника податку, інших ніж заробітна плата; заробітної плати, яку платник податку протягом звітного податкового місяця отримує одночасно з доходами у вигляді стипендії, грошового чи майнового (речового) забезпечення учнів, студентів, аспірантів, ординаторів, ад'юнктів, військовослужбовців, що виплачуються з бюджету; доходу самозайнятої особи від провадження підприємницької діяльності, а також іншої незалежної професійної діяльності. Таким чином вбачається, що позивач бажає застосувати соціальну пільгу, яка йому може надаватись, до «доходів платника податку, інших ніж заробітна плата». Звідси вбачається, що законодавець врегулював відносини щодо надання соціальних пільг на доходи платників податків. Так [PERSON] є платником податків за договором депозитного внеску до АТ «Ощадбанк», дохід від вкладу є «пасивним доходом», який підлягає оподаткуванню у відповідності до діючого податкового законодавства. Соціальна пільга [PERSON] на «пасивний дохід» взагалі не може надаватись, оскільки не передбачена податковим законодавством, а саме Податковим кодексом України. Посилання позивача на звуження його прав, а також на порушення його прав, які встановлені для нього ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України в судовому засіданні належними доказами підтверджені не були. Якщо уважно подививтись на зміни, які встановлені до п. 23 ч.2 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме зміни на підставі Законів №608/96-ВР від 17.12.1996 р., №798/95-ВР від 22.12.1995 р., та № 2756-VI від 01.12.2010 р., то вбачається що вони повністю узгоджуються з позицією, викладеною Конституційним судом України в рішенні по справі №1-16/2001 від 05.04.20114 року та №3-рп/2001 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа про податки) та чітко закріплені в п. 7.3. ст. 7 Податкового кодексу України. Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом. Таким чином, виходячи з всього вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed