Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Представник позивача Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району звернувся 26.10.2020 року до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Білгород-Дністровська місцева прокуратура, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги представник позивача Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району обгрунтовує тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до довідки Білгород-Дністровського міськрайонного ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Батьком дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] , який відповідно до довідки Білгород-Дністровського міськрайонного ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області записаний відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України. 03 серпня 2020 року до Служби у справах дітей Старокозацької сільської ради надійшло повідомлення від підрозділу ювенальної превенції Білгород-Дністровського відділу поліції ГУ НП в Одеській області про те, що мешканець села [PERSON] надав інформацію стосовно громадянина [PERSON] , [INFO] , який проживає зі свої співмешканкою [PERSON] , в стані алкогольного сп`яніння протягом тривалого часу ґвалтував неповнолітню [PERSON] , [INFO] , яка є донькою співмешканки. За вказаним фактом на адресу скоєння злочину ( [ADDRESS] ) за місцем проживання неповнолітньої [PERSON] виїхала група швидкого реагування Білгород-Дністровського відділу поліції, яка з`ясувала, що у липні 2020 року вітчим [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, примусив до статевого акту з анальним проникненням неповнолітню [PERSON] , під час чого заподіяв потерпілій тілесні ушкодження. Внаслідок цих злочинних дій остання, побоюючись за своє життя та життя брата, пішла до знайомих. Під час бесіди з цього приводу з матір`ю потерпілої, [PERSON] , остання поводила себе неадекватно, була у стані алкогольного сп`яніння, замість допомоги та співчуття погрожувала доньці фізичною розправою. Зі слів дитини вона потерпає від жорстокого поводження вітчима [PERSON] , який постійно зловживає спиртними напоями та в стані алкогольного сп`яніння ображає її, маму та брата [PERSON] . Мати [PERSON] теж зловживає спиртними напоями, часто б`є дітей. За результатами перевірки відповідачів було притягнуто до адміністраційної відповідальності за ст.184 КУпАП (невиконання батьківських обов`язків). 04 серпня 2020 року на засіданні виконавчого комітету Старокозацької сільської ради прийнято рішення № 40 «Про термінове відібрання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю». Того ж дня неповнолітню було вилучено з сім`ї та влаштовано до закладу охорони здоров`я. 13 серпня 2020 року з метою захисту прав дитини Службою у справах дітей Старокозацької сільської ради подана заява щодо притягнення до кримінальної відповідальності Відповідача [PERSON] за ознаками вчинення ним кримінального правопорушення (зґвалтування неповнолітньої). Згідно характеристик Старокозацької сільської ради, що додаються, громадянка [PERSON] , [INFO] , та її співмешканець [PERSON] , [INFO] характеризуються негативно, зловживають спиртними напоями, працюють по найму, вихованням дітей не займаються. Співмешканець вчиняє насильство проти дітей, виникають постійні сварки. Родина малозабезпечена, діти перебувають на обліку, як такі що опинилися в складних життєвих обставинах. Згідно проведеного акту обстеження умов проживання від 25.08.2020 року родина мешкає в будинку співмешканця, у якому три відокремлених кімнати, діти сплять разом з батьками на полуторному ліжку. У дітей не має власних кімнат, в будинку прибрано, проте запасів продуктів харчування на момент перевірки не було. 05 жовтня 2020 року батьків [PERSON] та [PERSON] було запрошено прийняти участь у передачі «Говорить Україна» (відеозапис передачі додається), під час якої відповідач [PERSON] добровільно надав згоду на дослідження з використанням поліграфу щодо вищевказаної ситуації. Висновок експерта підтвердив той факт, що [PERSON] вчиняв насильство, в тому числі сексуального характеру, по відношенню до своєї падчерки та сина, а також, що він вдається до будь-яких видів експлуатації дитини. Враховуючи вищезазначене, представник позивача просить позбавити відповідачів [PERSON] , [PERSON] батьківських прав щодо їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та стягнути з відповідачів аліменти на утримання цих дітей. В судовому засіданні представник позивача Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі та пояснила, що підстав для позбавлення її батьківських прав не має, донька [PERSON] працювала, тому що хотіла собі купити телефон, ніхто її не ображав, вона регулярно відвідувала школу, повідомлення про насилля в сім`ї є неправдивою інформацією, яка нічим не підтверджена. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, оскільки відомості щодо зґвалтування, які були повідомлені правоохоронним органам його падчеркою [PERSON] є наклепом, він та його співмешканка не зловживають алкоголем, діти регулярно відвідували школу, а тому підстав для позбавлення його батьківських прав не має. В судовому засіданні адвокат Шаркевич Я.В., який діє в інтересах відповідачів [PERSON] , [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, оскільки підстав, для позбавлення батьківських прав відповідачів, передбачених ст. 164 СК України з матеріалів справи не вбачається, по кримінальному провадженню, яке стало підставою для відібрання дітей у позивачів досі не повідомлено жодній особі про підозру, не проведено судові експертизи, кінцеве рішення по даному кримінальному провадженню станом на теперішній час відсутнє, діти відповідачів, які були допитані в судовому засіданні хочуть повернутися додому, а отже позов є безпідставним та таким, що не ґрунтується на дійсних обставинах справи. В судовому засіданні представник Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації просила задовольнити позовні вимоги та повідомлена, що на теперішній час діти позивачів перебувають у Центрі, батьки їх відвідують, як правило, один раз в три тижні, з донькою розмовляють на "високих тонах", тобто відносини відповідачів з дітьми дуже напружені. В судове засідання представник Білгород-Дністровської окружної прокуратури не з`явився, проте надав на адресу суду заяву, згідно якої з 30.09.2016 року прокуратурою не здійснюється представництво інтересів громадян у суді. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши думку неповнолітніх дітей та проаналізувавши доводи сторін, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що матір`ю [PERSON] є відповідачка [PERSON] та батьком є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого 19 серпня 2020 року Виконавчим комітетом Міняйлівської сільської ради Саратського району Одеської області, актовий запис №14. Батьками неповнолітнього [PERSON] . 04.08.2011 року є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого 18 серпня 2011 року Виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №56. Відповідно до характеристик, виданих Старокозацькою сільською радою №754, №755 від 16.10.2020 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] зарекомендували себе з негативної сторони, притягались до адміністративної відповідальності, зловживають спиртними напоями. Згідно Акту обстеження умов проживання від 25.08.2020 року, будинок, у якому проживають відповідачі має три кімнати, проте уся сім`я проживає у одній кімнаті, у дітей відсутнє окреме спальне місце, відсутня власна кімната. 04 серпня 2020 року на засіданні Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради прийнято рішення № 40 «Про термінове відібрання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю». Того ж дня неповнолітню було вилучено з сім`ї та влаштовано до закладу охорони здоров`я. Згідно Наказів Служби у справах дітей Старокозацької сільської ради від 04.08.2020 року №2, від 05.10.2020 року №3 неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] було взято на облік як дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Рішенням засідання Виконкому Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району було прийнято рішення про негайне відібрання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] від відповідачів [PERSON] , [PERSON] .. З матеріалів справи вбачається, що по кримінальному провадженню, внесеного до ЄРДР за №12020160240001346 від 14.08.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України призначено судово-медичну експертизу, однак станом на теперішній час вона не проведена, кінцеве рішення по даному кримінальному провадженню не прийнято. В матеріалах справи наявний диск з відеозаписом телепередачі «Говорить Україна» та результати дослідження з використанням поліграфа, яке проводилось під час даної телепередачі, відповідно до якого свідчення [PERSON] про те, що він не займався сексом із своєю падчеркою [PERSON] , проти її волі, є недостовірними. Рішенням Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району від 15.12.2020 року було затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до психолого-педагогічної характеристики та характеристики [PERSON] , виданої Старокозацьким опорним закладом загальної середньої освіти Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, він навчався посередньо, мав мовленнєву загикуваність, був забезпечений канцтоварами, мав одяг та взуття по сезону, виглядав охайно, інколи вживав нецензурні слова, батько був для нього авторитетом, відвідував школу кожного дня. В матеріалах справи наявні копії Постанов про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача [PERSON] за ч.1 ст.184 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП, ст. 173 КУпАП, відповідачки [PERSON] за ст.173 КУпАП, ч.2. ст. 184 КУпАП, ч.1 ст. 184 КУпАП. Допитаний у судовому засіданні неповнолітній [PERSON] повідомив, що йому подобається жити з батьками, ходити до школи, він спав вдома на одному ліжку з сестричкою [PERSON] . Допитана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] повідомила, що не хоче назад додому, оскільки їх краще в реабілітаційному Центрі, тут її не ображають. Батьки часто відправляли її в магазин за спиртними напоями, вона змушена була піти працювати на полі, щоб купити собі одяг та телефон. Гроші, які вона заробляла у неї забирали батьки. Коли мама хворіла, вона готувала їжу, власної кімнати у неї не було, вона спала разом з братиком на розкладушці, к батькам часто приходили гості, з якими вони вживали спиртні напої, влаштовували бійки. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. ст. 3, 4, 5, 7 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при винній поведінці когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження №14-327цс18. В супереч вимогам ст. 81 ЦПК України представником позивача не додано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про злісне ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно їхніх неповнолітніх дітей або про вчинення відповідачами кримінального правопорушення стосовно цих дітей. Суд зауважує, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12020160240001346 від 14.08.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, яке стало підставою для негайного відібрання дітей від відповідачів [PERSON] , [PERSON] станом на теперішній час знаходиться на стадії досудового розслідування, по даному кримінальному провадженню не проведені експертизи та не повідомлено жодній особі про підозру. Представником позивача не надано до суду беззаперечних доказів, які б свідчили про винну поведінку відповідачів [PERSON] , [PERSON] по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання їхніх дітей, жорстокого поводження з ними, або вчинення кримінального правопорушення відносно своїх неповнолітніх дітей. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт того, що відповідачі регулярно з`являлись на усі засідання суду, відвідують дітей у Центрі соціально-психологічної реабілітації, діти регулярно відвідували школу, були охайно одягнуті та були забезпечені канцтоварами та сезонним одягом, що підтверджується характеристиками зі школи, які містяться в матеріалах справи, теж свідчить про їхній інтерес до дітей та виконання ними своїх батьківських обов`язків. Дані, які були отримані позивачем під час ток-шоу «Говорить Україна» не є беззаперечними доказами жорстокого поводження відповідачів [PERSON] , [PERSON] зі своїми дітьми або вчинення кримінального правопорушення відносно будь-кого з них, тому не приймаються судом до уваги. Враховуючи вищезазначене, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та беручи до уваги думку самих неповнолітніх дітей, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б у сукупності надали змогу дійти висновку про наявність обставин справи, що входять до предмета доказування, тобто що відповідачі свідомо ухиляються від виконання обов`язків з виховання своїх неповнолітніх дітей, оскільки розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, які не були встановлені судом, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є передчасними, недоведеними, такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, а тому не підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, навіть при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов`язків. Зміною ставлення до виховання дитини є піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, виявлення інтересу до її внутрішнього світу, створення умов для отримання нею освіти. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). Окрім того, суд вважає за необхідне попередити відповідачів [PERSON] , [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , поклавши на Виконавчий комітет Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ними своїх батьківських обов`язків. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так як у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок держави. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: dismissed