Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У червні 2017 року Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON](далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON],треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] у незареєстрованому шлюбі народила двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 16.02.2017 року до Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації звернулася громадянка [PERSON] повідомивши, що з вересня 2015 року її донька [PERSON] залишила на неї своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], життям та здоров'ям їх не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. 03.03.2017 року (наказ № 15-од) малолітніх [PERSON] та [PERSON] було взято на облік Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, як таких, що опинилися в складних життєвих обставинах. Службою у справах дітей було зібрано інформацію на підтвердження вищезазначеного повідомлення, обстежено умови проживання дітей за адресою: [ADDRESS], проведено бесіду з малолітніми [PERSON] та [PERSON]. Мати з дітьми не проживає. [PERSON] та [PERSON] проживають разом з бабусею [PERSON], яка належним чином опікується онуками, займається їх вихованням, навчанням та утриманням, здійснює догляд за здоров'ям дітей. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своїх дітей, оскільки вона не бере участі у їх вихованні, навчанні, розвитку, не виявляє турботу до них, не підтримує матеріально, чим остаточно довела свої подальші наміри щодо дітей. Тому позивач, з урахуванням уточнень в судовому засіданні, просив суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; призначити [PERSON] опікуном над малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], їх житлом та майном; призначити стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], ? частину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину в місяць, починаючи з часу подання позовної заяви та до досягнення нею 18-річного віку, на користь [PERSON] під опікою якої в подальшому будуть перебувати діти. У судовому засіданні представник позивача, третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. У судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні третя особа [PERSON] позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [PERSON] у незареєстрованому шлюбі народила двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8, 10). Відповідно довідки №02/10/07-1401 від 17.05.2017 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», [PERSON], як наймач, [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно актів обстеження умов проживання від 27.02.2017 року, 16.05.2017 року умови проживання дітей задовільні, в квартирі, за адресою: [ADDRESS] чисто, прибрано, зроблений ремонт, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка, діти мають необхідну мебель, іграшки, особисті речі, в квартирі проживає бабуся з онуками, зі слів сусідки мати дітей з ними не проживає, доглядом за дітьми займається бабуся (а.с. 19-20). [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. [PERSON], після розірвання шлюбу присвоєно прізвище «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. 16.02.2017 року до Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації звернулася [PERSON] повідомивши, що з вересня 2015 року її донька [PERSON] залишила на неї своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], життям та здоров'ям їх не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на їх утримання (14). Відповідно Наказу №15-од від 03.03.2017 року малолітніх [PERSON] та [PERSON] було взято на облік Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, як таких, що опинилися в складних життєвих обставинах (а.с. 16). Відповідно листа КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району м. Києва від 21.04.2017 № 387, дітьми [PERSON] та [PERSON] опікується, здійснює супровід до лікарів бабуся [PERSON], яка сумлінно ставиться до здоров'я онуків та виконує всі рекомендації. Мати з дітьми не проживає (а.с. 17). Відповідно характеристики спеціалізованої школи № 82 ім. Т.Г. Шевченка Шевченківського району м Києва від 13.03.2017 № 29 на учня [PERSON] вбачається, що його вихованням займається бабуся [PERSON], яка відвідує батьківські збори, цікавиться його навчанням, поведінкою та успіхами. [PERSON] жодного разу в школі не бачили, дитиною вона не цікавиться (а.с. 25). Відповідно характеристики спеціалізованої школи № 97 ім. О. Теліги Шевченківського району м Києва від 06.03.2017 № 47 на [PERSON] вбачається, що її вихованням займається бабуся [PERSON], яка щоденно приводить і забирає онуку, забезпечує усім необхідним. [PERSON] не цікавиться успіхами доньки, на телефонні дзвінки не відповідає (а.с. 26). Відповідно до листа ДНЗ № 430 Шевченківського району м. Києва від 24.03.2017 № 37 щодо дітей [PERSON] та [PERSON] відомо, що дітей до садочку влаштувала мати [PERSON], згодом вихованням та доглядом за дітьми почала займатися їх бабуся [PERSON], за останній рік перебування [PERSON] у дошкільному навчальному закладі мама дівчинки майже не з'являлась у садочку і не цікавилась життям дітей (а.с. 24). Відповідно до висновку Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав №109/05/40-4673 від 12.06.2017 року, вважають за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 31-32). Як вбачається з висновку з січня 2011 року малолітні діти [PERSON] та [PERSON] перебували на обліку Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах, з їх матір'ю проводилась профілактично-виховна робота щодо належного виховання, навчання та утримання дітей, підвищення батьківського потенціалу, [PERSON] попереджалась про відповідальність батьків, їй роз'яснювалось про можливе позбавлення її батьківських прав відносно дітей, у разі не виконання нею батьківських обов'язків. В січні 2012 року дітей було знято з обліку СЖО за виправленням їх матері, ситуація в родині змінилась на краще, але нажаль ненадовго. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла - шістнадцяти років. Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно п. 17 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із підстав, передбачених п.2, 4, 5 ч.1 ст. 164 СК особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки в разі досягнення ними повноліття. Відповідно п. 18 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, суд вважає, що позивачем надано докази, у спосіб та в порядку передбаченому законом, того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. При цьому судом встановлено, що відповідачу не перешкоджали належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідача підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України від 13 січня 2005 р. «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до частини 1 статті 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. У Постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ст. 244 Сімейного кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Відповідно Наказу №15-од від 03.03.2017 року малолітніх [PERSON] та [PERSON] було взято на облік Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, як таких, що опинилися в складних життєвих обставинах. 18.05.2017 року до Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації звернулася [PERSON] повідомивши, що вона перебуває на обліку опікунів в ССД ШРДА та просить призначити її опікуном малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з правами та обов'язками опікуна ознайомлена. Відповідно до подання Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.06.2017 р. № 109/05/40-4814 - [PERSON] може бути опікуном малолітніх окуків [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 28-30). Як вбачається з подання [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з онуками, перебуває на обліку потенційних опікунів/піклувальників в Службі у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.05.2017 за № 04/17, працює в ПАТ АК «Сатер» на посаді прибиральниці і має постійний середньомісячний дохід у розмірі 2042 грн., згідно висновку про стан здоров'я особи від 27.03.2017 року, на момент огляду за станом здоров'я опікуном бути може, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, згідно довідки Міністерства внутрішніх справ України серія [NUMBER], гр. [PERSON], [INFO], на території України станом на 03.04.2017 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Під час судового розгляду не було встановлено, що [PERSON] відноситься до осіб, визначених ст. 212 Сімейного кодексу України. За викладених обставин третя особа може бути призначена опікуном малолітніх онуків [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже з відповідача на користь опікуна необхідно стягнути на утримання малолітніх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з 15.06.2017 року до повноліття дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. На підставі викладеного, враховуючи, що судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умов для отримання освіти, особисте виховання відповідачем дітей буде негативно впливати на її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховання дітей, здобуття ними освіти, та підготовку їх до самостійного життя, беручи до уваги, що діти перебувають на утриманні своєї бабусі [PERSON], яка займається їх вихованням, забезпечує необхідним одягом, взуттям, повноцінним харчуванням, враховуючи висновок Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав №109/05/40-4673 від 12.06.2017 року та подання Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.06.2017 року № 109/05/40-4814, крім того, відповідач не звільняється від обов'язку щодо утримання дітей, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280,00 грн.

Outcome: approved