Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому посилається на те, що у 2006 р. з метою купівлі квартири позивачка звернулася до обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» із заявою про вступ у члени кооперативу. 14.12.2006 р. за рішенням зборів членів ОК «Аквамарин» її було прийнято в члени кооперативу і закріплено за нею на паї квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,31 кв.м. 20.12.2006 р. нею було сплачено вступний пайовий внесок на рахунок ОК «Аквамирин» у розмірі 27\~118,00 грн., що становить оплату за 14,77 кв.м. та підтверджується квитанцією до прихідного касового ордеру №6 від 20.12.2006 р. 17.03.2013 р. рішенням зборів членів ОК «Аквамарин» було обрано головою кооперативу відповідача [PERSON] . 21.12.2013 р. голова ОК «Аквамарин» ,відповідач [PERSON] , підписав та засвідчив печаткою протокол №25 зборів членів правління ОК «Аквамарин» відповідно до якого рішенням членів правління ОК «Аквамарин» її було виключено із членів даного кооперативу. Головою ОК «Аквамарин» - відповідачем [PERSON] вказане рішення членів правління ОК «Аквамарин» від 21.12.2013 р. відповідно до п.8.2 Статуту ОК «Аквамарин» на розгляд загальних зборів членів кооперативу не виносилося, внаслідок чого рішення про виключення її із членів кооперативу загальними зборами членів кооперативу не затверджувалося, що є грубим порушенням ст. 15 Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003 р. та Статуту ОК «Аквамарин». Таким чином, голова ОК «Аквамарин» - відповідач [PERSON] будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, з метою отримання неправомірної вигоди для себе чи іншої особи в порушення п.8.2. Статуту ОК «Аквамарин» рішенням зборів засновників кооперативу від 01.08.2013 р. незаконно прийняв [PERSON] - відповідача -2 у члени ОК «Аквамарин» та протягом серпня-вересня 2013 р. незаконно відчужив на її користь квартиру [ADDRESS] за суму 137\~355,00 грн. право на яку належало позивачці, як члену ОК «Аквамарин». З метою уникнення відповідальності за незаконне відчуження квартири [PERSON] у листопаді 2015 р. підписав та засвідчив печаткою ОК «Аквамарин» завідомо підроблений протокол №5 від 28.07.2013 р. зборів членів правління ОК «Аквамарин», відповідно до якого рішенням членів правління ОК «Аквамарин» позивачку було виключено з членів вказаного кооперативу. В подальшому, 20.11.2015 р. відповідач [PERSON] надав вказаний протокол до органу досудового розслідування Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області. Про факт відчуження квартири [ADDRESS] , яка була закріплена за нею, їй стало відомо 20.05.2015 року після чого вона звернулася з відповідною заявою до правоохоронних органів. 09.06.2015 р. стосовно голови ОК «Аквамарин» - відповідача [PERSON] було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.05.2019 року було задоволено клопотання [PERSON] про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.366 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, в результаті чого судом було звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито. По даному кримінальному провадженні позивачка була потерпілою,оскільки вказаними злочинами їй було спричинено шкоду. Як вбачається із змісту обвинувального акту від 05.10.2016 р. та ухвали суду від 15.05.2019 р. вину відповідача [PERSON] було доведено показаннями потерпілої [PERSON] та показаннями допитаних у суді свідків, які є членами кооперативу ОК «Аквамарин», а підроблений протокол зборів членів правління ОК «Аквамарин» №5 від 28.07.2013 р. залишено при матеріалах кримінального провадження. Крім матеріальної шкоди, їй також було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначились на негативні зміни у її житті: негативні переживання, тривога, емоційна напруга, нервозність, почуття образ, обурення, побоювання щодо збереження свого майна. Вона пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості та душевного неспокою. Внаслідок протиправної поведінки відповідача [PERSON] , їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 100\~000,00 грн. Окрім того в неї почалися проблеми зі здоров`ям спричинені стресом, втратою сил та нервовим станом. Їй неодноразово доводилося звертатися до лікарів за кваліфікованою медичною допомогою з частим гіпертонічним кризом та нестабільним рівнем артеріального тиску, що є наслідком постійних переживань через розуміння втрати свого майна, а також часу та коштів, що були втрачені за період судового розгляду кримінальної справи №346/5366/16-к, який тривав три роки. На підставі наведеного просить суд визнати недійсними протокол №5/13 зборів засновників обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» від 01.08.2013 р; протокол №5 від 28.07.2013 р. та протокол №25 від 21.12.2013 р. засідання членів правління кооперативу «Аквамарин». Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.05.2018 р. індексний номер: 41292331, а саме на квартиру [ADDRESS] . Визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] .Стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 100\~000,00 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позовної заяви підтримали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив, що позивачку було виключено зі складу кооперативу у зв`язку з тим, що вона не сплачувала внески. Рішення про виключення позивачки, а також рішення про включення до членів кооперативу відповідачки [PERSON] він особисто не приймав, вони приймалися членами правління кооперативу. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив та пояснив, що позивачка довідалась про порушення її прав ще у 2015 року, тому звернення до суду у 2019 році було за межами позовної давності, які просить застосувати. Крім того вказав, відповідач [PERSON] не була учасником кримінального провадження, на яке посилається позивачка. Крім того пояснив, що відповідно до ЗУ «Про кооперацію», член житлово-будівельного кооперативу стає власником майна у разі викупу квартири, а позивачка квартиру [ADDRESS] не викупляла. ІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно протоколу №2 засідання членів обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» від 17.03.2013 року головою кооперативу обрано відповідача [PERSON] . Цим же протоколом надано право голові кооперативу, членам правління приймати рішення щодо боржників-пайовиків (т. 1, а.с.12). 14 грудня 2006 року рішенням зборів членів обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» було прийнято у члени кооперативу [PERSON] та закріплено за нею на паї квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,31 кв.м., що стверджується копією протоколу №3 зборів засновників (членів)обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» від 14.12.2006 року (т.1, а.с.13). Згідно копії квитанції до прихідного касового ордера № 620 від грудня 2006 року, від [PERSON] Обслуговуючим Кооперативом «Аквамарин» прийнято вступний внесок у розмірі 27\~118 грн.(т. 1, а.с.11) 28.07.2013 року Протоколом зборів № 5 засідання членів кооперативу «Аквамарин», вирішено виключити з кооперативу за несплату пайових внесків [PERSON] , після реалізації квартири повернути 24500 грн.( т.1, а.с.14). Згідно протоколу №5/13 зборів засновників (членів) обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» від 01.08.2013 року прийнято у члени обслуговуючого кооперативу «Аквамарин»- [PERSON] і закріплено за нею на паї квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,31 м.кв. (т. 1, а.с.15). Згідно протоколу №8 засідання членів правління кооперативу «Аквамарин» від 03.11.2015 року вирішено внести зміни до протоколу №5 засідання членів правління кооперативу «Аквамарин» від 21.12.2013 року, а саме: змінити суму вступного внеску позивачки [PERSON] , яка підлягає поверненню у зв`язку з її виключенням із членів кооперативу із 24500,00 на 27118,00 грн. (т. 1, а.с.16). 21 грудня 2013 року прийнято протокол № 25 від зборів засновників (членів) ОК «Аквамарин», відповідно до якого рішенням членів правління ОК «Аквамарин» позивачку [PERSON] було виключено з членів даного кооперативу (т. 1, а.с.17) 05 жовтня 2016 року було затверджено обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ст.. ст.. 364 ч.1, 366 ч.1 КК України (т.1., а.с.24-25). Як вбачається із Заяви від 21.05.2015 року, [PERSON] звернулася до Коломийського МВ УМВС із заявою про вчинення злочину 21.05.2020 року (т.1., а.с. 26). Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 15 травня 2019 року, справа №346/5366/16-к обвинуваченого по справі [PERSON] , було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень за ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито (т.1. а.с. 9-10). ІІІ. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін та відповідна судова практика. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування неможе ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.\~Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст..\~19-1\~ЗУ «Про\~кооперацію» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Відповідно до ст.. 11. ЗУ «Про кооперацію» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу. Згідно ст.. 13 ЗУ «Про кооперацію» членство в кооперативі припиняється у разі, зокрема, несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу; Виключення з членів кооперативу може бути оскаржене до суду. Відповідно до ст.. 15 ЗУ «Про кооперацію», Вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства;\~ Згідно ст.. 21 ЗУ «Про кооперацію», пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу. У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу. Стаття 23 ЦК України містить такі положення: 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.\~1\~ст.\~1167\~ЦК України,\~моральна шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~року №\~4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до\~ст..\~256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вказано у ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.. 61 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. IV Оцінка суду Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав. На підставі зазначених вище доказів, суд встановив доведеною ту обставину, що позивачку 14 грудня 2006 року рішенням зборів членів обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» було прийнято у члени кооперативу та закріплено за нею на паї квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,31 кв.м. Вказана обставина підтверджується відповідним протоколом (т. 1, а.с.13) та сторонами не оспорюється. Також суд вважає доведеною обставину, що 28.07.2013 року [PERSON] було виключено з кооперативу за несплату пайових внесків. Вказана обставина підтверджується відповідним протоколом (т. 1, а.с. 14). Суд приймає до уваги доводи позивача, що таке виключення не відповідає вимогам закону та статуту, оскільки дійсно, в порушення ст.. 15 ЗУ «Про кооперацію» та п. 8.2. Статуту ОК «Аквамарин» (т.1, а.с.21), таке рішення не було затверджене Зборами членів. Однак, в той же час суд погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, оскільки як вбачається з досліджених доказів, зокрема із заяви до Коломийського МВ УМВС від 21.05.2015 року (т.1, а.с. 26), позивачка довідалась про порушення її прав відносно квартири [ADDRESS] 20.05.2015 року. Суд доходить висновку, що відповідно 20.05.2018 року закінчився термін позовної давності для звернення з позовом. [PERSON] звернулася до суду 21.08.2019 року та не надала жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення чи перевищення її перебігу, поважності причин пропуску. Таким чином, у задоволенні позову в частині визнання недійсними протоколу №5/13 зборів засновників обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» від 01.08.2013 р; протоколу №5 від 28.07.2013 р. та протоколу №25 від 21.12.2013 р. засідання членів правління кооперативу «Аквамарин» слід відмовити у зв`язку із спливом позовної давності. Що стосується позовних вимог в частині скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно від 22.05.2018 р. індексний номер: 41292331, а саме на квартиру [ADDRESS] та визнання за позивачкою права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , суд доходить наступних висновків. Суд відхиляє аргументи позивача, що оскільки нею сплачено 27118 грн. вступного внеску, що становить 1/3 частину вартості квартири, то за нею слід визнати право власності на відповідну частину квартири з огляду на таке. Відповідно до ст.. 19-1 ЗУ «Про кооперацію», член кооперативу стає власником квартири у разі викупу цього майна. Як встановлено судом, позивачка не викупила квартиру [ADDRESS] , внесла лише вступний внесок, після чого жодних коштів не сплачувала, а тому претендувати на визнання права власності на частку в квартирі не вправі. Крім того, суд вважає, що відповідачка [PERSON] є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] . Тому в цій частині позову слід відмовити за безпідставністю. Що стосується стягнення з відповідача [PERSON] 100000 грн. моральної шкоди завданої внаслідок злочину, суд доходить наступного висновку. Основним аргументом позивачки є те, що [PERSON] , вчинив відносно неї злочин і це доводиться ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 15.05.2019 року. Суд критично оцінює такий аргумент позивача, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ухвала від 15.05.2019 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не може бути доказом вчинення [PERSON] злочину і доведення його вини, оскільки це суперечить вищевказаній нормі Конституції України. Таким чином, оскільки протиправність діяння [PERSON] не доведена належними та допустимими доказами, суд відмовляє в стягненні моральної шкоди. На підставі наведеного та ст.ст.16, 22, 23, 256, 257, 267, 1166 ЦК України, ст..ст. 15, 19-1 ЗУ «Про кооперацію» \~та

Outcome: dismissed