Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який був ним в подальшому уточнений, яким він просить усунути [PERSON], 1949 року народження, від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], 1935 року народження, який помер [INFO]. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є сином померлого [INFO] [PERSON], який перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Позивач є громадянином Республіки Казахстан, де постійно проживає. До смерті батька позивач підтримував з ним гарні відносини, спілкувався через мережу Інтернет та надавав матеріальну допомогу. У березні 2017 року протягом тривалого часу позивач зі своєю дружиною не могли зв'язатися з [PERSON] у мережі SKYPE, тому попросили своїх знайомих навідати батька позивача. Коли вона прийшли до квартири батька, то знайшли його у безпорадному стані, він не реагував на них, не міг самостійно забезпечити своє існування, втратив вагу, був критично виснажений, мав численні рани та пошкодження, в тому числі на тильній частині голови, не міг рухатися та знаходився майже у непритомному стані, у зв'язку з чим вони викликали швидку. Відповідач не пояснила, чому вона не викликала швидку своєму чоловіку. У лікарні [INFO] батько позивача помер. Згідно висновку експертизи, абсцес субдурального характеру призвів до запалення стінок судин нижніх кінцівок з наступним їх тромбозом, що і стало безпосередньою причиною смерті [PERSON] Крім того, експертизою встановлено наявність у померлого перелому 10 ребер, які були наслідком ударів твердого предмета, що були причинені у строк - до 2-3 тижнів до моменту смерті, садна на верхній губі та на колінах, які є наслідком впливу тупих твердих предметів за 3-5 днів до моменту смерті. Позивач зазначає, що [PERSON] протягом двох тижнів знаходився у квартирі з переломами ребер, абсцесом субдурального характеру, що загрожував його життю, ушкодженнями всього тіла, але відповідач не викликала для нього швидку медичну допомогу та не вчинила жодних дій, щоб врятувати його від смерті. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14.09.2017 року було забезпечено позов [PERSON] та заборонено Дванадцятій харківській державній нотаріальній конторі вчиняти нотаріальні дії по видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], 1935 року народження, який помер [INFO] щодо будь-якого майна померлого. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, по суті позову пояснень не надав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.27). [PERSON] 03.02.2012 року зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с.94). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 08.04.2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.28), у зв'язку з чим Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 12.04.2017 року було заведено спадкову справу № 297/2017 (а.с.29). Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа [PERSON] № 660-С/17, абсцес субдурального характеру призвів до запалення стінок судин нижніх кінцівок з наступним їх тромбозом, що і стало безпосередньою причиною смерті [PERSON] Крім того, мали місце переломи 10 ребер, які були наслідком ударів твердого предмета, що були спричинені у строк - до 2-3 тижнів до моменту смерті та садна на верхній губі та на колінах, які є наслідком впливу тупих твердих предметів за 3-5 днів до моменту смерті (а.с.33-41). За фактом ненадання [PERSON] допомоги його дружиною [PERSON], коли він перебував у небезпечному для життя та здоров'я стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через старість, внаслідок чого помер [INFO], 02.04.2017 року Немишлянським відділом поліції Головного управління поліції в Харківській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017220460000713 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.135 КК України (а.с.106). Відомостей про результати проведення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 постанови №7 від 30.05.2009 року «Про судову практику у справах про спадкування», вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій ст. 1259 ЦК України. Окремо закон виділяє усунення від спадкування особи, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 5ст. 1224 ЦК України). Цей потенційний спадкоємець також усувається від права на спадкування за законом, але на відміну від осіб, зазначених у ч. 3 та 4 цієї статті, щодо яких законом визначено про безумовну втрату права на спадкування у разі встановлення певних фактів, він визнається негідним спадкоємцем на розсуд суду. Виходячи зі змісту зазначених норм Закону, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7поняття "безпорадний стан" тлумачиться як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (абзац другий пункту 6 постанови). Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Враховуючи похилий вік [PERSON], наявність ряду захворювань, суд вважає доведеним потребу [PERSON] в сторонній допомозі. Слід звернути увагу на те, що відповідач також є особою похилого віку та страждає на ряд захворювань. Однак, в ході судового розгляду справи, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ухилялася від надання спадкодавцеві допомоги. Так, з виписки із медичної карти № 4043 стаціонарного хворого кардіологічного відділення вбачається, що у період з 09.03.2017 року по 14.03.2017 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «ХМКБЛ № 17» (а.с.88-89). 26.03.2017 року [PERSON] був доставлений до КЗОЗ «ХМКЛ № 7», що підтверджується копією медичної карти стаціонарного хворого, де перебував до моменту смерті [INFO] (а.с.131). Відповідачем було надано оригінали квитанцій з аптеки, з яких вбачається, що вона купувала ліки для її чоловіка за час його перебування у лікарні з 26.03.2017 року по [INFO] (а.с.91-93). Таким чином, доводи позивача щодо опікування [PERSON] до його смерті виключно позивачем та його дружиною є необґрунтованим. Більше того, в матеріалах справи міститься добровільна згода [PERSON] від 27.03.2017 року на проведення діагностики, лікування та на проведення операцій і знеболювання для її чоловіка [PERSON] (а.с.139-141). З пояснень представника відповідача, [PERSON] через день перебувала у лікарні та доглядала за чоловіком. Представник відповідача не заперечувала, що 26.03.2017 року швидку викликали [PERSON] та [PERSON], оскільки [PERSON] не зверталась до швидкої, однак це було викликано тим, що [PERSON] не хотів їхати до лікарні після того, як впав в ніч з 24 на 25 березня 2017 року. З медичних документів також вбачається, що [PERSON] захворів 23.03.2017 року та 25.03.2017 року перестав самостійно рухатися після падіння. Фактично наступного дня 26.03.2017 року він був доставлений до лікарні. Що стосується наявних у [PERSON] перелому ребер, то слід зазначити, що згідно висновку судово-медичної експертизи, їх можливий період завдання 2-3 тижні до смерті, що не виключає можливості їх отримання на лікуванні з 09.03.2017 року по 14.03.2017 року або одразу після, однак доказів щодо спричинення їх відповідачем, або неналежного догляду за ним, суду не надано. Наявні на [PERSON] садна з можливим періодом завдання за 3-5 днів до смерті, могли бути ним отримані в ході падіння 25.03.2017 року, про що у своїх поясненнях, наданих у медичному закладі, зазначала відповідач. Хоча відомості до ЄРДР за ч.3 ст.135 КК України внесені ще 02.04.2017 року, однак [PERSON] не було повідомлено про підозру, вона навіть жодного разу не викликалась до слідчого. Позовна заява подана ще 29.08.2017 року, однак належних та достатніх доказів щодо залишення [PERSON] свого чоловіка без допомоги суду не надано. Саме у зв'язку із наявністю у [PERSON] абсцесу субдурального характеру, що призвів до запалення стінок судин нижніх кінцівок з наступним їх тромбозом, яка ймовірно призвела до порушення іннервації нижніх кінцівок і венозного відтоку, запалення стінок вен нижніх кінцівок з їх наступним тромбозом, що ускладнилось розвитком тромбоемболії легеневої артерії, що і стало безпосередньою причиною смерті, виражений набряк речовини головного мозку, переважна гіпертрофія і дистофія міокарда, склероз інтрамуральних артерій, дифузний кардіорсклероз, застійне венозне повнокров'я печінки, склероз ниркових артерій, вогнищевий нефросклероз, гіаліноз деяких інтрацеребральних артеріол (а.с.163), пояснюється його стан до та під час перебування у лікарні, а не неналежним доглядом [PERSON] за чоловіком. Сам по собі факт не виклику швидкої допомоги не може свідчити про ухилення [PERSON] від догляду за [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо умисного ненадання допомоги безпорадному [PERSON] [PERSON], у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення позову про усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] за його недоведеності. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати на користь позивача з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed