Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Орган опіки та піклування Мукачівської райдержадміністрації звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа прокуратура Мукачівського району, про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 17.12.2015 року, занесеною до журналу судового засідання, замінено третю особу прокуратуру Мукачівського району та Мукачівську місцеву прокуратуру. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачі є батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2014 року діти були відібрані від батьків без позбавлення їх батьківських прав, після чого [PERSON] та [PERSON] перебувають в Перечинській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІ ст., а [PERSON] та [PERSON] знаходяться у Домбоківській спеціалізованій загальноосвітній школі І-ІІ ст. Після прийняття рішення про відібрання дітей відповідачі не усунули причин, які перешкоджали належному вихованню дітей, тому служба у справах дітей зобовязана вжити заходів щодо позбавлення батьків їх батьківських прав. На необхідності позбавлення відповідачів батьківських прав звертають увагу Верхньокоропецька сільська рада та Мукачівський районний центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді. Відповідачі характеризуються негативно, зловживають алкогольними напоями, вихованням дітей не займаються, не допустили членів комісії для обстеження умов проживання сімї, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити їх батьківських прав по відношенню до всіх дітей. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідачі після відібрання у них дітей не вчинили ніяких дій щодо покращення умов їх проживання, вони ніде не працюють, не допускають комісію для обстеження умов їх проживання, тому вважає, що є всі підстави для позбавлення їх батьківських прав. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що викладені в позовній заяві факти не відповідають дійсності, оскільки він вже тривалий час взагалі не вживає ніякі алкогольні напої, своїх дітей любить і систематично їх відвідує, приносить їм подарунки. Офіційно він дійсно ніде не працює, так як не може знайти роботу, але він підробляє, отримує дохід. На даний час не може працювати через судові засідання, але до цього він постійно працював, заробляв приблизно 700-800 гривень на тиждень. Крім того, якщо діти будуть повернуті в сімю, вони будуть отримувати допомогу від держави і зможуть забезпечити дітям належні умови проживання. Просить не позбавляти його батьківських прав, хоче особисто виховувати та утримувати дітей, всі діти також хочуть повернутися додому. Відповідач [PERSON] також заперечила проти задоволення позовних вимог і просила не позбавляти її батьківських прав. Пояснила, що вона не працює, оскільки хворіє, але діти хочуть повернутися додому, тому просить врахувати їх думку. Прокурор Мукачівської місцевої прокуратури в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги є обґрунтовані, а тому їх слід задовольнити і позбавити відповідачів батьківських прав по відношенню до всіх дітей. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона є спеціалістом Мукачівського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, в них на обліку з 2013 року перебуває сімя [PERSON]. Соціальний супровід даної сімї не здійснювався, оскільки відповідачі уникали зустрічей з ними. 05.11.2015 року вони намагалися провести обстеження умов проживання відповідачів, однак цього не зробили, так як вдома нікого не було. Особисто вона не бачила відповідачів в стані алкогольного спяніння. Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Дана обставина підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 9-12). Згідно довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Мукачівському району реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції № 739/10.2-17 від 06.03.2014 року державна реєстрація народження дітей проведена на підставі ст. 126 СК України. Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2014 року діти були відібрані від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Як вбачається з даного рішення, підставою для відібрання дітей було те, що відповідачі негативно характеризуються, ніде не працюють, в них погані умови проживання, не можуть забезпечити належні умови проживання та виховання дітей. Після відібрання дітей від батьків [PERSON] та [PERSON] перебувають на повному державному утриманні в Перечинській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІ ступенів Закарпатської обласної ради, а діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на повному державному утриманні, навчанні та вихованні в Домбоківській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІ ступенів Закарпатської обласної ради (а.с. 16,17). Орган опіки та піклування Мукачівської райдержадміністрації вказує на те, що після відібрання дітей відповідачі не виявили бажання повернути дітей в сімю, причини, які призвели до відібрання дітей, не усунуті, а тому їх слід позбавити батьківських прав. При цьому, як на підставу заявлених вимог, орган опіки посилається на Порядок провадження органами опіки і піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затверджений постановою КМ України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини». Відповідно до п.8 даного Порядку, якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов'язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Разом з тим суд враховує, що вказаний Порядок визначає механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, а не вказує на якісь додаткові підстави позбавлення батьків їх батьківських прав. Підстави позбавлення батьків батьківських прав передбачені ст. 164 СК України. Даною статтею встановлюється вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Разом з тим, заявляючи вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав, орган опіки та піклування не вказує на жодну з підстав, передбачених ст. 164 СК України, не доводить наявність в діях відповідачів вини. Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. На виконання вимог даної норми, при вирішення спору суд заслухав думку дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні всі діти висловили свою думку і повідомили, що вони не хочуть, щоб їх батьків позбавляли батьківських прав, всі вони дуле люблять батьків і хочуть повернутися додому. За період їхнього перебування в інтернатах батько постійно їх навідував, приносив подарунки, намагався на канікули забрати їх додому, але цього не дозволяли. Факт відвідування батьком дітей підтверджується також листом Домбоківської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів Закарпатської обласної ради № 239 від 12.10.2015 року, згідно якого [PERSON] неодноразово відвідував дітей в школі, спілкуючись з синами поводився спокійно, заохочував до навчання, приносив подарунки, під час зустрічі з батьком діти йшли на контакт. Вказані факти свідчать про те, що батьки не ухиляються від своїх обовязків по вихованню дітей. Також суд вважає, що надані позивачем документи не свідчать про те, що відповідачі є хронічними алкоголіками чи наркоманами, на підтвердження цього не надано ніякого медичного висновку. Позивачем вказується на те, що відповідачі зловживають алкогольними напоями, однак дані факти нічим не підтверджені. Крім того, сам факт зловживання алкогольними напоями не може бути достатньою підставою для позбавлення осіб батьківських прав, оскільки не свідчить про наявність хронічного алкоголізму, який обовязково має бути підтвердженим медичним висновком. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність жодної з підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, передбачених ст. 164 СК України, про їх наявність навіть не вказує у позові та не зазначає під час судового розгляду, а позбавлення особи батьківських прав з інших підстав, не передбачених ст. 164 СК України, є неприпустимим. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно ст. 32, 51 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, а сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Законом України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Відповідно до ст. 114 цього Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини з даних правовідносин, зокрема положення, викладені у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року. В даній справі суд зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (справа "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02 ). З врахуванням вищенаведених положень та встановлених судом обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про позбавлення відповідачів батьківських прав не ґрунтуються на законі, такі вимоги не підкріплені переконливими аргументами на захист дітей, а тому має місце безпідставне втручання органу держави в сімейне життя відповідачів, що є порушенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed