Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

У листопаді 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Відповідач після припинення сімейних стосунків та спільного проживання надає матеріальну допомогу на утримання дитини, але у розмірі, що значно менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, а тому позивач, посилаючись на ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України, вимагає стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Крім цього, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому просить суд стягнути аліменти на власне утримання у розмірі 1/6 частини його доходу (заробітку) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Окрім цього, вона змінила власні вимоги: просить суд стягнути аліменти з 20.11.2014 р., бо відповідач сплатив кошти за минулий період у добровільному порядку до розгляду справи у суді. Відповідач [PERSON] у суді визнав позов повністю. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому роз'яснені. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. Як вбачається із наданих сторонами доказів, вони з 26.11.2011 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] За довідкою Новомиргородської міської ради неповнолітня перебуває на утриманні позивача. Згідно довідки КП «Новомиргородський центр первинної медико-санітарної допомоги»» неповнолітня на «Д» обліку не перебуває. За довідкою відділу Державної виконавчої служби Новомиргородського РУЮ Кіровоградської області із [PERSON] не проводяться стягнення аліментів у передбаченому законом порядку. Відповідно вимогам Сімейного кодексу України: ч. 2 ст. 84 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. ч. 4 ст. 84 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. ст. 180 - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ч. 1 ст. 192 - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач, після припинення сімейних стосунків та спільного проживання надає матеріальну допомогу на утримання дитини, але у розмірі, що значно менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, у зв'язку з чим з нього необхідно стягнути аліменти в примусовому порядку у зазначеному позивачем розмірі. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів іншої дитини, відсутність непрацездатних батьків; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Також суд вважає за доцільне стягнути кошти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини його доходу (заробітку) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 - при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 243,60 грн., від сплати якого позивач була звільнена у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 84, 180-183, 191-192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved