Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінець Сергія Миколайовича про визнання договору купівлі-продажу недійсним, усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, та просила суд визнати договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - будівлі магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою: [ADDRESS]з , номер договору: № 1147, виданий 17.10.2017 року Приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Лосінець Сергієм Миколайовичем 20.03.2014 року та зареєстровано в реєстрі за № 230 - недійсним, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлову будівлю - будівлю магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою: [ADDRESS] з та усунути перешкоди [PERSON] у користуванні належною їй тимчасовою спорудою: приміщенням Торгово-зупиночного комплексу « [INFO] » по проспекту Гагаріна шляхом звільнення приміщення [PERSON] від власних речей. В обгрунтування позову зазначила, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 у справі № 216/3162/17 в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу відмовлено, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном задоволено частково. Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-2011, укладений 07.02.2011 на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення», визнано дійсним та за [PERSON] визнано право власності на будівлю магазину літ. А-1 загальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 року у справі № 216/3162/17 було постановлено: «Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 скасувати в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в стристуванні майном та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном». Вказане рішення апеляційного суду має преюдиціальне значення і згідно ч. 4 ч. 82 ЩІК України недійсність права власності [PERSON] на магазин літ. А-1 -анальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з не підлягає доказуванню, оскільки вона вже встановлена судом. Згідно ч. 4 ч. 82 ЦПК України: «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо ссої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом». Тобто рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області було скасоване незаконно визнане Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 року право власності [PERSON] на будівлю магазину літ. А-1 загальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з. Хоча по факту магазину загальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з не існує, насправді це Торгово- зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК» [INFO]» по проспекту Гагаріна. Даний об`єкт був введений [PERSON] в експлуатацію згідно Акта Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію 23.12.2003 року копію Акта Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 23.12.2003 року . Позивач [PERSON] , особа-підприємець з 01.03.2000 року уже 14 років здійснюю торгівлю на об`єкті: Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК» [INFO]» по проспекту Гагаріна з моменту введення даного об`єкта в експлуатацію. Згідно вказаного Акта об`єкт має такі показники: «на два робочих места»., на одній частині у своєму кіоску позивач здійснювала торгівлю, а іншу частину здавала в оренду ФОП [PERSON] . Оформити право власності на цей об`єкт позивач не могла, оскільки тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею не підлягають реєстрації, а Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК» [INFO]» по проспекту Гагаріна і є таким об`єктом. Кожного року вони з ФОП [PERSON] заключали договір оренди нежитлових приміщень, в якому остання здійснювала продаж квітів. Останній договір оренди нежитлових приміщень був складений 11 січня 2017 року . 25 вересня 2017 року [PERSON] , отримала апеляційну скаргу Криворізької місцевої прокуратури № 2 поданої до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області щодо оскарження рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 у справі № 216/3162/17. Ознайомившись з цією апеляцією позивач вперше дізналася про Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривою Рогу від 21.07.2017 у справі № 216/3162/17, вперше дізналася про те, що я начебто була стороною цієї справи і вперше дізналася про Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-2011, начебто укладений 07.02.2011 на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення», членом якої [PERSON] ніколи не була. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 року у справі № 216/3162/17 було вирішено: «Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2- 2011, укладений 07.02.2011 на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення», визнано дійсним та за [PERSON] визнано право власності на будівлю магазину літ. А-1 загальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з. Громадянка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] . У своєму позові [PERSON] зазначає, що 20 квітня 2017 року між нею та [PERSON] було укладено попередній договір оренди нерухомого майна: нежитлової будівлі кіоску літ. А1 загальною площею 34 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з. Так, після укладання попереднього договору оренди [PERSON] начебто не звільнив кіоск від своїх речей, тобто не виконав умови договору і [PERSON] тоді зрозуміла, що не може вважати [PERSON] власником кіоску, бо договір який надав їй [PERSON] як підтвердження свого права власності , а саме: Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-2011, укладений 07,02,2011 року на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення» не був нотаріально посвідчений. На вимогу [PERSON] повернути гроші сплачені кошти по попередньому договору [PERSON] відмовився, тому [PERSON] звернулася до суду. Позов [PERSON] став для [PERSON] можливістю звернутися до суду начебто за захистом свого неіснуючого права власності, яке оспорюється громадянкою [PERSON] . 17.07.2017 року [PERSON] звертається до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з зустрічною позовною заявою про усунення перешкод користування майном, указуючи відповідачами: [PERSON] та мене, [PERSON] . Жодної повістки при цьому я не отримувала я . [PERSON] , з текстом позову до 25.09.2017 року знайома не була. У своєму позові [PERSON] неправдиво зазначає: «07 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі магазину літ. А-1 загальною площею 34 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] з. Вартість нерухомого майна склала 75 000 грн. 00 копійок. Розрахунок за цим договором проведений сторонами в момент укладання спірного договору та в повному обсязі. В свою чергу це підтверджується відсутністю будь-яких претензій з боку продавця - [PERSON] щодо сплати їй зазначеної вище суми». У позивача не могло бути претензій як у своєму позові указує [PERSON] , тому що вона собі і уявити не могла, що без її відома підробивши її підпис може бути від імені позивача укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-2011, на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення». членом якої вона ніколи не була, стосовно об`єкту «будівлю магазину літ. А-1 загальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з». якого в природі не існує, тому що цей об`єкт згідно Акту Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 23.12.2003 року називається : Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК» [INFO]» по проспекту Гагаріна. У фальшивому договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-201 і, укладеному начебто [PERSON] та [PERSON] 07.02.2011 на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення» указано: «1.1. Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю нежитлову будівлю магазину літ. А-1 загальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з. 1.3. Зазначене майно належить Продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області». Договору купівлі-продажу від 02.02.2001 року не існувало і не могло існувати в природі, оскільки як зазначалося позивачем раніше Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК» [INFO]» по проспекту Гагаріна згідно Акта Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 23.12.2003 року був збудований згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт, виданим інспекцією державної будівельно-архітектурної контори від 15 липня 2003 року №221. Оформити право власності на цей об`єкт позивач не могла, оскільки тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею не підлягають реєстрації, а Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК» [INFO]» по проспекту Гагаріна і є таким об`єктом. Вказана позиція була висловлена у Постанові Вищого господарського суду України від 14.04.2005року, Справа N 3/294: «Відповідно до п.1.6 наказу N 7/5 від 07.02.2002,зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за N 157/6445 "Про Тимчасове положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно" реєстрації підлягають права власності тільки на об`єкти нерухомого майна, то які прийняті в експлуатацію в установленому порядку за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених БТІ, яка проводить реєстрацію прав власності на ці об`єкти. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею. Об`єктами нерухомого майна є будівля споруда та їх структурні компоненти (абз.1 п.8.2.2 ст.8 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств"). Наказом Держбуду України від 07.05.2002 N 80 затверджені правила визначення вартості будівництва. Частиною 2 пункту 2.1.1 розділу 2.1."Елементи будівництва" Правил встановлено, що об`єктом будівництва є кожна відокремлена будівля (виробничий корпус або цех, склад, житловий будинок тощо) або споруда (міст, тунель, платформа тощо) з усіма улаштуванням. Торгівельний павільйон (кіоск), який є предметом реєстрації прав власності на об`єкт нерухомого майна, не містить характеристик будівлі або споруди у зв`язку з чим реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна проведена з порушенням корм чинного законодавства, а оспорюване рішення про реєстрацію є незаконним». Далі [PERSON] у позові посилається на те, що начебто позивач ухилялася від подальшого нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-2011, що підтверджується листами від 01.05.2013 року та 05.07.2015 року з пропозицією з`явитися до нотаріальної контори з відповідною відміткою про їх вручення позивачеві. [PERSON] ніяких листів не отримувала, ніякі відмітки не ставила та ознайомившись з листами від 01.05.2013 року та 05.07.205 5 року, що є в матеріалах справи в апеляційному суді з усією відповідальністю заявляю, що вказані начебто підписи позивача підроблені, вони були здійснені не її рукою і також в матеріалах справи в апеляційному суді є заява від 19.0/.2017 року від імені позивача, в якій указано, що начебто позивач просить справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном розглядати без її участі та не заперечує проти задоволення позовних вимог як первісного так і зустрічного позову. Ця заява від 19.07.2017 року до Центрально-Міського районного суду по справі № 216/3162/17 повністю суперечить внутрішній волі позивача, не відповідає дійсності, написана не нею та без її відома. З приводу внесення завідомо недостовірних відомостей до документів у цивільній справі № 216/3162/17, які в подальшому були надані до суду було відкрите кримінальне провадження № 42017041750000185 за ч.І ст. 358 КК України. В результаті цієї незаконної схеми рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 у справі № 216/3162/17 Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-2011, укладений 07.02.2011 на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення», визнано дійсним та за [PERSON] визнано право власності на будівлю магазину літ. А-1 загальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з. Хоча по факту магазину загальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з не існує, насправді це Торгово- зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК» [INFO]» по проспекту Гагаріна. Даний об`єкт був введений [PERSON] в експлуатацію згідно Акта Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 23.12.2003 року. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, загальною площею 34 кв. м. за адресою: [ADDRESS]з , серія та номер: 1147, виданий 17.10.2017, видавник: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лосінець С.М. В гой самий день право власності було зареєстровано приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лосінець С.М. за номером запису 22847085. Приватний нотаріус не повинен був реєструвати даний договір, оскільки підставою набуття [PERSON] права власності на магазин площею 34 кв. м. за адресою: [ADDRESS] з було рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 у справі № 216/3162/17, на яке 18.09.2017 року Криворізькою місцевою прокуратурою № 2 подано апеляційну скаргу, таким чином рішення першої інстанції не набрало законної сили. Тобто на момент реєстрації права власності за покупцем, право власності продавця, яке виникло на підставі рішення, не набрало законної сили і не мато бути зареєстроване нотаріусом. І хоча [PERSON] , не може зареєструвати право власності на тимчасову споруду торгово-зупиночний комплекс «[INFO]» вона є власником вказаної тимчасової споруди. [PERSON] та [PERSON] порушила права позивача як власника рухомого майна, для захисту якого вона змушена звертатися до суду в порядку ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідачем [PERSON] заявлено зустрічний позов до [PERSON] , треті особи Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу та [PERSON] про визнання права власності, в якому просив суд визнати за ним [PERSON] право власності на 1/2 частину тимчасової споруди, торгівельно зупиночного комплексу , що розташований в місті Кривий Ріг по проспекту Гагаріна . В обгрунтування зустрічного позову зазначив, що влітку 2003 року [PERSON] запропонувала позивачу побудувати зупиночний комплекс на зупинці " [INFO] " по проспекту Гагаріна в м. Кривому Розі , для ведення підприємницької діяльності. На той момент відповідач мала договір оренди на територію відведену для зазначеного зупиночного комплексу. 18.07.2003 р. був укладений договір про спільну діяльність між [PERSON] та [PERSON] , предметом якого було зобов`язання сторін шляхом об`єднання спільних зусиль побудувати зупиночний комплекс " ТРК " [INFO] ", який знаходиться по проспекту Гагаріна в м. Кривому Розі . З початку будівельних робіт витрати сторін склали по 10 000 грн., з кожної сторони. По закінченню робіт з будівництва обов`язки сторін були: здати об`єкт приймальній комісії управління архітектури, розподілити зони відповідальності закінченого будівництва з урахуванням благоустрою території, позначити юридично торгові точки з розрахунку 50x50 шляхом складання акту, суспільно вирішувати питання пов`язані з підтримкою порядку на закріпленій територій, подальша діяльність ведеться сторонами самостійно. 22.07.2003 року був укладений договір між ТОВ "Стройсталь" (надалі - Підрядник) та [PERSON] (надалі - Замовник), за яким Підрядник прийняв на себе будівництво зупиночного комплексу по проспекту Гагаріна в м. Кривий Ріг . 23 грудня 2003 року був виданий Акт Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, а саме зупинка громадського транспорту ТРК "[INFO]", яка знаходиться по проспекту Гагаріна . Згідно вказаного Акта об`єкт має такі показники: "на два робочих місця". Фактично будівництвом, оформленням паперів та іншими додатковими роботами при будівництві зазначеного зупиночного комплексу займався тільки [PERSON] . В тому числі оформленням документів на здачу об`єкта членам комісії здійснював особисто він. З цього приводу маю такі документальні підтвердження: - розрахунок та оплата замовлення від ТПФ "Альков" від 15.08.2003 року; - рахунок № 005 від 10.09.2003 року; - видаткова накладна № РН-0000305 від 24 вересня 2003 року; - рахунок № 559 від 06.08.03 року; - накладна № 18 від 18.09.2003 року; - видаткова накладна № РН-0000315 від 26 вересня 2003 року; - видаткова накладна № РН-31/4 від 19 вересня 2003 року; - товарний чек № 45 від 04.10.2003 року; - накладна № 296 від 18.09.2003 року; Крім того, для будівництва використовували вантажний та легковий транспортні засоби [PERSON] . Після будівництва Торгово-зупиночного комплексу і зупинки транспорту "ТРК " [INFO] " по проспекту Гагаріна, на одній частині здійснювала свою підприємницьку діяльність Відповідач, а на другій частині комплексу дружина Позивача, [PERSON] . [PERSON] укладала щорічно договір оренди нежилого приміщення з ФОП [PERSON] , останній договір був укладений 11.01.2017 р., який діяв до 11.01.2018 року. Відповідно до вимог чинного законодавства [PERSON] добросовісно брав участь у витратах та управлінні, утриманні та збереженні майна, у сплаті податків, зборів, а також ніс відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із зазначеним майном. Оформити право власності на збудований об`єкт вони не могли, оскільки тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею не підлягають реєстрації, а Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту "ТРК "[INFO]" по проспекту Гагаріна і є таким об`єктом. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення якої є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. З огляду на зазначену статтю рухомими речами є речі, які можна вільно У державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17 серпня 2000 року № 507, міститься визначення терміну "будівля", їх перелік та класифікація - тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю. Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення. Твердження [PERSON] , що вона є власником вказаної тимчасової споруди, власником рухомого майна є помилковим. Так як, Торгово- зупиночний комплекс і зупинку транспорту "ТРК "[INFO]" по проспекту Гагаріна в м. Кривому Розі будували разом [PERSON] та Відповідач на підставі Договору про спільну діяльність від 18.07.2003 року. Ухвалою суду від 26.10.2018 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.11.2018 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази по справі , а саме копію спірного договору. Ухвалою суду від 02.04.2019 року зустрічний позов [PERSON] прийнято судом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] . Ухвалою суду від 16.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 18.02.2020 року в задоволенні клопотання представника позивача про призначення по справі судової технічної експертизи договору «Про совместную деятельность» від 18.07.2003 року відмовлено. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення відповідно позову, допитана судом в якості свідка надала наступні пояснення, в 2001 році вона підписала заявку на виділення їй ділянки для побудування торгівельно зупиночного комплексу , з нею була ще одна жінка. І вони вирішили разом будувати торговий комплекс. Документи оформили на позивача так як в неї було більше досвіду в цій сфері діяльності. Навесні 2002 року необхідно було перенести зупинку, у другої підприємиці не було коштів на продовження будівництва, тому позивач сама продовжувала будувати. В січні 2003 року вже були готові документи на будівлю. До позивача підійшов [PERSON] та запропонував будувати разом , раніше позивач його не знала. В березні 2003 року вони почали будувати разом, позивач внесла 10000 грн., а [PERSON] вніс 1000 грн., вони обмінялися розписками. Смети їм складали 01.03.2002 року, але будівництво відбувалося не за тією сметою. Позивач сама займалася будівництвом заїзного карману та виготовила документи, по всім технічним умовам для дороги, закуповувала гранітні бордюри , укладала асфальт 20 тон, квитанції вона не зберегла. Коли необхідно було закуповувати матеріали для будівництва у відповідача [PERSON] не виявилося коштів, потім він потрапив до лікарні, він сказав, що вилікується та підключиться до будівництва. Позивач укладала плитку сама, коли говорила з відповідачем про гроші, він сказав потім вирішимо, але так нічого і не компенсував. Вона сама оплачувала і будівельникам. [PERSON] позивач надавала квитанції про витрати на будівництво, але він кошти не повернув. В грудні 2003 року будівництво комплексу закінчилося і вони почали заїздити до торгівельно зупиночного комплексу. Один павільйон зайняв [PERSON] і один позивач. Коли почали працювати позивач нагадувала відповідачеві , щоб він оформлював на себе документи та повернув їй кошти за будівництво, які вона витратила, коли сама займалася будівництвом. В середині 2010-2012 року [PERSON] сказав, що буде займатися реконструкцією павільйону, позивач не знала , що він звернувся до Криворізької міської ради з заявою. Договору купівлі-продажу вона не підписувала , її підпис підроблений. [PERSON] знайома позивачеві , вона участі в оформленні та погодження документів не приймала, позивач тільки підписувала з нею договір оренди приміщення. У позивача пішло на будівництво торгівельно зупиночного комплексу 40000 грн., в 2003 році позивач зверталася до відповідача з вимогою про компенсацію витрат, але відповідач не відреагував, вони не сварилися, але й не спілкувалися, позивач почала більше спілкуватися з [PERSON] . Відповідач ні разу не сплачував за оренду земельної ділянки. Один рік тому позивачеві відключили електроенергію, вона підключилася до найближчої точки, також їй потрібно підписати договір оренди землі, але треба зменшити площу. Від відповідача вона жодних коштів не отримувала і не отримує, вони разом проводили діяльність, але жодних спільних документів з відповідачем вона не підписувала, та вважає торгівельно зупиночний комплекс своїм. Позивач просила відмовити в задоволенні зустрічного позову так як він безпідставний. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримувала, просила задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити так як [PERSON] не приймав ніякої участі в будівництві торгівельно зупиночного комплексу. Пояснила, що наміри не визначають права, сторони мали намір збудувати разом торгівельно зупиночний комплекс, а насправді будувала лише одна позивач [PERSON] , чеки та накладні надані відповідачем не мають ніякого відношення до будівництва спірного торгівельного комплексу, а тому зустрічний позов безпідставний та необгрунтований. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, наполягав на задоволенні зустрічного позову, пояснив, що в 2003 році він познайомився з [PERSON] з бажанням побудувати зупиночний комплекс, був договір оренди земельної ділянки , почали будувати, він зробив проекти, отримав дозвіл на будівництво, найняв підрядника, на протязі двох з половиною місяців об`єкт був завершений, в ГАСК отримав акт здачі. Вони працювали разом навпіл, в павільйонах він займався квітами, а [PERSON] продуктами. Договір оренди був на [PERSON] , вона була замовником. Смета була узгоджена, вони підписували договір « О совместной деятельности» де було все прописано. [PERSON] стверджує, що це він всім займався та і усьому проявляв ініціативу, працювали вони на рівних умовах, кошти витрачали в рівних частинах, як домовлялися, а коли закінчився договір оренди почалися проблеми. На разі у них виявилося захват території, їм сказали знести частину, так як об`єкт знаходиться незаконно. Частини між ним та [PERSON] юридично не оформлені, за оренду землі він сплачував, але доказів не має. Проект будівництва йому готував інститут , він отримував дозвільний документ на будівництво, але оформлював на [PERSON] , у нього є проект, він його виконав і сплачував за нього кошти. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримав зустрічний позов [PERSON] , просив його задовольнити так як він доведений, зокрема поясненнями свідків, а в задоволенні первісного позову [PERSON] відмовити, суду пояснив, що [PERSON] ніс витрати на будівництво торгівельно зупиночного комплексу, про що є договір на виконання робіт. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримав зустрічний позов [PERSON] , просив його задовольнити, а первісний позов залишити без задоволення, пояснив, що [PERSON] не створює перешкод [PERSON] у користуванні спільним майном. Представник третьої особи за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що обидва позови не визнає, частки в спірному торгівельно зупиночному комплексі не виділені, при вирішенні питання щодо первісного та зустрічного позовів покладалася на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона завідуюча відділу земельних питань та будівництва виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, на момент будівництва спірного торгівельного-зупиночного комплексу почалося будівництво банку та в негайному порядку було вирішено перенести зупинки , вона керувала будівництвом зупинки « [INFO] » , оформили правовстановлюючі документи на землю та почалося будівництво, документи були оформлені на позивача [PERSON] , на неї був оформлений договір оренди , свідок з нею спілкувалася з приводу будівництва , назви зупинки, заміни заїзного карману , все будувала [PERSON] , [PERSON] свідок не бачила під час будівництва зупинки. Договір оренди виданий Криворізькою міською радою, в оформленні документів свідок не приймала участі, вона бачила документи та супроводжувала будівництво. Свідок вказує, що вона працює 27 років, та знає всіх підприємців, і всі претензії пред`являлися до [PERSON] , а не до когось іншого. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він приймав участь в будівництві торгівельно зупиночного комплексу «[INFO]», замовником був [PERSON] , віс питання щодо будівництва вирішувалися з [PERSON] , [PERSON] він не знає та не бачив. Смету складав він особисто, він є фізична особа підприємець та ніякого відношення до « [PERSON] » не має, він займався тільки «отделкой" . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював головою Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, всі павільйони проходили через нього, і на скільки йому відомо торгівельно зупиночний комплекс « [INFO] » будували [PERSON] та [PERSON] навпіл 50 на 50, вони йому про це говорили. Кінцеве рішення приймає міський відділ містобудування, введенням в експлуатацію торгівельно зупиночного комплексу «[INFO]» займалися Інспекція державного будівельного контролю, а виконком тільки погоджував. Заїзний карман також будувався підприємцями. До свідка по даному проекту будування торгівельно зупиночного комплексу «[INFO]», приходили і [PERSON] і [PERSON] , він знав про їх домовленість 50 на 50, а більше щодо їх домовленостей свідка не цікавило. Офіційно замовник [PERSON] Об`єкт добудувався в 2003 році, проект погоджено було раніше до будівництва, пізніше ніби то [PERSON] звертався з питанням змін до проекту. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 у справі № 216/3162/17 в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу відмовлено, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном задоволено частково. Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-2011, укладений 07.02.2011 на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення», визнано дійсним та за [PERSON] визнано право власності на будівлю магазину літ. А-1 загальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 року у справі № 216/3162/17 було постановлено: «Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 скасувати в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в стристуванні майном та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном». Вказане рішення апеляційного суду має преюдиціальне значення і згідно ч. 4 ч. 82 ЩІК України недійсність права власності [PERSON] на магазин літ. А-1 -анальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з не підлягає доказуванню, оскільки вона вже встановлена судом. Згідно ч. 4 ч. 82 ЦПК України: «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо ссої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом». Хоча по факту магазину загальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з не існує, насправді це Торгово- зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК» [INFO]» по проспекту Гагаріна. Даний об`єкт був введений [PERSON] в експлуатацію згідно Акта Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію 23.12.2003 року копію Акта Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 23.12.2003 року . Позивач [PERSON] , особа-підприємець з 01.03.2000 року уже 14 років здійснюю торгівлю на об`єкті: Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК» [INFO]» по проспекту Гагаріна з моменту введення даного об`єкта в експлуатацію. Згідно вказаного Акта об`єкт має такі показники: «на два робочих места»., на одній частині у своєму кіоску позивач здійснювала торгівлю, а іншу частину здавала в оренду ФОП [PERSON] . Оформити право власності на цей об`єкт позивач не могла, оскільки тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею не підлягають реєстрації, а Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК» [INFO]» по проспекту Гагаріна і є таким об`єктом. Кожного року вони з ФОП [PERSON] заключали договір оренди нежитлових приміщень, в якому остання здійснювала продаж квітів. Останній договір оренди нежитлових приміщень був складений 11 січня 2017 року . 25 вересня 2017 року [PERSON] , отримала апеляційну скаргу Криворізької місцевої прокуратури № 2 поданої до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області щодо оскарження рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 у справі № 216/3162/17. Ознайомившись з цією апеляцією позивач вперше дізналася про Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривою Рогу від 21.07.2017 у справі № 216/3162/17, вперше дізналася про те, що я начебто була стороною цієї справи і вперше дізналася про Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-2011, начебто укладений 07.02.2011 на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення», членом якої [PERSON] ніколи не була. У договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-201 і, укладеному начебто [PERSON] та [PERSON] 07.02.2011 на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення» указано: «1.1. Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю нежитлову будівлю магазину літ. А-1 загальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] з. 1.3. Зазначене майно належить Продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області». Договору купівлі-продажу від 02.02.2001 року не існувало і не могло існувати в природі, оскільки як зазначалося позивачем раніше Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК» [INFO]» по проспекту Гагаріна згідно Акта Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 23.12.2003 року був збудований згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт, виданим інспекцією державної будівельно-архітектурної контори від 15 липня 2003 року №221. Оформити право власності на цей об`єкт позивач не могла, оскільки тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею не підлягають реєстрації, а Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК» [INFO]» по проспекту Гагаріна і є таким об`єктом. Вказана позиція була висловлена у Постанові Вищого господарського суду України від 14.04.2005року, Справа N 3/294: Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, загальною площею 34 кв. м. за адресою: [ADDRESS]з , серія та номер: 1147, виданий 17.10.2017, видавник: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лосінець С.М. В гой самий день право власності було зареєстровано приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лосінець С.М. за номером запису 22847085. 18.07.2004 р. був укладений договір про спільну діяльність між [PERSON] та [PERSON] , предметом якого було зобов`язання сторін шляхом об`єднання спільних зусиль побудувати зупиночний комплекс " ТРК " [INFO] ", який знаходиться по проспекту Гагаріна в м. Кривому Розі . Суд скептично відноситьс до даного договору , так як інші матеріали справи підтверджуєть той факт , що [PERSON] не сумлінно виконував його умови, та не надавав кошти 50 на 50 для будування зупиночний комплекс "ТРК "[INFO]" як прописано в договорі. 22.07.2004 року був укладений договір між ТОВ "Стройсталь" та [PERSON] , за яким Підрядник прийняв на себе будівництво зупиночного комплексу по проспекту Гагаріна в м. Кривий Ріг . На підтвердження того факту, що [PERSON] займався будівництвом він надав суду : рахунок № 005 від 10.09.2003 року; видаткова накладна № РН-0000305 від 24 вересня 2003 року, рахунок № 559 від 06.08.03 року; накладна № 18 від 18.09.2003 року; видаткова накладна № РН-0000315 від 26 вересня 2003 року, видаткова накладна № РН-31/4 від 19 вересня 2003 року, товарний чек № 45 від 04.10.2003 року; накладна № 296 від 18.09.2003 року, але з них не вбачається, що ці чеки та накладні саме на придбання будівельних матеріалів для будівництва спірного торгово-зупиночного комплексу і зупинки транспорту "ТРК "[INFO]" по проспекту Гагаріна. 23 грудня 2003 року був виданий Акт Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, а саме зупинка громадського транспорту ТРК "[INFO]", яка знаходиться по проспекту Гагаріна . Згідно вказаного Акта об`єкт має такі показники: "на два робочих місця". Після будівництва Торгово-зупиночного комплексу і зупинки транспорту "ТРК "[INFO]" по проспекту Гагаріна, на одній частині здійснювала свою підприємницьку діяльність Відповідач, а на другій частині комплексу дружина Позивача, [PERSON] . [PERSON] укладала щорічно договір оренди нежилого приміщення з ФОП [PERSON] , останній договір був укладений 11.01.2017 р., який діяв до 11.01.2018 року. Оформити право власності на збудований об`єкт сторони не могли, оскільки тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею не підлягають реєстрації, а Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту "ТРК "[INFO]" по проспекту Гагаріна і є таким об`єктом. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України. Згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі - будівлі магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою: [ADDRESS]з , номер договору: № 1147, посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Лосінець Сергієм Миколайовичем 20.03.2014 року та зареєстровано в реєстрі за № 230 від 17.10.2017 року, продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] купив будівлю магазин літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою: [ADDRESS] з за ціною 39998,00 грн. . Право власності на вказане майно належить продавцеві згідно рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 року. Згідно постанови апеляційної інстанції від 13.06.2018 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 року частково скасоване, а саме в частині вимог про визнання права власності на будівлю магазин літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою: [ADDRESS] з, за [PERSON] , апеляційна скарга була подана 18.09.2017 року Криворізькою місцевою прокуратурою № 2, тобто на момент реєстрації права власності за покупцем , право власності продавця , яке виникло на підставі рішення суду, не набрало законної сили і не мало бути зареєстроване нотаріусом 17.10.2017 року, так як рішення суду було оскаржене та не набрало законної сили, а отже [PERSON] станом на 17.10.2017 року не був належним власником спірного майна. Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Водночас, положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Крім того, постанова пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в пункті 2 роз`яснює, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Разом з тим , відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України ,право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 ст.12 вказаного Закону передбачено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян (ч. 4 ст.13 Закону України «Про власність»). При цьому слід зазначити , що ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до положень статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, згідно із положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2 ст.386 ЦК України). Відповідно до змістуст. 392 ЦК України позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли в інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нер майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на зем ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно з частиною другою статті 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можуть вільно переміщувати у просторі. Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про регулк містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-УІ) тимчасова споруда торговслі побутового, соціально-культурного чн іншого призначення для здійс підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегі конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним реглам будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улашту фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не біль квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затверджу наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України в серпня 2000 року № 507, міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класиф - тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю. Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегп конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому в переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення. Зокрема, ст.331 Цивільного Кодексу України передбачає, що право власності на річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встаної договором або законом. 28 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії судців Першої судової п< Касаційного цивільного суду в рамках справи № 755/16157/15-ц, провадження № 1253св17 (ЄДРСРУ № 73124714) досліджував законність судових рішень на підставі було відмовлено заявнику щодо витребування майна (торгівельної споруди) з чу незаконного володіння на підставі відсутності правовстановлюючих документів, * підтверджували право власності на спірний збірно-розбірний торговельний павіл] Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодиі апеляційний суд, виходив з того, що у позивача відсутні правовстановлюючі документі б підтверджували право власності на спірний збірно-розбірний торговельний павілі Однак Верховний суд вказав, що такі висновки судів грунтуються на неправилы застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуаль права. Те що [PERSON] займалася будуванням зупиночного торгівельного комплексу «[INFO]» підтверджується її поясненнями в судовому засіданні, поясненнями свідка [PERSON] , рішенням суду апеляційної інстанції, та іншими матеріалами справи, але наявний договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - будівлі магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою [ADDRESS] з , номер договору: № 1147, виданий 17.10.2017 року Приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Лосінець Сергієм Миколайовичем 20.03.2014 року та зареєстровано в реєстрі за № 230 укладений між [PERSON] та [PERSON] , без відома та участі [PERSON] , яка договору купівлі-продажу не підписувала, наявна державна реєстрація права власності [PERSON] на нежитлову будівлю - будівлю магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою: [ADDRESS] з, яку будувала за власні кошти [PERSON] та крім того наявність власних речей [PERSON] в приміщенні Торгово-зупиночного комплексу « [INFO] » по [ADDRESS]з створюють позивачеві [PERSON] перешкоди у користуванні майном , яке вона сама побудувала, а тому суд вважає законним визнати договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - будівлі магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою [ADDRESS] з , номер договору: № 1147, виданий 17.10.2017 року Приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Лосінець Сергієм Миколайовичем 20.03.2014 року та зареєстровано в реєстрі за № 230 - недійсним, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлову будівлю - будівлю магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою: [ADDRESS] з та усунути перешкоди [PERSON] у користуванні належною їй тимчасовою спорудою: приміщенням Торгово-зупиночного комплексу « [INFO] » по [ADDRESS] з шляхом звільнення приміщення [PERSON] від власних речей. У відповідності до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення первісного позову [PERSON] , та відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved