Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та, уточнивши вимоги в остаточній редакції 12.11.2018 року, просив визнати за ним у порядку спадкування право власності на земельну частку (пай) площею 2,90 в умовних кадастрових гектарах, яка мала рахуватись за його матір'ю [PERSON], що померла [INFO] року, та знаходиться на території Малоперещепинської (Старосанжарської) сільської ради. Зобов'язати Малоперещепинську сільську об'єднану територіальну громаду в особі Малоперещепинської сільської ради включити його, [PERSON], як спадкоємця до додаткового списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) із земель запасу та виділити йому земельну частку (пай) із земель запасу чи резерву на території Малоперещепинської (Старосанжарської) сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. В обгрунтування позову зазначив, що його мати [PERSON] була членом колгоспу «Червона зірка» Новосанжарського району Полтавської області, який на час розпаювання земель був селянською спілкою «Старосанжарська» і працювала в колгоспі все життя з 16 років, 1935 року до 1974 року, звідки вийшла на пенсію, як колгоспний пенсіонер. Після виходу на пенсію із членів колгоспу не виводилась і в добровільному порядку своє членство в господарстві не припиняла. [INFO] року його мати померла. На випадок смерті [PERSON] склала заповіт, яким все майно, де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала позивачу. Таким чином він, як спадкоємець, має право на земельну частку, на яку мала право його мати. Він прийняв спадщину після смерті матері шляхом оформлення права власності на частину успадкованого майна. При паюванні земель [PERSON] помилково не була включена до списку осіб, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю. Оскільки [PERSON] померла [INFO] року, державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] зареєстровано 28.12.1995 року, а списки осіб, що додавався до державного акту складались у січні 1996 року, менше ніж за місяць до її смерті, його мати при житті не могла знати про порушення її прав, кілька років до смерті вона часто хворіла, він же після її смерті мав клопоти пов'язані з похованням, не знав про її право на земельний пай, через свою необізнаність не усвідомлював, що її право на земельний пай не закріплено відповідним документом і що її не включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Про порушення вказаного права позивач дізнався лише у травні 2017 року з листа ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 11.05.2017 року, зі змісту якого йому офіційно стало відомо про те, що на імя його матері [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся та не видавався. Після чого позивач зясував, що його мати помилково не була включена до списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю). Просив визнати причини пропущеного строку для звернення до суду поважними та поновити такий строк. Ухвалою суду від 29.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.36). Ухвалою суду від 09.02.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 19.03.2018 року (а.с.50). Ухвалою суду від 19.03.2018 року замінено первісного відповідача Старосанжарську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області на належного відповідача - Малоперещепинську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області (а.с.64). Оскільки справа не була розглянута до закінчення строку відрядження судді Афанасьєвої Ю.О. в Новосанжарському районному судді Полтавської області, й після переведення судді на роботу на посаду судді в вказаний суд (Указ Президента України «Про переведення суддів» від 20.08.2018 року №228/2018) ухвалою від 11.09.2018 року справа була прийнята до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 25.09.2018 року (а.с.142-143). Ухвалою суду від 15.11.2018 року було закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 19.12.2018 року (а.с.209). Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримували позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним в позові. Просили позов задвольнити в повному обсязі. Представник відповідача Малоперещепинської об'єднаної територіальної громади в особі Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. 17.04.2018 року до суду було надано відзив на позовну заяву (т.1 а.с.108-109), згідно якого в задоволенні позовних вимог просили відмовити в повному обсязі на підставі пропуску позовної давності. В подальшому надавали заяви про розгляд справи у їх відсутність, в задоволенні позову просили відмовити. (т.1 а.с.123, 135,149,179,192, 214,т.2 а.с.20). Представник третьої особи Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, за довіреністю Мокляк Т.А. в судовому засідання не заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Вислухавши пояснення у вступному слові позивача, представника позивача, представника третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним. Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу є рівними. Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. За змістом ст. 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання колективним сільськогосподарським підприємствам державного акту. Як визначено в п.6 Листа-роз'яснення Верховного Суду України від 29.10.2008 №19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно: а) перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до п.2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі-СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - САТ), в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи САТ, а про наявність трудових відносин з ними; б) досліджувати статут підприємства, оскільки відповідно дост.4 Закону України від 14 лютого 1992 р. №2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» підприємство діє на основі статуту, в якому вказується порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї; в) з'ясовувати, коли було видано державний акт на право колективної власності на землю, оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта (п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). Судом встановлено, що згідно довідок (т.1 а.с.221,222), копії трудової книжки (т.1 а.с.223), вбачається, що [PERSON], працювала в колгоспі «Червона Зірка» з 1955 року по 1974 рік, звідки вийшла на пенсію як колгоспний пенсіонер. При цьому, відповідно до трудової книжки колгоспника №230 (т.1 а.с.223-225), [PERSON], [INFO] вступила до членів колгоспу в 1935 році. Що також підтверджується довідкою від 10.07.1974 року (т.1 а.с.221). З 1992 року колгосп «Червона Зірка» реогранізований в селянську спілку «Старосанжарська» (т.1, а.с. 5, 12-13), яку розпорядженням голови районної державної адміністрації реформовано в приватну агрофірму «Старосанжарська» (т.1 а.с.11). Відповідно до копії архівної довідки №01-29/54 від 16.06.2017 року в протоколах засідань правління та зборів уповноважених колгоспу «Червона зірка» за 1974-1980 роки розгляд питання про виведення із членів колгоспу у зв'язку із виходом на пенсію [PERSON], не відображено (а.с.18). Згідно листа №90/173-17 від 07.07.2017 року відділу у Новосанжарському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (т.1 а.с.23) бувшій селянській спілці «Старосанжарська», що знаходилася на території Старосанжарської сільської ради державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] виданий та зареєстрований 28.12.1995 року за №1. В списку громадян - членів селянської спілки «Старосанжарська», що додається до державного акта на право колективної власності на землю, громадянка [PERSON] не значиться (т.1 а.с.23), сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя [PERSON] по СС «Старосанжарська», відповідно до відповіді віддлу у Новосанжарському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 11.05.2017 року №9/173-17 (т.1 а.с.25), не виготовлялвся та не видавався. Також відповідно до довідки Старосанжарської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області №938 від 26.06.2017 року (т.1 а.с. 24) згідно технічної документації з складання Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в процесі реформування СС «Старосанжарська» від 2000 року [PERSON], 1919 року народження, в списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю) не значиться. Такі списки осіб, які мають право на отримання земельної частки (пай), були затверджені зборами уповноважених членів спілки «Старосанжарська» 04.01.1996 року (т.1 а.с.239). Разом з тим, оскільки [PERSON] на момент отримання СС «Старосанжарська» Державного акта на право колективної власності на землю та розпаювання земель була її членом, то вона мала право на земельну частку (пай) відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» як пенсіонер, який раніше працював у колгоспі «Червона зірка. [PERSON] померла [INFO] року, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 травня 2017 року (т.1 а.с.21). Позивач [PERSON] є сином [PERSON], що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.20). [PERSON] складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Решетниківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрованим в реєстрі за №13, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.22). Згідно з пунктами 4, 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції від 16 січня 2003 року, ЦК Українизастосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення даної справи підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР. Відповідно до положень статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Стаття 548 ЦК Української РСР визначає для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За змістом частин першої, другої статті 549 цього Кодексу спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Згідно з відповіддю Новосанжарської Державної нотаріальної контори від 12.04.2018 року (т.1 а.с.81) після померлої [PERSON] заведена спадкова справа №290/1996 року та видане свідоцтво про право на спадщину від 07.09.1996 року. При цьому спдакова справа передана до Полтавського обласного державного нотаріального архіву. Відповідо до відповіді Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 26.04.2018 року (т.1 а.с.170) після смерті [PERSON] з заявою при прийняття спадщини звернувся [PERSON] та йому було видане свідотво про право на спадщину за заповітом. Таким чином, позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] За правилами статті 71 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до положень статті 74 ЦК Української РСР вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Згідно статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до положень статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. За правилами статті 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Невключення [PERSON] як члена СС «Старосанжарська» до списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю), мале місце в 1996 році. Посилання позивача на те, що про порушення законних прав йому стало відомо лише у травні 2017 року з листа ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 11.05.2017 року, зі змісту якого йому офіційно стало відомо про те, що на ім'я його матері [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся та не видавався. Після чого позивач з'ясував, що його мати помилково не була включена до списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю) не свідчить про початок перебігу позовної давності із вказаного моменту, оскільки право на позов виникає не лише з дня, коли особа дізналася про порушення свого права, а й з дня коли вона повинна була дізнатися про його порушення. Крім того, оформлення спадкових прав після смерті [PERSON], позиач здійснював в 1996 році. При цьому позивач достовірно знав, що його мати працювала в колгоспі «Червона Зірка» з 1935 року по 1974 рік, звідки пішла на пенсію. Фактом же розпаювання правонаступника колгоспу та внесення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю його матері, позивач не цікавився протягом тривалого часу. А твердження позивача на те, що за життя його мати [PERSON] не могла знати про порушення її прав, кілька років до смерті вона часто хворіла, не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Врахувавши, що списки членів СС «Старосанжарська» та пенсіонерів з їх числа, які включені на одержання земельної частки (паю) були затверджені загальними зборами у 04.01.1996 році, державний акт на право колективної власності на землю СС «Старосанжарська» отримало 28 грудня 1995 року, а [PERSON] померла [INFO] року і за життя не порушувала питання про відновлення порушених прав щодо земельної частки (паю), суд доходить висновку про те, що до заявлених позивачем вимог застосовуються правила позовної давності, передбачені ЦК Української РСР, та про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском трирічного строку позовної давності до моменту пред'явлення позову. Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі №662/2122/16-ц, провадження №61-30687св18. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed