Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідачі) про відшкодування витрат на утримання майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є співвласником квартири у розмірі 1/3 частини, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Іншими співвласниками вказаного об`єкту нерухомості на праві спільної часткової власності є відповідачі, що підтверджуються довідкою Шевченківської в м.Києві державної адміністрації, однак фактично не проживають та взагалі не з`являються у зазначеній квартирі. Зазначає, що в період з 2008 року по даний час відповідачі не сплачують за спожиті житлово-комунальні послуги, які надаються за вказаною адресою, у зв`язку із чим дані послуги оплачує позивач, а відповідачі відмовляються відшкодовувати понесені нею витрати по оплаті цих послуг, хоча є співвласниками квартири. Вказує, що з січня 2018 року по грудень 2020 року витрати на утримання спільного майна становлять 116981,59 грн., у зв`язку із чим просить суд стягнути з відповідачів на свою користь в порядку регресу витрати на житлово-комунальні послуги в розмірі 38993,86 грн. з кожного. Ухвалою від 02.02.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву відповідачам направлено рекомендованим листом, проте на адресу суду повернулися конверти з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки Шевченківської в м.Києві державної адміністрації від 15.12.20202 року «109-109/Б-2332 відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] та є співвласниками зазначеною квартири разом з позивачем. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, у період з січня 2018 року по грудень 2020 року позивачем сплачено 116981,59 грн. Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Разом з тим, стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Враховуючи викладене та з огляду на положення статті 541 ЦК України суд дійшов висновку, що зобов`язання з оплати витрат за житлово-комунальні послуги, наданих за адресою спільної квартири сторін є солідарними. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Вищевказане в повній мірі відповідає висновкам, зробленим в постанові Верховного Суду /Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 р. у справі № 521/3743/17. Крім того, ст. 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а ст. 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Так, ст. 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а ст. 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"(в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13). Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином судом встановлено, що позивач виконала солідарний обов`язок щодо оплати наданих житлово-комунальних послуг в загальній сумі 116981,59 грн. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі не сплачували за надані житлово-комунальні послуги та не компенсували понесені позивачем витрати на їх оплату, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком наданим позивачем, правильність якого перевірена судом за [PERSON] , [PERSON] утворилась заборгованість, яка складає 38993,86 грн. з кожного. Крім того, відповідачі не надали доказів звернення до ЖЕД або ОСББ із заявами про свою тимчасову відсутність за адресою: [ADDRESS] . Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, належних доказів спростування суми боргу та відсутності обов`язку, сплачувати за надані житлово-комунальні послуги, відповідачами не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач належними та допустимими доказами (ст. ст. 77, 78 ЦПК України) довела, ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відповідач, заперечуючи щодо задоволення позову, не надав жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин викладених у позові, суд, перевіривши розрахунки позивача, приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення грошові кошти в сумі 38993,86 грн. з кожного, в рахунок оплати житлово-комунальних послуг. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі1169,80 грн. тобто по 584,90 грн. з кожного.

Outcome: approved