Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

14 cерпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на її утримання, як непрацездатної матері у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі в суд позовної заяви. Позовну заяву мотивовано тим, що позивач має повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який є непрацездатною особою та отримує пенсію. Причиною звернення до суду є та обставина, що відповідач добровільно не підтримує матір матеріально. Проте позивач має захворювання, які потребують лікування. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив мотивовано тим, що у матері відсутнє право на отримання аліментів від сина у зв`язку із тим, що у відповідача як у повнолітнього сина такий обов`язок на її утримання не виник. Починаючи із 01.09.1981 р. і до 19.06.1985 р. відповідач перебував у школі-інтернаті N 1 Павлоградської міської ради Дніпропетровської області з цілодобовим перебуванням. Мати віддала самостійно без будь-яких показань для цього після смерті батька. Мати- матеріально не допомагала взагалі протягом перебування в школі-інтернаті. Після виходу з школи-інтернату відповідач одразу пішов працювати і самостійно заробляв кошти на своє утримання. Відповідно до записів у моїй трудовій книжці з 25.04.1988 р. відповідач уже був офіційно працевлаштований та прийнятий водієм в Павлоградський механічний завод. Мати починаючи із періоду коли відповідачу було 12 років і як помер батько матеріально жодним чином не допомагала, взагалі не займалася вихованням, не брала участі у розвитку здібностей. Враховуючи таке ставлення матері, був позбавлений можливості взагалі належним чином розвиватися, відвідувати будь-які додаткові заняття, розвивати свої здібності, не мав можливості отримати належну освіту, адже змушений був після закінчення школи одразу працювати для того щоб забезпечувати себе. Мати ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків до досягнення повноліття сином. На даний момент відповідач є пенсіонер і не може працювати по стану здоров`я. Починаючи із 1992 р. працював в гірничій промисловості у зв`язку із цим стан його здоров`я погіршувався і зараз у нього наявна значна кількість профзахворювань. На даний момент відповідач є інвалідом 3 групи, і має 65% втрати працездатності, потребує реабілітації, а саме постійного нагляду та постійного амбулаторного лікування у лікарів, два рази на рік стаціонарне лікування, один раз на рік санаторне курортне лікування. А також відповідачу призначено постійне вживання лікарських препаратів. На усе це витрачає більшу половину свого теперішнього доходу, а саме пенсії. Крім того є своя сім`я, яку відповідач також намагається матеріально підтримувати. Матері відповідач допомагає добровільно, оплачує комунальні послуги, за свої кошти здійснював покупки техніки та меблів для своєї матері, які на даний момент знаходяться в її квартирі, постійно надає їй кошти на її повсякденні потреби, в тому числі і на покупку ліків і на лікування. Згідно відповіді на відзив представник позивача вказує, що син до повноліття перебував на повному утриманні матері, фактично в школі-інтернаті був не цілодобово. За станом здоров`я позивач не має можливості працювати і єдиним джерелом до існування залишились пенсійні виплати, розмір яких не значний. Пенсії не вистає для забезпечення її особистих потреб. Позивач непрацездатна з 11.09.2001 р., однак з даним позовом вона звертається до суду лише в 2020 році. Весь цей час вона намагалась самостійно утримувати себе, заощаджувала на всьому, проте пенсії 2000 грн. не вистачає на збалансоване харчування, одяг, ліки та сплату комунальних послуг. В свою чергу відповідач має дохід, орієнтовно 25000 грн. відтак, він може утримувати свою непрацездатну матір. Враховуючи те, що чоловік у позивача помер, інших дітей крім відповідача у позивача немає, батько позивача помер, ще в 2010 році, її мати померла в 2015 році, інших родичів, які б могли матеріально допомагати позивачу немає, дружина відповідача працює, єдина його донька, вже повнолітня і також працює, інших осіб на утриманні він немає. В свою чергу, позивач сумлінно виконувала свій обов`язок щодо утримання сина і не лише до досягнення ним повноліття, а і продовж багатьох років після досягнення ним повноліття. Самостійно утримувати себе вона не може, а розмір доходів відповідача дає йому можливість брати участь в утриманні матері. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити в повному обсязі на підставі доводів позову та відповіді на відзив. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі на підставі доводів відзиву. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та повним витягом щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] . Позивачу і її сину, відповідачу, належить на праві спільної власності квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10 грудня1998 року, копія якого міститься в матеріалах справи. [PERSON] є пенсіонером та щомісячно отримує пенсію в розмірі 2096,31 грн з січня 2020 року, що підтверджується відомостями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. [PERSON] також є пенсіонером і щомісяця отримує пенсію в розмірі 12008,38 грн, що підтверджується відомостями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Крім того, відповідач є інвалідом 3 групи, має 65 % втрати працездатності згідно довідки лікаря комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Богданівської сільської ради Дніпропетровської області No775 від 25 листопада 2019 року, отримує щомісячно страхові виплати в розмірі 15071,65 грн згідно довідки Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Згідно виписки з амбулаторної картки хворого, позивач має хронічні захворювання та потребує лікування. Згідно виписок з амбулаторних карток хворого, відповідач проходить періодичне стаціонарне лікування у зв`язку з хронічними захворюваннями, в тому числі професійними. Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. У частині перші статті 204 СК України зазначено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (статті 204 СК України). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року - 1638 гривень. Позивач щомісячно отримує пенсію, розмір якої перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Відповідач, її син також є непрацездатною особою, інвалідом 3 групи, має 65 % втрати працездатності. І позивач і відповідач потребують лікування у зв`язку з хронічними захворюваннями, відповідач періодичне проходить стаціонарне лікування. Положеннями Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1,5 ст.81 ЦПК України). В частині 3 статті 12 ЦПК України вказано , що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Після з`ясування обставин справи, заслуховування сторін, дослідження письмових доказів та надання їх відповідної оцінки, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що вона на підставі частини першої статті 202 СК України потребує матеріальної допомоги.

Outcome: dismissed