Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про визнання його власником розташованої на території Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області земельної ділянки площею 2,78 га для розширення особистого підсобного господарства в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] його батька [PERSON] . Заявлені вимоги обґрунтував тим, що після смерті батька є спадкоємцем першої черги за законом. Спадщину прийняв в порядку ст.1268 ЦК України шляхом спільного проживання з батьком на день відкриття спадщини. Рішенням Ладинської сільської ради батькові у власність була передана вищевказана земельна ділянка, право власності на яку посвідчене Державним актом [NUMBER] . Любомльською райдержадміністрацією 24.04.2003 року було прийняте розпорядження №124 про припинення права власності на цю земельну ділянку у зв`язку із добровільною відмовою батька від неї. Згідно цього розпорядження до Державного акту були внесені зміни у межах і розмірах земельної ділянки. Однак передбаченого ст.142 ЗК України порядку відмови власника від земельної ділянки і передачі її у власність державі виконано не було, оскільки угода між батьком і Любомльською райдержадміністрацією про відчуження земельної ділянки не укладалась і нотаріально не посвідчувалась, а в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності зареєстрований лише вищевказаний Державний акт під №249. Тому Любомльська райдержадміністрація не набула права власності на дану земельну ділянку, а в батька це право власності не припинилося і після його смерті земельна ділянка увійшла до складу спадщини. Крім цього, з дня відкриття спадщини він постійно користується цією земельною ділянкою і сплачує за неї податок. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено через відсутність оригіналу Державного акту, що посвічує право власності спадкодавця на нерухоме майно, а також внесення до нього змін щодо площ земельних ділянок. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач в канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вишнівський сільський голова як представник відповідача в канцелярію суду подав заяву про повне визнання позову та розгляд справи за відсутності представника Ради. Представник Любомльської райдержадміністрації як третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, будь-яких заяв по суті позову чи процедури його розгляду не подав. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за наявними матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно копії актового запису про смерть від 05.04.2005 року [PERSON] помер [INFO] . Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 21.11.2018 року стверджено, що заповіту [PERSON] за життя не складав. Передбаченим ст.1261 ЦК України спадкоємцем першої черги за законом є його син, позивач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Позивач спадщину після смерті батька прийняв в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, що доводиться копією довідки Вишнівської сільської ради від 01.06.2018 року. Із цією довідки сільської ради встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входить Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] , виданий 28.12.2001 року. Згідно із копією цього Державного акту [PERSON] на підставі рішення Ладинської сільської ради від 26.12.2001 року №22/2 було передано у приватну власність розташовану на території Ладинської сільської ради Любомльського району земельну ділянку для розширення особистого підсобного господарства площею 2,78 га, з яких: ріллі - 1,57 га, кормових угідь - 1, 21 га. Розпорядженням Любомльської райдержадміністрації №124 від 24.04.2003 року до вказаного Державного акту були внесені зміни у межах і розмірах земельної ділянки із зазначенням п`яти земельних ділянок площами 0.34 га, 0.79 га, 0.44 га, 0.71 га, 0.50 га. На підставі копії архівного витягу встановлено, що розпорядженням Любомльської райдержадміністрації від 24.04.2003 року №124 "Про припинення права власності на земельні ділянки" припинено право власності на земельну ділянку у зв`язку із добровільною відмовою на території Ладинської сільської ради, зокрема, громадянину [PERSON] площею 2,78 га, в тому числі ріллі - 1,57 га, з них: в ур. Крать - 0,34 га, ур. Гряда - 0,79 га, ур.Кругле - 0,44 га, сіножать - 0,50 га в ур.Гряда, пасовище - 0,71 га в ур.21. Визначено [PERSON] повернути земельну ділянку в стані придатному для сільськогосподарського використання, районному віддлілу земельних ресурсів - внести зміни в земельно-облікові документи та державні акти на право приватної власності на землю. Згідно із ст.140 ЗК України, в чинній на дату прийняття Любомльською райдержадміністрацією розпорядження від 24.04.2003 року редакції, підставами припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, добровільна відмова власника від права на земельну ділянку. Порядок припинення права власності на земельну ділянку з цієї підстави визначався статтею 142 ЗК України. Частинами 1 та 2 даної норми було передбачено, що припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі станом на дату прийняття Любомльською райдержадміністрацією розпорядження від 24.04.2003 року регламентувався затвердженою наказом Держкомзему від 04.05.1999 року № 43 Інструкцією. Відповідно до п.3.9 Інструкції у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання, які відбулися після видачі державного акта, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акта. Нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю. Кожен запис про зміни посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України. Згідно із п.3.10 Інструкції у випадку припинення права власності чи користування земельною ділянкою документ, який посвідчує це право, повертається до архіву ради або державного органу земельних ресурсів, де зберігається другий примірник цього документа. У відповідній книзі записів (реєстрації) робиться запис про припинення права власності чи користування земельною ділянкою, який посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України (пункт 3.10 Інструкції). Із відповіді Любомльської райдержадміністрації від 22.12.2018 року на адвокатський запит встановлено, що угода про відчуження земельних ділянок у відповідності до ст.142 ЗК України між Любомльською райдержадміністрацією та [PERSON] не укладалась і нотаріально не посвідчувалась. За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 25.01.2019 року виданий [PERSON] Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] загальною площею 2,78 га для розширення особистого підсобного господарства зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 28.01.2001 року за №249. На підставі розпорядження Любомльської райдержадміністрації від 24.04.2003 року №124 в Державний акт були внесені зміни із зазначенням площ і номерів земельних ділянок, а самі межі земельних ділянок перекреслені червоною тушшю. Інформацією відділу у Любомльському районі міжрайонного управління у Любомльському та Шацькому районах ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 11.03.2019 року підтверджено лише реєстрацію Державного акта [NUMBER] на ім`я [PERSON] в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю. Виходячи із наведених законодавчих положень та встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що право власності [PERSON] на земельну ділянку на день його смерті не припинилось, оскільки у передбаченому ст.142 ЗК України порядку угода про передачу права власності на земельну ділянку між ним і Любомльською райдержадміністрацією не укладалась, нотаріально не посвідчувалась і її державна реєстрація на нового власника не здійснювалась, а в книзі записів (реєстрації) Державних актів на право власності на землю відповідного запису про припинення його права власності не вчинено. Саме по собі розпорядження Любомльської райдержадміністрації від 24.04.2003 року № 124 не є підставою для припинення права власності на земельну ділянку, а відносно [PERSON] вичерпало свою дію через неможливість виконання положень ст.142 ЗК України у зв`язку із його смертю. Таким чином, у відповідності до ст.1218 ЦК України належна спадкодавцю [PERSON] згідно Державного акту [NUMBER] земельна ділянка входить до складу спадщини після його смерті. Доводи позивача про користування ним спадковою земельною ділянкою доводяться довідкою Любомльського управління ГУ ДФС у Волинській області від 22.03.2019 року про сплату ним земельного податку в 2017, 2018 роках. Із постанови приватного нотаріуса Любомльського нотаріального округу Семенюк Н.М. від 21.11.2018 року вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на розташовані на території Ладинської сільської ради Любомльського району земельні ділянки відмовлено через відсутність підтверджуючих документів щодо права власності спадкодавця на дане нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України установлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, з`ясовані і належним чином підтверджені обставини справи свідчать, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому фактичні обставини, на які позивач покладається як на підставу своїх вимог, суд вважає доведеними, а заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків сплаченого ним при поданні позову судового збору.

Outcome: approved