Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом про визнання права власності на автомобіль марки Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , року випуску 2002, за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.01.2011 приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу було видано довіреність, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] , окрім іншого, представляти її інтереси в органах нотаріату, ДАІ або будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях з усіх без винятку питань пов?язаних з користуванням, експлуатацією та продажем транспортного засобу. [PERSON] було власноручно написано та засвідчено власним підписом розписку, згідно якої позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 10500 доларів США, які були передані за автомобіль марки Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , року випуску 2002. Таким чином, з 11.01.2011 року транспортний засіб перебуває у відкритому, безперервному володінні позивача, який за власний рахунок утримує в технічно справному стані, але належним чином документи оформлені не були і перехід права власності до покупця не відбувся. Позивач вважає, що відповідно до ст. 344 ЦК України, вона набула право власності на автомобіль, оскільки добросовісно в 2011 року заволоділа ним та понад п`ять років безперервно ним володіє, тому звернулася до суду. З урахуванням викладеного, позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на автомобіль марки Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , року випуску 2002. В судове засідання позивач не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив позовні вимоги задовільнити з підстав, вказаних в позові. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] про судовий розгляд повідомлялася належним чином, однак в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 19.05.2021 року було відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 17.06.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 05.07.2021 відкладено розгляд справи через неявку відповідача. Згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, постановлено ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Автомобіль марки Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , року випуску 2002, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 30.11.2010, належить [PERSON] . 11.01.2011 року [PERSON] довіреністю уповноважила [PERSON] , та/або [PERSON] , та/або [PERSON] бути її представниками в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, пов?язаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу належного їй на праві власності транспортного засобу, зареєстрованого Коростенським МРЕВ УДАІ УМВС України в Житомирській області 30.11.2010 року, марки Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , року випуску 2002, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ - фургон малотонажний - В, колір - червоний. Відповідно до розписки від 11.01.201 року [PERSON] в цей день отримала кошти в сумі 10500 доларів США за автомобіль марки Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , року випуску 2002, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ - фургон малотонажний - В, колір - червоний, від [PERSON] . Оплата проведена у повному обсязі на підставі нотаріальної довіреності від 11.01.2011 року. Претензій до [PERSON] не має. Крім того, [PERSON] протягом 2014-2021 років укладала та сплачувала договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів щодо автомобіля марки Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , року випуску 2002, що підтверджується довідкою страхової компанії "Уніка". Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, визначено, що право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. У свою чергу глава 24 ЦК України регламентує набуття права власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. В п.66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17, зазначено, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Як визначено в п. 46 зазначеної постанови ВП ВС, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (п.55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі №910/17274/17). При вирішенні спорів про набувальну давність має врахуватися добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За змістом ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник (п. 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі №910/17274/17). Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку. Оскільки встановлено, що позивач [PERSON] володіє спірним майном на підставі довіреності від 11.01.2011 року, яка видана терміном на 10 років і дійсна до 11.01.2021 року, виключається можливість застосування до спірних правовідносин норми ст. 344 ЦК України. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється, крім положень ЦК України, з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, реєстрацію за покупцем, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. Судове рішення не може замінювати ці процедури. Позивачу було достовірно відомо про вищевказаний порядок оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів, відомо про відсутність у неї, на момент передачі коштів та отримання автомобіля з технічним паспортом у фактичне користування, законних підстав для набуття права власності на спірний автомобіль. Матеріали справи не свідчать про перешкоди для позивача належним чином оформити право власності на спірний автомобіль. За вказаних обставин в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed