Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» (надалі по тексту відповідач), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович (надалі по тексту третя особа), в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20.03.2016 року третьою особою і зареєстрований в реєстрі за №6957 про стягнення заборгованості за кредитом. Згідно заяви від 27.09.2017 року позивач змінив підставу позову із викладенням позовної заяви у новій редакції, де навів нові підстави для задоволення позову. З урахуванням наведенного позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 червня 2008 року між ПАТ «Альфа банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір, у зв»язку з не виконанням зобов»язання за яким 20.03.2016 року третьою особою був вчинений виконавчий напис про стягнення заборговності по кредиту. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки на день вчинення виконавчого напису між ним та Банком існував спір щодо методу нарахування та встановлення суми боргу. Крім того, приватному нотаріусу не надавались оригінали документів (договір кредиту, виписка по рахунку боржника із строками її погашення), а наявна виписка по рахунку не містить суми боргу та строків її погашення. Також, нотаріус вчинив виконавчий напис коли ще не настав строк виконання кредитного зобов»язання і не закінчився строк добровільного виконання вимоги від 16.02.2017 року. Нотаріус не повідомляв боржника про звернення до неї банку із заявою про вчинення виконавчого напису, а доказів безспірності вимог надано не було. Стягнення ж тіла кредиту та відсотків неможливо проводит з огляду на зоборону стягнення коштів в іноземній валюті зобов»язання. Між тим, зазначені обставини нотаріусом не були з»ясовані, а тому виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. Представник Відповідача в судовому засіданні підтримав свої письмові заперечення проти позову, де серед іншого посилається на те, що за умовами укладеного між сторонами кредитного договору від 24.06.2008 року банк вправі вимагати дострокового погашення кредиту, а тому 15.02.2016 року на адресу позивачу було направлено відповідне повідомлення про погашення кредиту. Між тим, позивач на вказане повідомлення не відреагував, а тому банк скористався своїм правом на стягнення коштів по кредиту шляхом звернення до приватного нотаріуса із заявою про отримання виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі. З врахуванням безспірності вимог банку із урахуванням поданих документів нотаріус вчинив виконавчий напис. При цьому, нотаріусу були надані усі передбачені законодавством документи, в тому числі електронні їх копії та виписки по рахунку. Банком при зверненні до нотаріуса було виконано усі умови договору шляхом направлення боржнику вимоги у 30-ти денний строк до початку здійснення примусового стягнення попередження, що у разі не виконання вимог, банк буде звертатись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Послався також на те, що за вимогами ст.192, 524, 533 ЦК України передбачено використання іноземної валюти при виконанні зобов»язань, а вимога про заборону отримання споживчів кредитів у іноземній валюті вступила в дію згідно Закону України від 22.09.2011 року, тобто задовго до отримання кредиту позивачем. Більше того, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов»язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Враховуючи вище викладене, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Приватний нотаріус Чуловський В.А. в судове засідання не з'явився, свого представника в суд не направив, пояснень чи заперечень проти позову не наддав, але направив суду копії матеіралів, що були підставою для вчинення виконавчого напису. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 24.06.2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» було укладено Кредитний договір №490079671, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику грошові кошти для придбання транспортного засобу в сумі - 25 712,45 доларів США на строк до 24.06.2015 року (додатковою угодою від 01.06.2009 року строк дії договору було пролонговано до 24.06.2018 року). З матеріалів справи вбачається, що вимогою про усунення порушень від 15.02.2016 року ПАТ «Альфа-банк» повідомляло позивача про існуючу станом на 11.02.2016 р. заборгованість [PERSON] за Кредитним договором в сумі - 14776,91 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить у розмірі - 6421,77 доларів США; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі - 2019,72 доларів США та по пені в сумі - 6335,42 доларів США. Крім цього, у цій же вимозі визначено про можливе звернення банк до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису (а.с.53). З дослідження наданих банком до заяви про вчинення виконавчого напису документів вбачається як про наявність кредитного договору із графіком погашення кредиту, так і розрахунку існуючої станом на 11.02.2016 року заборгованості по кредиту і виписки по особовому рахунку позивача за [NUMBER] на цю ж дату (а.с.52-118). 19.03.2016 року на підставі заяви відповідача про вчинення виконавчого напису, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6957, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за Кредитним договором №490079671 від 24 червня 2008 року, укладеним між ПАТ «Альфа банк» та [PERSON], що виникла за період з 25.05.2014 року по 11.02.2016 року у сумі заборгованості за кредитом в сумі - 6421,77 доларів США, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі - 2019,72 доларів США. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він не отримував повідомлення банку про необхідність сплати боргу, заборгованість на момент вчинення виконавчого напису не носила характеру безспірності, оригіналів документів нотаріусу надано не було, а також стягнення коштів в доларах США є незаконним у зв»язку з відсутності в банку ліцензії на вчинення вказаних операцій. Положення ст.18 ЦК України передбачають, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 88 цього Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 p., для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитним правовідносин, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Додатково суд роз'яснює, що відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року №2 оскаржується тільки відмова у вчиненні виконавчого напису, а правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оскаржена боржником лише в позовному порядку. При безспірності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє у їх задоволенні, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. У цих випадках справа розглядається в позовному провадженні, позивачем в якому є кредитор, а відповідачем - боржник. Приватний нотаріус не є належним відповідачем по вказаній категорії справ. Крім того, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Як вбачається з досліджених в суді документів, що були підставою для винесення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, то банком було надано усі необхідні та передабачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. Посилання позивача про необхідність надання саме оригіналів документів та необхідність перевірки нотаріусом самостійно правильності розрахунку боргу не приймаються судом до уваги, оскільки такі дії для нотаріуса не передбачені вимогами вказаної постанови КМУ, а сама по собі відсутність оригіналів відповідних документів не вказує на можливість задоволення позову з таких формальних підстав. Більше того, свого контррозрахунку заборгованості по кредиту або обгрунтованого заперечення протии нарахованих банком сум позивачем суду надано не було. Судом достовірно встановлено, що 16.02.2016р. на адресу позивача була направлена відповідачем вимога щодо повернення всієї суми боргу за кредитним договором, з зазначенням суми боргу. Зокрема, як вбачається із списку згрупованих поштових відправлень - листів від ПАТ «Альфа банк», то саме вказаний лист про усунення порушень, що був адресований позивачу, на поштове відідлення було подано 16.02.2016 року (а.с.40, 54, 55), що спростовує посилання позивача про не вчинення вказаних дій банком з метою мирного врегулювання спору та надання можливості добровільної сплати коштів заборгованості по кредиту, доказів чому і станом на час розгляду справи в суді надано не було. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення боргу за оскаржуваним виконавчим написом у іноземній валюті слід зазначити, що дійсно вказаним виконавчим написом з позивача було стягнуто кошти у іноземній валюті - доларах США. Згідно ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов»язковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може викоритовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Між тим, згідно ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання іноземній валюті. Як вбачається з кредитного договору від 24.06.2008 року, що був укладений між сторонами за №490079671, то Банк надав Позичальнику грошові кошти для придбання транспортного засобу саме в сумі - 25 712,45 доларів США із визначеними обов»язками позивача за п.2.8 його умов про повернення кредиту із процентами у валюті кредиту. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не визначено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В матеріалах справи окрім кредитного договору від 24.06.2008 року містяться чисельні додаткові угоди до нього, що підписані позивачем пізніше, а отже вказують на його намір укласти такі договори про кредитування саме в доларах США на визначених і погоджених сторонами умовах. Позичальник цим також підтверджує, що він до укладення цього Договору отримав від Банку інформацію про Банк та кредитні умови. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема з тією умовою договору, що кредит надається в іноземній валюті - долар США, відсотки по ньому також нараховуються відповідно в іноземній валюті, а також підтвердженням тієї обставини, що позивач є ознайомлений з сукупною вартістю кредиту, є підписи представника Банку та безпосередньо позивача на кредитному договорі та Додатку № 1 до нього. Вказана обставина свідчить про те,що позивач, на момент підписання кредитного договору, був ознайомлений з усіма істотними умовами кредитного договору, його воля була спрямована на укладення вказаного договору. Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідач не мав права використовувати іноземну валюту, а саме долар США - як предмет кредитування та законодавчо визначених заборон станом на час укладення договору не було, зважаючи на те, що заборона на надання (отримання) кредитів в іноземній валюті вступила в дії з 22.09.2011 року згідно з Законом України за №3795 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових посліг». За умовами ч.1 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відтак, визначення нотаріусом у оспорюваному виконавчому написі суми до стягнення в іноземній валюті жодним чином не вказує на необхідність його скасування, оскільки валюта зобов»язання між сторонами визначена саме у доларах США, а навіть її стягнення буде фактично відбуватись в еквіваленті до гривні за вказаними умовами законодавства. Доказів визнання недійсним в судовому порядку вказаної умови кредитного договору щодо виконання зобов»язання у валюті кредиту суду надано не було. Аналізуючи наведене, судом не встановлено обставин порушення з боку приватного нотаріуса Чуловського В.А. чи банку вимоги, які ставляться до заяви про вчинення виконавчого напису, які б обгрунтовували обов»язковість визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки банком було надано всі документи, а нотаріусом було вчинені усі дії відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. за № 1172 для одержання виконавчого напису. Тобто, відповідно до вимог Інструкції, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не вимагає додаткового доказування у випадку, якщо для здійснення напису подані документи, передбачені Переліком. Протягом всього часу розгляду справи в суді, сторона позивача не надала суду, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України належних і допустимих доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог. Доводи позивача, що з боку приватного нотаріуса мало місце порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» в частині відсутності належних документів, що можуть підтвердити безспірність заборгованості боржника і встановити прострочення виконання зобов'язання при вчиненні виконавчого напису нотаріуса не знайшли свого підтвердження, як і не знайшло свого підтвердження, що позивач не погоджувався з сумою заборгованості за кредитним договором на час вчинення виконавчого напису, або надав свій розрахунок, що обґрунтовано відрізняється від наведеного у справі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed