Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Заявниця 06 вересня 2013 року звернулася до суду з вказаною заявою в якій згідно уточнень зазначила, що у другій половині 2008 року її матір [PERSON] тяжко захворіла онкологічною хворобою, тривалий час вона проводила на стаціонарному лікуванні, заявниця з нею тісно не спілкувалася. Однак, нещодавно їй стало відомо, що важке онкологічне захворювання спровокувало виникнення важкої психічної хвороби. Деякі негаразди в її поведінці заявниці були відомі та їй стало відомо, що [PERSON] поруч із лікуванням онкологічної хвороби значний час лікувалася у Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні. Там їй було поставлено діагноз шизофренія і вона перебуває на постійному медичному обліку. Вважає, що психічний розлад істотно вплинув на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій. У побутовому спілкуванні заявниця спостерігає її регулярну неадекватну поведінку, що може мати вигляд розірваності речі, в примарному стані, вона повідомляє про наявність у неї слухових та вербальних галюцинацій тощо. [PERSON] постійно приймає психотропні препарати за призначенням психіатра, при проведенні покупок в магазині вона не може адекватно провести розрахунок, не пам`ятає кількість сплачених коштів; у 2007 році [PERSON] здійснила спробу суїциду, порізала вени на руці; без спостереження близьких вона може загубитися за межами квартири; досить часто [PERSON] не може надати адекватні відповіді на надані запитання. Таким чином, поведінка [PERSON] свідчить про хронічний стійкий характер розладу психічного стану, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Попри стійку неспроможність вона постійно бажає відновити свою підприємницьку діяльність, що несе суттєві ризики для майна та безпеки усієї родини. Заявниця просила визнати [PERSON] недієздатною та встановити час виникнення такої недієздатності; встановити над [PERSON] опіку та призначити [PERSON] її опікуном. Ухвалою від 14 січня 2014 року до участі в справі в якості заінтересованої особи залучено Кредитну спілку «Взаємний кредит». Заявниця та її представники в судове засідання не з'явилися, про день і час проведення слухання справи повідомлялися належним чином. Від [PERSON], який є заінтересованою особою у справі, надійшла письмова заява з проханням перенести судове засідання на один місяць, у зв`язку з пролонгацією захворювання [PERSON], якій на даний час заборонено відвідувати місця скупчення людей, на підтвердження чого надав виписку з амбулаторної картки. Проте, сам [PERSON] у судове засідання не з'явився. Вивчивши подані документи, а саме, виписку з амбулаторної карти, суд до неї ставиться критично, оскільки у вказаній виписці не зазначено, що [PERSON] забороняється відвідувати місця скупчення людей, а лише рекомендовано урентна госпіталізація у терапевтичне відділення. Крім того, суд зобов'язував особистою явкою хвору, оскільки у минулому судовому засіданні, яке відбувалося 22 вересня 2014 року, [PERSON] на запитання суду відповів, що [PERSON] за станом здоров'я зможе з'явитися у судове засідання і в експертну установу, однак сам та [PERSON] у судове засідання не з'явився. Тому суд, вивчивши матеріали справи, враховуюче думку всіх учасників процесу, клопотання [PERSON] не задовольнив і визнав неявку заінтересованої особи і заявника без поважних причин. Крім того, суд зауважує, що у заявниці згідно довіреності, посвідченої 11.11.2013 року є два представника: [PERSON] та [PERSON], які також не з'явилися в судове засідання без поважних причин. А тому, суд враховуюче думку учасників процесу, враховуюче тривалі строки розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб, належним чином повідомлених про слухання справи на підставі поданих доказів. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради у судовому засіданні заявну не підтримала та заперечувала проти її задоволення. Суду пояснила, що до Органу опіки з заявою про призначення опікуна над [PERSON] ніхто не звертався. Представник заінтересованої особи - Кредитної спілки «Взаємний кредит» у судовому засіданні заяву не підтримав та просив відмовити у її задоволенні. Пояснив, що подача даної заяви до суду є намаганням уникнути від відповідальності за невиконання кредитних зобов»язань. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином. Суд, вислухавши пояснення представників заінтересованих осіб, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню по наступних підставах. Згідно ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона унаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна віддавати звіт своїм діям і (або) контролювати їх. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 3 Конституції України, передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 10.10.1992 року (а.с.9-10, 14). Встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Як зазначає в заяві заявниця, [PERSON] з 2008 року тяжко захворіла онкологічною хворобою, тривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні, що спровокувало виникнення важкої психічної хвороби. Психічний розлад істотно вплинув на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, [PERSON] постійно приймає психотропні препарати за призначенням психіатра, при проведенні покупок в магазині вона не може адекватно провести розрахунок, не пам`ятає кількість сплачених коштів, у 2007 році [PERSON] здійснила спробу суїциду, порізала вени на руці та без спостереження близьких вона може загубитися за межами квартири, тому необхідно визнати її недієздатною та встановити над нею опіку. Ч.1 ст.30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Відповідно до ч.1 ст. 239 ЦПК України - суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово - психіатричну експертизу. Так, представником заявника заявлено клопотання про призначення експертизи та ухвалою від 14 січня 2014 року по справі була призначена судово-психіатрична експертизи для з'ясування, чи хворіє [PERSON], [INFO], психічними захворюваннями з 08 вересня 2010 року по даний час, якщо так, то якими та чи здатна [PERSON], [INFO], розуміти значення своїх дій та керувати ними з 08 вересня 2010 року по даний час. Цивільна справа перебувала у експертній установі п'ять місяців. Разом з тим, головний лікар неодноразово спрямовував до суду клопотання щодо направлення [PERSON] до відділення судово-психіатричних експертиз КЗ «ДКПЛ «ДОР», однак хвора так і не з'явилася для проведення експертизи. У зв'язку з чим, матеріали цивільної справи були повернуті до суду без виконання. Суд зауважує, що, висновок експертизи є основним доказом для визнання громадянина недієздатним, оскільки саме експертиза визначає - чи здатна особа розуміти зміст своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 080910-к від 08 вересня 2010 року на загальну суму у розмірі 250 986 грн. 50коп, з яких сума кредиту - 144 000 грн., проценти за користування кредитом - 92 126 грн. 88 коп., пеня - 14 859грн. 62 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 40, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м., належну [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також визначити спосіб реалізації предмету іпотеки за оціночною вартістю, на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленої ст. 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». А також, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Кредитної спілки «Взаємний кредит» понесені ними та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 2 509 грн. 86коп. (а.с.51-52). Також, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2014 року виселені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Рішення в цій частині залишено апеляційним судом Дніпропетровської області без змін. На підтвердження позовних вимог була подана медична картка амбулаторного хворого [PERSON], проте суд ставиться критично до вказаної медичної карти та не бере її до уваги, оскільки як вбачається з заяви заявниця ставить питання про визнання фізичної особи недієздатною у період укладання кредитного договору № 080910-к від 08 вересня 2010 року, а згідно картки вбачається, що хвора взята на облік 07.11.2013 року. Вивчивши медичну картку стаціонарного хворого № 3028/07 [PERSON], вбачається, що у 2007 році вона була госпіталізована до медичної установи з діагнозом рекурентний депресивний розладом, поточний важкий депресивний епізод з психотичними симптомами. Разом з тим, виходячи з медичної картки стаціонарного хворого, не можливо встановити, що [PERSON] не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, зокрема, з якого часу. Крім того, не подано належних та допустимих доказів, що хвора на момент укладання кредитного договору 08 вересня 2010 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними Встановлено, що згідно довідки Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований психоневрологічний центр» Дніпропетровської обласної ради, вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2007 року з діагнозом: рекуррентно-депресивний тяжкий епізод з психічним симптомом (а.с.72). Таким чином, досліджуючи медичні документи, не можливо встановити, що [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом і по своєму психічному стану в даний час, чи з конкретної дати, не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. Встановлено, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у 2001 році, у 2006 році. Разом з тим, встановлено, що [PERSON] у 2007 році медичною установою відпускалася у лікарняну відпустку, що підтверджує той факт, що вона знаходилася в нормальному психічному стані. За таких обставин суд приходить до висновку, що на теперішній час відсутні правові підстави для визнання [PERSON] недієздатною, оскільки у судовому засіданні не доведено, що вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, посилання заявника на те, що у [PERSON] проблеми з пам`ятью, при проведенні покупок в магазині вона не може адекватно провести розрахунок, не пам`ятає кількість сплачених коштів, у 2007 році [PERSON] здійснила спробу суїциду, порізала вени на руці та без спостереження близьких вона може загубитися за межами квартири не свідчать про те, що [PERSON] не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Заявлені заявником вимоги про визнання фізичної особи недієздатною суд розцінює, як бажання уникнути відповідальності та не виконувати взяті на себе обов»язки за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно статей 5-9 розділу 1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод порушенням прав є визнання недієздатною особи, коли психічно хвора людина не є небезпечною. Відповідно до ст. 241 ч. 1 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Разом з тим, ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Оскільки на теперішній час [PERSON] не може бути визнана недієздатною, то відсутні підстави для встановлення над нею опіки та призначення опікуна. Таким чином, враховуюче вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не знайшли свого об'єктивного підтвердження, і тому вважає, що немає підстав для задоволення позову, у зв'язку з його недоведеністю. В порядку ч.2 ст. 240 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed