Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

В травні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом в якому просить суд скасувати арешт з банківського рахунку № [NUMBER] в філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", накладений міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районахта місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області згідно постанови від 20 квітня 2019 року. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що в травні 2019 року вона дізналася, що відповідач арештував її банківські рахунки, оскільки на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження АСВП №58101864 про стягнення з неї на користь Ізюмського КПТМ заборгованості у сумі 18805,42 грн. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити . Представник відповідача надав суду відзив в якому просить суд розглядати справу без участі представника відповідача, а позов розглянути на розсуд суду. Одночасно представник відповідача повідомила, що станом на 13.06.2019 року жодних підтверджуючих документів про сплату заборгованості до відділу не надходило. Таким чином, скасування арешту банківського рахунку може порушити права та свободи стягувача у даному виконавчому провадженні. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, приходить до наступного. Судом встановлено, що в міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження АСВП №58101864 про стягнення з [PERSON] на користь Ізюмського КПТМ заборгованості у сумі 18805,42 грн. 20 квітня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника . Ч. 1 ст.3 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Наведена норма вказує на виключне право державного виконавця як посадової особи органу державної влади щодо накладення арешту на майно боржника саме під час примусового виконання рішення у виконавчому провадженні. Разом із тим, ч.ч. 4,5 ст. 59 вказано Закону містить вичерпний перелік підстав для зняття арешту майна. Так, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Пунктом 7 частини 1\~статті 47 Закону України « Про виконавче провадження»\~в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ( 27.07.2015 року) встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Частиною 5 вказаної вище статті встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених\~статтею 22 цього Закону. Положеннями п.ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідно до ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження сплати заборгованості за виконавчим провадженням, таким чином підстав для зняття арешту з майна судом не вбачається. Також слід зазначити, що положеннями ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У зв`язку з вищевикладеним, підстав для задоволення позову не вбачається. Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, з відповідача не стягується у зв`язку з відмовою у задоволенні позову. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: dismissed