Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] фермерське господарство «Каміла» звернулося 18 грудня 2015 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Нива» про визнання недійсними договорів оренди землі. \~ З позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] має у власності дві земельні ділянки площами по 3,79 га кожна, що розташовані на території Черевківської сільської ради Оржицького району Полтавської області. З 2008 по 2013 рік позивач на підставі договорів оренди землі орендував земельні ділянки у позивача. Дані угоди було укладено на 5 років з правом переважної їх оренди на новий строк, що передбачено п. 8 договору. До закінчення договорів датованих 2008 роком, а саме у серпні 2012 року\~ позивач\~ узгодивши з відповідачем\~ всі істотні умови договору підписали договори оренди земельних ділянок на новий строк, [PERSON] передала земельні ділянки для використання\~ згідно актів приймання-передачі. Після закінчення договору 2008 року, селянське фермерське господарство «Каміла» продовжило користуватися земельними ділянками відповідача, а остання отримувала орендну плату. Протягом 2013 року фермерське господарство намагалось зареєструвати угоди,\~ які було укладено у 2012 році, але вказане не принесло результатів. У квітні 2014 року позивачеві стало відомо про те, що відповідачі за позовом уклали між собою договори оренди земельних ділянок, першочергове право на оренду яких належало фермерському господарству «Каміла». Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просив визнати договори оренди землі, укладені між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Золота Нива» недійсними, скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Оржицького районного управління юстиції про державну реєстрацію прав оренди СТОВ «Золота Нива» земельних ділянок на підставі договорів оренди між СТОВ «Золота Нива» та [PERSON], а також стягнути з відповідачів судові витрати.\~ В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позовній заяві, і просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснила, що вона не отримувала від СФГ «Каміла» письмової пропозиції про переукладання договорів оренди належних їй земельних ділянок на новий період. У договорі від 2012 року термін оренди вказаний 10 років, хоча вона не мала наміру укладати договори на такий тривалий строк, вважає що цим позивач порушив її права. Представник відповідача СТОВ «Золота Нива» [PERSON] позов не визнала, вказала, що позов не підлягає до задоволення, бо договори оренди землі між [PERSON] і СФГ «Каміла» від 2012 року не є чинними через відсутність відповідної державної реєстрації, СФГ «Каміла» втратила переважне право на поновлення договорів оренди землі з [PERSON], оскільки з боку СФГ «Каміла» не було дотримано вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі», вона зазначила, що в даному випадку не можна говорити про поновлення договорів оренди СФГ «Каміла» на наступний період, а про укладення нових договорів, оскільки в нових договорах відсутнє посилання на попередні договори. Представник третьої особи Оржицького районного управління юстиції в судове засідання не зявився, направив до суду лист, в якому просить розглянути справу без їх участі. У прийнятті рішення покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Селянського фермерського господарства «Каміла» про визнання недійсними договорів оренди землі не підлягає\~ задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має у власності дві земельні ділянки\~ площами по 3,79 га кожна, що розташовані на території Черевківської сільської ради Оржицького району Полтавської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 16, 17). 01 січня 2008 року [PERSON] уклала договори оренди вищевказаних земельних ділянок з СФГ «Каміла» терміном на 5 років. Вказані угоди зареєстровані у Оржицькому районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» (а.с. 20-22, 24-26). 26.08.2012 року між [PERSON] та СФГ «Каміла» були підписані договори оренди вказаних земельних ділянок строком на 10 років, але вони не були зареєстровані у встановленому законодавством порядку (а.с. 28-29, 31-32). З боку СФГ «Каміла» вживалися заходи для проведення державної реєстрації вказаних договорів оренди землі (а.с. 34-45). 09.04.2014 року\~ [PERSON] та СТОВ «Золота Нива» уклали договори оренди вищевказаних земельних ділянок терміном на 5 років, які були зареєстровані державним реєстратором реєстраційної служби Оржицького районного управління юстиції 10.04.2014 року (а.с. 81-85, 9, 103-107, 118). Частиною 1\~ст. 215 ЦК України\~встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6\~ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ч.2 \~статті 214 ЦК України\~ особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.\~За нормою ч.1 ст. 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. У 2012 році СФГ «Каміла» та [PERSON] уклали угоди оренди земельних ділянок, хоча їх не зареєстрували ні у відділі Держземагенства, ні у реєстраційній службі, як того вимагало діюче на той час законодавство. З огляду на вказане суд вважає, що вказані угоди є укладеними, але не є вчиненими. У правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-219цс14 від 25.02.2015 року зазначено, що стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди. Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Проте, представник позивача в судовому засіданні вказав, що орендар не направив [PERSON] відповідного письмового листа-повідомлення у встановлений законодавством строк. Згідно того ж правового висновку для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Однак суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать, що угоди які були укладені у 2012 році сторонами існують як результат виконання норми ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Позивач не надав суду належних і допустимих доказів фактичного користування ним спірними земельними ділянками протягом 2012-2015 років, належних і допустимих доказів належного виконання ним умов договорів, про що можуть свідчити докази сплати відповідачу орендної плати. Оскільки статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та вищезазначеним правовим висновком Верховного Суду України передбачена сукупність чотирьох чинників, які є необхідними для поновлення договору оренди землі з попереднім орендарем, то не доведення хоча б одного факту не дає суду підстав для задоволення позовних вимог позивача. Позивач у суді не довів свого права на поновлення договору оренди землі на новий строк. Суд також приймає до уваги і суперечність змісту договорів оренди земельних ділянок та відповідних актів прийому-передачі земельних ділянок. Так, договори оренди земельних ділянок, підписаних [PERSON] і СФГ «Каміла» датовані «26 серпня 2012 року», в той час як акти прийому-передачі земельних ділянок датовані «26 серпня 2011 року», що не дозволяє зробити однозначний висновок про момент виникнення відповідних правовідносин. Позивачем також не надано суду належних і допустимих доказів того, що представники позивача не зареєстрували підписані у 2012 році між СФГ «Каміла» та [PERSON] договори оренди земельних ділянок до 01.01.2013 року з поважних причин. За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами.

Outcome: dismissed