Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, мотивуючи його тим, що їй на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] вищевказаного житлового будинку, розташованої на першому поверсі. Їх квартири є суміжними, розташованими одна над одною. У лютому 2012 р. відповідач [PERSON] почала проводити у належній їй квартирі будівельні роботи з реконструкції житлового приміщення під магазин непродовольчих товарів, з чим вона була незгодна та звернулася до Харцизького міського суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Харцизької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення № 934 від 17.12.2008 р. про дачу згоди на зміну цільового призначення житлового приміщення. 22.01.2013 р. постановою Харцизького міського суду, яка постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.03.2013 р. залишена без змін, позов задоволено, вказане рішення визнано незаконним та скасовано. Проте відповідач [PERSON] самовільно продовжила проводити будівельні роботи. Постановою Харцизького міського суду від 18.07.2013 р. задоволено її позов до виконавчого комітету Харцизької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 462 від 18.07.2012 р. про дозвіл на завершення реконструкції приміщення по вул. Краснознаменській, 178/35 під магазин непродовольчих товарів гр. [PERSON] Під час розгляду вказаної справи 07.05.2013 р. нею було надіслана скарга в Інспекцію ДАБК у Донецькій області на неправомірні дії суб'єкта містобудування - [PERSON] З відповіді інспекції їй стало відомо, що на момент проведення позапланової перевірки за її зверненням, відповідачем [PERSON] завершені роботи з реконструкції нежитлового приміщення під магазин непродовольчих товарів, об'єкт введений в експлуатацію на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, і на нежитлове приміщення як на магазин непродовольчих товарів реєстраційною службою Харцизького МУЮ [PERSON] видане свідоцтво про право власності. Вважає, що це свідоцтво видано незаконно. Вважає, що оформлення відповідачем [PERSON] права власності на належну їй квартиру як на магазин непродовольчих товарів порушує її право на користування власною квартирою, оскільки створює додаткові незручності - їй заважає шум, вихлопні гази вантажівок, пил, в неї та її сім'ї немає повноцінного відпочинку, крім того переобладнання квартири, а саме знесення відповідачкою несучих конструкцій, створило додаткове навантаження на будинок, реконструкція якого не проводилася з 1960р., в її квартирі хитається підлога. Порушенням її прав є і те, що вона не давала згоду на розташування магазину [PERSON] Тому вважає, що має право на вимагання від позивачки усунення перешкод в користуванні своєю квартирою шляхом зобов'язання відповідачки переобладнати належне їй приміщенні в первинний стан, що існував до реконструкції. Крім того, вважає, що неправомірними діями відповідачки [PERSON] їй заподіяна моральна шкода, оскільки у зв'язку з порушенням її права власності, наявності перешкод для вільного його здійснення вона постійно відчуває напругу, нервовий стрес та емоційні переживання. Крім того, під час розгляду даної справи в суді їй стало відомо, що 03 грудня 2013 р. відповідач [PERSON] продала належну їй квартиру [PERSON] за договором купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] На день посвідчення договору в судовому порядку вирішувалось питання щодо законності правовстановлюючого документу продавця на предмет договору. Вважає, що відповідач [PERSON] ввела в оману покупця та нотаріуса, який посвідчував договір купівлі-продажу, що порушує діюче законодавство, та як наслідок тягне за собою недійсність правочину. Просить визнати недійсним свідоцтво про право власності та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON], усунути перешкоди в користуванні нею своєю власністю шляхом зобов'язати [PERSON] поновити планування квартири в первинний стан, стягнути з неї моральну шкоду, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON], та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON]. 20.01.2014 р. відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], мотивуючи його тим, що 03.12.2013 р. нею був придбаний об'єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS], у [PERSON] за договором купівлі-продажу, який був посвідчений нотаріусом. Перед придбанням квартири вона перевірили належність предмету договору купівлі-продажу власнику, станом на 03.12.2013 р. правовстановлюючі документи на нерухоме майно на ім'я [PERSON] не були визнані недійсними. Про наявність в суді спору щодо правомірності набуття [PERSON] права власності на це майно і скасування свідоцтва про право власності їй не повідомлялось. При посвідченні договору купівлі-продажу 03.12.2013 р. нотаріусом [PERSON] була перевірена належність предмета купівлі-продажу [PERSON], відсутність арешту, заборони чи будь-яких інших підстав, що виключають укладення договору купівлі-продажу. Вважає, що договір купівлі-продажу було укладено правомірно, він є дійсним і вона є добросовісним набувачем нежитлового приміщення - магазину непродовольчих товарів, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Просить визнати її добросовісним набувачем і визнати, що нежитлове приміщення магазину непродовольчих товарів за вказаною адресою, є таким що не підлягає витребуванню у неї як у власника. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та додатково пояснила, що з даним позовом вона змушена звернутися до суду, оскільки переобладнання квартири [ADDRESS] в магазин непродовольчих товарів суттєво порушує її права, та нею, як власницею квартири [ADDRESS], не надавався дозвіл на реконструкцію суміжної квартири. Будівництво, яке почалося 07.02.2012 р. з вибивання стін квартири [ADDRESS], тривало близько року, під час проведення будівельних робіт були зрізані батареї, що пошкодило теплообмін квартири. У зв'язку з чим вона зверталась до ХЖБК, але потім теплообмін був поновлений. Крім того, був зроблений окремий вхід в магазин, для чого було вибито зовнішню стіну в місці віконного отвору. Без її дозволу був обшитий балкон її квартири панелями бордового кольору, під час проведення даних робіт працівниками відповідача [PERSON] були пошкоджені пластикові панелі збоку, а також вологостійка плита, що призводить до затікання води на балкон її квартири, внаслідок чого на її балконі пошкоджено лінолеум, відчувається запах сирості, а на проведення ремонту в неї не вистачає грошей. Внаслідок знесення стін, в її квартирі відійшли плінтуса, пошкоджено облицювання цегли, пішли тріщинами поли, під квартирою немає опори, на неї давлять зверху ще 2 поверхи, внаслідок чого вона відчуває хитання, скрипіння підлоги і постійні переживання, що плита може не витримати та провалитися. Крім того, в їх будинку на першому поверсі розміщено ще сім магазинів, що пошкодило конструкцію будинку. До приміщення магазину постійно під'їжджають машини, які вивантажують та завантажують металеві двері, що створює для неї додаткові незручності - вона не може відкрити вікно через шум від моторів, грюкіт дверей, а також запах вихлопних газів. При цьому пояснила, що вікна її квартири виходять на проїзну частину вул. Краснознаменської, по якій рухається громадський транспорт. Робітники магазину палять, сигаретний дим також через відкрите вікно потрапляє в її квартиру. В її квартирі проживають маленька дитина та літня бабуся, яким також створюються незручності розташуванням магазину. Вона тривалий час намагається захистити свої права, переносить з цього приводу душевні страждання, нервує, переживає. Просить задовольнити її позов у повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] не визнає і заперечує повністю проти його задоволення з вищевикладених обставин. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні вимоги, викладені в позові, підтримала та додатково пояснила, що після винесення 28.03.2013 р. Донецьким апеляційним адміністративним судом постанови, якою залишено в силі постанову Харцизького міського суду від 22.01.2013р. про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Харцизької міської ради про дачу згоди на зміну цільового призначення житлового приміщення, відповідач [PERSON], яка знала про вказане рішення суду, продовжила здійснювати в належній їй квартирі самовільне будівництво, що прямо протирічить діючому законодавству. Позивач [PERSON] зверталась з приводу самовільного будівництва з заявами до інспекції ДАБК в Донецькій області, проте відповідач [PERSON] встигла протиправно зареєструвати декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. 20.05.2013 р. відповідач [PERSON] звернулась до реєстраційної служби Харцизького МУЮ для отримання свідоцтва про право власності, надавши державному реєстратору рішення виконкому про надання дозволу на переобладнання, яке на той час було вже скасовано і їй про це було відомо, внаслідок чого набула право власності на магазин непродовольчих товарів незаконно, з приводу чого позивач [PERSON] звернулась до правоохоронних органів. Право власності відповідача [PERSON] на магазин непродовольчих товарів порушує житлові права позивача, оскільки нею не була надана згода на переобладнання сусідньої квартири в нежитлове приміщення. Законодавством передбачений порядок переведення житлового приміщення в нежитлове, і суттєвою вимогою цієї процедури є згода всіх квартировласників суміжних квартир на реконструкцію суміжного приміщення. А такої згоди [PERSON] не давала, що встановлено судовим рішенням. Договір купівлі-продажу квартири, укладений 03.12.2013 р. порушує права позивача, оскільки в позові поставлено питання про неможливість юридичного оформлення приміщення як магазину, і для вирішення даного питання не є суттєвим, хто є його власником. Сам по собі факт наявності магазина як самочинного будівництва порушує житлові права позивача [PERSON], а неодноразове, триваюче порушення вказаних прав спричинило їй моральну шкоду. Просить задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] не визнає повністю з вищевказаних підстав. Крім того, вважає, що посилання в зустрічному позові на ст. 331 и 338 ЦК України є безпідставним, оскільки ці норми стосуються випадків, коли відчуження здійснено особою, яка не мала права на відчуження майна, але [PERSON] в той же час вказує на те, що вважає [PERSON] особою, яка мала право власності на відчужуване нею нерухоме майно і відповідно мала право на його відчуження. Також вважає, що обраний [PERSON] спосіб захисту - визнання добросовісним набувачем і визнання майна таким, що не підлягає витребуванню у власника не передбачені в ЦК і є неналежними. Просить в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав повністю, зустрічний позов [PERSON] визнав повністю і пояснив, що квартира [ADDRESS] перебуває у власності його дружини [PERSON] з 2005 р. До 2008 р. вона не використовувалась ними. В 2008 р. ними прийнято рішення про переведення житлового приміщення в нежитлове приміщення, вони звернулись до виконкому, отримали дозвіл та оформили необхідні документи, в т.ч. отримали проект на реконструкцію, узгодили його з усіма необхідними установами, отримали технічний висновок про те, що переобладнання приміщення можливо і це не вплине на стан будинку. В кінці весни - на початку літа 2012 р. розпочато будівельні роботи, під час яких був зроблений окремий вхід в магазин на місці одного з віконних пройомів, прибрані дві стіни, які не були несущими - це дренажні стіни шириною 10 см, зроблені з дерева та глини. Замість двох старих внутрішніх перегородок було в подальшому обладнано одну нову. Несучі стіни в будинку йдуть по периметру квартир, всередині - це просто перекриття. Після прибирання стін конструкція дома не порушена, ремонті роботи зроблені за проектом, це підтвердили і інспектори ДАБК в ході проведених перевірок. Під час проведення будівельних робіт позивач [PERSON] до нього особисто чи до [PERSON] з приводу незручностей, які вони їй завдають, не зверталася. Всі будівельні роботи в квартирі були завершені наприкінці осені - початку зими 2012 р., декларація про готовність об'єкта до експлуатації подавалась [PERSON] особисто 14.03.2013 р., під час подання декларації вона не повідомляла про наявність спору в суді та винесення постанови про скасування рішення виконкому Харцизької міської ради, оскільки їй про це не було відомо. При прийнятті декларації інспектором ДАБК проводилась перевірка, були незначні порушення - неправильно встановлений пандус, про що було винесено припис, який вони виконали. Ніяких інших порушень будівельних норм виявлено не було. Станом на 20.05.2013 р., тобто на дату реєстрації права власності на реконструйоване нерухоме майно, не існувало жодного рішення суду, що набрало законної сили, яке б перешкоджало реєстрації цього права. Про такі рішення не було відомо. Під час розгляду справи про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Харцизької міськради, відповідач [PERSON] участі в судових засіданнях не брала по поважним причинам, він як представник також не брав участі в судових засіданнях, до послуг адвоката вона не зверталася. Під час розгляду справи в Донецькому апеляційному адміністративному суді відповідач [PERSON] присутня не була, копії рішення суду не отримувала. Посилання [PERSON] на скасування рішення виконкому місцевої ради, яким надано дозвіл на реконструкцію житлового приміщення у нежитлове, не є підставою для скасування реєстрації права власності. Крім того, позивач взагалі не має права на звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, оскільки сам факт того, що її квартира є суміжною з нежитловим приміщенням не є безумовним порушенням її прав власника квартири, доказів на підтвердження порушення її прав вона не наводить. Щодо вимог про поновлення планування квартири зазначає, що відповідно до чинного законодавства з такими вимогами можуть звертатись лише органи державної влади або органи місцевого самоврядування, але вказані органи до них не звертались, ніяких претензій до них з цього приводу не заявляли, до адміністративної відповідальності не притягували. Вимоги про відшкодування моральної шкоди вважає безпідставними, оскільки відсутні докази на підтвердження наявності моральної шкоди та її розміру. 03.12.2013 р. квартира [ADDRESS] продана [PERSON] через фінансові труднощі, покупець був знайдений за об'явою, розміщеною в Інтернеті. Покупця, нотаріуса, який посвідчував договір купівлі-продажу, про наявність спору в суді не повідомили, оскільки це ніяк не впливає на їх право розпорядитися своїм майном. Під час укладання 03.12.2013 р. договору купівлі-продажу сторонами договору були додержані всі вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України, нотаріус перевірив усі документи, тому немає підстав для визнання його недійсним і [PERSON] є добросовісним набувачем цього майна. Просить в позові [PERSON] відмовити, зустрічний позов [PERSON] - задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав повністю та пояснив, що відносно відповідача [PERSON] у позивача [PERSON] відсутнє право на звернення до суду, заява про збільшення позовних вимог не відповідає нормам ЦПК України, тому, що направлена на позбавлення права власності [PERSON], яке гарантоване Конституцією. Позивач [PERSON] не привела доказів, що договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] порушує її права власника, обсяг яких не зменшився після посвідчення цього договору. Причинно-наслідковий зв'язок між приміщенням магазину та пошкодженнями в квартирі позивача [PERSON] не доведений і сам факт розташування такого магазину без дозволу [PERSON] не є свідченням порушення права власності на її майно. Підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним немає, на час його укладання [PERSON] не знала та не могла знати про наявність спору в суді, відсутність арешту та належність майна [PERSON] була перевірена нотаріусом під час посвідчення договору. Вважає, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем і набуте нею майно за вказаним договором купівлі-продажу не може бути у неї витребувано. Просить відмовити в задоволенні позову [PERSON], а зустрічний позов [PERSON] задовольнити. Представник відповідача реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції Донецької області за довіреністю Коссова М.М. позовні вимоги [PERSON] не визнала повністю та пояснила, що за матеріалами реєстраційної справи, що заведена на об'єкт нерухомості за адресою - [ADDRESS], вказане помешкання належало [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 31.08.2005 р. приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу [PERSON] Право власності на вказану квартиру зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. 17.12.2008 р. рішенням виконавчого комітету Харцизької міської ради [PERSON] надано згоду на зміну цільового призначення квартири [ADDRESS] для функціонування магазину непродовольчих товарів. 28.02.2013 р. КП БТІ м. Харцизька був виданий технічний паспорт на магазин, в якому не існує жодного штампу про самочинне будівництво або реконструкцію. 14.03.2013 р. за № ДЦ 143130730079 [PERSON] видана декларація про готовність об'єкта до експлуатації, де вказано, що закінчений будівництвом об'єкт готовий до експлуатації. Повідомлення про початок виконання будівельних робіт видане 05.07.2010 р. Інспекцією ДАБК у Донецькій області. 20.05.2013 р. державним реєстратором Коссовою М.М., до якої особисто звернулась [PERSON], прийнято рішення та проведена державна реєстрація права власності на реконструйоване нежитлове приміщення - магазин непродовольчих товарів, на підставі чого видано свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомого майна. Державна реєстрація права власності на вказане майно за [PERSON] проведена згідно з вимогами чинного законодавства України, реєстратору були надані усі передбачені законом документи і підстав для відмови в реєстрації не було. Про те, що рішення виконкому Харцизької міської ради про дачу згоди на переведення приміщення з житлового в нежитлове, яке також було надано реєстратору, скасовано судом, реєстратору відомо не було і він не повинен перевіряти ці обставини. Ніяких ухвал суду про заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна на момент реєстрації не було, інші обтяження також були відсутні. Просить в задоволенні позову [PERSON] до реєстраційної служби м. Харцизька відмовити. Представник третьої особи виконавчого комітету Харцизької міської ради за довіреністю - Левченко В.В. позовні вимоги [PERSON] не визнала повністю та пояснила, що 17.12.2008 р. виконавчим комітетом Харцизької міської ради було прийнято рішення № 934 (та зміни до нього), яким [PERSON] було надано згоду на зміну цільового призначення квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Підставою для прийняття даного рішення були наступні документи: заява власника на зміну цільового призначення житлового приміщення від 27.10.2008 р.; її копія паспорту, ідентифікаційного коду; договір дарування квартири; витяг про реєстрацію права власності; витяг з державного реєстру правовідносин; свідоцтво про право власності на квартиру; довідка про склад родини; технічна характеристика квартири; згода квартиронаймачів квартир [ADDRESS]; акт від 11.12.2008 р. складений ТОВ «ХЖБК» про відсутність власників квартири [ADDRESS]. Тобто на момент прийняття оскаржуваного рішення у 2008 р. виконавчий комітет Харцизької міської ради керувався вказаними документами, рішенням Харцизької міської ради № 5/16-676 від 19.04.2007 р. «Про затвердження «Положення про порядок переведення житлових приміщень в нежитлові» з доповненнями № 5/19-887 від 13.07.2007 р. , яке регулює порядок зміни цільового призначення квартир та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Підстав для відмови в задоволенні заяви [PERSON] в 2008 р. не було, виконавчий комітет Харцизької міської ради не зобов'язаний при прийнятті рішення перевіряти достовірність наданих документів. В 2013р. за рішенням суду рішення виконкому Харцизької міської ради від 17.12.2008 р. № 934 було скасовано, але на той час будівельні роботи були виконані і [PERSON] зареєструвала своє право власності на реконструйований об'єкт. Міська рада не є тим органом, який здійснює контроль за проведенням та відповідністю будівельних робіт, це компетенція інспекції ДАБК. Але ніяких звернень до виконкому з приводу самочинного будівництва, порушення в результаті реконструкції приміщення [PERSON] прав громадян-мешканців будинку, в т.ч. і від [PERSON] не надходило. [PERSON] при переобладнанні приміщення земельну ділянку комунальної власності самовільно не займала, облагородила прилеглу територію, укладали договір з ТОВ «ХЖБК» на технічне обслуговування прилеглої території. Тому підстав для звернення ради до суду з якими-небудь вимогами до [PERSON] немає. Сам факт розташування магазину без згоди одного із власників суміжного помешкання не свідчить про порушення права власності цієї особи. Крім цього, в адміністративній справі № 2а/0248/1/2013 р. є технічний висновок ЧП «НВП «СТРОЙЕКОГАЛЬВАНИКА», відповідно до якого будівельні конструкції квартири [ADDRESS] відповідають будівельним нормам, правилам, і конструктивні характеристики і технічний стан квартири дозволяє виконати перепланування квартири під нежитлове приміщення з встановленням окремого виходу в місце віконного отвору. Таким чином, вважає вимоги [PERSON] безпідставними. Просить відмовити в задоволенні позову повністю. Третя особа - приватний нотаріус Харцизького міського нотаріального округу [PERSON] позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.12.2013р. недійсним не визнала повністю та пояснила, що 03.12.2013 р. до неї як до приватного нотаріуса звернулись [PERSON] та [PERSON] з проханням посвідчити договір купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] в будинку [ADDRESS], яке вбудовано в житловий будинок. Нею було встановлено цивільну дієздатність сторін шляхом перевірки документів, що встановлюють особу - паспортів громадян України. В результаті проведення розмови до посвідчення договору встановлені дійсні наміри кожної зі сторін, надані роз'яснення щодо змісту правочину та встановлено, що сторони однаково розуміють зміст правочину, та його наслідки для кожної зі сторін. Також вона впевнилась у здатності осіб усвідомлювати значення правочину, його правові наслідки та зміст роз'яснень нотаріуса щодо недійсності правочину. Для посвідчення договору їй було надано правовстановлюючий документ-свідоцтво про право власності, видане 20.05.2013 р. реєстраційною службою Харцизького МУЮ на ім'я [PERSON], та витяг про реєстрацію права власності від 20.05.2013 р., а також звіт про вартість об'єкта нерухомого майна від 29.10.2013 р., письмову згоду чоловіка [PERSON] на продаж майна. До посвідчення договору сторони сплатили всі податки та збори, що передбачені законодавством. Нею перевірено інформацію про зареєстровані речові права, їх обтяження у порядку доступу нотаріусів до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено, що відомостей про будь-які обтяження відсутні, під забороною, арештом майно не перебуває, що підтверджується витягом. Після погодження усіх умов правочину нею посвідчено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення та зареєстровано перехід права власності за заявою [PERSON] Вважає, що договір посвідчено законно, з дотримання вимог чинного законодавства. В договорі дійсно мається посилання на те, що відносно об'єкта продажу не ведуться будь-які судові справи, це стандартна вказівка, сторони правочину про наявність будь-якого судового спору її не повідомляли і вона не зобов'язана була перевіряти ці обставини. Ніяких заборон щодо вчинення нотаріальних дій в установленому порядку судами не приймались і відомостей про них у відповідних рєстрах не містилось. Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню за наступними підставами. Суд встановив, що позивачці [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.03.2008р. приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу [PERSON] Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку що посвідчується відповідним витягом (арк. 7 т.1) Квартира позивачки розташована на другому поверху багатоквартирного житлового будинку над квартирою [ADDRESS], яка до 2013р. належала на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 31.08.2005р. приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу [PERSON] Право власності також було зареєстровано у встановленому порядку (арк.. 58 т.1). Рішенням виконавчого комітету Харцизької міської ради № 934 від 17.12.2008р. відповідачу [PERSON] було надано згоду на зміну цільового призначення квартири, розташованої за адресою - [ADDRESS], для функціонування магазину непродовольчих товарів (арк.8 т.1). Постановою Харцизького міського суду від 22.01.2013 р., яка постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.03.2013р. змінена в частині обґрунтування висновків суду, а в іншій частині залишена без змін, рішення виконавчого комітету Харцизької міської ради № 934 від 17.12.2008р. визнано незаконним та скасовано. Підставою для визнання вказаного рішення виконкому стало відсутність згоди власника квартири [ADDRESS], яка є суміжною з квартирою [ADDRESS], тобто [PERSON], на здійснення зміни цільового призначення об'єкту нерухомості з житлового приміщення на нежитлове (арк. 15-20 т.1). Постанова суду від 22.01.2013р. набрала законної сили 28.03.2013р. та є чинною. 20.05.2013р. [PERSON] звернулась до державного реєстратора реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення - магазин непродовольчих товарів за адресою [ADDRESS], надавши при цьому квитанцію про сплату судового збору, копію паспорту та копію свід-ва про шлюб, копію рішення виконкому Харцизької міської ради № 934 від 17.12.2008р., декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 14.03.2013р., технічний паспорт від 28.03.2013р., договір дарування квартири від 31.08.2005р. (арк..48,50,51-53,58,59-64 т.1) 20.05.2013р. державним реєстратором Коссовою М.М. на підставі вказаних документів було прийнято рішення № 2407463 про проведення державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] (арк.. 72 т.1) і останній видано свідоцтво № 3655177 від 20.05.2013р. про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого [PERSON] є власником нежитлового приміщення магазину продовольчих товарів за адресою [ADDRESS] (арк.. 56 т.1). Право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.05.2013р., що посвідчується відповідним витягом (арк.. 57 т.1). При цьому, при реєстрації права власності державним реєстратором було перевірено інформацію про наявність відносно даного об'єкту інших речових прав, іпотек, обтяжень, заборон відчуження у відповідних державних реєстрах. Такі відомості станом на 20.05.2013р. були відсутні (арк..65-71 т.1) Згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка зареєстрована інспекцією ДАБК в Донецькій області 14.03.2013р. за № ДЦ 143130730079, будівельні роботи з обладнання магазину непродовольчих товарів були розпочати в 2010р. (повідомлення про початок робіт видане 05.07.2010р.), закінчені - в 2013р. Будівництво здійснювалось на підставі проекту, розробленого ПП [PERSON] в 2010р. (арк..63-64 т.1) Згідно робочого проекту, розробленого ПП [PERSON] в 2010р., на реконструкцію приміщення квартири [ADDRESS] під магазин непродовольчих товарів (п.5 «Конструктивні рішення») передбачено демонтаж міжкімнатних (не несучих) перегородок ( за проектом несучі стіни - це зовнішні та внутрішні продольні стіни житлового будинку), демонтаж віконного пройому з монтажем на його місці окремого входу, також зазначено, що стан конструкцій будинку задовільний і перед початком робіт за цим проектом слід додатково обстежити стан конструкцій. До проекту додані технічні умови (висновки) ХКП «Міськводоканал», Харцицзьких електромереж, Харцизького МВ ГУ МНС в Донецькій області (арк.. 122-141 т.2) Згідно технічного висновку ПП «НПП «Стройекогальваника» конструктивні характеристики та технічний стан квартири дозволяють здійснити перепланування квартири під нежитлове приміщення з обладнанням окремого входу в місці віконного пройому ( арк. 124-135 т.1) Згідно технічного паспорту на будівлю, виготовленого КП «БТІ м.Харцизька» 28.02.2013р., за адресою [ADDRESS] розташований магазин загальною площею 40,5 кв.м., що складається з торгівельного залу, коридору, санвузла, кімнати для персоналу (арк.. 59-62 т.1) 03.12.2013р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчений приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] набула у власність нежитлове приміщення - магазин непродовольчих товарів загальною площею 40,50кв.м., розташований за адресою [ADDRESS] (арк..120-122 т.1). Право власності [PERSON] на вказане нерухоме зареєстровано у встановленому порядку, що підтверджується відповідним витягом (арк..123 т.1) Також судом встановлено, що згідно акту обстеження квартири позивачки від 10.02.2012р., проведеного комісією з представників КП «СЕЗ» м.Харцизька, ТОВ «ХЖБК», управління ДІА в присутності позивачки [PERSON], виявлена хиткість полів на кухні, в залі та спальній кімнаті. Зі слів [PERSON] ця хиткість появилась після демонтажу межкімнатних стін в квартирі [ADDRESS]. Комісією запропоновано повторно викликати власника квартири [ADDRESS] для складання адмінпротоколу. (арк..10 т.1) 30.04.20134р. [PERSON] звернулась до інспекції ДАБК в Донецькій області зі скаргою на неправомірні дії [PERSON], яка проводить будівельні роботи без документа, що дає таке право (арк..26 т.1) Згідно відповіді інспекції ДАБК в Донецькій області від 07.06.2013р. в ході проведеної позапланової перевірки порушень вимог діючого законодавства при реконструкції нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] не виявлено. На вказане нежитлове приміщення [PERSON] видано свідоцтво про право власності. (арк..27 т.1) 06.09.2013р. позивачка [PERSON] звернулась до головного лікаря Харцизької міської санепідемстанції за скаргою на неправомірні дії [PERSON] (арк..29 т.1) Відповіді на це звернення немає. 15.11.2012р. та 26.11.2012р. [PERSON] зверталась до ТОВ «ХЖБК» з заявами на відсутність теплопостачання в квартирі у зв'язку з самовільним переобладнання централізованої системи в квартирі [ADDRESS] (арк..2-4 т.2) 11.10.2013р. [PERSON] звернулась до Президента України та голови ДАБІ України зі скаргою на неправомірні дії суб'єкта містобудування [PERSON] (арк.. 5-7 т.2) Згідно відповіді адміністрації Президента України від 16.10.2013р. вказана скарга направлена за належністю до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (арк.. 10 т.2) Згідно відповіді ДАБІ України від 01.11.2013р. на скаргу [PERSON] від 11.10.2013р. вбачається, що 05.07.2010р. [PERSON] на адресу інспекції ДАБК в Донецькій області направлено повідомлення про перепланування квартири, що належить їй на праві власності, під магазин непродовольчих товарів. На вказані роботи не вимагається дозвіл відповідно до п.5 Переліку будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл, затвердженого постановою КМУ № 1104 від 30.09.2009р. Декларація про готовність об'єкта до експлуатації, надана [PERSON], оформлена у відповідності до вимог чинного законодавства. Також [PERSON] надано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - магазин непродовольчих товарів від 20.05.2013р. Вказують, що право власності згідно ст. 41 Конституції України є непорушним і з урахуванням вимог ст. 29 ЖК України інспекція ДАБК не здійснює державного контролю за використанням та схоронністю житлового фонду. (арк.. 14-15 т.2) 24.12.2013р. [PERSON] подала до Харцизького МВ ГУМВС України в Донецькій області заяву про вчинення [PERSON] щодо неї кримінального правопорушення за ознаками шахрайства (арк..20-22 т.2) 14.03.2014р. [PERSON] звернулась на адресу виконкому Харцизької міської ради із заявою з приводу невиконання постанови Харцизького міського суду від 22.01.2013р. та постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.03.2013р. (арк.. 141 т.2) Згідно листа, який надійшов на адресу суду 06.03.2014р., матеріали про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності протягом 2012-2013р. до адміністративної комісії при виконкомі Харцизької міської ради не надходили (арк.91 т.2) Згідно відповіді інспекції ДАБК у Донецькій області від 14.02.2014р. за зверненням [PERSON] від 19.12.2012р. було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою [ADDRESS], порушень при проведенні будівельних робіт з перепланування цього приміщення не виявлено, про що складено акт від 23.03.2013р. Наступна позапланова перевірка за цією адресою проведена за скаргою [PERSON] від 13.05.2013р., про що [PERSON] надана відповідь 07.06.2013р. В ході цієї перевірки було встановлено, що будівельні роботи виконані відповідно до проектної документації, [PERSON] надала документи, що підтверджують її право власності на магазин, але виявлено порушення п. 6.2.5 ДБНВ 2.2-17:2006 «Доступність будинків і споруд для мало мобільних груп населення» (не улаштовано пандус), про що складено акт перевірки від 21.05.2013р., внесено припис про усунення виявлених порушень № 138 від 21.05.2013р., складено протокол про адміністративне правопорушення і винесено постанову № 194 від 03.06.2013р. про накладання на [PERSON] адмінстягнення - штрафу 850,00грн. 12.07.2013р. проведено позапланову перевірку виконання умов припису від 21.05.2013р., встановлено, що припис виконаний - пандус улаштований, про що складено відповідний акт. (арк..110-118 т.2) Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказана стаття передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Вказані норми кореспондуються з вимогами ст. 3,4 ЦПК України, згідно яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних. Житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод в користуванні власністю, зобов'язання [PERSON] поновити реконструйоване приміщення в тому стані, що існувало до реконструкції, стягнення з неї моральної шкоди, суд виходить з таких норм матеріального права. Ст. 41 Конституції України гарантує кожному право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, непорушність права власності. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст..319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно ч.7 цієї ж статті у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. … Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, згідно ст. 30 ЖК України державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду здійснюється радами народних депутатів, їх виконавчими і розпорядчими органами, а також спеціально уповноваженим на те державними органами в порядку, встановленому законодавством. Згідно ст.152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Оцінивши обставини справи, надані суду докази на їх підтвердження в сукупності, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає, що в порушення вимог ст. 10,60 ЦПК України позивачка [PERSON] не довела суду факт порушення її права власності в результаті переобладнання відповідачкою [PERSON] житлового приміщення в магазин непродовольчих товарів, що, в свою чергу, відповідно до вимог ст.15,16,391 ЦК України може бути підставою для звернення до суду з вимогами про усунення перешкод в користуванні нею своєю власністю і зобов'язання [PERSON] поновити стан реконструйованого об'єкту в той, що існував до реконструкції. З аналізу норм ст.376 ЦК України вбачається, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будинку, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони 1) збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; 2) або відведена не для цієї мети; 3) або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 4) або з істотним порушенням будівельних норм і правил. При цьому, відповідно до вимог ч.7 ст. 376 ЦК України і роз'яснень Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справа, що містяться в п. 5 постанови № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як орган державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадку порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. Виходячи з цього, суд вважає, що позивачка [PERSON] має право на звернення до суду з вимогами про зобов'язання [PERSON] переобладнати реконструйоване нею приміщення в той стан, що існував до реконструкції, тобто в квартиру, за умови, що доведе наявність порушеного права, в іншому випадку, зокрема, при умові відсутності документа, що дає право на проведення будівельних робіт, яким в даному випадку є рішення виконкому Харцизької міської ради на зміну цільового призначення приміщення з квартири на магазин, право звернення до суду з вимогами про перебудову самочинно переобладнаного об'єкта нерухомості належить органам державної влади або органам місцевого самоврядування. Але, як з'ясовано в судовому засіданні, Харцизька міська рада, рішення виконкому якої про надання згоди на зміну цільового призначення квартири [PERSON] будо скасовано судовим рішенням, до суду з такими вимогами не зверталась. Крім того, судом встановлено, що будівельні роботи з реконструкції квартири під магазин проводились відповідачкою [PERSON] в приміщенні, яке належить їй на праві власності, в установленому порядку - при наявності рішення виконкому про надання згоди на зміну цільового призначення квартири під магазин, розробленого проекту, погодженого з відповідними установами та підприємствами. Повідомлення про початок будівельних робіт було направлено нею 05.07.2010р. до інспекції ДАБК в Донецькій області, декларація про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрована в цій же інспекції 14.03.2013р. Рішення виконкому Харцизької міської ради від 17.12.2008р. № 934, яким [PERSON] надано згоду на переобладнання її квартири в магазин, було скасовано постановою Харцизького міського суду від 22.01.2013р., яке набрало законної сили 28.03.2013р., тобто вже після закінчення усіх будівельних робіт з переобладнання приміщення. Суд вважає, що позивачка [PERSON] не надала ніяких доказів на підтвердження наявності порушення її права власності (тобто права особи вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном) на квартиру, що є суміжної з вищевказаним магазином. Сам факт суміжності її квартири з магазином не є таким порушенням. Доводи позивачки [PERSON] про те, що [PERSON] в ході переобладнання були знесені несучі стіни, замість вікна встановлена вхідна дверь, що дало зайве навантаження на будинок, в результаті чого підлога в її квартири стала хитатися, з'явились тріщини на стінах, суд вважає безпідставними. Такі доводи спростовуються проектом реконструкції приміщення квартири під магазин, виконаним ПП [PERSON], згідно якого не передбачалось знесення несучих стін, якими є зовнішні та внутрішні продольні стіни житлового будинку, а тільки знесення 2х міжкімнатних (не несучих) перегородок з облаштуванням замість 2х однієї міжкімнатної перегородки, що в судовому засіданні підтвердив представник відповідачки [PERSON] При цьому, згідно з технічним висновком ПП «НПП «Стройекогальваника», який був додатково отриманий [PERSON] з метою додаткового визначення можливості здійснити реконструкцію належного їй приміщення під магазин з урахуванням технічного стану житлового будинку, встановлено, що конструктивні характеристики та технічний стан квартири дозволяють здійснити перепланування квартири під нежитлове приміщення з обладнанням окремого входу в місці віконного пройому. При розгляді справи судом встановлено, що будівельні роботи з реконструкції приміщення під магазин були проведені у відповідності до розробленого проекту, що підтверджуються актами перевірки інспекції ДАБК в Донецькій області, технічним паспортом на магазин, виконаним вже після реконструкції. Виявлене в ході перевірки, що проводилась інспекцією ДАБК в Донецькій області, порушення норм ДБН, а саме відсутність пандусу для руху маломобільних громадян, до яких позивачка [PERSON] в свою чергу не відноситься, суд не вважає істотним порушенням будівельних норм, і ні в якому випадку це не є порушенням права власності позивачки [PERSON] Крім того, це порушення було [PERSON] усунуто, припис вказаної інспекції виконаний, що також підтверджується відповідним актом перевірки. Ніяких інших істотних порушень ДБН з боку [PERSON] контролюючими органами виявлено не було і відповідних доказів суду не надано. Представник третьої особи - виконкому Харцизької міської міської ради в судовому засіданні підтвердила, що ніяких скарг на дії [PERSON] з приводу незаконного облаштування нею вказаного магазину, в т.ч. і від [PERSON] не надходило, ніяких порушень під час проведення будівельних робіт та вже під час функціонування магазину виявлено не було, ні чиї права не порушувались, [PERSON] земельну ділянку під магазин або його частини самовільно не займала, житловий будинок знаходиться на утриманні ТОВ «ХЖБК», з яким у [PERSON] є договір на утримання будинку та прибудинкової території. Суд не приймає до уваги при постановленні рішення наданий позивачкою [PERSON] акт обстеження її квартири від 10.02.2012р., оскільки, по-перше, він складений у відсутність [PERSON] як власника суміжного приміщення, по-друге, з акту не вбачається, як комісія прийшла до висновку про хиткість полів, в чому саме це проявилось, які ознаки, характер, ступінь має, з яких причин виникла, а лише вказано, що вона, зі слів [PERSON], з'явилась після знесення несучих стін в помешканні поверхом нижче. Крім того, суд вважає, що вказані обставини неможливо достовірно встановити в результаті поверхового обстеження, для їх з'ясування та підтвердження необхідні спеціальні знання. Але клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи позивачка в судовому засіданні не заявляла, тому суд вирішує справу за наявності тих доказів, які надані суду сторонами. Щодо скарг [PERSON], датованих листопадом 2012р., про порушення теплообміну в її квартирі внаслідок переобладнання приміщення відповідачкою [PERSON], то в судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що після її звернення до ХЖБК та до [PERSON] теплообмін був поновлений. Ці обставини в судовому засіданні не заперечував представник відповідачки [PERSON] Доводи позивачки [PERSON] про те, що в результаті переобладнання було пошкоджено обшивку її балкона і частину стін її квартири, в результаті чого відбувається затікання дощових вод на балкон, з'явилась вологість, пошкодився лінолеум на балконі, нічим не підтверджені. Ніякі обстеження з цього приводу не проводились, вона нікуди не зверталась, дані обставини нічим не зафіксовані, що в судовому засіданні позивачка [PERSON] не заперечувала. Також є непідтвердженими доводи позивачки [PERSON] щодо підвищення рівня шуму в її квартирі, підвищення рівня забруднення, потрапляння в квартиру пилу, бруду. Ніякі обстеження з цього приводу також не проводились. Суду надана скарга [PERSON] на адресу головного санітарного лікаря м.Харцизька від 06.09.2013р., де вона просить провести відповідну перевірку, але відповіді на цю скаргу нею не надано, заходів для її отримання самостійно не здійснено, що позивачка не заперечувала в судовому засіданні. Клопотання про витребування судом відповіді на вказану скаргу нею в судовому засіданні не заявлялось. При цьому, в судовому засіданні позивачка [PERSON] не заперечувала, що вікна її квартири виходять на проїзну частину вул..Краснознаменської, яка є однією з центральних вулиць міста і по якій постійно рухається громадський та приватний транспорт, що сприяє підвищеному шуму, гоміну, гуркіту машин, підвищенню рівня забруднення. Не логічним є посилання [PERSON] на підвищення рівня забруднення в її квартирі в результаті того, що працівники магазину палять під її вікнами, в той час, коли вона не заперечувала, що сама палить на кухні своєї квартири, але це не впливає на стан її помешкання, оскільки у неї встановлена гарна витяжка. Доводи позивачки [PERSON] про порушення її права власності на належну їй квартиру самим розташуванням магазину без її згоди, на думку суду, також не заслуговують на увагу. В даному випадку суд виходить з того, що наявність чи відсутність такої згоди є суттєвим при вирішенні питання про переведення приміщення із житлового в нежитлове і ці обставини були предметом іншого судового розгляду. Постановою Харцизької міської ради від 22.01.2013р., яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.03.2013р., встановлений факт не отримання згоди [PERSON] на переведення приміщення [PERSON] з житлового в нежитлове, що є відповідним порушенням прав [PERSON] Але суд вважає, що це порушення було захищено судом шляхом визнання незаконним та скасування рішення виконкому Харцизької міської ради від 17.12.2008р. №934. Суд вважає, що відсутність такої згоди не є беззаперечним свідченням порушення саме права власності [PERSON] на належну їй квартиру і не може бути підставою для звернення до суду з даним позовом. За вищевказаних обставин суд вважає, що позивачка [PERSON] не має право вимагати усунення перешкод в здійснення права власності шляхом зобов'язання поновити стан приміщення в той, що існував до реконструкції, на підставі норм ст. 376, 391 ЦК України. Враховуючи те, що позивачкою [PERSON] не доведений факт порушення з вини відповідачки [PERSON] її права власності, зокрема, пошкодження та знищення її майна, здійснення протиправних дій проти неї та членів її родини, виникнення у них у зв'язку з цим душевних страждань, погіршення їх здібностей, позбавлення можливості їх реалізації, суд вважає, що немає підстав, передбачених ст. 23, 386,1167 ЦК України, і для стягнення на її користь з [PERSON] моральної шкоди. Крім того, суд вважає, що позивачкою не надані докази на підтвердження характеру та глибини моральних страждань, не обґрунтувала з яких міркувань вона виходила при визначенні розміру моральної шкоди. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на магазин непродовольчих товарів, що було видано [PERSON] 20.05.2013р. та скасування державної реєстрації її права власності на цей об'єкт, суд виходить з таких норм матеріального права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до ст.332 ЦК України особа може набути право власності на перероблену в законному порядку нею річ (майно). Згідно ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з яким державна реєстрація прав на нерухоме майно, в т.ч. і права власності, є обов'язковою. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ст. 3), державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації (ст.9). Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначений в ст.15 вказаного закону і є наступним: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав особи, визначені у частині сьомій цієї статті, повинні повідомити орган державної реєстрації прав, державного реєстратора про наявність встановленої законом заборони на відчуження нерухомого майна (ст. 16 закону). Знідно з п.1 ч.1 ст. 18 вказаного закону свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна; Підставою для державної реєстрації прав відповідно до ст. 19 закону є наявність договорів, укладених у порядку, встановленому законом або свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. Підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначені в ст. 24 закону і є вичерпними. При цьому, згідно ч.4 цієї статті відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Зі змісту ст. 26 Закону вбачається, що державна реєстрація прав на нерухоме майно може бути скасована за рішенням суду. Аналогічні положення щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно містяться в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою КМУ №868 від 17.10.2013р. Крім того, згідно п.49 вказаного Порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об'єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об'єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:-документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані);-документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта;-технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;-письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку (в разі добудови аттикових і мансардних поверхів та приєднання місць загального користування), справжність підпису яких засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат";-документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (в разі коли в результаті реконструкції об'єкта нерухомого майна змінилася його адреса). Згідно ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Оцінивши обставини справи, надані суду копії матеріалів реєстраційної справи та проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає, що підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності від 20.05.2013р. на ім'я [PERSON] та скасування державної реєстрації її права власності в даному випадку немає, оскільки [PERSON] в установленому законом порядку звернулась з заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на реконструйований нею об'єкт нерухомості, право на отримання якого передбачено ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», надавши при цьому усі документи, передбачені п.49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Після видачі [PERSON] свідоцтва про право власності, що відповідно до ст.19 Закону є підставою для державної реєстрації права власності, державний реєстратор відповідно до вимог вищевказаного Закону та Порядку здійснив державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення - магазин непродовольчих товарів. Підстав для відмови в державній реєстрації права власності, передбачених ст.24 Закону, державним реєстратором виявлено не було. Таких підстав не виявлено і в ході судового розгляду. Крім того, судом встановлено, що на момент проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] судами не було прийнято рішення про заборону вчинення дій, пов'язаних з державної реєстрацією права власності, що відповідно до ст. 23 Закону є підставою для зупинення державної реєстрації, а не для відмови в її проведенні. Також державним реєстратором було перевірено наявність обтяжень (заборон) щодо нерухомого майна, що підлягало реєстрації, отримані витяги з відповідних державних реєстрів. Згідно отриманої інформації заборон щодо відчуження об'єкту нерухомості на момент реєстрації не було. При цьому, в судовому засіданні державний реєстратор пояснив і це випливає зі змісту нормативно-правових актів, що регулюють питання державної реєстрації прав на нерухоме майно, що наявність обтяження (заборони на відчуження) об'єкта нерухомості не є підставою для відмови в проведенні державної реєстрації прав, у випадку наявності такого обтяження (заборони) державний реєстратор після державної реєстрації права лише переносить запис про обтяження до відповідного розділу на знову зареєстрований об'єкт. Той факт, що на момент подання [PERSON] заяви про держану реєстрацію права власності на магазин і проведення такої реєстрації, надане нею до заяви рішення виконкому Харцизької міської ради №934 від 17.12.2008р. «Про надання згоди на зміну цільового призначення квартири на магазин непродовольчих товарів» рішенням суду було скасовано, суд не вважає підставою для відмови в проведенні державної реєстрації, оскільки обов'язок державного реєстратора перевіряти дійсність такого рішення законодавством не передбачений, а заборони щодо проведення дій з державної реєстрації у зв'язку з скасуванням вищевказаного рішення виконкому на момент реєстрації не було. Про незаконність та скасування вказаного рішення виконкому не зобов'язана була повідомляти державного реєстратора і [PERSON] при подачі заяви про реєстрацію права власності. Такий її обов'язок нормами вищевказаного Закону та Порядку не передбачений. Суд вважає, що в даному випадку надання відповідної інформації залежало виключно від волевиявлення [PERSON], яка відповідно до ст. 12,13 ЦК України має право діяти вільно, на власний розсуд, але не зловживати своїми правами і не порушувати права інших осіб. При цьому, ніхто не має право примусити її робити щось, в т.ч. і надати певну інформацію. Доказів тому, що [PERSON] неповідомленням державному реєстратору про скасування рішення виконкому Харцизької міської ради, яке надано нею для вчинення реєстраційних дій, порушила чиї-небудь права, зловживала своїми правами, діяла умисно і цілеспрямовано, суду не надано. Вирішуючи справу, суд вважає недоцільним перевіряти доводи позивачки [PERSON] та заперечення представника відповідача [PERSON] в частині того, чи було відомо [PERSON] станом на 20.05.2013р. (момент державної реєстрації права на реконструйований об'єкт) про наявність чинного судового рішення про скасування рішення виконкому Харцизької міської ради від 17.12.2008р., оскільки це не впливає на висновки суду. Посилання позивачки [PERSON] в даному випадку на ст. 393 ЦК України є безпідставним, оскільки, аналізуючи зміст цієї статті, суд вважає, що власник має право вимагати визнання незаконним та скасування правового акту органу державної влади тільки у випадку, якщо він не відповідає закону і порушує право власності. Але, як вже вказувалось вище, судом не встановлено порушень прав власності [PERSON] на належне їй майно в результаті реконструкції суміжної квартири в магазин. Свідоцтво про право власності на магазин, видане [PERSON] 20.05.2013р., і державна реєстрація її права власності відповідають вимогам діючого закону. Видачею свідоцтва про право власності та вчиненням реєстрації права власності за [PERSON] не порушується право власності [PERSON], оскільки вона ніяким чином не претендує на нерухоме майно, що зареєстровано за [PERSON], не має на нього ніяких прав, здійснення кожним із них своїх правомочностей власника на окреме майно не залежить від волі та бажання іншого, і обсяг правомочностей [PERSON] як власника її квартири в результаті реєстрації права власності на магазин за [PERSON] не зменшився. Крім того, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] - визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на ім'я [PERSON] - викладені не у відповідності із способами захисту прав, передбаченими ст. 16 ЦК України. Застосування терміну «недійсність» до правових актів і документів, що підтверджують відповідне право, якими є свідоцтво про право власності та рішення про державну реєстрацію права власності, є некоректним. В даному випадку мова може йти про їх неправомірність, незаконність, протиправність. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 03.12.2013р. , скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на придбане за ним майно, суд виходить з наступних норм матеріального права. Згідно ст. 202 ЦК України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст.. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину має відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Згідно ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ст. 203 вказаного Кодексу. Крім того, згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, коли сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування. Згідно роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п.5), правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом (п.7), ознакою обману є умисел в діях однієї із сторін правочину, наявність якого та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (п.20). Проаналізувавши вищевказані норми права, оцінивши обставини справи та надані докази на їх підтвердження, суд вважає, що позивачка [PERSON] в даному випадку не має право звертатися до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав введення [PERSON] покупця [PERSON] та приватного нотаріуса [PERSON] в оману, оскільки, по-перше, вона не є стороною цього правочину, яка введена [PERSON] в оману, враховуючи, що факт обману, умисел [PERSON] при цьому, істотність обставин, щодо яких мала місце омана, повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, якою, виходячи зі змісту ст. 230 ЦК України, може бути тільки сторона правочину. Але відповідачка [PERSON], як сторона договору купівлі-продажу, з позовом про визнання укладеного між нею та [PERSON] договору купівлі-продажу з підстав введення її в оману чи з інших підстав для недійсності правочину не зверталась. Навпаки звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання її добросовісним набувачем, що є свідченням того, що вона вважає вказаний договір дійсним. По-друге, позивачка [PERSON] ніяким чином не обґрунтувала та не підтвердила того, що даним правочином порушуються її права та законні інтереси, зокрема, взагалі не вказала які саме її права порушуються, в чому ці порушення проявляються та які негативні наслідки для неї настали. Судом вже вказувалось на те, що [PERSON] ніяким чином не претендує на приміщення магазину, яке стало предметом договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], не має на нього ніяких речових прав і спір між сторонами виник не з приводу прав декількох осіб на одне й те саме майно. В даному випадку позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] є власниками окремого нерухомого майна, хоча і суміжного між собою, і відповідно до ст. 316, 319 ЦК України мають право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, тобто є незалежними одна від одної , в т.ч. у вирішенні питання відчуження об'єкту своєї власності. Також суд встановив, що договір купівлі-продажу від 03.12.2013р. укладений у відповідності з вимогами ст. 203,657,658 ЦК України, що підтвердив в судовому засіданні приватний нотаріус [PERSON], зокрема, нею було встановлено та перевірено повноваження продавця [PERSON] і належність їй об'єкта нерухомості, право власності якої посвідчувалось свідоцтвом про право власності від 20.05.2013р. і було зареєстровано у встановленому законом порядку. Це свідоцтво було чинним. Нотаріусом також було з'ясована відсутність майнових прав третіх осіб на відчужуване майно, наявність судових спорів щодо цього, що було зафіксовано в п.9.2 договору, і сторони проти цього не заперечували. Підстав для відмови в нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу у нотаріуса не було і у зв'язку з відсутністю на момент укладання договору обтяжень (заборон відчуження) вказаного майна, зареєстрованого у встановленому порядку. Нею було перевірено наявність таких обтяжень (заборон) і отримані витяги з відповідних державних реєстрів, що додані до реєстраційної справи. Після посвідчення договору купівлі-продажу приватним нотаріусом [PERSON] в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на придбане нею за цим договором нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом. Той факт, що на момент посвідчення договору купівлі-продажу 03.12.2013р. в суді знаходився позов [PERSON] про визнання цього свідоцтва недійсним, не є в даному випадку суттєвим, оскільки, по-перше, у зв'язку з розглядом даної справи ніяких рішень суду щодо заборони відчуження належного [PERSON] магазину, заборони проводити будь-які нотаріальні дії та дії, пов'язані з державної реєстрацією прав на нього, не приймалось і відомості про них до відповідних державних реєстрів не вносились. Ухвала суду про накладання арешту на магазин непродовольчих товарів була винесена судом за заявою [PERSON] 23.12.2013р., тобто вже після нотаріального посвідчення оспорюваного правочину. По-друге, нотаріус не зобов'язаний перевіряти чи існує судовий спір щодо обставин, які є суттєвими при вчиненні певного правочину. Як правило, це стосується права сторони правочину повідомити чи не повідомити іншу сторону про наявність таких обставин. В свою чергу, лише умисне неповідомлення під час укладання правочину будь-яких істотних обставин, які могли перешкодити вчиненню правочину, може розцінюватися як обман і бути підставою для визнання цього правочину недійсним відповідно до ст. 230 ЦК України. І судом вже вказувалось на те, що інша сторона правочину [PERSON] не зверталась до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним в силу того, що вона діяла під впливом обману з боку [PERSON], тому з'ясовувати питання чи дійсно [PERSON] навмисно ввела покупця в оману, суд вважає недоцільним. Таким чином, суд не знаходить підстав для визнання договору купівлі-продажу від 03.12.2013р. недійсним і скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на придбане нею за цим договором нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю. При вирішенні зустрічного позову [PERSON] про визнання її добросовісним набувачем та визнання майна таким, що не підлягає витребуванню, суд виходить з наступного. Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ст. 393 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи вищевказане та конкретні обставини справи суд вважає, що відповідачка [PERSON], звертаючись з зустрічним позовом, обрала неналежний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки з обставин справи вбачається, що позивачка [PERSON], звернувшись до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за яким [PERSON] набула у власність нерухоме майно, фактично оспорює її право власності, яке, на думку суду, може бути захищено [PERSON] шляхом подання позову про визнання права її власності на спірне майно відповідно до вимог ст.16, 392 ЦК України. В даному випадку посилання [PERSON] на ст. 330 та 388 ЦК України є безпідставним і ці статті не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки стосуються набуття права власності на майно добросовісним набувачем у випадку, коли це майно відчужене особою, яка не мала на це права, і у випадку, коли набуте майно не може бути витребуване. Але в судовому засіданні судом було встановлено і це не оспорювалось сторонами, що на момент укладання договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], остання була власником нерухомого майна, її право власності підтверджувалось належними правоустановчими документами і було зареєстровано у встановленому законом порядку. Вказані обставини були перевірені нотаріусом при посвідченні договору купівлі-продажу шляхом отримання відомостей з відповідних державних реєстрів, ніяких записів про наявність судового спору в державних реєстрах також не містилось. Крім того, незаконність набуття [PERSON] права власності на відчужуване майно на той момент судами встановлена не була, тобто [PERSON] як власник мала право відповідно до вимог ст. 658 ЦК України на відчуження належного їй майна. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed