Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

27.02.2018 р. позивач в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09.08.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 254/1, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 70 000.00 доларів США, в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що складатимуть невід`ємну частину цього договору. 18.05.2010 р. ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» змінив назву на ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк». З метою забезпечення виконання зобов`язань, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Позивач зазначає, що він свої обов`язки за вищевказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором. Натомість відповідачі свої зобов`язання не виконали. 09.09.2011 р. рішенням Корольовського районного суду м. Житомира стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 524 630.94 грн., заборгованість за пропуск платежів 21 058.71 грн., заборгованість по комісії 2 708.83 грн., а всього 548 398.48 грн., а також судові витрати. Станом на 30.05.2017 року утворилася заборгованість, в розмірі 58 606.48 доларів США, що еквівалентно 1 546 495.42 грн., з яких: заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 57 952.53 доларів США, що еквівалентно 1 529 239.12 грн. та 106 536.93 грн. з яких 58 606.48 доларів США заборгованість за основною сумою кредиту; 57 952.53 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 22 752.28 грн. - заборгованість за щомісячною платою за обслуговування кредиту; 83 784.65 грн. - неустойка за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Ухвалою суду від 29.03.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено її підготовчий розгляд. Протокольною ухвалою суду від 08.08.2018 року закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.10.2018 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, - задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача різницю між стягнутою сумою боргу за рішенням суду від 09.09.2011 року та заборгованістю за кредитним договором від 09.08.2007 року станом на 30.05.2017 року - 50 758.89 доларів США, що еквівалентно 1 339 414.87 грн. та 76 161.74 грн. з яких - 50 758.89 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 13 435.80 грн. - заборгованість за щомісячною платою за обслуговування кредиту; 62 725.94 грн. - неустойка за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором , а всього 1 415 576.61 грн. Ухвалою суду від 10.06.2019 року заочне рішення суду від 18.10.2018 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Протокольною ухвалою суду від 10.10.2019 року закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті. Протокольною ухвалою суду від 12.02.2020 року залучено до участі у справі правонаступника прав та обов`язків ПАТ «ВіЕйБі Банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання, в якому просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, в матеріалах справи є письмові пояснення подані до суду представником відповідача Троїцької І.І. Фіксування судового засідання не проводилось в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукранський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 pокy розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно. 18.05.2010 р. ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» змінив назву на ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк». Рішенням №213 від 22.02.2016 р. виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повноваження на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної М.А. продовжено на два роки строком до 19.03.2018 р. Пунктом 1 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Уповноважена особа фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Згідно п.5 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 48 та п. 5 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду. Як вбачається з договору про відступлення прав вимоги від 28.11.2019 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до відповідачів за кредитним договором від 09.07.2007 року. Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 254/1, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 70 000.00 доларів США, в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що складатимуть невід`ємну частину цього договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, 09.08.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилась перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за договором про надання кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 524 630.94 грн., заборгованість за пропуск платежів 21 058.71 грн., заборгованість по комісії 2 708.83 грн., а всього 548 398.48 грн., а також судові витрати. Станом на 30.05.2017 року утворилася заборгованість, в розмірі 58 606.48 доларів США, що еквівалентно 1 546 495.42 грн., з яких: заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 57 952.53 доларів США, що еквівалентно 1 529 239.12 грн. та 106 536.93 грн. з яких 58 606.48 доларів США заборгованість за основною сумою кредиту; 57 952.53 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 22 752.28 грн. - заборгованість за щомісячною платою за обслуговування кредиту; 83 784.65 грн. - неустойка за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Станом на 30.05.2017 року утворилася заборгованість, в розмірі 58 606.48 доларів США, що еквівалентно 1 546 495.42 грн., з яких: заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 57 952.53 доларів США, що еквівалентно 1 529 239.12 грн. та 106 536.93 грн. з яких 58 606.48 доларів США заборгованість за основною сумою кредиту; 57 952.53 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 22 752.28 грн. - заборгованість за щомісячною платою за обслуговування кредиту; 83 784.65 грн. - неустойка за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Отже, різниця між стягнутою сумою заборгованості згідно вказаного вище рішення суду та заборгованістю за кредитним договором наявною станом на 20.06.2017 року складає в загальному розмірі 1 415 576 грн. 61 коп. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором після стягнення усієї суми боргу рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 09.09.2011 року, судом встановлено наступне. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення па предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредит має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс 18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Щодо строків позовної давності на стягнення неустойки за кредитним договором, які відповідачі просили суд застосувати при розгляді справи, то судом встановлено наступне. Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За правилами частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає: незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов`язання й до того дня, доки зобов`язання не буде виконане. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії по давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність установлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. При визначенні розміру пені, суд зобов`язаний враховувати принципи розумності та справедливості при застосуванні штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, що дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, відповідно до вимог ч. Зет. 551 ЦК України. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому суд звертається до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність це законне право порушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («ОАО Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, §51)). Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, який визначено графіком повернення кредиту за кредитним договором №254/1 від 09.08.2007 року. Звертаючись до суду з позовом в 2010 році до Корольовського районного суду м. Житомира у справі №2-1353/11 за захистом свого права або інтересу, позивачу вже на той час було відомо і він міг розраховувати на примусовий захист свого цивільного права судом в частині штрафних санкцій, зокрема стягнення пені. Таким чином, як встановлено судом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання звернувшись в 2010 році до суду про стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором. Після спливу строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, оскільки дата звернення до суду з позовними вимогами про стягнення неустойки є 2018 рік, що значно перевищує встановлений законодавством річний термін спеціальної позовної давності. Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18. Оскільки позовна давність у цій справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Згідно вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до роз`ясень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в зв`язку із спливом позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем у справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed