Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

03 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 19 вересня 2014 року померла [PERSON], яка залишила на її імя заповіт на житловий будинок з усіма спорудами та земельні ділянки по вул. Велика Садова, 19 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за зазначений вище житловий будинок та земельні ділянки. Вона прийняла спадщину в установлений законом строк. [PERSON] державна нотаріальна контора Миколаївської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, так як відсутні правовстановлюючі документи, а саме державні акти. Іншим шляхом, ніж в судовому порядку, вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на земельні ділянки за заповітом. Посилаючись на зазначені обставини, просила задовольнити позовні вимоги. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, направив заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення вимог не заперечував. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання\~ у разі, якщо таке право оспорюється\~ або не визнається\~ іншою особою, а також\~ уразі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст.. 392 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Із матеріалів справи вбачається, що 19.09.2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №205124, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області , актовий запис №728. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою 16.09.2005 року спадкоємцем цілого майна гр.. [PERSON], який помер 11.10.2004 року є його дружина [PERSON] Спадкове майно складається з: - житлового будинку з надвірними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області по вул.. Велика Садова,19 з земельною ділянкою площею 0,20 га в межах згідно з планом, розташованої на території Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, переданої для присадибного господарства, що належить на підставі Державного акту на право приватної власності на землю за №ІІ-МК №025587, виданого виконкомом Лисогірської сільської ради народних депутатів 27 листопада 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №263. На казаній земельній ділянці розташовано - житловий будинок жилою площею 36.08 кв. м, загальною площею 61.07 кв.м., літня кухня. Сарай цегла, погріб, гараж цегла, огорожа штахет, вимощення асфальт, що належало спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності б/н, виданого виконкомом Лисогірської сільської [PERSON] 07.09.1989 року, зареєстрованого в МБТІ м. Первомайська за №1584, реєстраційний №11807844. -земельна ділянка площею 0,25 га в межах згідно з планом, розташованої на території Лисогірської сільської ради Первомайського району, переданої для особистого підсобного господарства, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю за №ІІ-МК №025588, виданого виконкомом Лисогірської сільської ради народних депутатів 27.11.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №263. Тобто, після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на зазначене вище майно за заповітом. Однак, право власності в порядку спадкування за законом, [PERSON] зареєструвала тільки на жилий будинок, і на земельні ділянки державні акти не отримала. Із змісту копії заповіту, який за життя склала [PERSON] вбачається, що житловий будинок з усіма спорудами, що знаходяться в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області по вул.. Велика Садова, 19, земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за цією адресою, вона заповіла [PERSON] Тому позивачці нотаріусом було видано лише свідоцтво про право власності тільки на житловий будинок, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки позивачці другою [PERSON] державною нотаріальною конторою Миколаївської області було відмовлено у звязку з відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.07.2016 року. Визнання позовних вимог відповідачем не протирічить закону, не порушує прав інших осіб, тому суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом. Матеріали справи містять дані про наявність перешкоди у спадкоємця одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. Аналізуючи викладене,суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір" - судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" встановлені ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем\~ - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. В позовній заяві позивачем\~ заявлено дві вимоги майнового характеру, а саме визнання права власності на земельні ділянки 0,25 га та 0,20 га, за які повинно бути сплачено судовий збір за кожну вимогу окремо з урахуванням ціни позову. Позивачем надано лише звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки 0,25 га та відповідно до квитанції ПАТ «Державного ощадного банку України» №25 від 14.07.2016 року сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн. Звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки 0,20 га позивачем надано не було, тому суд вважає, що недоплачему суму коштів судового збору в розмірі 551,20 грн. потрібно стягнути з позивача. Позивач проти стягнення з нього недоплаченої суми коштів судового збору не заперечував.

Outcome: approved