Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

22 жовтня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про захист прав споживачів, в якому просить стягнути з відповідача ФО-П [PERSON] на її користь борг за зобов'язанням в розмірі 19048,00 грн., пеню у розмірі 3% вартості послуги, що складає 18857,52 грн., завдані збитки в розмірі 4000,00 грн. у вигляді витрат на правову допомогу та моральну шкоду в розмірі 2500,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надавши до суду письмові заперечення та доповнення до них. Представник третьої особи надав до суду клопотання про проведення розгляду справи без участі третьої особи, а також надав письмові пояснення, в яких заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, пояснення свідків, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] зареєстрована в установленому законом порядку як фізична особа - підприємець, основним видом діяльності якої за КВЕД є діяльність туристичних агентств (КВЕД 79.11.). В липні 2013 року до ФО-П [PERSON] звернулася [PERSON] разом зі своїм громадянським чоловіком [PERSON] з метою отримати туристичні послуги, що полягають у придбанні туристичного продукту до складу якого входить путівка до Королівства Іспанії. Після численних консультацій [PERSON] та [PERSON] було обрано туристичну подорож до Королівства Іспанія, Мальорка, готель Whala! Solimar, тривалість поїздки з 16.08.2013 року по 27.08.2013 року. Згідно ст. 1 Закону України «Про туризм» поняття туристичного продукту визначено як попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов'язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об'єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Зазначена туристична подорож до Іспанії є туристичним продуктом, який було створено туроператором ТОВ «Пегас Туристик», а реалізація вказаного продукту у відповідності до Закону України «Про туризм» відбувалася від його імені через турагента ФО-П [PERSON] Отже, відповідно до вимог чинного законодавства турагент не створює туристичний продукт, а лише здійснює функції з його продажу. За таких обставин, турагент несе відповідальність виключно за власні дії і не несе відповідальності за якість туристичного продукту та правовідносини під час безпосереднього надання послуг. Натомість, туроператор за договором на туристичне обслуговування несе відповідальність перед туристом за сформований ним туристичний продукт і реалізований від його імені турагентом незалежно від того, надані послуги безпосередньо туроператором чи іншими особами, які перебувають у договірних відносинах із туроператором. 27.07.2013 року в якості передоплати обраного туристичного продукту [PERSON] було сплачено ФО-П [PERSON] грошові кошти в розмірі 6000,00 грн. 31.07.2013 року [PERSON] було сплачено ФО-П [PERSON] грошові кошти в розмірі 13048,00 в якості повної сплати за туристичний продукт та оформлення візових документів. Загалом позивачем було сплачено відповідачу кошти в розмірі 19048,00 грн. Діяльність між турагентами, в тому числі і ФО-П [PERSON], та туроператорами, в тому числі ТОВ «Пегас Туристик» є договірною та регулюється ч. 1 ст. 207 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Про дану обставину зазначено на офіційному інтернет сайті ТОВ «Пегас Туристик», а саме: http://pegast.com.ua в розділі «сотрудничество». На цьому ж інтернет сайті міститься Інструкція по бронюванню заявок ON-LINE. Відповідно до вказаної Інструкції після заповнення всіх необхідних граф в електронній заявці (в тому числі і паспортних даних Туристів) необхідно підтвердити бронювання туристичного продукту, обраного туристами, шляхом натиску слова «Бронювати». Після цього на екран монітору буде виведено повідомлення з пропозицією ознайомитися та приєднатися до діючого Договору ТОВ «Пегас Туристик». Вказаний типовий Договір агентський на посередницьку діяльність з реалізації турпродукту «Пегас Туристик» (редакція 02.04.2012 року) знаходиться на вищезазначеному інтернет сайті Туроператора. 31.07.2013 року ФО-П [PERSON] у відповідності до вимог Інструкції за погодженням із Позивачем та її громадянським чоловіком підтвердила бронювання обраного туристичного продукту та приєдналася до Договору із ТОВ «Пегас Туристик», що підтверджується відповідним рахунком-фактурою №2438734 від 31.07.2013 року. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. За таких обставин, на підставі ст. 207 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про туризм» 31.07.2013 року між туроператором ТОВ «Пегас Туристик» через турагента ФО-П [PERSON] було укладено договір на туристичне обслуговування з туристами [PERSON] та [PERSON] 01.08.2013 року представником ФО-П [PERSON] за довіреністю [PERSON] за її дорученням від імені туристів [PERSON] та [PERSON] було здійснено оплату ТОВ «Пегас Туристик» за придбаний туристами туристичний продукт в розмірі 16328,00 грн. Грошові кошти в розмірі 2720,00 грн. були обліковані Відповідачем як його дохід (агентська винагорода), що підтверджується витягом з Книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість) ФО-П [PERSON] Окрім зазначених грошових коштів, [PERSON] та [PERSON] було подано ФО-П [PERSON] всі передбачені законодавством документи для оформлення проїзних та візових документів. Посилання представника позивача за довіреністю [PERSON] та свідка [PERSON] на те, що Відповідач надала Позивачу для підпису чисті (незаповнені) формуляри (бланки) попередивши, що вона сама їх заповнить для отримання віз Шенгенської угоди як для Позивача так і для її супутника [PERSON] не знаходять свого підтвердження та не доведені належними та допустимими доказами. 15.08.2013 року ФО-П [PERSON] повідомила [PERSON] та [PERSON], що Посольством Іспанії в Україні їм обом відмовлено у видачі віз і внаслідок цього вони не зможуть скористатися придбаним туристичним продуктом. 15.08.2013 року в офісі ФО-П [PERSON] у присутності відповідача, позивача та представника ФО-П [PERSON] за довіреністю [PERSON], який допитаний в судовому засіданні в якості свідка, [PERSON] було заповнено типову заявку на повернення коштів, в якій він просив ТОВ «Пегас Туристик» повернути йому грошові кошти за туристичний продукт №2438734 в сумі 3259,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позивача. В судовому засіданні представник позивача заперечував, що вказана заява від 15.08.2013 року складалася та підписувалася позивачем та її громадянським чоловіком. Проте, [PERSON] в судовому засіданні надаючи пояснення в якості свідка підтвердив той факт, що частково заяву на повернення грошових коштів складено та підписано ним самим, а частково позивачкою [PERSON] Посилання свідка [PERSON] на те, що у заяві від 15.08.2013 року також містяться записи, зроблені третьою невстановленою особою, а саме: «отказом в визе», не знаходять свого підтвердження та не доведені належними та допустимими доказами. В ході судового розгляду справи третьою особою - ТОВ «Пегас Туристик» за заявою позивачки [PERSON] було повернуто останній грошові кошти в розмірі 11314,00 грн. Зазначені обставини представником позивача не оспорюються. Статтями 526, 610, 611 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Компетенцією розгляду заяв та прийняття рішень щодо питань видачі віз наділені виключно держави-члени - члени ЄС, а в даному випадку - Королівство Іспанія, яке здійснює свою діяльність на території України через Посольство Іспанії в Україні. Таким чином, до компетенції ФО-П [PERSON] розгляд заяв та прийняття рішень щодо питань видачі віз не належить. Судом встановлено, що порушень прийнятих на себе зобов'язань зі сторони ФО-П [PERSON] не було, оскільки [PERSON] та [PERSON] не скористалися туристичним продуктом (не здійснили туристичну подорож) у зв'язку із відмовою Посольства Іспанії в Україні у видачі віз, тобто відсутні правові наслідки, за порушення умов договору. За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача боргу за зобов'язанням в сумі 19048,00 грн. задоволенню не підлягають. Також, суд зазначає, що положення Закону України "Про захист прав споживачів", встановлюють загальні підстави відповідальності за порушення прав споживачів та застосовується у відносинах, що у ньому зазначено. Відносини, що виникають із виконання договору про надання туристичних послуг, не регулюються цим Законом. Більш того, положення на підставі яких позивач просить стягнути 3 % за кожен день прострочення зобов'язання, а саме п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», обумовлює наслідки відмови споживача від надання послуг, що позивачем не було здійснено. Таким чином, вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 3% за кожен день прострочення зобов'язання задоволенню також не підлягають. Суд також вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні моральної шкоди, оскільки, позивачем обґрунтовується спричинення моральної шкоди, тим що не відбувся запланований нею тур до Іспанії, однак як встановлено судом, тур, замовлений позивачем, не був здійснений, у зв'язку із відмовою Посольства Іспанії в Україні у відкритті віз, тобто відсутня вина відповідача та права позивача в даному випадку відповідачем не порушувались. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі 2500,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд зазначає. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Статтею 20 Закону України «Про туризм» встановлено, що якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів. Відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках, передбачених законом. Ні нормами ЦК України, ні Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено відшкодування моральної шкоди - в даних правовідносинах. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак суду не надано належних доказів про те, що позивачу винними діями відповідача завдано моральної шкоди внаслідок небезпеки для його життя і здоров'я, та доказів причинного зв'язку між такими наслідками та діями відповідача. Виходячи з цього, відсутності спеціального закону, який регулює порядок відшкодування моральної шкоди в даних правовідносинах, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача в цій частині. За таких обставин, вимога позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків в розмірі 4000,00 грн. у вигляді витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Витрати на правову допомогу за своєю правою природою не є збитками, оскільки для особи, яка вирішила їх понести, вони мають добровільний характер. Крім того, витрати на правову допомогу не є обов'язковим наслідком протиправних дій та/або бездіяльності відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. За таких обставин, витрати на правову допомогу не є збитками, оскільки вони включені законодавцем до складу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд не знаходить підстав для задоволення інших позовних вимог позивача, в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу суд також відмовляє.

Outcome: dismissed