Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

До суду з позовом звернулись [PERSON] та [PERSON], які вказали, що є інвалідами з дитинства по слуху та малограмотними людьми похилого віку, під час підписання договору дарування були упевнені,що вони дають згоду на прописку онуків у свою квартиру, сурдоперекладача під час підписання договору не було, а тому, посилаючись на положення ст. 56, 243 ЦК України редакції від 1963р., ст.ст. 215, 232 ЦК України від 2003р. (так як взимку 2013р. зі слів матері відповідачів вони дізналися, що останні мають намір продати квартиру), позивачі просили визнати договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 05.07.2002 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером 5133 - недійсним. В судовому засіданні представник позивачів вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з заявою про визнання позову та розгляд справи у її відсутність, проте зазначила про пропуск строку позовної давності та про те, що зі слів матері позивачі через декілька років постійно говорили матері, що вони мають сумніви щодо цього договору і вони б хотіли подарувати цю квартиру своїй доньці [PERSON]; що окрім позивачів договір дарування підписувала [PERSON], яка не страждає вадами слуху і мови, розуміє українську мову та володіє технікою спілкування с позивачами - отже під час підписання договору [PERSON] і її батьки усвідомлювали, що вони підписують саме договір дарування, а наміру продати квартиру відповідачі ніколи не мали (а.с. 93). [PERSON] до суду не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі, причини неявки суду повідомлені не були. Приватний нотаріус [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи у зв'язку з завантаженістю на роботі у її відсутність (а.с. 81). Третя особа [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність та про те, що вимоги позову вона вважає обґрунтованими (а.с.115). Вислухавши пояснення представник позивачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.06.2002р. належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках (а.с. 51). Позивачі [PERSON] й [PERSON] є інвалідами дитинства по слуху (а.с. 7-9, 19, 20). 05.07.2002р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] подарували, а [PERSON], [PERSON] (що діяли зі згоди матері [PERSON]) прийняли в дар [ADDRESS] (а.с. 48). [PERSON] внаслідок одруження змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 105). Угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, відповідно до ст. 56 ЦК України в редакції 1963р., що регулює спірні правовідносини, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється статтею 71 цього Кодексу в три роки та застосовується незалежно від заяви сторін - ст.75 Кодексу. Як зазначає в своїй Постанові ВСУ від 12.06.2009р. № 2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" в п. 26 причини пропуску позовної давності є предметом доказуванн. Проте позивачами жодного доказу поважності причини пропуску строку позовної давності не зазначено. Разом з тим, як роз'яснює пленум ВСУ в абз.3 п.11 своєї постанови від 18.12.2009р. за N 14 „Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд зазначає, що сторонами у справі є позивач та відповідач. Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення у справі може постановлюватися лише щодо сторін. Згідно положень ст. 11 ЦПК України право визначення предмета та підстав позову належить виключно позивачеві. Оскільки [PERSON] та [PERSON] заявлено вимоги про визнання договору дарування недійсним до третьої особи [PERSON], яка також є належними відповідачем по справі як сторона договору дарування, а заявлення вимог до не повного кола відповідачів є також підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про те, що позов [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним має бути залишений без задоволення в повному обсязі.

Outcome: dismissed