Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

25.01.2016 року публічне акціонерне товариство «Банк «[PERSON] інвестиції»» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «[PERSON] інвестиції» [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 19.02.2016 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено ТОВ «Фактор - Комфорт». Позовна заява мотивована тим, що 24.12.2014 року Публічне акціонерне товариство «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» та [PERSON] уклали кредитний договір № 295-14, відповідно до п. 2.1. якого, [PERSON] у порядку та на умовах визначених цим договором надає позичальнику відновлювальну кредитну лінію, а Позичальник зобов'язується повернути кредит у строки встановлені в п. 2.2., 2.4. Кредитного договору, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання за цим договором. В пункті п. 2.2. Кредитного договору визначено графік ліміту заборгованості за кредитною лінією: період з 24.12.2014 року по 26.12.2016 року; сума ліміту заборгованості за кредитною лінією становить 33 000 000 грн. 00 копійок. Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, строк дії кредитної лінії 734 дні: з 24.12.2014 року по 26.12.2016 року включно. Пунктом 2.5. Кредитного договору сторони погодили, що процентна ставка за користування коштами кредиту: 15,5 процентів річних. Положеннями п. 4.1. Кредитного договору визначено, що нарахування банком і процентів здійснюється на дату сплати процентів за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту (траншу) до дня повного його погашення на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом. При цьому, порушення строків погашення кредиту не є підставою для припинення нарахування процентів. День надання кредиту та день його повернення вважаються одним днем. Відповідно до п. 5.5. Кредитного договору, Позичальник щомісяця сплачує проценти за користування кредитом не пізніше 15-го дня місяця, наступного за тим, за який нараховані проценти та одночасно із кінцевим строком повернення кредиту. Згідно ж п. 9.1. Кредитного договору, [PERSON] вправі призупинити видачу кредитних коштів та/або вимагати дострокового повернення наданого кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачених цим договором, зокрема, у випадку, якщо Позичальник протягом дії цього договору порушив будь-які умови цього Договору та/або іншого договору укладеного з [PERSON], у тому числі несвоєчасно або не в повному обсязі здійснив погашення заборгованості за кредитом або процентами. Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за договором (п. 10.20. Кредитного договору). На виконання умов Кредитного договору [PERSON] було перераховано на рахунок Позичальника грошові кошти. Відповідачем в порушення умов кредитного договору № 381-12 від 02.10.2012 року своєчасно не виконано зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 29.12.2015 року сума боргу Позичальника перед [PERSON] складає 32 835 661 грн. грн. 04 коп., з яких: борг за кредитом - 30 671\~850 грн. 51 коп., за відсотками - 2 162\~058 грн. 81 коп., пеня - 1\~751 грн. 72 коп. Станом на день звернення [PERSON] до суду борг Позичальником не сплачено. Відповідно до постанови Правління НБУ від 01.12.2015 року № 853 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.12.2015 року № 214 «Про початок процедури ліквідації АТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] на два роки з 03.12.2015 року до 02.12.2017 року включно. В судовому засіданні, яке проведено в режимі відеоконференції, представник позивача публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] інвестиції»» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «[PERSON] інвестиції» [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві та додатково пояснив, що постановою Правління Національного банку України від 17.09.2015 року № 613 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНКУ «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ»» до категорії неплатоспроможних», [PERSON] віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 прийнято рішення № 172 про запровадження з 18.09.2015 року тимчасової адміністрації га призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в [PERSON]. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб па здійснення тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» призначено начальника відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON]. Тимчасову адміністрацію в [PERSON] було запроваджено строком на 3 місяці - з 18.09.2015 по 17.12.2015 року включно. Згідно ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого є спеціальними і підлягають застосуванню до відносин сторін, оскільки запроваджено тимчасову адміністрацію у позивача, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірю правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, па предмет виявлення правочинів (у том) числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону. Згідно ч. 4 вищезазначеної статті, уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Повноваження уповноваженої особи Фонду повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій ст. 38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів визначені п. 4 ч, 2 ст. 37 Закону. Частиною 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину па підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими ціпами, що існували на момент вчинення правочину. Згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку с нікчемними з підстав того, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою падання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Під час здійснення тимчасової адміністрації було здійснено перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку та виявлено ряд правочинів, укладених між [PERSON] та ТОВ «Фактор - Комфорт» щодо відступлення права вимоги, які є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема: Договір відступлення прана вимоги № № 295 14 -1 відступлення прав вимоги від 02.09.2015 року; Договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим 24.12.2015 року [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого за № 3146, який посвідчений 08.09.2015 року [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1270. Невід'ємною частиною Договору відступлення став акт приймання-передачі Документації від 02.09.2015 року, відповідно до якого [PERSON] передав ТОВ «Фактор - Комфорт» наступні документи: оригінал Кредитного договору № 295-14 від 24.12.2014 року, укладеного між АТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» та [PERSON]; оригінал [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 24.12.2014 року № 31603751; оригінал [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 24.12.2014 року № 31603544; оригінал Договору іпотеки, посвідчений 24.12.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3146, укладений між АТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕ-СТИЦІЇ» та ТОВ «ТОРГОВЕЛЬНО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ЦЕНТРАЛЬНИЙ УНІВЕРМАГ»; оригінал Договору № 24-12/14М-184 від 24.12.2014 року та Квитанції до прибуткового касового ордера № 7226 від 31.12.2014 року; копію технічного паспорту на приміщення по вулиці Проскуровській № 50; копію [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.12.2014 року № НВ-6801641262014; копію Протоколу Загальних зборів ТОВ «ТОРГОВЕЛЬНО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ЦЕНТРАЛЬНИЙ УНІВЕРМАГ»; копію Статуту ТОВ «ТОРГОВЕЛЬНО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ЦЕНТРАЛЬНИЙ УНІВЕРМАГ»; копію Довідки АА № 821943 з ЄДРПОУ; копію Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб; копію паспорта та ідентифікаційного коду керівника ТОВ «ТОРГОВЕЛЬНО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ЦЕНТРАЛЬНИЙ УНІВЕРМАГ»; копію [PERSON] з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; копію Договору купівлі-продажу державного майна; копію Державного акту на право постійного користування землею; копію [PERSON] з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно про реєстрацію права власності; копію [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців від 12.12.202014 року; копію паспорта та ідентифікаційного номера [PERSON]; копію шлюбного договору № 5741 від 28.07.2014 року; копію анкети-заяви на кредит; оригінал заяви на надання кредиту; оригінал заяви на видачу/перерахування грошових коштів; оригінал Меморіального ордеру № 869429 від 25.12.2014 року; інші документи кредитної справи (кредитна справа). Вищевказані правочини щодо відступлення права вимоги підпадають під критерії нікчемності, визначені п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За приписами п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, Отже, вказаною нормою встановлено ряд критеріїв, за наявності яких правочин с нікчемним: умови правочину передбачають платіж чи передачу іншого майна; метою є надання окремим кредиторам переваг (пільг); вказані переваги (пільги) прямо не встановлені для кредитора законом чи внутрішніми документами банку. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. За таких обставин між [PERSON] та ТОВ «Фактор - Комфорт» склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які мають майново -грошовий характер, а відтак, у цьому випадку ТОВ «Фактор Комфорт» виступав по відношенню до [PERSON] кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами. Так само кредиторами [PERSON] виступали фізичні та юридичні особи, які перерахували кошти зі своїх рахунків на рахунок ТОВ «Фактор - Комфорт». Оскільки станом на дату оплати ціни відступлення за Договорами відступлення па рахунку ТОВ «Фактор - Комфорт» в [PERSON] обліковувались кошти, достатні для здійснення оплати, отже на момент оплати ціни відступлення ТОВ «Фактор - Комфорт» було кредитором [PERSON]. Залишки грошових коштів на рахунках юридичних осіб не гарантуються державою. Натомість вимоги кредитора - юридичної особи задовольняються (при ліквідації [PERSON]) у встановленій чинним законодавством черговості ( з огляду на положення ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку, задовольняються за рахунок коштів, отриманих в результаті ліквідації та продажу активів банку у сьому черго. Значний розмір коштів на поточному рахунку ТОВ «Фактор - Комфорт» обумовлював ризик повного або часткового незадоволення вимог цього кредитора (у разі прийняття рішення щодо ліквідації [PERSON]): умови Договорів прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором [PERSON], майнових прав за кредитними договорами та надає ТОВ «Фактор - Комфорт» переваги перед іншими кредиторами - юридичними особами. Законом або внутрішніми документами [PERSON] таких пільг або переваг для ТОВ «Фактор - Комфорт» не передбачено. Зокрема, кошти надійшли на рахунок ТОВ «Фактор - Комфорт» з поточних рахунків інших осіб, відкритих в АТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ». Отже, всі перерахування коштів, на транзитний рахунок за відступлення прав вимоги, відповідно до умов Договорів відступлення, здійснювалися клієнтами - кредиторами [PERSON] в межах його балансу. Отже, зважаючи на те, що ТОВ «Фактор - Комфорт» було кредитором [PERSON] на час укладення договорів відступлення; умови Договорів відступлення права вимоги передбачають передачу ТОВ «Фактор - Комфорт» майна, а саме: майнових прав вимоги; метою Договорів відступлення стало надання переваг ТОВ «Фактор - Комфорт» перед іншими кредиторами - юридичними особами шляхом фактичної заміни боржника (з [PERSON] на позичальників [PERSON]) та уникнення ризиків незадоволення вимог ТОВ «Фактор - Комфорт», як кредитора - юридичної особи; такі переваги ТОВ «Фактор - Комфорт» перед іншими кредиторами не встановлені а ні законом, а ні внутрішніми документами [PERSON], ці Договори відступлення усі ознаки, визначені нормою закону, а саме: п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За невеликий проміжок часу до віднесення [PERSON] до категорії неплатоспроможних було штучно створено передумови для перерахування коштів з рахунку ТОВ «Фактор - Комфорт». Разом з тим, не спростовано доводи уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у [PERSON], які були покладені в основу рішення про визнання нікчемними Договорів відступлення, оскільки дійсно шляхом їх укладення ТОВ «Фактор - Комфорт» були надані переваги в розумінні Закону перед іншими вкладниками [PERSON]. Договори відступлення було укладено за два тижні перед введенням тимчасової адміністрації. Вказані обставини можуть свідчити про наявність узгоджених дій, спрямованих на виведення грошових коштів з проблемного банку. Факт надходження коштів з рахунків інших осіб па рахунок ТОВ «Фактор - Комфорт», чого не заперечує та фактично визнає третя особа, впливає на дійсність договорів, оскільки такі фізичні та юридичні особи, з огляду на викладене, також виступали у ролі кредиторів [PERSON] та також отримали переваги перед іншими кредиторами, що мають вимоги до [PERSON] на суму понад гарантовану державою для відшкодування. Окремим кредиторам, в тому числі ТОВ «Фактор - Комфорт», було передано майно (майнові права вимоги) [PERSON], через що ним отримано переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, шо зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як ознака нікчемності правочину. Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» [PERSON] від 16.10.2015 року № 51-ос Договір відступлення та Договір відступлення іпотеки визнано такими, що с нікчемні. Крім того, з огляду на недійсність Договору відступлення, є недійсними також і договори відступлення застави та іпотеки. [PERSON] направив ТОВ «Фактор - Комфорт» повідомлення щодо нікчемності правочинів з вимогою про повернення отриманих ТОВ «Фактор - Комфорт» документів щодо повернення оригіналів та копій документів, що були отримані ТОВ «Фактор - Комфорт» на підставі зазначених правочинів. Вказане повідомлення було отримане ТОВ «Фактор - Комфорт» 03.11.2015 року, однак, документи ТОВ «Фактор - Комфорт» до [PERSON] не повернуто. [PERSON] направив повідомлення щодо нікчемності правочинів про відступлення права вимоги і позичальнику. Станом на час розгляду позову [PERSON] до ТОВ «Фактор - Комфорт» зазначені акти уповноваженої особи Фонду, які прийняті у повній відповідності та згідно повноважень, встановлених законом, є чинними, судом не скасовані, дія їх не зупинена. Відтак факти, встановлені ними, мають обов'язково враховуватися судом як беззаперечний доказ недійсності вищевказаних договорів відступлення. Як вбачається з тексту постанови, оскаржувана постанова була прийнята 25.02.2016 року у письмовому провадженні. Копію постанови відповідачем отримано лише 09.03.2016 року, відтак строк на апеляційне оскарження не закінчився. Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.02.2016 року станом на час розгляду цієї справи законної сили не набрала та буде оскаржена у строк, передбачений Кодексом адміністративного судочинства України, в апеляційному порядку. Відтак посилання на неї з боку інших учасників процесу, представник позивача вважає передчасними. [PERSON], аудиторською фірмою ТОВ «Інтер-аудит» було проведено аудит окремих банківських операцій, проведених у АТ «Банк «[PERSON] Інвестиції» та за результатами цього аудиту 30.06.2016 року складено відповідний звіт, з якого вбачається, що укладення договорів відступлення прав вимоги між [PERSON] та, зокрема, ТОВ «Фактор-Комфорт» вплинуло на здатність [PERSON] виконувати свої зобов'язання перед іншими кредиторами, а також могло сприяти зниженню платоспроможності [PERSON], що згідно п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є ознакою нікчемності правочину. Станом на початок дня 17.09.2015 року вхідний залишок на поточному рахунку ТОВ «Фактор-Комфорт» складав 123 244 581,83 грн., у той же час сума компенсації, яку мало здійснити ТОВ «Фактор-Комфорт» на користь [PERSON], складала 283 868 864,03 грн., тобто, достатньої суми для компенсації не було, натомість кошти надходили на рахунок ТОВ «Фактор-Комфорт» від інших клієнтів [PERSON], основними джерелам формування коштів, за рахунок яких було здійснено платежі за відступлене право вимоги, були залишки на поточних та депозитних рахунках клієнтів [PERSON]. Відтак, оплата за договорами відступлення прав вимоги здійснювалася за рахунок коштів клієнтів [PERSON], що були його кредиторами. ТОВ «Фактор-Комфорт» (у числі інших факторингових компаній) було кредитором [PERSON], умови договорів відступлення, у тому числі за кредитними договорами, що є предметом розгляду у цій справі, передбачали платіж та передачу прав вимоги [PERSON] (тобто майнових прав), наслідком чого стало надання окремим кредиторам переваг в задоволенні вимог, що існували до запровадження тимчасової адміністрації порівняно з умовами розрахунку в черговості, визначеній Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є ознакою нікчемності правочину. Потенційний прямий збиток [PERSON] та його кредиторів від укладення договорів відступлення прав вимоги, у тому числі тих, що є предметом розгляду у даній справі, становить майже 150 млн. грн. [PERSON] були відчужені права вимоги кредитної заборгованості позичальників, які обслуговували свою заборгованість та генерували грошові потоки [PERSON] або мали забезпечення, можлива реалізація якого дала б змогу [PERSON] збільшити ліквідну масу та задовольнити за її рахунок вимоги кредиторів, за рахунок прямого чи опосередкованого фінансування ТОВ «Фактор-Комфорт» окремі кредитори змогли замінити свої майнові вимоги до [PERSON] на вимоги до ТОВ «Фактор-Комфорт». Вказані висновки повністю підтверджують доводи [PERSON] щодо нікчемності договорів відступлення прав вимоги за кредитним договором, що є предметом розгляду у даній та підставою для стягнення боргу саме на користь [PERSON] та є додатковою обставиною, яка зумовлює задоволення позову [PERSON]. За наведених обставин представник позивача просить позов задоволити та стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» заборгованість за кредитним договором № 295-14 від 24.12.2014 року у розмірі 32 835 661 грн 04 коп., з яких: борг за кредитом - 30 671\~850 грн. 51 коп., за відсотками - 2 162\~058 грн. 81 коп., пеня- 1\~751 грн. 72 коп. та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні, яке було проведено в режимі відеоконференції, представник відповідача [PERSON], він же представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «Фактор - Комфорт» [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення, зокрема, зазначив, що реальні підстави для віднесення Договору відступлення права вимоги до категорії нікчемного правочину на сьогоднішній день відсутні . Договір відступлення прав вимоги не відповідає критеріям нікчемності, передбаченим чинним законодавством України. Зокрема, ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452 -VI містить виключний перелік підстав, за наявності яких правочини неплатоспроможного банку є нікчемними. Відповідно до п. 1, 2, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які застосовує уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію - [PERSON], правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Проте, вимога за Кредитним договором набута ТОВ «Фактор-Комфорт» за номінальною вартістю боргу. ТОВ «Фактор-Комфорт» здійснена повна оплата відступлених прав вимоги, тим самим повністю погашена заборгованість боржника за Кредитним договором. За таких обставин, жодна з ознак нікчемності за ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452 -VI не може бути застосована до Договору відступлення прав вимоги, а саме: банк не здійснював безоплатне відчуження майна на користь ТОВ «Фактор-Комфорт», не приймав на себе зобов'язання перед ТОВ «Фактор-Комфорт» без встановлення обов'язку ТОВ «Фактор-Комфорт», щодо вчинення відповідних майнових дій, не відмовлявся на користь ТОВ «Фактор-Комфорт» від власних майнових вимог. Відтак, відсутня ознака нікчемності договорів, яка передбачена п. 1 ч. 3 ст. 38 вищевказаного Закону. [PERSON] до дня визнання його неплатоспроможним не приймав на себе зобов'язання перед ТОВ « Фактор - Комфорт», внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що укладення спірного договору із ТОВ «Фактор-Комфорт» мало наслідком визнання банку неплатоспроможним. [PERSON], позивачем не доведено, що внаслідок укладення договорів відступлення права вимоги, за якими здійснена повна оплата, а отже повністю погашена заборгованість боржника перед банком за номінальною вартістю боргу, стало неможливим виконання грошових зобов'язань перед кредиторами. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року № 613 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» до категорії неплатоспроможних», підставою неплатоспроможності банку стало непрозорість низки операцій банку, суттєве скорочення ліквідних коштів, а також факти невідображення банком у бухгалтерському обліку документів клієнтів, що не виконані у встановлений законодавством строк. Договори, укладені банком з ТОВ «Фактор-Комфорт», наслідком яких стало повне погашення дебіторської заборгованості боржника за Кредитним договором, не могли та не стали причиною неплатоспроможності банку та причиною невиконання грошових зобов'язань перед кредиторами. Навпаки, такі договори направлені на ліквідацію дебіторської заборгованості банку та використання отриманих коштів на виконання грошових зобов'язань перед кредиторами. Відтак, відсутня ознака нікчемності договорів, що передбачена п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452 -VI. [PERSON] не приймав на себе зобов'язання перед ТОВ «Фактор-Комфорт» (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність». Внаслідок укладення Договору відступлення прав вимоги, не виникли зобов'язання щодо забезпечення вимог, прийняті банком перед ТОВ «Фактор-Комфорт» у формі застави, поруки, гарантії, притримання, факторингу тощо. Відтак, відсутня ознака нікчемності договорів, передбачена п. 5 ч. 3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452 VI. [PERSON] не укладав з ТОВ «Фактор-Комфорт» правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання ТОВ «Фактор-Комфорт», як кредитору, переваг (пільг), прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку. Уклавши Договір відступлення прав вимоги, за яким відбулась оплата на суму в 31 296 955 грн. 49 коп., ТОВ «Фактор-Комфорт» не отримав будь-яких переваг (пільг), як кредитор банку. ТОВ «Фактор-Комфорт» не є кредитором банку, та факт набуття ним права вимоги за номінальною вартістю та оплата їх повної вартості, не може вважатися перевагою або пільгою, наданою юридичній особі, а відтак відсутня ознака нікчемності договорів, передбачена п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452 -VI. Відповідно до абзацу 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Зазначений договір відступлення прав вимоги не містить ознак нікчемності з підстав, що викладені вище, а тому, позовна вимога про стягнення заборгованості не може бути застосована, оскільки позивач відчужив право вимоги за дійсним договором, внаслідок чого не володіє нею за Кредитним договором. Крім того, позов є необгрунтованим і безпідставним, не відповідає обставинам правовідносин між сторонами. Норми матеріального права, що визначені у позові, не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами спору. Вимоги позовної заяви не підтверджені належними і допустимими засобами доказування. Так, ПАТ «Банк «[PERSON] Інвестиції» не володіє правом вимоги у стягненні боргу і не є належним позивачем у справі. 02.09.2015 року, між ПАТ «Банк «[PERSON] інвестиції» та ТОВ «Фактор-Комфорт» укладено договір відступлення права вимоги № 295-14-1 . За вказаним правочином, позивач відступив в повному обсязі, а «Фактор-Комфорт» набув право вимоги до [PERSON] за всіма грошовими зобов'язаннями по кредитному договору, що випливає, зокрема, зі змісту п. 1.1.1., п. 1.1.2., п. 1.1.4. та п. 2.1-2.3. Договору відступлення права вимоги. ТОВ «Фактор-Комфорт» оплатило право вимоги у повному обсязі, в розмірі 31296955 грн. 49 коп. В свою чергу, 25.02.2016 року окружним адміністративним судом м. Києва ухвалено постанову в адміністративній справі № 826/24648/15, згідно якої рішення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «[PERSON] інвестиції» [PERSON] про віднесення до категорії нікчемних правочинів договору відступлення прав вимоги за Кредитним договором, що укладено між позивачем та третьою особою визнано недійсним. Тобто, в межах судової процедури було досліджено обставини укладення та виконання договору відступлення прав вимоги, за результатами якого встановлено відповідність такого правочину нормами чинного законодавства України. Судом встановлено недопустимість віднесення Договору відступлення прав вимоги до категорії нікчемних, за ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI. Відтак, договір відступлення прав вимоги є дійсним, позивач відступив і не володіє правом вимоги до [PERSON] за Кредитним договором та не є належним позивачем у цивільній справі про стягнення заборгованості за Кредитним договором. За наведених обставин, представник [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити. Зясувавши позицію сторін в межах заявлених вимог та поданих сторонами доказів, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] інвестиції»» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «[PERSON] інвестиції» [PERSON] слід відмовити. [PERSON] висновку суд дійшов з наступного. Як встановлено по справі, 24.12.2014 року Публічне акціонерне товариство «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» та [PERSON] уклали кредитний договір № 295-14, відповідно до п. 2.1. якого, [PERSON] у порядку та на умовах визначених цим договором надає позичальнику відновлювальну кредитну лінію, а Позичальник зобов'язується повернути кредит у строки встановлені в п. 2.2., 2.4. Кредитного договору, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання за цим договором (т. 1 а.с. 11). В пункті п. 2.2. Кредитного договору визначено графік ліміту заборгованості за кредитною лінією: період з 24.12.2014 року по 26.12.2016 року; сума ліміту заборгованості за кредитною лінією становить 33 000 000 грн. 00 копійок. Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, строк дії кредитної лінії 734 дні: з 24.12.2014 року по 26.12.2016 року включно. Пунктом 2.5. Кредитного договору сторони погодили, що процентна ставка за користування коштами кредиту: 15,5 процентів річних. Положеннями п. 4.1. Кредитного договору визначено, що нарахування банком і процентів здійснюється на дату сплати процентів за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту (траншу) до дня повного його погашення на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом. При цьому, порушення строків погашення кредиту не є підставою для припинення нарахування процентів. День надання кредиту та день його повернення вважаються одним днем. Відповідно до п. 5.5. Кредитного договору, Позичальник щомісяця сплачує проценти за користування кредитом не пізніше 15-го дня місяця, наступного за тим, за який нараховані проценти та одночасно із кінцевим строком повернення кредиту. Згідно ж п. 9.1. Кредитного договору, [PERSON] вправі призупинити видачу кредитних коштів та/або вимагати дострокового повернення наданого кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачених цим договором, зокрема, у випадку, якщо Позичальник протягом дії цього договору порушив будь-які умови цього Договору та/або іншого договору укладеного з [PERSON], у тому числі несвоєчасно або не в повному обсязі здійснив погашення заборгованості за кредитом або процентами. Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за договором (п. 10.20. Кредитного договору). На виконання умов Кредитного договору [PERSON] було перераховано на рахунок Позичальника грошові кошти. Відповідачем в порушення умов кредитного договору № 381-12 від 02.10.2012 року своєчасно не виконано зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 29.12.2015 року сума боргу Позичальника перед [PERSON] складає 32 835 661 грн. грн. 04 коп., з яких: борг за кредитом - 30 671\~850 грн. 51 коп., за відсотками - 2 162\~058 грн. 81 коп., пеня - 1\~751 грн. 72 коп. (т. 1 а.с.14 - 15). Відповідно до постанови Правління НБУ від 01.12.2015 року № 853 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.12.2015 року № 214 «Про початок процедури ліквідації АТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] на два роки з 03.12.2015 року до 02.12.2017 року включно (т.1 а.с.17). Згідно договору відступлення права вимоги № 295-14-1 від 02.09.2015 року ПАТ «[PERSON] Інвестиції» відступило в повному обсязі, а ТОВ «Фактор - Комфорт» набуло право вимоги до боржника [PERSON] вимагати виконання ним зобовязання в повному обсязі за кредитним договором № 295-14 від 24.12.2014 року (т. 1 а.с. 33 -36). Згідно договору про відступлення прав від 08.09.2015 року, ПАТ «[PERSON] Інвестиції» відступило, а ТОВ «Фактор - Комфорт» набуло право за договором іпотеки, посвідченим 24.12.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 3146 (а.с. 38). На підтвердження права вимоги позивач передав, а ТОВ «Фактор - Комфорт» прийняло документи на підтвердження права вимоги, що підтверджується актом прийому передачі документації від 02.09.2015 року (т. 1 а.с.37). З довідки № 3449/08-3 від 11.09.2015 року вбачається, що станом на 09.09.2015 року відповідач [PERSON] заборгованості за відсотками та кредитом, згідно кредитного договору № 295-14 від 24.12.2014 року, не має. Згідно договору відступлення права вимоги № 295-14-1 від 02.09.2015 року ТОВ «Фактор - Комфорт» виконав усі розрахунки перед [PERSON] вчасно. [PERSON] претензій до Позичальника не має (т. 1 а.с. 40). 23.10.2015 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Банк «[PERSON] інвестиції»» [PERSON], на адресу ТОВ «Фактор - Комфорт» було направлено повідомлення про нікчемність вищевказаних правочинів (т. 1 а.с. 47 - 54). Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2016 року визнано протиправним та скасовано пп. 1.4 п. 1 Наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» Волощука Ігоря Григоровича «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» від 16 жовтня 2015 року № 51-ос та п. 2 зазначеного Наказу в частині, що стосується правочинів (договорів), укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР-КОМФОРТ» та Публічним акціонерним товариством «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ», за переліком: №№ 139-15/Ф, 295-14-1 та похідного договору про відступлення прав за Договором іпотеки. Визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» [PERSON] щодо направлення повідомлення № 3927/03 від 23 жовтня 2015 року про нікчемність правочинів (договорів), укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР-КОМФОРТ» та Публічним акціонерним товариством «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ», за переліком: №№ 139-15/Ф, 295-14-1 та похідного договору про відступлення прав за Договором іпотеки ( т. 1 а.с. 73 - 87). Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2016 року постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2016 року залишено без змін (т.1 а.с. 138 - 151). Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Статтею 526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, зокрема, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтями 1054 1057 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Кредитодавець має право відмовитися від надання позичальникові передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі порушення процедури визнання позичальника банкрутом або за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернений. Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов'язку цільового використання кредиту кредитодавець має право також відмовитися від подальшого кредитування позичальника за договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Договором, виконання якого пов'язане з переданням у власність другій стороні грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, може передбачатися надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг (комерційний кредит), якщо інше не встановлено законом. До комерційного кредиту застосовуються положення\~статей 1054-1056\~цього Кодексу, якщо інше не встановлено положеннями про договір, з якого виникло відповідне зобов'язання, і не суперечить суті такого зобов'язання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобовязання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобовязаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобовязання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до\~Закону України\~"Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з повязаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Таким чином, оскільки ТОВ «Фактор-Комфорт» здійснена повна оплата відступлених прав вимоги, чим повністю погашена заборгованість [PERSON] за кредитним договором, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Питання про судові витрати судом не вирішується, оскільки ухвалою суду від 28.01.2016 року позивач звільнений від сплати судового збору щодо заявленого позову у даній справі. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed