Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Згідно бланку замовлення від 12.10.2015 [PERSON] замовив у магазині «Меблі», який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, пр. 200 років Кривому Рогу, буд. 12 кухню «Паула», кольору береза, стандарт, вартістю 13740 грн. Доставка гарнітуру склала 200 грн, а занос 30 грн. (Т. 1 а.с. 29). 12.10.2015 [PERSON] доставили куплений ним кухонний гарнітур, що підтверджується талоном доставки товару, при цьому останній засвідчив своїм підписом, що претензій до комплектності та якості товару не має (Т. 1 а.с. 81). 19.10.2015 [PERSON] звернувся з претензією, що після того, як ним був зібраний кухонний гарнітур він виявив недоліки щодо барної стійки. Того ж дня ФОП [PERSON] повернула [PERSON] частину коштів в сумі 1660 грн. (Т. 1 а.с. 29 зворот, Т. 1 а.с. 81). Що також визнавалося сторонами по справі. 21.10.2015 [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] з претензією в якій вказав, що він виявив недоліки, а саме: відсутній верхній карниз, барна стійка не відповідає розмірам які повинні були бути, фасад верхніх шаф не відповідає тому малюнку, який є у каталозі, дверцята барної стійки зламані, не відповідний розмір та колір усієї поверхні гарнітуру. Просив повернути вартість барної стійки, замінити двері фасаду над витяжною шафою на фігурні та поставити карниз. В разі невиконання його вимог, просив повернути кошти за кухню в розмір 12310 грн (Т. 1 а.с. 5). 16.11.2015 [PERSON] написав скаргу на імя голови Саксаганської районної у місті ради [PERSON] в якій стверджував, що йому відмовились повернути кошти за товар неналежної якості (Т. 1 а.с. 82а). Згідно листа виконкому Саксаганської районної у місті ради на № П-946-П/124 від 16.11.2015, звернення [PERSON] розглянуте, ФОП [PERSON] надала пояснення, що організаційні роботи з продажу товару вона виконала. Монтажем кухонного гарнітуру не займалася. За барну стійку повернула кошти в сумі 1660 грн. Рекомендовано [PERSON] у звязку зі спірним характером звернутися до суду. (Т. 1 а.с.126). Розглядаючи вимоги за первісним позовом суд виходить з такого. Аналізуючи надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу, оскільки ФОП [PERSON] здійснює продаж меблів з каталогу, а не виготовляє їх на індивідуальне замовлення та з власного матеріалу. Відповідно до статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій\~статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості у момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема частиною другою\~статті 678 ЦК України та частиною першою\~статті\~ Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов'язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений частиною другою\~статті 679 ЦК України\~обов'язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах. Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до частини першої\~статті 679 ЦК України\~покладається на нього. Отже, правове значення для правильного вирішення цієї справи має не факт наявності чи відсутності наданої продавцем гарантії щодо якості товару, а час (момент) виявлення покупцем недоліків товару - до чи після його передання покупцеві. За обставинами справи, недоліки кухонного гарнітуру «Паула» (фасади верхніх шаф не відповідають малюнку який є каталозі, не відповідний колір поверхні) були виявлені [PERSON] після передання йому придбаного товару продавцем, за відсутності обєктивних перешкод, які позбавляли його оглянути товар перед його отриманням та виявити вказані недоліки. Належних і допустимих доказів того, що виявлені ним недоліки товару є істотними та виникли до передання його покупцеві, [PERSON] суду не надав. Разом з тим, ФОП [PERSON], яка є продавцем замовленого позивачем товару, надано сертифікат відповідності та висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи, згідно якого підтверджено відповідність кухні «Паула» ГОСТ 16371.93 «набори корпусних меблів для використання в побуті за призначенням». Аналогічну правову позицію щодо істотності недоліків товару та часу їх виявлення висловив Верховний Суд у постанові від 23.07.2018 по справі № 127/1010/17. Істотні недоліки щодо барної стійки погоджені між сторонами, та як наслідок, [PERSON] повернута частина коштів. Окремо слід зазначити, що позивач за первісним позовом неодноразово змінював свої позовні вимоги. В попередній редакції [PERSON] просив розірвати договір від 12.10.2015 про виготовлення та встановлення кухонного гарнітуру та зобовязати повернути сплачену за товар грошову суму. В кінцевій редакції [PERSON] просить суд лише повернути сплачену суму, при цьому не ставить питання про розірвання договору. Така позиція [PERSON] суперечить діючому законодавству виходячи з такого. Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Чинним законодавством\~України передбачено два випадки розірвання договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів за товар: на підставі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків (частина друга статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»); або обміну товару належної якості протягом 14 днів, якщо товар не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, ярлики (частина перша статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно зі статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати зміни товару на такий же товар або\~на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Конструкція ст. 8 вищевказаного закону дає підстави дійти висновку про те, що споживач у разі виявлення істотних недоліків товару має право вимагати: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Однак, аж ніяк не вимагати лише повернення коштів без розірвання договору. Підставою для розірвання договору та повернення сплачених коштів має бути наявний істотний недолік придбаного товару. Відповідно до пунктів 12, 15 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недоступним використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). В справі що розглядається доказів наявності в придбаному товарі недоліків, а тим паче істотних недоліків в розумінні положень закону України «Про захист прав споживачів», - немає, окрім тверджень позивача, доказів монтажу кухонного гарнітуру представником продавця, як про те стверджує позивач, також немає: така умова в договорі купівлі-продажу товару відсутня та не підтверджена будь-якими іншими доказами. [PERSON] не доведено, що недоліки виникли з вини виробника, що він намагався звернутися до продавця за усуненням недоліків, та що після усунення недоліків, такий недолік знову з незалежних від споживача причин проявляється. При цьому вказані [PERSON] недоліки не наділені жодною з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. [PERSON] категорично наполягає виключно на розірванні договору та поверненні коштів, однак з огляду на те, що в ході розгляду справи не здобуто доказів наявності будь-якого недоліку товару, а тим паче істотного недоліку, така вимога задоволенню не підлягає. Оскільки підстав для припинення зобовязань між сторонами немає, то і відсутні підстави для задоволення позову в частині повернення сум за договором. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 14.11.2018 по справі справа № 643/14294/16-ц. Розглядаючи вимоги ФОП [PERSON] за зустрічним позовом про відшкодування моральної шкоди суд не знаходить підстав для їх задоволення виходячи з такого. Як на підставу своїх позовних вимог ФОП [PERSON] посилається на ту обставину, що [PERSON] почав їй погрожувати в телефонних дзвінках, постійно приходив до місця здійснення діяльності та здійснював сварки. Що негативно позначилося на її психіці. Також посилається на ч. 2 ст. 1168 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Суд вважає посилання ФОП [PERSON] на ч. 2 ст. 1168 ЦК України хибними, оскільки ці норми регулюють правовідношення, які виникають у разі завдання шкоди життю та здоров?ю фізичної особи.\~ Поняттям «каліцтво», в свою чергу, охоплюються дві основні категорії: травма та професійне ушкодження здоров?я. Травма характеризується раптовим та, як правило, одноразовим зовнішнім впливом на організм, внаслідок чого йому завдається фізичне ушкодження, наприклад, удар, результатом якого є перелом кісток. Тоді як професійне захворювання характеризується як таке ушкодження здоров?я, що передбачено чинним законодавством (див. Постанова Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. № 1662 «Про затвердження переліку професійних захворювань») та стало результатом не одноразового, а систематичного та тривалого впливу на організм людини шкідливих факторів, що є характерними для даного виду професії. Так, наприклад, хронічний бронхіт є професійним захворюванням осіб, які працюють на шахтах, рудниках, відкритих кар?єрах тощо. Поняттям «інше ушкодження здоров?я» охоплюється будь-яке, не пов?язане з каліцтвом, пошкодження здоров?я, що наступило внаслідок так званого загального захворювання. При цьому, дане загальне захворювання не пов?язане ні із специфікою професії, ні з травматичним впливом на організм людини, а є видом ушкодження здоров?я внаслідок недотримання заподіювачем шкоди встановлених правил та норм, наприклад, коли внаслідок відключення опалення особа захворіла на гостре респіраторне захворювання. Також потрібно зазначити, що у випадку завдання ушкодження здоров?ю фізичної особи, вона має право на відшкодування моральної шкоди, що завдана таким ушкодженням. Відшкодування моральної шкоди можливо на загальних підставах, що передбачені чинним законодавством (ст.1168 ЦК). За даних обставин суд приходить до переконання, що застосування позивачем положень ст. 1168 ЦК України ґрунтується на її субєктивному тлумаченні положень вказаних норм. При цьому підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст. 1167 ЦК України, частина перша якої вказує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідна до\~ст.\~78\~ЦПК України\~суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження наявності деліктного зобовязання з відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] позивач ФОП [PERSON] надає суду текстову роздруківку телефонної розмови та аудіо диск (Т. а.с. 72-192, 193). Оцінюючи надані ФОП [PERSON] текстову роздруківку телефонної розмови та аудіо диск з точки зору допустимості доказів (ст. 79 ЦПК України), суд вважає їх такими, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Так відповідно до положень статей 31, 32 Конституції України, статей 270, 306 ЦК України кожному гарантується право на таємницю телефонних розмов. ФОП [PERSON] не заявлялося суду клопотання про витребування від операторів мобільного звязку роздруківки телефонних розмов між нею та [PERSON] Оскільки ФОП [PERSON] надала текст з невідомого джерела, чим порушила процедуру отримання та надання таких видів доказів, суд їх не приймає в звязку з їх недопустимістю. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами. За таких обставин, на основі повно і всебічно зясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Виходячи з встановлених вище обставин, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed