Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд, з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажіквартири [ADDRESS], укладений 22 лютого 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.04.2008р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» було укладено кредитний договір №22/19-18-2008. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» було укладено договір іпотеки №23/19-18-2008 посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим номером №693. За умовами договору іпотеки в заставу Банку передано право на отримання у власність квартири [ADDRESS] за договором №14 від 28.11.2006 року. У подальшому до договору іпотеки внесено зміни щодо предмета іпотеки, внаслідок чого в іпотеку Банку передано квартиру загальною площею 100,00 кв.м. в [ADDRESS]. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачка дізналась, що 22 лютого 2017 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д.В. на підставі договору купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені зареєстровано право власності на квартиру за громадянкою [PERSON]. Позивач вважає що майнові права позивача порушено тим, що Банк не здійснив експертну оцінку вартості предмету іпотеки - квартири, та поширенням на предмет іпотеки дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»» який набув чинності 07.06.2014 року, яким заборонено примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого майна яка є предметом іпотеки. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] та представник відповідача - ПАТ «Кредобанк» у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав, наведених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 17 квітня 2008 р. між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» було укладено Кредитний договір № 22/19-18-2008, відповідно до якого позивачу було видано кредит в розмірі 57 160,00 дол. США. З метою виконання зобов'язань за Кредитним договором між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» укладено Іпотечний договір №23/19-19-2008, посвідчений 17 квітня 2008 р. приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Капітула Г.Д. за реєстровим № 693, згідно якого в іпотеку Банку передано майнові права Позичальника за Договором №14 укладеним 28 листопада 2006 р. зі змінами внесеними додатковим договором від 10.04.2008 р. з Дочірнім підприємством «Інтеграл Буд» ТОВ «Фірма Інтеграл» , а саме: право на отримання у власність квартири [ADDRESS] разом з місцем зберігання автотранспорту (гараж) №1 пл. 32,73 кв.м. Після закінчення будівництва і здачі в експлуатацію предметом іпотеки за цим договором стає вказана у цьому пункті квартира. Договором №14/7-3-2009 про внесення змін до іпотечного договору №23/19-19-2008 від 30 червня 2009 р. внесено зміни в частині предмету іпотеки, згідно яких предметом іпотеки є квартира за адресою: [ADDRESS] житл. пл. 51,4 кв.м. заг. пл.100,0 кв.м. Пунктом 1.3. Іпотечного договору зі змінами від 30.06.2009 р. вартість предмету іпотеки сторони визначили в сумі 212 022,00 грн. [PERSON] не виконувала свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів, що змусило Банк звернутися за захистом своїх прав до суду. Суму заборгованості у розмірі 472 729,47 грн. та факт невиконання зобов'язань позивачем за кредитним договором зафіксовано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2017 р. у справі №2а-1137/10, яке набрало законної сили 29.03.2010 р. Виконавчий лист №2п-1137/10 від 23.07.2010 р. передано на примусове виконання в Ужгородський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області. В процесі примусового виконання рішення державним виконавцем було призначено експерта для визначення ринкової вартості майна, яке підлягає примусовій реалізації - квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно висновку експерта, стартова ціна продажу даного майна складає 1 091 220,00 грн. Торги з продажу вищевказаної квартири за ціною 1 091 220,00 грн. 12.05.2016 р. не відбулися. Після цього вказане майно було уцінено до 823 871,10 грн. - торги 29.06.2016р. не відбулися. Треті торги за стартовою ціною 758 397,90 грн. 01.08.2016 р. не відбулися. 22 лютого 2017 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені (в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за реєстровим номером 291. Право іпотекодежателя на реалізацію предмету іпотеки будь-якій особі від свого імені на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами договору іпотеки. Згідно п. 5.3.3.2. Договору іпотеки, у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодежатель має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку» та «Про іпотечне кредитування, операцій з консолідованим іпотечним боргом та іпотечними сертифікатами». Іпотекодавець зобов'язаний за 30 днів до дня продажу предмета іпотеки письмово повідомити про це всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку обтяження на нерухомість та/або майнові права на нерухомість, що є предметом іпотеки. При цьому ціна продажу іпотеки встановлюється за згодою сторін не менше його заставної вартості, визначеної у пунктом 1.6. цього договору з врахуванням зносу (заставна вартість визначена сторонами 371 146,86 грн.) або шляхом експертної оцінки. Належними та допустимими доказами встановлено, що ПАТ «Кредобанк» у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» на адресу [PERSON] направив письмову вимогу-повідомлення №656/1/2012-2 від 16.11.2016р. на адресу м. Ужгород, вул. Климпуша,11/7 та письмову вимогу-повідомлення №656/1/2012 від 16.11.2016р. на адресу м. Ужгород, вул. Козацька, 68/18. Дані письмові вимоги було направлено рекомендованими листами з описом вкладення. Письмову вимогу-повідомлення №656/1/2012-2 від 16.11.2016р. адресовану в м. Ужгород, вул. Климпуша,11/7, [PERSON] отримано 29 листопада 2016 року що підтверджується Витягом з відстеження пересилання поштових відправлень. У зв'язку з невиконанням письмової вимоги [PERSON], якій було запропоновано у 30 денний строк здійснити погашення існуючої заборгованості, між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] 22 лютого 2017 року було укладено Договір купівлі-продажу предмета іпотеки в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округ Кішкін Д.В. за реєстровим №291. Для укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», приватному нотаріусу іпотекодержателем було надано наступні документи: - Договір іпотеки №23/19-19-2008 від 17.04.2008 року №291, із зміна згідно Договору №14/7-3-2009 від 30.06.2009 рок №520, укладений між Публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. ; - Письмова вимога-повідомлення від 16.11.2016 року №656/1/2012 в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з описом вкладення; - Письмова вимога-повідомлення від 16.11.2016 року №656/1/2012-2 в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з описом вкладення та повідомленням про отримання - Звіт про вартість майна, від 07.02.2017 року складеного суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Галтекс ПЛЮС» (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №1815814, виданий Фондом державного майна України); - Рецензію від 22.02.2017 року щодо відповідності звіту з оцінки майна від 07.02.2017 року, а саме 3-ох кімнатної квартири, загальною площею 100,00 кв.м., що розташована на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку в [ADDRESS], здійснену приватним підприємцем, експертом - оцінювачем [PERSON], код - [NUMBER]; Згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності. Кредитор визначив ринкову вартість предмету іпотеки на підставі Звіту про вартість майна, від 07.02.2017 року складеного суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Галтекс ПЛЮС», згідно якого вартість об'єкта оцінки станом на 03.02.2017 року складає - 476 000,00 грн. Таким чином, не знайшло свого підтвердження твердження Позивача про те що, Банк не здійснив експертної оцінки вартості предмету іпотеки, що призвело до порушення майнових прав Позивачки. Суд також окремо звертає увагу на ту обставину, що згідно вимог ст. 38 Закону України "Про іпотеку", визначено порядок реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві та відповідні наслідки недотримання іпотекодержателем цього порядку, а саме, відповідальність останнього за відшкодування завданих збитків іпотекодавцю та усім особам, які мають зареєстровані у встановленому законодавством права чи вимоги на предмет іпотеки. Будь-яких інших наслідків, зокрема, як недійсність договорів купівлі-продажу, укладених з добросовісним набувачем за наслідками продажу предмету іпотеки, наведеною нормою не визначено. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцяти денного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими ст. 42 цього Закону. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Аналогічні правові позиції відображена в Постанова Вищого Господарського Суду України від 13 липня 2016 року №910/26420/15, Постанова від від 11.01.2017р №909/85/14 та Постанові від 08.06.2017р №916/1816/14. Щодо твердження позивача про поширення на правовідносини Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки у власності позивача перебувала виключно квартира за адресою: [ADDRESS], іншого нерухомого житлового майна у її власності - не перебувало, суд констатує наступне. У відповідності до ст. 1 вказаного Закону, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону N 2654-XII та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що в позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. Відповідач - ПАТ «Кредобанк» подав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, отриманою на підставі Інформаційної довідки від 06.01.2017р. № довідки - 77806976. З вказаного документу слідує, що у [PERSON] Світали Юріївни станом на 06.01.2017 р. перебували у власності наступні об'єкти житлового нерухомого майна : - квартира [ADDRESS] ( що перебувала в іпотеці ПАТ «КРЕДОБАНК»); - квартира [ADDRESS] ( що перебуває в іпотеці ПАТ «Ерсте Банк»); - садовий будинок за адресою: Закарпатська обл. Ужгородський р-н с\\рада Оноківська «Урожай» буд.б\\н СТ «Оріховиця урочище». Наявність у позичальника у власності іншої квартири, а також садового будинку, який в силу приписів ч.1 ст. 379 ЦК Кодексу, п. 14. 1.129.1 Податкового кодексу України належить до об'єктів житлової нерухомості, спростовують доводи про необхідність застосування норм Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин. Також спростовуються доводи про те, що позивач постійно проживала у спірній квартирі, оскільки місце постійного проживання в іншій квартирі, відмінній від спірної - №18 у буд. № 68 по вул. Козацькій у м. Ужгород - вказано у реквізитах кредитного договору, договору іпотеки як місце постійного проживання, та підтверджено безпосередньо позовною заявою в графі адреса позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України. Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним. Враховуючи дійсність та чинність кредитного договору, договору іпотеки, наявність невиконаного зобов'язання, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав як іпотекодавця на спірне нерухоме майно при укладенні оскаржуваного договору, тому у відповідності до ст. ст.15, 16 ЦК України право позивачки не підлягає захисту судом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed