Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом про припинення права власності на частку в спільному майні. Позивачі посилаються на те, що їм на праві власності належить по 1/6 частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] , а в загальному їх частка в майні становить 4/6 частини. Відповідачі є власниками даного майна по 1/6 частині. Протягом часу спільного користування будинком між ними постійно виникають непорозуміння, що робить неможливе спільне його використання. Згідно висновку експерта, можливо виділити 4/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, проте виділити відповідачам майно по 1/6 частині неможливо. Згідно того ж висновку, вартість 1/6 частини майна становить 80820 грн. Враховуючи, що відповідачі, зокрема [PERSON] постійно проживає в смт. Козова Козівського району, [PERSON] в - м. Тернопіль, забезпечені житлом, їх частка в майні є незначною, і не може бути виділена в натурі, просять припинити їх частку в даному майні з відповідною компенсацією з їх сторони. [PERSON] звернулась до суду з позовом про припинення права спільної часткової власності, виділення в натурі частки в житловому будинку посилаючись на те, що їй на праві власності належить 1/6 частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] . Майно належить їй та відповідачам на праві спільної сумісної власності, що є перешкодою для державної реєстрації її розміру права власності на свою частку майна. Як співвласник майна бажає припинити право спільної сумісної власності та виділити в натурі частку в спірному майні. Представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги змінила та просить виділити позивачам 4/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] варіанту 1 висновку експерта № 1189/18-22 від 10.04.2019 року. Суд вважає, що така зміна позовних вимог відповідно до ст. 49 ЦПК України прийнята не може бути прийнята до уваги в зв`язку з чим розглядаються вимоги викладені в позовній заяві від 19 липня 2019 року. Відповідачі, їх представник, позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не визнали та пояснили, що вони категорично заперечують проти позбавлення їх частки в спільному майні. Зокрема [PERSON] пояснила, що їй на праві власності належать земельні ділянки розміром 0,2983 га. та 0,1300 га. для ведення особистого селянського господарства, які безпосередньо прилягають до господарства в [ADDRESS] . Позбавлення права на частину житлового будинку зробить неможливим обробіток даних земельних ділянок, що поставить її в скрутне матеріальне становище. [PERSON] пояснила, що вона обслуговує спірне господарство, зокрема його опалює, підтвердженням чого є акти управління з експлуатації газового господарства Зборівської дільниці. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позові вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Зокрема вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з таких підстав; Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Разом із тим, відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку в спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім`ї. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласників на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умовами, що припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17 зроблено висновок, що ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3). Закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить по 1/6 частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] . Дане майно ними успадковане після смерті батьків, вони використовують його за призначенням. [PERSON] проживає в будинку в літній період, зберігає інвентар для сільськогосподарських робіт, а також продукцію вирощену на присадибній земельній ділянці. [PERSON] обслуговує господарство, зокрема частково його опалює. Таким чином припинення права власності на частку в спільному майні завдасть відповідачам істотної шкоди, у зв`язку з чим такі вимоги задоволенню не підлягають. Також позивачами попередньо не внесено на депозитний рахунок суду вартість часток, щодо яких ставиться питання про їх припинення у спільному майні. Не підлягають задоволенню і вимоги [PERSON] про припинення права спільної часткової власності, виділення в натурі 1/6 частки в спірному житловому будинку. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За правилами статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них» Верховний Суд України у пунктах 6-7 постанови "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. № 7, роз`яснив, що судам при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Виходячи з аналізу статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слідує висновок, що виділ часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Згідно висновку експерта № 1189/18-22 від 10.04.2019 року виділити [PERSON] та [PERSON] в натурі по 1/6 частки житлового будинку що [ADDRESS] - неможливо, через неможливість влаштування ізольованих квартир з окремими входами і рівнем комфорту, які б відповідали Державним будівельним нормам України (а. с. 77-99). Приймаючи до уваги, що відсутня визначена законом технічна можливість виділення [PERSON] в натурі 1/6 частки в спірному житловому будинку в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed