Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

06.01.2020 [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з відповідачем вона проживала в зареєстрованому шлюбі з 31.01.2015 по 14.12.2016, від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , відповідач залишив сім`ю і проживає з іншою жінкою, не проявляє будь-якої турботи про сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не бере участі у його вихованні, аліменти не сплачує, отже не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків. Заборгованість по сплаті аліментам станом на 01.11.2019 становить 91547,83 грн. 10.06.2020 представник відповідача адвокат Галамай А.В. подав відзив на позовну заяву про позбавлення батьківських прав, в якому зазначено, що відповідач вважає позов необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Заборгованість по аліментам пояснює складною матеріальною ситуацією у відповідача у 2017 році, з квітня 2018 року відповідач працевлаштований і з жовтня 2018 року з його заробітної плати щомісячно утримуються аліменти згідно виконавчого листа, крім того, відповідач самостійно погашає заборгованість по аліментам. Зазначає, що наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів не є доказом ухиляння від участі у вихованні дитини і підставою для позбавлення батьківських прав. Вказує, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, забороняє відповідачу спілкуватися з дитиною, змінила адресу проживання та не повідомила про це відповідача, в зв`язку з чим останній звертався до Оболонського управління поліції в м. Києві для допомоги у встановленні місця перебування його неповнолітнього сина. Відповідач життям та здоров`ям дитини цікавиться і бажає брати участь у вихованні дитини, характеризується на роботі позитивно, сплачує аліменти, а відсутність спілкування з дитиною не є виною відповідача, а являється забаганкою позивача (т.1 а.с.36-38). 18.06.2020 позивач [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що посилання представника відповідача на складне матеріальне становище як на підставу для несплати аліментів на дитину не заслуговують на увагу, оскільки утримання дитини є прямим обов`язком батьків, добровільно погашати існуючу заборгованість по аліментам відповідач відмовляється, тому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та судові витрати покласти на відповідача (т.1 а.с.54-57). 03.09.2020 відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 24.06.2020 вказана справа надійшла за підсудністю до Радомишльського районного суду Житомирської області. Ухвалою судді Сіренко Н.С. від 07.09.2020 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання на 16.11.2020 (а.с.102), проведення якого було відкладено за клопотанням представників сторін на 14.12.2020 (т.1 а.с.120). 30.11.2020 на електронну пошту суду надійшла заява третьої особи - служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, в якій зазначено, що оскільки позивач [PERSON] з дитиною фактично проживають у Шевченківському районі м. Києва, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав має надати суду орган опіки та піклування за місцем проживання дитини (т.1 а.с.135). Ухвалою від 14.12.2020 задоволені клопотання представників сторін та відкладено проведення підготовчого засідання на 20.01.2021 та встановлено третій особі - службі у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністраціїдесятиденний строк з дня вручення даної ухвали для надання письмового висновку (т.1 а.с.147). Ухвалою суду від 20.01.2021 закрито підготовче засідання у справі та призначено до судового розгляду справи по суті на 23.02.2021 (а.с.189-190), проведення якого двічі відкладалося за клопотанням позивача та її представника (т.1 а.с.218,219, т.2 а.с.1,2). Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги посилаючись на наведені в позовній заяві обставини. Зазначила, що на даний час вона проживає з іншим чоловіком, якого син сторін вважає своїм батьком і який має намір усиновити дитину. Син [PERSON] може отримати стрес від спілкування з відповідачем, так як дитина не пам`ятає рідного батька, при цьому підтвердила зазначені у відзиві обставини, що на деякий час дійсно занесла телефон батька дитини [PERSON] в «чорний список» з метою обмеження спілкування, однак вважає, що при бажанні останній знайшов би можливість та способи спілкування. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином (т.2 а.с.4,12), в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не підтримують та просять відмовити в їх задоволенні (т.1 а.с.183,187). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, електронною поштою направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника (т.2 а.с.11). Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі "В`ячеслав Корчагін проти Росії", заяви відповідача, його представника та третьої особи про розгляд справи без їх участі та те, що явка учасників справи в суд не визнавалася обов'язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов'язком учасників справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності відповідача, його представника та третьої особи. В кожне призначене судове засідання викликалися заявлені позивачем свідки, однак жодного разу до суду не з`явилися. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав. Так, ч. 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, а саме мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається із матеріалів справи, сторони являються батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (т.1 а.с.6). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.12.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 31.01.2015 - розірвано (т.1 а.с.7). В розрахунку заборгованості згідно виконавчого листа №2/756/1583/17 від 02.06.2017 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, заборгованість станом на 01.11.2019 складає 91547,83 грн. (т.1 а.с.8). В той же час, із розрахунку заборгованості згідно виконавчого листа №2/756/1583/17 від 02.06.2017 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , вбачається, що станом на 11.11.2020 заборгованість складає 36143,67 грн. (т.1 а.с.201-202). Із змісту довідки, виданої 20.01.2020 Дошкільним навчальним закладом №664 [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , відвідує ДНЗ №664 Оболонського району м. Києва з 01.10.2019, за період відвідування дитиною дошкільного закладу, мати [PERSON] опікується сином, сплачує квитанції за харчування, батька дитини в ДНЗ жодного разу не бачили (т.1 а.с.26). Згідно наявних в матеріалах справи характеристик, наданих закладами дошкільної освіти на [PERSON] , останній характеризується як спокійна, вихована, самостійна, врівноважена та позитивна дитина, в характеристиці від 16.01.2020 зазначено, що батько [PERSON] в садочку не з'являвся (т.1 а.с.27,29). Із довідок ППВ «Теплозахист» від 29.05.2020 та від 11.12.2020 вбачається нарахування заробітної плати в період з жовтня 2018 по листопад 2020 [PERSON] та утримані суми стягнення за вказаний період (т.1 а.с.39,160-161). Згідно характеристики з місця роботи, виданої ППВ «Теплозахист», громадянин [PERSON] зарекомендував себе як відповідальний, старанний працівник, з колегами доброзичливий, ввічливий, коректний, стриманий (т.1 а.с.40,41). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до правоохоронних органів із заявою про встановлення фактичного місця знаходження його сина [PERSON] , так як колишня дружина не повідомляє адресу місця знаходження дитини та відмовляє в зустрічах із сином, чим порушує законне право заявника на участь у житті сина (т.1 а.с.45,46). Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З тексту письмового висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав від 22.02.2021 за № 104-1397, вбачається, що Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування викликалися на засідання комісії з розгляду даного питання обоє батьки, мати повідомила, що перебуває у цивільному шлюбі і її новий чоловік має намір усиновити хлопчика, [PERSON] батька не пам`ятає та вважає вітчима своїм батьком. Батько дитини повідомив, що останній раз бачив сина у 2018 році, після чого мати змінила місце проживання, додала його номер телефона в «чорний список», на повідомлення в соціальних мережах не відповідала, однак батько хоче приймати більш активну участь у житті сина, з огляду на викладене, рішенням комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 11.02.2021 №2) Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.238-239). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно має заборгованість по аліментам, однак він її погашає, за рік відповідачем погашено заборгованість по аліментам понад 55 тисяч гривень, не втратив інтересу до сина, до його майбутньої долі, не відмовляється його виховувати та утримувати, про що свідчить в тому числі звернення до правоохоронних органів та до суду із позовом до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дитиною, яка на даний час перебуває на розгляді в Оболонському районному суді м. Києва (т.1 а.с.163-166), що було підтверджено позивачем в судовому засіданні, при цьому перешкодою для відвідування дитини являються негативні стосунки, які склалися між сторонами. Безспірним залишається той факт, що діти є найбільш вразливою стороною в будь-яких конфліктних сімейних правовідносинах, і саме на їх долю випадає найбільше страждань та втрат. Отже, сам факт наявності заборгованості по аліментах та не відвідування відповідачем дошкільного закладу, не може бути розцінений, як факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». В судовому засіданні позивачем не було надано жодного належного та достатнього доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, не доведено умисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню сина та свідомого нехтування батьківськими обов`язками. [PERSON] виявляє намір спілкуватися з сином, заперечує проти позбавлення батьківських прав. За таких обставин, суд приходить висновку про відсутність підстав для застосування до [PERSON] такого крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, яким є позбавлення батьківських прав.

Outcome: dismissed