Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

07.10. 2014 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання недійсним договору дарування 1 / 2 частини будинку, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1 / 2 частину житлового будинку та визнання права власності на 1 / 2 частину спадкового майна. У позовній заяві позивач просить суд визнати недійсним Договір дарування частини будинку від 25.02.2011 року, укладений між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON], [PERSON] (обдаровувані), посвідчений [PERSON] державним нотаріусом Четвертої Львівської держаної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-183, що знаходиться в селі Лисиничі, Пустомитівського району, Львівської області по вул. Підлісній № 9; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 07.04. 2011 року на житловий будинок по вул. Підлісній № 9 в с. Лисиничі, Пустомитівського району, Львівської області по 1 / 4 за [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1 / 2 частину житлового будинку, що знаходиться в селі Лисиничі, Пустомитівського району, Львівської області по вул. Підлісній № 9. Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача. [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою позивача. 06.03.2002 року батько [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на спірний будинок в якому проживає позивач. Батьками сімї позивача було виділено 1 / 2 частину спірного будинку. 22.11.2005 року [PERSON] зі згоди всіх членів сім'ї, подарував свою половину будинку [PERSON]. 26.04.2008 року [PERSON] померла. На момент смерті у вказаному будинку проживав батько [PERSON] та позивач. [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом термін із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. 25.02.2011 року мій [PERSON] подарував 1 / 2 частину будинку по вул. Підлісна 9, в с. Лисиничі Чмух [PERSON] та [PERSON]. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON], представника позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просили задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги заперечили у їх задоволенні просять суд відмовити. Відповідачі пояснили, що внаслідок дій позивача та члені її сімї, в аспекті поводження та ставлення, настала смерть [PERSON]. Позивач та члени її сімї проживають у спірному будинку за згоди [PERSON] та жодних майнових прав на спірне майно не мають. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] позовні вимоги заявлені позивачем підтримав та просить суд їх задоволити. Заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: сторонами не оспорюється та із заяви [PERSON] від 17.11. 2005 року (а.с. 49) слідує, що [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] зареєстровано шлюб 29.01.1962 року відділом ЗАГС Перемишлянського району Львівської області. [PERSON] про право власності на житловий будинок серії КММ № 013960 від 06.03. 2002 року (а.с. 9) слідує, що право власності на житловий будинок № 9 по вул. Підлісна, с. Лисиничі, Пустомитівського району, Львівської області зареєстровано за [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з п. 1 розд. VII "Прикінцеві положення" СК України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 р. За статтями 16, 17 Закону України від 7 лютого 1991 р. N 697-XII "Про власність", ст. 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 р., спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, то розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Такими чином, зазначене вище майно було спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що 22.11. 2005 року [PERSON], за згодою [PERSON] подарував 1 / 2 ідеальну частину житлового будинку № 9 по вул. Підлісна, с. Лисиничі, Пустомитівського району, Львівської області з відповідною часткою господарських будівель [PERSON], що стверджується Договором дарування 1 / 2 частини житлового будинку від 22.11. 2005 року, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 239 (а.с. 48). За змістом ч. 2 ст. 370 ЦК України, ч. 1 ст. 70 СК України частки [PERSON] та [PERSON] були рівними. Таким чином, право власності [PERSON] на 1 / 2 частину ідеальну частину житлового будинку № 9 по вул. Підлісна, с. Лисиничі, Пустомитівського району, Львівської області з відповідною часткою господарських будівель було припинено. Відтак, у власності [PERSON] залишилася 1 / 2 ідеальна частина житлового будинку № 9 по вул. Підлісна, с. Лисиничі, Пустомитівського району, Львівської області з відповідною часткою господарських будівель. Встановлено, що [PERSON] померла 26.04. 2008 року, що стверджується [PERSON] про смерть серії 1 СГ № 150946 від 25.09. 2008 року (а.с. 41). У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України у склад спадщини [PERSON] увійшло право власності на 1 / 2 ідеальну частину спірного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель. Із матеріалів Спадкової справи № 899/2008 від 19.11. 2008 року (а.с. 38 - 46) слідує, що [PERSON] за час свого життя своїми майновими правами на випадок смерті не розпорядилася та заповіту не склала, тому в силу вимог ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкування після її смерті відбувається за законом почергово. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON]. Факт родинних відносин першої лінії споріднення між спадкодавцем та позивачем підтверджується [PERSON] про народження серії VII УР № 0547249 від 04.12. 1965 року (а.с. 42). Прізвище «Кіндрат» змінено на «Клепар» внаслідок укладення шлюбу із [PERSON], що стверджується [PERSON] про укладення шлюбу серії І СГ № 482166 від 04.02. 1984 року (а.с. 42). Факт родинних відносин першої лінії споріднення між спадкодавцем та [PERSON] встановлено судом та зазначено вище. [PERSON] № 2300 від 18.11. 2008 року, видана виконавчим комітетом Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (а.с. 45 зворот), крім іншого, слідує, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали разом із спадкодавцем, тому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Враховуючи, що спадкодавцеві належала 1 / 2 ідеальна частина житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, частки спадкоємців [PERSON] та [PERSON] складають по 1 / 4 частині спірного майна кожному. З наведеного слідує, що [PERSON] та [PERSON] набули у власність у порядку спадкування після смерті [PERSON] по 1 / 4 частині житлового будинку № 9 по вул. Підлісна, с. Лисиничі, Пустомитівського району, Львівської області з відповідною часткою господарських будівель. Таким чином, заявлена позивачем позовна вимога про визнання за [PERSON] право власності на 1 / 2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в селі Лисиничі, Пустомитівського району, Львівської області по вул. Підлісній № 9 підлягає задоволенню частково, в частині визнання за позивачем права власності на 1 / 4 частину спірного будинковолодіння. Згідно Договору дарування частини будинку від 25.02.2011 року, укладений між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON], [PERSON] (обдаровувані), посвідчений [PERSON] державним нотаріусом Четвертої Львівської держаної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-183 (а.с. 57) [PERSON] подарував, а [PERSON] та [PERSON], прийняли у дар 1 / 2 частину спірного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, в річних частках кожний. Із наведеного слідує, що [PERSON] укладаючи оспорюваний правочин розпорядився частиною майна, що йому не належала, а саме 1 / 4 частиною спірного майна, що як зазначено вище успадкована позивачем. В силу вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Оспорюваний правочин суперечить зазначеній нормі закону та порушує право позивача закріплене Конституцією України (ст. 41), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції. Відтак, Договір дарування частини будинку від 25.02.2011 року, укладений між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON], [PERSON] (обдаровувані), посвідчений [PERSON] державним нотаріусом Четвертої Львівської держаної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-183, є недійсним в частині дарування 1 / 4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в селі Лисиничі, Пустомитівського району, Львівської області по вул. Підлісній № 9. Такий висновок слідує із змісту ч. 1 ст. 217 ЦК України. Позовна вимога заявлена позивачем про визнання недійсним [PERSON] про право власності на 1 / 2 ідеальну частину будинку № 9 по вул. Підлісна в с. Лисиничі, Пустомитівського району, Львівської області задоволенню не підлягає, оскільки позивачем всупереч вимог ч.ч. 1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України не представлено суду належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57, 58 ЦПК України існування зазначеного свідоцтва. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved