Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що 20 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»(далі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач-1) укладено договір про надання споживчого кредиту №1129357000 (надалі - Кредитний договір). Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства №514-VI від 17.09.2008року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування цього Банку стало «Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - а.с.85-86). Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про Акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». Вимоги позову обґрунтовані тим, що між Позивачем та Відповідачем-1 укладено Кредитний договір, у відповідності до якого позичальник отримав кредит в розмірі 60 000,00 доларів США (що еквівалентно 303 000,00 гривень за курсом Національного банку України на день укладення Кредитного договору), зі сплатою 11,5% річних, строком до повного виконання зобов`язання. Крім того, між Позивачем та [PERSON] (надалі- Відповідач-2) укладено договір поруки за вказаним Кредитним договором. Відповідач-1 зобов`язання за Кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 143 127,03 доларів США (за курсом НБУ станом на 07.05.2018 року становить 3 765 031,24 грн.), з яких: заборгованість за кредитом - 55 975,26 доларів США, заборгованість за відсотками - 87 151,77 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 601 710,66 грн. Загальна сума стягнення в національній валюті України становить 4 366 741,90 грн., яку Позивач просить стягнути з Відповідачів солідарно. Також Позивач просить стягнути судовий збір в розмірі 65 501,13 грн. в рівних частках з Відповідачів по 32 750,14 грн. з кожного та судові витрати. Ухвалою від 25 червня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду та надано термін на усунення недоліків (а.с.94). Ухвалою від 17 травня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження (а.с.131-132). 10 жовтня 2019 року до суду зі сторони Відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого вимоги позову не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з пропуском строків позовної давності, порука Відповідача-2 є припиненою (а.с.140-146). Окремо, Відповідачем-1 подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.135-139). Від Відповідача-2 відзив не надходив. Ухвалою від 10 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с.166-167). Представник Позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, посилаючись на викладене в ньому, заперечував щодо застосування строків позовної давності. Відповідач-1 та його представник в судовому засіданні просили застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Крім того, представник Відповідача-1 також звернувся до суду з окремою заявою про застосування позовної давності, з огляду на те, що ПАТ «УкрСиббанк» надіслав [PERSON] вимогу від 20 листопада 2009 року, якою вимагав дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором № 11219357000 від 20 вересня 2007 року. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Встановлено, що 20 вересня 2009 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1129357000. У забезпечення кредитних зобов`язань Відповідача-1 за Кредитним договором Позивачем прийнято: - застава нерухомості, а саме іпотека, згідно договору іпотеки № 64409 від 20.09.2007 року. - порука [PERSON] (надалі - Відповідач-2) згідно договору поруки № 143111 від 20.09.2007 року (а.с.115), за яким поручитель відповідає перед кредитором в солідарному порядку в тому ж обсязі, що і позичальник. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Позивач надав Відповідачу-1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 60 000,00(Шістдесят тисяч) доларів США, а Відповідач-1 зобов`язалась 20-го числа кожного календарного місяця строку кредитування повертати суму кредиту, сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 845,00 доларів США, але у будь-кому випадку повернути кредит в повному обсязі не пізніше 20.09.2017року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього Договору на підставі будь-якого з підпунктів 2.3, 4.9, 5.3, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 Договору (п.п.1.1, 1.2 Кредитного договору). Кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] для подальшого використання за цільовим призначенням (п.п.1.5 Кредитного договору). За використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 11,5% річних. По закінченню 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.п.10.2 даного Кредитного договору. У випадку, якщо Позивач не повідомив Відповідача-1 про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за Кредитним договором (п.п.1.3.1 Кредитного договору). Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Кредитним договором (п.п.1.3.2 Кредитного договору). Проценти за Кредитним договором нараховуються щомісяця у два етапи за методом «30/360» на суму кредиту, що наданий Позивачем Відповідачу-1 і ще не повернута останньою у власність Позивача відповідно до умов Кредитного договору (п.п. 1.3.3 Кредитного договору). Інші умови договору стосуються умов дострокового терміну повернення кредитних коштів. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст.530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст.611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 20 вересня 2007 року між Позивачем та [PERSON] (Відповідач-2) укладено договір поруки № 143111, у відповідності до якого остання зобов`язалась відповідати за виконання позичальником в повному обсязі грошових зобов`язань, що випливають з Кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.ст.553 - 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов`язань і відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання». Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.п.1.2.2 Кредитного договору, Позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти за цим договором шляхом сплати ануїтетного платежу в розмірі 845,00 доларів США кожного 20 числа календарного місяця строку кредитування, протягом якого Позичальник зобов`язаний сплати ануїтетний платіж, кінцевий термін якого визначений в Кредитному договорі датою 20 вересня 2017 року. Тобто, встановлена чітка періодичність повернення кредиту та сплати процентів за Кредитним договором, а також кінцевий термін виконання зобов`язання Позичальником за цим договором. Однак, у зв`язку з непогашенням [PERSON] суми кредиту та нарахованих по ньому процентів за Кредитним договором, Позивач заявив до неї вимогу від 20 листопада 2009 року, якою вимагав дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором, а саме: сплатити заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплати нараховані проценти та пеню(вимога, за твердженням представника Відповідача-1, отримана останньою 20.11.2009 року- зазначено в заяві про застосування позовної давності). У випадку не усунення порушень на 31(тридцять перший) день з дня отримання цієї вимоги, Позивач вважає термін повернення кредиту за Кредитним договором таким, що настав. Приймаючи до уваги, що 31(тридцять перший) день, яким визначено настання терміну повернення кредиту припав на 21 грудня 2009 року, то з 22 грудня 2009року припиняється нарахування процентів за користування кредитом та неустойки(постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12). З цього ж часу для Позивача починається перебіг терміну давності для звернення з позовом до суду. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Під час розгляду справи Відповідач-1 та його представник підтримали заявлене клопотання про застосування строків позовної давності та просили відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Судом встановлено, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такого повернення коштів. З матеріалів справи, доказів наданих позивачем, розрахункузаборгованості, вбачається, що з грудня 2008 року до моменту звернення Позивача до суду, Відповідачем-1 не здійснено жодного платежу за кредитом, при цьому, загальний строк повернення кредиту, встановлений Кредитним договором, сплив 20 вересня 2017 року. Однак, враховуючи, що вимогою Позивача від 20 листопада 2009 року на адресу Відповідача-1 змінений термін настання повернення кредиту в повному обсязі, то перебіг терміну давності для Позивача зі зверненням до суду за захистом порушеного права настав з 22 грудня 2009 року. Отже з вказаного часу Позивач був обізнаний про порушення своїх прав, оскільки вимогою від 20 листопада 2009 року встановив кінцевий термін виконання Кредитного договору. Таким чином, згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Оскільки Позивач звернувся до суду із цим позовом лише у травні 2018 року, майже через 9 років з дня виникнення права пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання за Кредитним договором, при тому, що загальна позовна давність встановлена тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України), суд приходить до висновку про пропуск Позивачем строку позовної давності. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимогах до Відпогвідача -1, у зв`язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав позивачем. Щодо вимог про солідарне стягнення боргу з Відповідача-2 ( [PERSON] ) суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності із ч.4 ст. 559 ЦПК України, для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Аналіз вищенаведеної частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом вказаного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, в тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. Позивачем не надано до суду доказів пред`явлення вимоги про повернення боргу до поручителя протягом строків встановлених ст. 559 ЦК України, з моменту настання строку вимоги за кредитним договором. А вимога від 28.11.2017 року, що була направлена Відповідачу-2, не створила для останнього правових наслідків щодо погашення кредиту, оскільки на момент такого звернення Позивач не набув права вимоги до поручителя за вказаним Кредитним договором. Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступу від нього у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18). У цій постанові зазначено: «З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку». Враховуючи вказане, договір поруки є припинений, а тому в задоволенні вимог позову в частині стягнення боргу з Відповідача-2 суд відмовляє також. Згідно зі статтями 263-265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови покладається на позивача.

Outcome: dismissed