Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із позовом до [PERSON] сільської ради Хотинського району Чернівецької області, [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору. В обгрунтування позовної заяви посилається на те, що будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: вул. У.Кармелюка, 28 (колишня Свердлова, 28) в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області відносилось до категорії колгоспних дворів, особовий рахунок № 1305. Станом на 15.04.1991 року в ньому були зареєстровані членами двору та проживали: голова двору - його батько [PERSON], [INFO], та його мати [PERSON], [INFO]. Зазначає, що він народився та виріс і продовжує проживати за адресою: [INFO] (колишня Свердлова, 28), в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області. Тут він проживав разом з батьками та був упевнений, що його реєстрація місця проживання саме за цією адресою, однак дізнався, що не являється членом колгоспного двору по причині відсутності реєстрації у спірному будинку станом на 1991-1995 рр., тому не може погодитись з такими даними [PERSON] сільської ради. Також зазначає, що станом на 15.04.1991р. у будинковолодінні, яке знаходиться за адресою: вул. У.Кармелюка, 28 в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області фактично проживали він та його батьки, та дане будинковолодіння належало їм на праві спільної сумісної власності по 1/3 ідеальній частині. Присадибна земельна ділянка розміром 4200 кв.м. була відведена [PERSON] для перебудови індивідуального житлового будинку на землях присадибного фонду колгоспу імені Чапаєва від 05.03.1968 року і відповідно до рішення правління колгоспу ім.Чапаєва від 15.12.1968 року № 28. В період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] перебудували жилий будинок, що розташований за адресою: вул. У.Кармелюка, 28 в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області. Батьки працювали в колгоспі. Вказує, що 31.01.2005 року помер батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину майна, яке належало померлому на день смерті. Спадщину після його смерті, а саме 1/3 частину домоволодіння прийняли дружина [PERSON] та він [PERSON], які фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Внаслідок чого частка майна збільшилася з 1/3 до 1/2. 01.02.2013 року померла мати [PERSON], вважав, що у встановлений 6-ти місячний строк прийняв спадщину, а саме 1/2 частини домоволодіння, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Однак, в липні 2016 року дізнався, що спадщини після смерті матері немає, оскільки вона на підставі рішення Хотинського районного суду від 03.10.2015 року зареєструвала в Хотинському комунальному бюро технічної інвентаризації право власності на спірне майно одноособово на своє імя та внаслідок чого 29 жовтня 2005 року оформила договір дарування житлового будинку на користь відповідачки - [PERSON]. Також вказує, що згідно рішення Хотинської районної ради народних депутатів № 173 від 22.09.1992 року було оформлено право власності на житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Колінківці, Хотинського району, по вул. У.Кармелюка, 28 в цілому на [PERSON]. В подальшому, на підставі вказаного рішення, виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради 03 лютого 1997 року його батькові було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Колінківці, по вул. У.Кармелюка, 28, яке було зареєстроване 03.02.1997 року у Хотинському міському бюро технічної інвентаризації. Підтримуючи вищевикладене, вважає, що даним рішенням його позбавлено права власності на вищевказане будинковолодіння, а тому, просить суд задовольнити позовні вимоги, якими встановити факт, що він [PERSON], [INFO], дійсно проживав зі своїми батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з моменту свого народження та по день їх смерті за адресою: вул. У.Кармелюка, 28 в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області. Також просить визнати майно колгоспного двору, а саме: будинковолодіння за адресою вул. У.Кармелюка, 28, с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області спільною сумісною власністю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та визнати за ним право власності на 1/2 частину у майні колгоспного двору, розташованого по вул. У.Кармелюка, 28 у с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Заперечення не визнав, в клопотанні про застосування строків позовної давності просив відмовити. Суду пояснив, що він постійно проживав у господарстві свого батька до дня його смерті, батько помер і тоді він перейшов жити до свого будинку. Побудувався він десь у 1990 роках. Членом колгоспу не був. Підтвердив суду, що йому відомо з 2007 року що будинок батька подарований [PERSON], та у 2008 році він дійсно звертався до суду з приводу визнання недійним договору дарування. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити, заперечення [PERSON] сільської ради не визнав. Також заперечував щодо задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності. Суду пояснив, що його довіритель [PERSON] дійсно весь час проживав в господарстві своїх покійних батьків, був відсутній тільки під час проходження служби в армії, з 1982 року [PERSON] був зареєстрований в даному господарстві, та після чого більше він з даної адреси не знімався. Вказав, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO], а не по вул. Кармелюка, 28 а. Також, пояснив суду, що земельна ділянка позивачу була виділена у 1985 році, а будинок будувався до 2003-2005 років. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Хотинського району Чернівецької області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Заперечення на позовну заяву підтримала. Суду пояснила, що вона працює юрисконсультом в [PERSON] сільській раді, та підтверджує той факт, що по даних [PERSON] сільської ради [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] мали окремий по господарський номер в якому були зареєстровані і проживали. Вказала, що [PERSON] до 1973 року був дійсно зареєстрований у будинку своїх батьків, а потім проживав зі своєю дружиною та дітьми окремо. Пояснила, що вулиці стали зазначати в по господарських книгах сільської ради лише з 2005 року. Також підтвердила суду, що в по господарських книгах станом на 2001-2005 роки [PERSON] в будинку своїх батьків зареєстрованим не був та не проживав. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Хотинського району Чернівецької області [PERSON]О в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні, заперечення підтримала. Суду пояснила, що вона працює діловодом в [PERSON] сільській раді, та підтвердила той факт, що [PERSON] згідно по господарських книг мав окремий по господарський номер. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Хотинського району Чернівецької області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Заперечення на позовну заяву підтримала. Суду пояснила, що вона працює в [PERSON] сільській раді спеціалістом із земельних відносин, та підтвердила той факт, що дозвіл на будівництво [PERSON] був виданий у 1985 році та була виділена земельна ділянка під будівництво. Батькам [PERSON] земельну ділянку було виділено розміром 0,50 га. по вул. У.Кармелюка, 28 (колишня Свердлова, 28). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову. Надав суду клопотання в якому просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності, посилаючись на те, що позивачу [PERSON] починаючи з 2008 року було відомо про те, що оспорюваний будинок був відчужений на підставі договору дарування, та право позивача було порушене, оскільки він неодноразово звертався до суду з позовами відносно оспорюваного будинку. Крім того вказав, що позивач не надав суду доказів того, що йому належить частка в господарстві де проживали його батьки, що відноситься до типу колгоспний двір. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду покази про те, що [PERSON] з дитинства проживав в своїх батьків, після одруження [PERSON] проживав в окремій кухні в господарстві своїх батьків разом із своєю сімєю. Хату почав будувати на тому подвірї, де проживав з батьком, будівництво почав у 1984 році, у 1990 роках (1994-1993) перейшов туди проживати, коли саме точно не памятає. Коли помер його батько, то [PERSON] ще проживав біля батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він у 1970 роках виїхав з села, однак під час його повернення назад в село, йому відомо, що [PERSON] проживав в літній кухні зі своєю сімєю десь до 1986-1987 років, а потім почав будувати новий будинок рядом. Вказав, що [PERSON] перейшов жити до нового будинку у 1985-1990 роках, його батько ще був живий тоді та допомагав йому. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, представників [PERSON] сільської ради, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 31.01.2005 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.19), та після смерті якого відкрилася спадщина на 1/3 частину майна, яке належало померлому на день смерті. Спадщину після його смерті, а саме: 1/3 частину домоволодіння прийняла дружина покійного [PERSON], яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. 01.02.2013 року померла мати позивача [PERSON], що також підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.20). Позивач стверджує, що він народився та виріс і продовжує проживати в господарстві за адресою: вул. У. Кармелюка, 28 в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області, дане господарство відноситься до типу колгоспного двору. Вказує, що там проживав разом з батьками до дня їх смерті, та був упевнений, що його реєстрація місця проживання саме за цією адресою. Після смерті матері, він у встановлений 6-ти місячний строк прийняв спадщину, а саме 1/2 частини домоволодіння, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Однак, як встановлено судом, в липні місяці 2016 року при зверненні до нотаріальної контори, позивачу стало відомо, що спадщини після смерті матері немає, оскільки покійна мати за життя на підставі рішення Хотинського районного суду від 03.10.2015 року зареєструвала в Хотинському комунальному бюро технічної інвентаризації право власності на спірне майно одноособово на своє імя та внаслідок чого 29 жовтня 2005 року оформила договір дарування житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: вул. У.Кармелюка, 28 в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області на користь відповідача в справі - [PERSON]. З даним фактом позивач не погоджується та просить встановити факт, що він [PERSON], [INFO], дійсно проживав зі своїми батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з моменту свого народження та по день їх смерті за адресою: вул. У.Кармелюка, 28 в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, тобто крім тих, які зазначені в ч. 1ст. 256 ЦПК України. В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування зазначено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, факт проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не був підтверджений через відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] в будинку спадкодавця [PERSON]А на момент її смерті та задовго до часу смерті, хоча і позивач стверджує, що в дійсності він з дня свого народження там проживав і продовжує проживати в цьому господарстві по даний час, а саме за адресою: вул. У. Кармелюка, 28 в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області. Однак, суд не погоджується із доводами позивача та його представника, оскільки як встановлено судом, згідно по господарських книг [PERSON] сільської ради Хотинського району Чернівецької області, позивач [PERSON] був зареєстрований в [INFO] з 30.04.1982 року, і то періодично на протязі вказаного періоду вибував в с. Молодія Глибоцького району (а.с.10-11), що і було підтверджено в судовому засіданні поясненнями представників [PERSON] сільської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON] . Крім того, із копії домової книги по [PERSON] сільській раді, яка надана суду до матеріалів справи (а.с.10-11) неможливо встановити за якою саме адресою зареєстрований позивач, а саме по вул. У.Кармелюка 28 с. Колінківці чи по вул. У.Кармелюка, 28а с. Колінківці, оскільки в даній книзі зазначена інформація лише про обмін паспорта позивача, та адресу проживання позивача с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області. Також, судом встановлено, що згідно даних які ведуться по [PERSON] сільській раді, а саме по господарської книги станом на 2001-2005 роки на день смерті [PERSON] та по господарської книги № 27 станом на 2011-2015 рр., на день смерті [PERSON] позивач в по господарському номері в оспорюваному господарстві зареєстрованим не був та не проживав, а проживав за іншою адресою у своєї дружини по вул. У.Кармелюка, 28 а в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області, що також спростовує пояснення позивача та його представника, на які вони посилаються, як на підставу своїх позовних вимог. Крім того, суду достовірно відомо із попередніх рішень Хотинського районного суду, якими вже було встановлено факт відсутності проживання та реєстрації позивача з його покійними батьками до дня їх смерті за адресою: вул. У. Кармелюка, 28 с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області, та в яких було доведено, що позивач в справі [PERSON] проживав разом зі своєю сімєю у с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області по вул. У.Кармелюка, 28 а, де і був зареєстрований. Даний, факт звернення раніше позивача до суду, з приводу оспорюваного господарства покійних батьків, також був підтверджений в судовому засіданні і поясненнями представника відповідача [PERSON] [PERSON] Також, суд не приймає до уваги і пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки в їх поясненнях наявні певні розбіжності щодо реєстрації та проживання позивача за оспорюваною адресою. Таким чином, вислухавши сторін, та свідків, оцінивши усі докази, що є у справі у їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання позивача з його покійними батьками до дня їх смерті та на час відкриття спадщини, не знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вимога про встановлення факту постійного проживання з батьками по день їх смерті задоволенню не підлягає. Щодо вимог про визнання майна колгоспного двору спільною сумісною власністю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину у цьому майні колгоспного двору, суд вважає, що вони також задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав. Так, згідно роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року № 20 з подальшими змінами та доповненнями «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» які вказують на те, що «положення ст. 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, що виникли раніше, та до цих правовідносин застосовується чинне на той час законодавство». Колгоспний двір за цивільним кодексом Української РСР (1963 року) визначався, як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Як суспільна група «колгоспний двір» існував до 15 квітня 1991 року, тобто до прийняття Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII, якою введений в дію Закон України «Про власність». Порядок введення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 р. № 5-24/26, а згодом - вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 р. № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, що належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Так, судом встановлено, що господарство, яке знаходиться за адресою: вул. У.Кармелюка, 28 в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області станом на 15.04.1991 року згідно записів по господарської книги № 29 (1991-1995рр.) обєкта по господарського обліку № 1305 відносилось до категорії колгоспних дворів, та в ньому станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], даний факт підтверджений також і відомостями [PERSON] сільської ради за вих. № 59-02-23 від 24.04.2016 року, які були надані на запит адвоката [PERSON] (а.с.9). Також судом встановлено, що головою вищевказаного господарства по вул. У.Кармелюка, 28 у с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності, яке видане на підставі рішення виконкому Хотинської районної ради народних депутатів № 173 від 22 вересня 1996 року. Статус колгоспного двору станом на 15.04.1991 року не втрачено, голова двору [PERSON] був членом колгоспу. Із матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Хотинської районної ради народних депутатів № 173 від 22.09.1992 року оформлено право власності на житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами, що розташовані в с. Колінківці, Хотинського району, по вул. У. Кармелюка, 28 в цілому на [PERSON]. В подальшому, на підставі вказаного рішення, виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради 03 лютого 1997 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Колінківці, по вул. У. Кармелюка, 28, яке було зареєстроване 03.02.1997 року у Хотинському міському бюро технічної інвентаризації (а.с.15). Проте, як стверджує позивач, станом на 15.04.1991р. у вищевказаному господарстві, яке знаходиться за адресою: вул. У.Кармелюка, 28 в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області фактично проживали він з народження та його батьки, та дане господарство належало їм на праві спільної сумісної власності по 1/3 ідеальній частині. Батьки працювали в колгоспі. Присадибна земельна ділянка розміром 4200 кв.м. була відведена [PERSON] для перебудови індивідуального житлового будинку на землях присадибного фонду колгоспу імені Чапаєва від 05.03.1968 року і відповідно до рішення правління колгоспу ім. Чапаєва від 15.12.1968 року № 28. В період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] перебудували жилий будинок, що розташований за адресою: вул. У. Кармелюка, 28 в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області. Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки як було встановлено судом та підтверджено в судовому засіданні поясненнями представників відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON], станом на 15.04.1991 року в господарстві, що знаходиться за адресою: вул. У.Кармелюка, 28, с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області були зареєстровані та проживали члени колгоспного двору: голова двору - [PERSON], [INFO], та член двору [PERSON], [INFO]. Щодо реєстрації [PERSON] у вищевказаному господарстві, то судом встановлено, що відповідно до по господарських книг № 14 станом на 1961,1962,1963 рр.; № 13 на 1967-1970 рр.; № 13 на 1971, 1972,1973 рр., останній дійсно був там зареєстрований, однак вже, в по господарській книзі № 13 станом на 1977, 1978, 1979 рр., особовий рахунок 1174, зареєстровані та проживали тільки батьки позивача [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідними копіями з по господарських книг [PERSON] сільської ради. Також, як вбачається з матеріалів справи, в по господарських книгах № 14 станом на 1983-1985 рр., № 14 на 1986-1990 рр. та по сьогоднішній день значаться відомості про те, що позивач [PERSON] зареєстрований, як вже зазначалося вище, у будинковолодінні своєї дружини [PERSON] за адресою: вул. У.Кармелюка, 28 а в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області, що також підтверджується і копією картки реєстрації позивача та копією адресної картки, які надані до матеріалів справи. Крім того, судом достовірно встановлено, що згідно даних які ведуться по [PERSON] сільській раді, а саме по господарської книги станом на 2001-2005 роки та по господарської книги № 27 станом на 2011-2015 рр., на день смерті [PERSON] та [PERSON] позивач в по господарському номері зареєстрованим не був та не проживав, що і спростовує посилання свідків [PERSON] та [PERSON], на той факт, що позивач постійно проживав біля своїх батьків в літній кухні, а тому суд не приймає до уваги пояснення даних свідків. Отже, в судовому засіданні було встановлено та доведено той факт, що членами вищевказаного колгоспного двору, які зареєстровані на момент припинення існування колгоспних дворів були: голова колгоспного двору [PERSON], та його дружина [PERSON] Крім того, у відповідності до ст. 126 ЦК УРСР працездатний член двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Згідно роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Однак в судовому засіданні, ні позивач, ні його представник не довели суду той факт, що на протязі трьох років підряд до 15.04.1991р. позивач своєю працею і коштами підтримував ведення спільного господарства колгоспного двору, що розташоване за адресою: вул. У.Кармелюка, 28 с. Колінківці Хотинського району, Чернівецької області та приймав участь у проведенні будь-яких робіт у вказаному господарстві. Крім того, позивач також не надав суду і доказів про те, що можливо він протягом цих трьох років хворів чи перебував на дійсній військовій службі, навчанні. Таким чином, виходячи з вказаних норм права та роз'яснень Пленуму ВСУ, вбачається, що позивач [PERSON] як такий, що вибув з колгоспного двору - на інше місце проживання, а саме в господарство своєї дружини прикоротив зв'язки з колгоспним двором, та своєчасно (на протязі 3-х років) не витребував своєї частки в майні колгоспного двору, а отже відповідно до ст.126 ЦК УРСР втратив право на належну йому частку у майні колгоспного двору. Також, враховуючи те, що підставою набуття права власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: вул. У. Кармелюка, 28 в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області матірю позивача став статус колгоспного двору, членами якого станом на 15.04.1991 року (набуття чинності Закону України «Про власність») були голова двору - [PERSON], [INFO], та член двору [PERSON], [INFO], і вказаним особам дане господарство належало на праві спільної сумісної власності та частки його членів були рівними, а позивач не довів в судовому засіданні факту постійного проживання з батьками та того факту, що він є членом колгоспного двору, тому суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про визнання майна колгоспного двору, що знаходиться за адресою: вул. У.Кармелюка, 28 в с. Колінківці Хотинського району Чернівецької області спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON], та позивача в справі [PERSON], слід також відмовити. Крім того, суд також не погоджується із заявленим представником відповідача [PERSON] - [PERSON] клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки з огляду на зміст статтей про строки позовної давності, які можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого субєктивного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає субєктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Тому, суд вважає, що клопотання представника [PERSON] про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачу [PERSON] слід відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, у разі відмови судом в задоволенні позовних вимог судові витрати стягненню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed