Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

02 лютого 2021 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , які діють в інтересах доньки [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Балаклійська міська рада Харківської області, [PERSON] , у якій позивач просить: - виселити [PERSON] , [PERSON] , їх доньку [PERSON] , [INFO] , з належної йому квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , із наданням іншого житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є власником зазначеної квартири, розташованої за вищевказаною адресою. Відповідачі зареєстровані у належній позивачу квартирі. На теперішній час він має намір продати вказану квартиру, так як перебуває у дуже скрутному фінансовому становищі. Відповідач [PERSON] , однак в ньому не проживає. Реєстрація відповідача [PERSON] у квартирі є перешкодою у розпорядженні належним позивачу майном. Вищенаведене стало підставою для звернення до суду з позовом. Ухвалою судді Носова Г.С. від 17.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 05.04.2021 закрито провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , які діють в інтересах доньки [PERSON] , треті особи: Балаклійська міська рада Харківської області, [PERSON] про виселення. Ухвалою від 05.04.2021 в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В зв`язку з вибуттям судді Носова Г.С. та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначена справа 16.08.2021 надійшла у провадження судді Тімонової В.М. Позивач та його представник - адвокат Новікова А.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Третя особа [PERSON] до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши позивача та його представника - адвоката Новікову А.І., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка розташована у [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11.05.2002 (а.с. 27). Згідно відповіді виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 17.02.2021, наданої на запит суду, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 38, 41) Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено сім`ю як спільне проживання осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: не проживання члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення. Згідно роз`яснень, наданих в п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). В позовній заяві позивач посилається лише на стан свого здоров`я та необхідність продати вказану квартиру, але будь-яких доказів стосовно не проживання відповідача [PERSON] понад один рік у спірній квартирі позивачем суду не надано. Інших доводів порушення прав позивача, як власника спірного житлового приміщення, позов не містить. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи, а тому відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору. Тому, внаслідок відмови в задоволенні позову судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed