Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 23.06.2016 року позивач звернувся до суду із позовом, по якому просив суд: - визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON]; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] за яким він успадкував 2/3 частини майна після смерті [PERSON]. 06.07.2016 року позивачем подано уточнений позов, яким додано вимогу про стягнення з відповідача судового збору. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Нікітіної С.В. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В провадження судді Абухіна Р.Д. справа надійшла 21.02.2018 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 870/18 від 21.02.2018 року, винесено у звязку з рішенням Вищої ради правосуддя від 22.08.2017 року, за яким суддю Приморського районного суду м. Одеси Нікітіну С.Й. звільнено з займаної посади. В судовому засіданні, яке відбулось 10.04.2018 року ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON]. Ухвалою суду від 30.08.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 19.10.2018 року. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Надав відзив на позовну заяву. Третя особа в судовому засіданні просила позов задовольнити. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази,\~пояснення сторін, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що донька позивача та третьої особи [PERSON], була співвласником квартири [ADDRESS] та перебувала у шлюбі з [PERSON], який мешкав у даній квартирі з 2008 року. [PERSON] протягом тривалого часу страждала на онкологічне захворювання, яке в подальшому у 2011 році стало причиною її смерті. Перед смертю [PERSON] склала заповіт на імя [PERSON], який в подальшому прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину. Позивач, посилаючись на те, що спадкодавець [PERSON], внаслідок перебування протягом тривалого часу на лікуванні, під час якого вживала медичні препарати, просить визнати заповіт та, як наслідок, свідоцтво про право на спадщину недійсним як такий, що не відповідав волевиявленню учасника правочину оскільки спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Представник відповідача, надавши до суду відзив на позовну заяву, зазначав що про наявність оскаржуваного заповіту позивачу стало відомо 19.03.2012 року, з моменту отримання ним [PERSON] про право на спадщину на обовязкову частку у спадщину, у звязку із чим просив суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності, про що подав письмову заяву. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ. На підставі [PERSON] про право власності на житло від 17.04.1996р. №69695 488/1000 частини квартири [ADDRESS] належали на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], та [PERSON] в рівних частках кожному (копія [PERSON] про право власності на житло від 17.04.1996р. №69695). [PERSON], яка померла 16.09.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 275570, виданого Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 2240 ( а.с. 14) є донькою [PERSON] та [PERSON] (копія [PERSON] про народження серії ІІ-УР №004871 від 16.03.1960р. а.с. 9). Згідно договору дарування від 22.10.2005р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], подарували, а [PERSON] прийняла в дар 107/1000 частини квартири [ADDRESS] ( а.с. 10). Після вказаного правочину право власності на квартиру згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.12.2011року ( а.с. 11) було наступним: -[PERSON] належала 381/3000 частина квартири; -[PERSON] належала 381/3000 частина квартири; -[PERSON] належала 381/3000 частина квартири; -[PERSON] належала 107/1000 частини квартири. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], померла 16.09.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 26.10.2001 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 316120, виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану [PERSON] обласного управління юстиції, актовий запис № 1159 ( а.с. 85 на обороті). 30.08.2011 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], яким належну їй частину квартири під номером №2 в будинку №17 по вул. Польській в м. Одесі заповіла [PERSON] ( а.с.82,83). [PERSON] померла 16.09.2011р., причина смерті - онкологічне захворювання, злоякісна пухлина (копія [PERSON] про смерть серії І-ЖД №275570 від 17.09.2011р. та копія довідки про причини смерті а.с. 14,15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке складалось з 381/3000 частини квартири [ADDRESS]. Згідно [PERSON] про право на спадщину за законом від 19.03.2012року ( а.с. 110, 114) [PERSON] та [PERSON], успадкували обов'язкову частку у спадщині - по 1/6 частки спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON], а саме 381/3000 частини квартири [ADDRESS]. Згідно [PERSON] про право на спадщину за заповітом від 19.03.2012 року ( а.с. 105) [PERSON] успадкував 2/3 частки спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON], а саме 381/3000 частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] помер 05.01.2016р. (копія [PERSON] про смерть серії І-ЖД №435821 від 08.01.2016р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 280, а.с. 49). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 381/3000 частини квартири [ADDRESS] із заявою про приянття якої до нотаріальної контори звернулась [PERSON] ( а.с. 47). Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що спадкодавець [PERSON], внаслідок перебування протягом тривалого часу на лікуванні, під час якого вживала медичні препарати, просить визнати заповіт та, як наслідок, свідоцтво про право на спадщину недійсним як такий, що не відповідав волевиявленню учасника правочину оскільки спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. При цьому посилався на ст.ст. 203, 215, 225 ЦК України. ІV. ОЦІНКА СУДУ. 1.ВИЗНАННЯ НЕДІЙСНИМИ ЗАПОВІТУ [PERSON] ПРО ПРАВО НА СПАДЩИНУ ЗА ЗАПОВІТОМ . На підставі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується\~ст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Пунктом 16\~Постанови Пленуму\~ВСУ від\~06.11.2009\~№ 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено: правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням, як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. З метою встановлення чи усвідомлювала [PERSON] значення своїх дій та могла керувати ним під час складання оспорюваного правочину ухвалою суду від 21.02.2017 року призначена судово-психіатрична експертиза, у висновку за результатами проведення якої за № 454 зазначено, що в медичній документації, наданій для проведення експертизи не відображено стан психічних функцій підекспертної у період укладання заповіту. Згідно записів в медічний картці, [PERSON] під час підписання оспорюваного заповіту перебувала в термальній стадії онкологічного захворювання з метастатичним ураженням кісток скелету, головного мозку та внутрішніх органів: за вісім днів до складання оспорюваного правочину та на восьмий день після оглядалась терапевтом на дому, оскільки самостійно вже не пересувалась, відмічався птоз обох очей ( з лютого 2011 року відмічалось подвоєння очей). Однак записи в медичній картці не відображають психо- неврологічний стан підекспертної. Також в матеріалах справи не відображено мотиваційно-поведінковий компонент складання оспорюваного нормативного акту, який непрямо може свідчити про ціль юридичної діяльності, розуміння зовнішнього та фактичного змісту правовогу акту, його юридичний та соціальний прогноз, для чого необхідно аналізувати інформацію з інших джерел. Експертного висновку за наданими матеріалами для проведення експертизи надати суду не вбачалось можливим. Судом, з метою встановлення відомостей відповідності дій [PERSON] її волевиявленню під час укладання оспорюваного правочину були допитані свідки. Так свідок [PERSON] пояснила, що вона часто бувала в сімї [PERSON] та [PERSON] з якими проживала [PERSON], яка тяжко хворіла та перед смертю самостійно не пересувалась, не реагувала на оточення та не впізнавала людей. Під час посвідчення оспорюваного заповіту [PERSON] присутня особисто не була. Свідок [PERSON] пояснила, що знає сімю позивача з 60-х років. Зазначила, що [PERSON] за місяць до смерті перестала самостійно пересуватись, бачити, обслуговувати себе, впізнавати рідних. На момент складання заповіту - [PERSON] нікого не впізнавала та не могла усвідомлювати значення своїх дій. Позивач в судовому засіданні 30.08.2018 року відмовився від проведення судово-психіатричної експертизи у зв'язку із своїм похилим віком та станом здоров'я. Суд проаналізувавши докази зібрані по справі вважає, що [PERSON] на момент складання заповіту від 30.08.2011 року не усвідомлювала значення своїх дій. 2. ПОЗОВНА ДАВНІСТЬ 26.4.2016року до Приморського районного суду міста [PERSON] надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання заловіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними. 20.07.2016року Приморським районним судом міста [PERSON] була винесена ухвала про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду. Як вбачається з позовної заяви [PERSON],16.09.2011 р. померла його дочка - [PERSON]. 19.03.2012 року [PERSON] та [PERSON] отримали [PERSON] про право на спадщину на обов'язкову частку у спадщині - по 1/6 частки спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON]. З цього ж [PERSON] вбачалося, що [PERSON] про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки видано. Отже позивач з 19.03.2012 р. знав, що його донькою, [PERSON], було складено заповіт і впродовж 4 років та 3 місяців не зертався до суду з метою оскарження правомірності складання цього заповіту. Окрім того, з приватного листування між [PERSON] та [PERSON] завчається, що про наявність оскаржуваного заповіту позивач, ще був обізнаний l6.02.2012 р., так як лист датований саме цією датою (було додано до справи разом з заявою про застосування строку позовної давності а.с. 184). В матеріалах справи міститься заява позивача про визнання причин пропуску позовної давності поважними ( а.с. 204). Позивач мотивує пропуск строку звернення до суду з позовом тим, що не мав фізичної можливості звернутись до суду за захистом своїх прав через незадовільний стан здоров'я, через похилий вік. Надав до суду довідку КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 14» за вих. № 01-9/29 від 23.01.2017 р. в якій зазначено, що [PERSON] перебуває під спостереженням лікарів КУ "ЦПМСП №14" з великою кількістю діагнозів, починаючи з 2013 року позивач з періодичністю у кілька місяців проходив лікування з різних причин як амбулаторно, так і у стаціонерному відділенні. Суд вважає причини пропуску строку звернення до суду не поважними у зв'язку із тим, що згідно довідки наданої позивачем вбачається, що він почав періодично хворіти з 2013 року проходив лікування як амбулаторно так і у стаціонерному відділенні, але термін перебування на стаціонарному лікуванні не були тривалими, позивач мав можливість звернутись до суду за захистом своїх прав. Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Крім того в українському законодавстві є інститут представництва, яким врешті решт позивач і скористався. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги\~ не підлягають задоволенню у звязку зі спливом строків позовної давності. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові\~ \~ наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed