Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

05.03.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом. 29.07.2014 року позивачами подано до суду уточнену позовну заяву, згідно якої позивачі просять визнати недійсним та скасувати договір дарування від 8.04.2010 року на житловий будинок [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] реєстровий № 453 за яким [PERSON] подарував зазначений житловий будинок [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, кожній по 1/2 будинку і відмінити його державну реєстрацію, визнати за [PERSON], [INFO], що мешкає: [ADDRESS], право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS], загальною площею 22,86 метрів квадратних, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], [PERSON], померлого [INFO], [PERSON], померлої [INFO], визнати за [PERSON] [INFO], що мешкає: [ADDRESS], право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS] загальною площею 22,86 метрів квадратних, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], визнати за [PERSON], [INFO], що мешкає: [ADDRESS], право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS] загальною площею 22,86 метрів квадратних, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], [PERSON], померлої [INFO], [PERSON], померлої [INFO], [PERSON], померлого [INFO], визначити порядок користування житловим будинком [ADDRESS] наступним чином:- виділити у користування [PERSON] і [PERSON] житлову кімнату площею 22,8 кв.м., кухню площею 7,3 кв.м., веранду ( II ) площею 5,4 кв.м., тамбур ( I ) площею 2,5 кв.м, сарай літ «Д» площею 1,7 кв.м., сарай літ «Г» площею 14,8 кв.м., літ.кухню площею 17,0 кв.м., льох літ «П», навіс, хвіртка дерев'яна №3; - виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 16,1 кв.м., кухню площею 11,5 кв.м., тамбур (III) площею 3 кв.м., сарай літ «Б» площею 10,9 кв.м. , хвіртка дерев'яна №2, огорожа дерев'яна № 1; - залишити у спільному користуванні співвласників вбиральню літ. "Ж" площею 1,4 кв.м., літ.душ площею 1,4 кв.м. , вселити [PERSON] та [PERSON] в наступні приміщення: в житлову кімнату площею 22,8 кв.м., в кухню площею 7,3 кв.м., в веранду ( II ) площею 5,4 кв.м., в тамбур ( I ) площею 2,5 кв.м, житлового будинку [ADDRESS]. В судове засідання, призначене на 29 липня 2014 року сторони не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Позивач [PERSON] надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], [PERSON], що діє на підставі довіреності, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник [PERSON] , [PERSON], що діє на підставі ордеру та договіру про надання правової допомоги, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Будинок за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований за [PERSON], який помер у жовтні 1972 року. Після своєї смерті [PERSON] у якості спадку залишив будинок за адресою: [ADDRESS]. 08 квітня 2010 року був укладений договір дарування житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], за яким громадянин [PERSON] подарував означений житловий будинок своїй дружині [PERSON], та доньці [PERSON] в рівних частках, кожній по 1/2 будинку. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] реєстровий № 453. Згідно договору дарування, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належав [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 серпня 2008 року про визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO], [PERSON], померлої [INFO], [PERSON], померлої [INFO]. Крім інших спадкоємців, спадкоємцями померлого [PERSON], згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області, від 18.10.2013 року, та рішення апеляційного суду Харківської області від 06.02.2014 року є [PERSON] та [PERSON]. Його спадкоємцями стали члени його родини, які мешкали разом із ним на момент його смерті і фактично вступили у спадкові права - його донька- [PERSON], [INFO], його син- [PERSON], [INFO] та його друга дружина - [PERSON] усі у рівних долях, тобто по 1/3 частці. В подальшому після смерті [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] проживали його син [PERSON] із дружиною [PERSON] і її донькою [PERSON], його донька [PERSON] та його друга дружина [PERSON] зі своєю рідною сестрою [PERSON] і її сином [PERSON]. В подальшому спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не отримували. Після смерті [PERSON] [INFO] його частка перейшла до його дружини [PERSON], а після її смерті [INFO] згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18.10.2013 року ця частка в порядку спадкування за законом належить [PERSON]. На момент звернення [PERSON] та [PERSON] для оформлення спадщини [PERSON], [PERSON] і друга дружина [PERSON] [PERSON] померли. Згідно до матеріалів вищезазначеної цивільної справи, 29 серпня 2008 року Харківським районним судом Харківської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 2-4373/08 за позовом [PERSON] до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок та грошові вклади в порядку спадкування за законом, згідно якого, позовні вимоги задоволено в повному обсязі. 06 лютого 2014 року рішенням апеляційного суду Харківської області рішення Харківського районного суду від 29 серпня 2008 року скасовано. В задоволенні позовних вимог [PERSON], правонаступником якого є [PERSON], [PERSON], [PERSON], відмовлено в повному обсязі. Виходячи з вищенаведеного, можна зробити висновок, що загальна частка житлового будинку позивачів складає 2/3 житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 ЦК. Згідно роз'яснення пленуму Верховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «... у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги». Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру (будинок) користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають право користування житловою площею спірного будинку, частка якого є їх власністю, в який намагаються вселитися. Між сторонами склалися неприязні стосунки, що стали причиною неможливості їх спільного проживання на одній житловій площі. Відповідачами не спростовано відсутність перешкод для вселення позивачів в спірний будинок, оскільки під час розгляду справи з боку [PERSON], [PERSON], [PERSON] не було вчинено дій, спрямованих на надання [PERSON], [PERSON] доступу до житла. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначеним законом, при незаконному позбавлені права користування жилим приміщенням та обставина, що не був укладений договір найму по спірній квартирі, не може бути підставою для відмови у відновленні порушеного права. Тому як, договір найму є укладеним з моменту заселення (на підставі ордеру) наймача у надане приміщення, бо саме це породжує у нього і наймодавця права і обов'язки щодо житла. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Факт належності позивачам по 1/3 частині житлового будинку кожній відповідачами не оспорюється. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що права позивачів на проживання в спірному будинку порушено відповідачами. При цьому, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачами, ґрунтується на законі, відповідає фактичним обставинам справи .Тому, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved