Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом та просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їх спільного повнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до закінчення сином навчання. В обґрунтування своїх вимог посилась на те, що на теперішній час їх син є студентом 2 курсу денного відділення Дніпропетровського коледжу економіки та бізнесу Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, який закінчить 30.06.2015 року, а тому потребує допомоги з боку батька і в зазначений час, яку останній у добровільному порядку не надає. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та, посилаючись на ст.ст. 198, 199 СК України, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, щоне має матеріальної можливасті сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання іх повнолітнього сина [PERSON] на період його навчання, до 30.06.2015 р., оскільки він сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку, та на користь [PERSON] згідно виконавчого листа № 2-466 від 27.05.2011 року виданого Жовтоводським міським судом на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку, до повноліття дитини. Також він несе витрати на оплату проживання в гуртожитку, придбання продуктів харчування та інше. Третя особа в заяві від 23.09.2013 р. підтримав заявлені позивачем позовні вимоги і просив їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, врахувавши думку третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Закон - ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України - встановив, що : - Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. - Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. - Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, або самі дочка та син, які продовжують навчання. - Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі, і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. - При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, із аналізу перелічених вимог закону, необхідно зробити висновок, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, але за умови, якщо вони мають таку можливість. У судовому засіданні із досліджених копій свідоцтв про народження, довідки з навчального закладу (а.с. 2, 3) встановлено, що сторони від шлюбу мають спільного повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на момент пред'явлення позову до суду є студентом другого курсу денного відділення Дніпропетровського коледжу економіки та бізнесу Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара, який він закінчить 30.06.2015 року. Із пояснень позивача судом встановлено, що до повноліття сина відповідач сплачував на її користь аліменти на утримання [PERSON], а на теперішній час матеріальним утриманням сина вона займається самостійно забезпечуючи його життєдіяльність під час навчання у навчальному закладі. На думку позивача, відповідач також зобов'язаний приймати участь в утриманні свого повнолітнього сина. У той же час, із особистих пояснень відповідача та Із досліджених в судовому засіданні копій довідок Новокостянтинівської шахти ДП "Східний ГЗК" та довідок про доходи відповідача судом встановлено, що з його заробітної плати щомісяця утримуються аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) згідно виконавчого листа № 15281541 від 13.10.2009 р. та [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] згідно виконавчого листа № 2-466 від 27.05.2011 р. що разом складає 50% його заробітку. Таким чином, із аналізу наданих сторонами суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідач за своїм матеріальним станом не може виплачувати позивачці аліменти на утримання повнолітнього сина, що навчається, оскільки відрахування по аліментам з його заробітку складає 50%. Жодного із перелічених фактів позивач в судовому засіданні не спростовувала, у той час, як ст. 60 ЦПК України визначила, що кожна сторона забов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд вважає, що матеріальне становище відповідача на час постановки судового рішення є такими, що унеможливлює надання аліментної допомоги своєму повнолітньому сину [PERSON]. З огляду на приведену правову аргументацію, підстав для задоволення позову суд не знаходить. Доводи відповідача про те, що він частково визнає позов також не можуть бути підставою для задоволення вимог позивача, навіть частково, оскільки суд при вирішенні заявленого спору не пов'язаний позицією відповідача у разі відсутності правових підстав для його задоволення. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити в судовому рішення, що [PERSON] є повнолітньою, працездатною особою, що набула повної право та дієздатності, а тому за станом свого здоров'я та віком має можливість і повинна самостійно опікуватися своїм матеріальним утриманням. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України та з огляду на те, що у задоволенні позову суд позивачу відмовляє, та з огляду на те, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, суд вважає за доцільне судові витрати по справі віднести за рахунок держави. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed