Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

У листопаді 2019 року представник Моторно (транспортного) страхового бюро України звернулась в суд із позовом, яким просить стягнути із відповідача на його користь 37 353,61 грн. понесених витрат та витрат на послуги аварійного комісара в розмірі 500,00 грн., а також понесені судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи . Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, правом подачі відзиву на позов не скористався. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, із наступних підстав. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як вбачається з матеріалів справи, з постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2017 року , яка набрала законної сили 06.02.2017 року , 01.10.2016 року о 18 год. 25 хв. гр. [PERSON] керував автомобілем GEELY MR-7151А, державний номерний знак [NUMBER] , в м. Кропивницький по вул. Аеродромна, 680, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості та безпечної дистанції скоїв наїзд на припаркований автомобіль KIA CERATO, державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим [PERSON] порушив вимоги п.2.3 (б), п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Крім того, 01.10.2016 року о 18 год. 25 хв. гр. [PERSON] , керував автомобілем GEELY MR-7151А, державний номерний знак [NUMBER] , в м. Кропивницький по вул. Аеродромна, 680, в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами алкотестеру «Драгер» №32 від 01.10.2016 року, результат позитивний - 1,76 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Як наслідок, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП, а провадження по справі відносно [PERSON] - закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 6). Цивільно-правова відповідальність по транспортному засобу автомобіль KIA CERATO, державний номерний знак [NUMBER] , застрахована у ПрАТ СК"АХА Страхування" згідно Полісу № АІ/9224691, строк дії якого з 19.03.2016 року по 18.03.2017 року ( а.с. 5). Відомості щодо страхування [PERSON] цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у матеріалах справи відсутні ( а.с. 7). До Моторного (транспортного) страхового бюро України 06 лютого 2017 року від [PERSON] надійшла заява про виплату страхового відшкодування (а.с. 4). Розмір завданих збитків згідно звіту про оцінку майна № 36459/16 від 16.10.2016 року , завданої власнику автомобіля KIA CERATO, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 43 259,77 грн. (а.с.12-27). У зв`язку із настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач здійснив регламентну виплату потерпілому в розмірі 37 353,61грн., що підтверджується платіжним дорученням №3288рв від 14.04.2017 року (а.с.8, 9). Крім того, позивачем додатково понесено витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 500,00 грн. (а.с. 10). Згідно ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час дорожньо - транспортної пригоди. Стаття 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодовується шкода, заподіяна в результаті дорожньо- транспортної пригоди майну потерпілого з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Статтею 1191 ЦК України та ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст.41 п.41.1 п.п. «а» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 55 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено створення єдиної централізованої бази даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників, з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням. Суд погоджується з позицією позивача на те, що відповідач, як особа, яка завдала збитків у результаті дорожньо-транспортної пригоди, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, інформація про обов`язкове страхування транспортного засобу відповідача у Єдиній централізованій базі даних МТСБУ відсутня, а тому бюро на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувало шкоду потерпілій стороні і має право на регресну вимогу до винної особи. 13 квітня 2017 року за вих.№3.1-05/9183 МТСБУ направило відповідачу регресну вимогу, проте вимога не виконана. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 921,00 грн. - судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved