Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

12.02.2019 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт розірвання шлюбу між нею та [PERSON], вважаючи час припинення шлюбних відносин 25 березня 2015 року. Заява мотивована тим, що 26 червня 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції м.Донецька був зареєстрований шлюб між нею та [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис №159. На підставі рішення про розірвання шлюбу Будьоннівського міжрайонного суду м. Донецька від 08.04.2015 року шлюб було розірвано. При зверненні у січні місяці 2019 року до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області їй було повідомлено, що факт розірвання шлюбу між нею та [PERSON] відбувся у зоні Антитерористичної операції у м.Донецьк, де органи та установи юстиції України вже не здійснювали свої повноваження, пред'явлення оформлених від їх імені документів до ВРАЦС у м.Краматорську - не створюють правових наслідків. Вказує, що після розірвання шлюбу з [PERSON], вона почала стосунки з іншою особою та на теперішній час перебуває у цивільному шлюбі. Від вказаного шлюбу [INFO] у них народилась донька [PERSON]. На теперішній час вони мають намір одружитися та зареєструвати народження дитини з отриманням свідоцтва про народження встановленого зразка. Отже, встановлення вказаного факту має юридичне значення, оскільки у неї є донька від іншого чоловіка, та задля не порушення прав дитини вимушена звернутись до суду з вказаною заявою. Заявник в судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримують повністю, наполягає на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій просив заяву [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши всі докази, якими заявник обґрунтовувала викладені в заяві обставини для підтвердження факту, про встановлення якого вона просить, та проаналізувавши правові норми, що регулюють вказані правовідносини, суд прийшов до наступного. Згідно п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 4 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, розірвання шлюбу. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Судом встановлено, що 26 червня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис №159, внаслідок чого дружина змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 24 листопада 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції м. Донецька, а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00022288405 від 06 березня 2019 року (арк. справи 10, 42). В своїй заяві [PERSON] просить встановити факт розірвання шлюбу, вважаючи часом припинення шлюбних відносин 25 березня 2015 року. На підтвердження факту розірвання шлюбу заявником надано: - копію рішення т.з. Будьонівського міжрайонного суду м. Донецька від 08.04.2015 року, в якому зазначено, що шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 26.06.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис №159 розірвано (а.с.11); - довідку №248/04.9-88 від 27.03.2019 року, в якій зазначено, що шлюб розірвано на підставі згаданого рішення т.з. Будьонівського міжрайонного суду м. Донецька; - свідоцтво про народження [PERSON], яка народилась [INFO], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (вказане свідоцтво видане 29.06.2016 року т.з. Пролетарським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька) (а.с.14); - свідоцтво про зміну імені від 29.06.2016 року видане т.з. Пролетарським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька, з якого вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 13); - довідку про внесення змін № 479/04-9-93 від 08.07.2017 видану т.з. Пролетарським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька, з якої вбачається, що 29.06.2016 року в актовий запис про народження дитини [PERSON], було внесено зміни в прізвище матері дитини, а саме змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]», а також змінено прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 15). Даючи оцінку наданим доказам, суд зазначає наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», територія м. Донецьк на даний час є тимчасово окупованою територією. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 із змінами та доповненнями м.Донецьк віднесено до населеного пункту, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження через окупацію території незаконними збройними формуваннями, тому всі документи, видані органами так званої «Донецької народної республіки» є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У зв'язку із неможливістю виконання повноважень відділами державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської областей в районі проведення антитерористичної операції, їх повноваження здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за межами цих територій. Кожен громадянин України, який переселився з району проведення антитерористичної операції, має право звернутися до будь-якого відділу державної реєстрації актів цивільного стану на його вибір для вирішення питань, що входять до їх компетенції. За загальними правилами, бланки суворої звітності, в тому числі документи про державну реєстрацію актів цивільного стану, які були видані на цих територіях після 01.12.2014 року не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Як передбачено ч.ч.2-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, надані заявником документи є недійсними. Навіть, якщо посилаючись на загальні принципи, сформульовані у рішенні Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії», взяти до уваги свідоцтво про народження [PERSON], свідоцтво про зміну імені від 29.06.2016 року, довідку про внесення змін № 479/04-9-93 від 08.07.2017, то вони жодним чином не доводять факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] При цьому рішення т.з. Будьонівського міжрайонного суду м. Донецька за жодних підстав не може бути прийняте до уваги. Також суд звертає увагу, що заявниця вже в листопаді 2016 року, майже через півтора роки після, як вона стверджує припинення шлюбних відносин з чоловіком, звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту народження дитини з прізвищем [PERSON], не повідомляючи суд про розірвання шлюбу з чоловіком. Слід зауважити, що відповідно п.2 ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, крім того згідно з ч.1 ст.109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Таким чином, заявник не позбавлена права звернутися до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу у відповідний суд, із дотриманням вимог ст.ст.27, 28 ЦПК України. У разі ухвалення рішення про розірвання шлюбу національним судом України заявник вправі у подальшому вирішувати всі питання щодо визначення батьківства її малолітньої доньки відповідно до чинного законодавства України. Враховуючи, що заявником не надано доказів на підтвердження факту розірвання шлюбу, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Outcome: dismissed