overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

У січні 2015 року позивачка звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 22.06.2013 року між нею та відповідачем [PERSON], Виконавчим комітетом Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 42. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати та малолітню доньку залишити їй на виховання. Сторони по справі в судове засідання не з"явились, але кожен окремо звернувся до суду з заявами про розгляд справи у їхню відсутність, при цьому відповідач проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушенні їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі 22.06.2013 року між позивачкою та відповідачем [PERSON], Виконавчим комітетом Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 42, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22 червня 2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною копією свідоцтва про народження. На теперішній час сторони однією сім"єю не проживають та спільне господарство не ведуть. Збереження сім'ї суперечить інтересам сторін. При таких обставинах суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно та її збереження неможливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У січні 2015 р. ПАТ «Дельта-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 6833,65 грн. та судовий збір - 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, в позовній заяві надав згоду на розгляд справи за його відсутності і розгляд справи заочно. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 22 грудня 20111 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та [PERSON] укладений кредитний договір № 001-14524-221211, відповідно до якого Банк надав Клієнту кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії в загальному розмірі 30 000 грн. та встановлює ліміт Кредитної лінії на рахунку в сумі 6877,13 грн. строком Ліміту Кредитної лінії 364 календарних дні (п.п. 1.3, 1.5). Процентна ставка за користування відновлювальною кредитною лінією встановлюється 0,00001 % річних, відповідно до Тарифів на обслуговування платіжних карток (п. 1.4.1). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530,598,599 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до розрахунку позовних вимог, станом на 17 жовтня 2014 р. загальна заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 6833,65 грн. (а.с. 3). Таким чином, суд вважає розрахунок обґрунтованим і позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на заявлену суму - 6833,65 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 243,60 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

У січні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 14337,38грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2006р. за договором банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1400грн на платіжну карту, терміном до 2007р. під 36,00% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 22.03.2006р. позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1400грн., зі сплатою за користування 36,00% річних, з кінцевим строком повернення кредиту 22.03.2007р., що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 30.11.2014р. становить: за кредитом - 5737,36грн, за відсотками - 22671,60грн. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.03.2012р. з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" стягнуто 15230,5грн. заборгованості за кредитним договором від 22.03.2006р. Отже, заборгованість з урахуванням цього становить 13178,46грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500грн, штраф (процентна складова) - 658,92грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, суми штрафу. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

У січні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 7103,02грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2011р. за договором банк надав відповідачу 4326,71грн кредиту, терміном до 10.07.2013р. під 0,12% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної у справі копії заяви позичальника [PERSON] від 11.07.2011р. №А32NRХ52570049, ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 4326,71грн., зі сплатою за користування 0,12% річних, з кінцевим строком повернення кредиту 10.07.2013р., що підтверджується копією заяви, що є у справі. Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача станом на 31.12.2014р. становить 7103,02грн., яка складається з наступного: за кредитом - 3940,58грн, за відсотками - 2,10грн, комісія - 757,15грн, пеня - 1588,76грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500грн, штраф (процентна складова) - 314,43грн. Таким чином, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу, пені. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу пропорційно задоволених вимог також присуджуються з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

У січні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 9836,57грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2007р. за договором банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 8000грн. на платіжну картку терміном до 2009р. під 30% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 21.11.2007р. позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 8000грн. на платіжну картку, зі сплатою за користування 30% річних, з кінцевим строком повернення кредиту 21.11.2009р., що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 30.11.2014р. становить: за кредитом - 6020,97грн, за відсотками - 15749,39грн, за комісією - 3349,13грн. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.12.2011р. з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" стягнуто 16227,52грн. заборгованості за кредитним договором від 21.11.2007р. Отже, заборгованість з урахуваням цього становить 8891,97грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500грн, штраф (процентна складова) - 444,60грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2012 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на те, що вона з чоловіком перестали розуміти один одного, шлюбні відносини не підтримують, ведуть окремі бюджети, однією сім'єю не проживають, у добровільному порядку відповідач шлюб розірвати не бажає, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею, [PERSON], та [PERSON] 20 жовтня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 146. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, на розірванні шлюбу наполягала, зазначивши про те, що всі заходи щодо примирення подружжя результату не дали, вважає примирення неможливим, оскільки відповідач підняв на неї руку. [PERSON] у судове засідання, призначене на 26 липня 2016 року, не з'явився, про час і місце розгляду спарви повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У минулих судових засіданнях визнав, що "підняв на позивачку руку", пояснив, що намагався примиритись, однак позивачка примирення не бажає. Пояснив, що між ним і позивачкою існує домовленість про розгляд справи Яготинський районним судом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2012 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, ведуть самостійні бюджети, шлюб має формальний характер. У добровільному порядку відповідач шлюб розірвати не бажає. Вжиті судом заходи для примирення подружжя результату не дали. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам [PERSON] та [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Також судом устанолено наявність домовленості про розгляд справи за місцем проживання позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги фактичним розпадом сім'ї, припиненням сторонами спільного проживання і ведення спільного господарства, неможливістю подальшого спільного проживання і збереження шлюбу. Після розірвання шлюбу просила повернути їй дошлюбне прізвище "[PERSON]". Позивач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 2). Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності і про ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача (а.с. 17-20). Відповідач у судове засідання 01.03.2016 не з'явився, про розгляд справи повідомлений 20.02.2016 належним чином (а.с. 11, 13). Заяви про розгляд справи за його відсутності, клопотання про відкладення розгляду справи, заперечення проти позову тощо до суду не надходили, відомості щодо причин неявки відповідача у судове засідання відсутні. Ураховуючи зазначені обставини,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що їй на підставі свідоцтва про право власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В даному будинку 3 10.10.2012 року зареєстрований колишній співмешканець її доньки, який в зазначеному будинку не проживає більше 3 років. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає, а вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй нерухомим майном на власний розсуд. Посилаючись на викладене, просила задовольнити позовні вимоги. В судове засідання позивачка не з"явилася, надала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з"явився, направив на адресу суду заяву про слухання справи в його відсутність, позов визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. За правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS]. Викладене підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 13 березня 1996 року, виданого Довгопристанською сільською радою Миколаївської області. Відповідач був прописаний в будинку позивачки як член сім»ї. Близько 3 років, в зазначеному будинку не проживає без поважних причин. Його майно там відсутнє. Дані обставини відповідач не оспорював. Викладене підтверджується довідкою Довгопристанської сільської ради за № 04 від 05.01.2016 року. Таким чином, [PERSON] без поважних причин більше року не користується жилим приміщенням в будинку позивачки, відсутній там без поважних причин, що свідчить про те, що він втратив право на користування цим житлом. Визнання позову відповідачем може бути прийнято судом відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України, так як не порушує права третіх осіб. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просила ухвалити додаткове рішення в цивільній справі за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що у позовній заяві вона вказувала на те, що після розірвання шлюбу бажає відновити своє дошлюбне прізвище "[PERSON]". При ухваленні 27 листопада 2015 року заочного рішення про розірвання шлюбу між сторонами суд на дану її вимогу уваги не звернув та про зміну нею прізвища у рішенні суду нічого не вказав. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, їхня присутність згідно із ч. 3 ст. 220 ЦПК України не є обов'язковою. Перевіривши матеріали справи, суд встановив такі факти і дійшов наступних висновків. 21 грудня 2007 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1859. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 21 грудня 2007 року. У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], укладений 21 грудня 2007 року. Також вона просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище - [PERSON]. 27 листопада 2015 року заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований 21 грудня 2007 року, розірвано. У ст. 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Виходячи з наведеного, враховуючи, що при ухваленні рішення про розірвання шлюбу між сторонами судом не вирішено вимогу про відновлення позивачеві дошлюбного прізвища, заява [PERSON] про ухвалення в цій частині додаткового рішення ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], зацікавлена особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. [PERSON] є донькою [PERSON] [INFO] року відповідачка народила доньку [PERSON], а [INFO] року народила сина [PERSON]. Згідно довідки відомості про батька дітей зроблено за заявою матері. У висновку за № 2403 від 13.10.2015 року органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей. 09.10.2015 року комісія з питань захисту прав дитини встановила, що мати дітей в січні 2015 року залишила дітей на бабусю з дідусем і пішла з дому. Декілька разів вона їх ще відвідувала. Мати вихованням дітей не займається, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не піклується про фізичний і духовний розвиток, матеріально не утримує. На засідання комісії відповідачка не з'явилася. Про час засідання комісії була повідомлена. Позивачка, представник зацікавленої особи та прокурор у судове засідання з"явилися. Позов підтримали та просять його задовільнити. Відповідачка у судове засідання з"явився, позов визнала. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року [PERSON] народила доньку [PERSON], [INFO] року народила сина [PERSON]. (а.с.6-7). Відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей, уникає спілкування з ними. Діти мешкають разом з бабусю з дідусем та знаходяться на їх утриманні (а.с.19). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради [PERSON], [INFO], доцільно позбавити батьківських прав стосовно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с.9). Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка протягом довгого часу не займалася вихованням дітей та їх утриманням. Це є підставою для позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей.

Outcome: approved