Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 27.03.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання кредиту в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Вказував, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, станом на 31.05.2018 року має заборгованість в розмірі 113 091,01 грн, яку прохав стягнути. В судове засідання представник позивача не з`явився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, направивши заяву про розгляд справи без його участі. Одночасно направив до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечув, посилаючись на порушення позивачем строку позовної давності та прохав в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27.03.2012 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір . Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст.626 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст.611 ЦК України. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За умовами кредитного договору від 27.03.2012 року укладеного між сторонами по справі за заявою відповідача про укладення кредитного договору позивач видав йому кредитну карту з установленим кредитним лімітом в розмірі 2000 грн. Договір складається із заяви кредитора, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою. Відповідач зобов'язався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом. Як встановлено судом, позивачем зобов'язання перед відповідачем по кредитному договору виконано, але відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 Договору зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, проте вказані зобов'язання не виконав. Станом на 31.05.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 113 091,01 грн. Вказаний позивачем розрахунок здійснений відповідно до умов договору. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості за договором, останній платіж на погашення заборгованості відповідач здійснив 19.12.2012 року. З вимогами до суду позивач звернувся 09.08.2018 року, тобто, з пропуском термінів позовної давності. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст.367 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому суд, враховуючи наявність відповідного клопотання відповідача, приходить до висновку, що хоча [PERSON] має заборгованість за кредитним договором від 27.03.2012 року, в загальній сумі 113 091,01грн, але вимоги пред'явлені з пропуском термінів позовної давності. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності при зверненні до суду. Відповідні правові позиції висловлені в постановах Верховного суду України від 06.11.2013 року (справа № 6-116 цс13), від 19.03.2014 року (справа № 6-14 цс14, № 6-20цс-14), від 12.11.2014 року (справа № 6-167 цс14). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed