Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

04.03.2019 року позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що [PERSON] відповідно до підписаної анкети-заяви № б/н від 23.02.2009 року, отримала кредит у розмірі 4500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобовязання за угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому\~ угодою. Однак, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов угоди, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала. На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 120860,52 грн. та судовий збір в сумі 1921.00 грн.. Позивач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні\~ проти задоволення позову заперечила та подала письмову заяву про застосування спливу позовної давності. Вказує, що відповідно до укладеного договору строк дії картки закінчився в 2012 року, а позивач звернувся до суду 04.03.2019 року, тобто за межами строку позовної давності. Тому просить відмовити у задоволенні позову. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до підписаної анкети-заяви № б/н від 23.02.2009 року, отримала кредит у розмірі 4500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.(а.с.12,13). Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у встановленому розмірі. В порушення умов угоди відповідач свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на 31.01.2019 року\~\~ утворилась заборгованості у загальному розмірі 154882.77 грн., яка складається з наступного: 4431.29 грн. - заборгованість за кредитом; 146013.87 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4437.61 грн. заборгованість за пенею та комісії; Таким чином, у позивача виникло право вимоги до відповідача у зазначеному вище розмірі. Разом з тим позивач просить стягнути заборгованість лише частково, а саме 4431.29 грн. - заборгованість за кредитом; 116429.23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 23.02.2009 року по 30.10.2018 року. Відповідач частково виконувала взяті на себе зобовязання по генеральній угоді, на яку посилається позивач. Разом з тим з наданого розрахунку вбачається, що останній платіж по рахунку відповідачем було проведено 23.10.2015 року, після чого\~ виконувати взяті на себе зобовязання відповідач припинив.\~ Таким чином, суд погоджується із доводами позивача проте, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, у звязку з чим в неї перед ПАТ КБ "Приватбанк" виникла заборгованість у сумі 154882.77 грн. Дана сума заборгованості не оспорюється і відповідачем по справі. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, а саме розрахунку заборгованості (а.с.9-11), що відповідач у справі [PERSON] припинила виконувати взяті на себе зобовязання за кредитним договором з 23.10.2015 року та не вчиняла ні яких дій направлених на виконання зобовязання за кредитним договором\~ від 23.02.2009 року, разом з тим АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним позовом лише 03.04.2019 року. Також, в судовому засіданні відповідач зазначила, що кредитну карту, термін дії якої 3 роки, вона отримала при укладенні договору та більше не перевипускала. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б спростували дане твердження. Заперечуючи щодо доводів позивача [PERSON] подала 12.04.2019 року, в судовому засіданні, заяву про застосування строків позовної давності та відмову у позові відповідно до норм ст. 267 ч.4 ЦПК України . Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). З частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~ Умов та правил надання банківських послуг, передбачена пролонгація дії договору, якщо жодна сторін. За місяць до припинення дії договору,\~ не звертається з заявою\~ про розірвання договору. Однак, суд звертає увагу на те, що вказані умови сторонами по вказаній справі у відповідності до вимог ст. 207, 259 ЦК України як складова генеральної угоди не підписані, та не можуть вважатися належним та допустимим доказом збільшення строку позовної давності. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтвердили, що саме\~ долучені до матеріалів справи Умови ( а.с. 14-19) є\~ складовою частиною укладеного між сторонами\~ кредитного договору і,\~ що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року ( справа № 6-2320цс16). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України сплата судового збору покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, сплата судового збору покладається на позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed