Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

05 жовтня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" (ПАТ КБ „Приватбанк") звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на наступне. Між [PERSON] та ПАТ КБ „Приватбанк" було укладено договір № б/н від 10 червня 2014 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. В той же час відповідач взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконала, в зв'язку з чим, станом на 31 липня 2017 року, вона має заборгованість перед позивачем в сумі 17 775,73 грн, яка складається з: 298,30 грн. - заборгованість за кредитом; 12 754,78 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 400 - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 822, 65 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути в судовому порядку. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання відповідач не з'явилася. Про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не подавала. Судова повістка, направлена за її місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку повернулася з відміткою - «за зазначеною адресою не проживає». Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Враховуючи неявку сторін, суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та ПАТ КБ „Приватбанк" уклали договір б/н від 10 червня 2014 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно умов. В зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань по кредитному договору від 10 червня 2014 року, станом на 31 червня 2017 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 17 775,73 грн, яка складається з: 298,30 грн. - заборгованість за кредитом; 12 754,78 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 400 - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 822, 65 грн. - штраф (процентна складова). Вказана сума заборгованості підтверджується наданим розрахунком (а. с. 5-6). Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що вбачається зі ст.610 ЦК України. Вирішуючи питання про одночасне стягнення пені та штрафу, які є видами неустойки приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору б/н від 10 червня 2014 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору сторонами також передбачена сплата штрафів: фіксованої частини та процентної складової. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Отже, у даному випадку з урахуванням всіх вищенаведених положень, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача лише пені . За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сукупність наведених доказів, наданих позивачем та їх належна оцінка і дають суду підстави для часткового задоволення заявлених позивачем вимог, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить - 16 453,08 грн. (298,30 грн. ( заборгованість за кредитом) + 12754,78 грн. (заборгованість по відсоткам за користування кредитом) + 3400 грн. (заборгованість за пенею). Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як роз'яснено п.36 Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини вимог стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 480,94 грн. (16453,08 х 1600/1775,73).

Outcome: partial