Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

[PERSON] 21.11.2017 року звернулась до суду із заявою\~\~\~про визнання недієздатним [PERSON], [INFO], та встановлення над ним опіки і призначення заявника опікуном, в якій вказала, що [PERSON] її син, син страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, у лютому 2014 року його було визнано інвалідом 2 групи. Внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу син не в змозі працювати, не може усвідомлювати наслідків своєї поведінки, орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях, потребує постійного нагляду та турботи. Заявник просила\~ визнати [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку, та призначити її опікуном над недієздатним. 22.11.2017 року було відкрито провадження у даній справі. Згідно ухвали суду від 14.12.2017 року по справі було призначено судово-психіатричну експертизу, провадження якої доручено експертам Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім.Мальцева. Відповідно до листа голови АСПЕК, який надійшов до суду 04.04.2018 року (а.с.39), досліджуваний не зявився на засідання комісії, в звязку з цим ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 14.12.2017 року було повернуто без виконання. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 04.04.2018 року поновлено провадження у даній справі. В судове засідання заявник [PERSON] не зявилась, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просив справу слухати у його відсутність, при вирішенні справи поклався на розсуду суду. Суд вважає можливим, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність заявника та представника заінтересованої особи, на підставі наявних у справі даних і доказів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з'явилися, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO]. У лютому 2014 року [PERSON], [INFO], було визнано інвалідом 2 групи (а.с.5 - довідка). Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України заява про визнання особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. У відповідності з вимогами\~ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров'я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Суд, в ході слухання справи, в дотримання ч. 1 ст. 298 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу, на підставі ухвали призначив по справі 14.12.2017 року судово-психіатричну експертизу, за результатами якої отримав листа голови АСПЕК, який надійшов до суду 04.04.2018 року (а.с.39), про те, що досліджуваний не зявився на засідання комісії., тому ухвала суду повернута без виконання. Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не знаходить підстав для визнання [PERSON], [INFO], недієздатним, оскільки не доведено що в останнього наявний хронічний стійкий психічний розлад, внаслідок якого він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Тому, розглядаючи заяву на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог\~ст. 12 ЦПК України, з'ясувавши мету звернення позивача до суду та юридичну природу виниклих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод безпосередньо застосовується при розгляді справ у судах України. Аналогічним чином висновки Європейського суду з прав людини також враховуються при розгляді будь-яких судових справ в національній системі правосуддя. У справі Вінтерверп проти Нідерландів(1979) Суд сформулював три критерії, які дозволяють точніше визначити поняття «психічно хворий» в рамках підпункту пункту 1 статті 5, а саме : держава має використовувати об'єктивні медичні стандарти при вирішенні питання про те, чи може особа вважатись «психічно хворою»; характер або ступінь психічної хвороби мають бути достатньо гострими, щоб виправдати примусову госпіталізацію; держава має право утримувати хворого в лікарні лише протягом часу загострення психічного розладу, а тому хворий, який примусово утримується в лікарні через «психічне захворювання», має право на здійснення періодичного огляду: примусове утримання в лікарні не може тривати протягом невизначеного періоду. Таким чином, аналіз практики Європейського суду свідчить про те, що необґрунтоване визнання особи недієздатною або визнання її психічно хворим - є порушення його прав. Враховуючи, що заявником не доведено, а судом не встановлено, що [PERSON] не здатен усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, вимога про визнання його недієздатним та похідні від неї вимоги про встановлення опіки та призначення опікуна є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed