Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

У липні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача УЖКГ Оболонської РДА у місті Києві відділу приватизації державного житлового фонду Оболонської РДА у місті Києві, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , у якому просять визнати недійсним Розпорядження про приватизацію та Свідоцтво про право власності №59 від 16 березня 1993 року, видане фондом комунального майна Мінського району міста Києва, - Позивач вказує, що 07.10.1998 року було укладено та посвідчено державним нотаріусом 11-ї державної нотаріальної контори Бєлугіною В.Л. договір дарування 3/4 квартири [ADDRESS] , відповідно якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подарували [PERSON] належну їм на праві власності 3/4 квартири. При укладенні вищезазначеного договору виявилось, що 1/4 частина квартири не може бути подарована, оскільки у відповідності до Свідоцтва про право власності на житло видане 16.03.1993 року, 1/4 квартири приватизована на [PERSON] , який помер [INFO] у віці 4 місяців та 6 днів, Тобто, квартиру приватизовано на всіх осіб, що були у ній прописані, у тому числі і на померлу особу. Зважаючи на викладені обставини, нинішній власник квартири [PERSON] змушений звернутися до суду із відповідним позовом, оскільки належність 1/4 частини квартири померлій особі порушує його права як власника, не дає вільно розпоряджатися належним йому майном, яким він володіє із 1998 року. При цьому, також є неможливим отримання спадщини після померлого співвласника, оскільки приватизація відбулася в 1993 році, а співвласник на якого приватизовано частину квартири, помер ще у 1986, тобто до початку приватизації. Представник позивача у судовому засіданні просила позов задовольнити. Представник відповідача в у судовому засіданні просила у позові відмовити з підстав викладених у відзиві. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, у матеріалах справи містяться нотаріально засвідчені заяви останніх про розгляд справи за їхньої відсутності, просили позов задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Відповідно до рішення Київської міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві», розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2010 року № 787 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» припинено шляхом ліквідації виконавчого орган Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонську районну у м. Києві державну адміністрацію) (без правонаступництва). Розпорядженням від 30.09.2010 року № 787 з 31.10.2010 року утворено Оболонську районну в місті Києві державну адміністрацію, а також структурні підрозділи у тому числі Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, при якому створено відділ приватизації державного житлового фонду та сприяння створення ОСББ. Приватизація спірної квартири здійснювалась відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (далі - Положення), який діяв на той час. Відповідно до пункту 18 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пункт 20 Положення визначає, що при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (форма 3). У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с10). Із матеріалів справи вбачається, що громадянкою [PERSON] до органу приватизації Фонду комунального майна Мінського району м. Києва надано заяву від 26.02.1993 року та пакет документів в якому містилась довідка форми № 3, видана житлово-експлуатаційною конторою № 5 Державного комунального підприємства «Житлофонд» від 26 лютого 1993 року № 95. Відповідно даної довідки зазначено, що громадянка [PERSON] ,, разом із членами своєї родини, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , станом на 26.02.1993 року зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] . Відповідно наданого пакету документів спірна квартира приватизована 16.03.1993 року на 4 (чотирьох) осіб. Відповідно свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] приватизована 16.03.1993 на 4 (чотирьох) осіб в тому числі на померлого [INFO] [PERSON] (а.с.7). Оскільки заяву про приватизацію квартири [PERSON] надала до Органу приватизації особисто, то вона несе відповідальність за всі документи, які додано до цієї заяви, у тому числі до Форми № 3 від 26.02.1993 року № 95. Таким чином, судом встановлено, що при наданні пакету документів на приватизацію квартири громадянкою [PERSON] було приховано факт смерті [PERSON] . Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача (стаття 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 2. ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Стаття 30 ЦК України вказує, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Відповідно ч. 2 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, що встановлено ч. 4 ст. 25 ЦК України. Скасувати розпорядження органу приватизації в окремій частині, а саме ј спірної квартири неможливо, у зв`язку із тим що чинним законодавством не передбачено даної процедури. З наведено вище можна зробити висновок, що дії третіх осіб призвели до порушення вимог статті 230 ЦК України, а саме третьою особою - [PERSON] було вчинено правочин під впливом обману. За таких обставин, враховуючи те, що Розпорядження про приватизацію та Свідоцтво про право власності №59 було видане фондом комунального майна Мінського району міста Києва 16.03.1993 року, в той час коли один із зазначених співвласників, а саме [PERSON] не мав цивільних прав та обов`язків, оскільки помер, суд вважає за потрібне визнати недійсним розпорядження про приватизацію та Свідоцтво про право власності №59 від 16.03.1993 на квартиру [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved