Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

07.10.2014 року позивач з [PERSON] звернувся до Комунарського районного судум. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2013 року з нього на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 30.10.2013 року і до повноліття дитини. Проте, у позивача на утриманні є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. [PERSON] не має постійного місця роботи, тому не може сплачувати аліменти і має заборгованість у розмірі 2473,02 гривень. У зв'язку з викладеним просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON], [INFO], з 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача до 400 гривень щомісяця, і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити, так як він більше року офіційно не працевлаштований, має на утриманні ще двох малолітніх дітей, його дружина на даний час теж не працює за станом здоров'я. У зв'язку з цим у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON]. Відповідач [PERSON] заперечує проти позову, так як її сімейний та матеріальний стан не змінився, вона працює кондитером і її заробітна плата становить 1220 гривень на місяць. Зменшення розміру аліментів поставить її у тяжке матеріальне становище. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилась [PERSON], її батьками є сторони по справі. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2013 року з [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]), [INFO], стягнуто на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]), [INFO], на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 30.10.2013 року і до повноліття дитини. Рішення набуло законної сили 10.12.2013 року (а.с. 4-5). Згідно постанови державного виконавця Заводського ВДВС Запорізького МУЮ Висоцької А.Г. про розрахунок заборгованості по виконавчому документу № 333/8610/13-ц, виданого 10.12.2013 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 2 473 грн. 02 коп. (а.с. 6). Відповідно до свідоцтв про народження від 12.06.2012 року, серії [NUMBER] та від 31.07.2014 року, серії [NUMBER], виданих Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] і [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] (а.с. 7-8). Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. В зв'язку з тим, що позивач просить зменшити розмір аліментів з 1/4 частини від всіх видів заробітку на тверду грошову суму - 400 гривень щомісяця, і до досягнення дитиною повноліття, проте не надав суду доказу того, що він має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, то суд вважає за доцільне зменшити розмір аліментів, але не на тверду грошову суму, а в частині від усіх видів доходу позивача - до 1/5 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач не визнав позов повністю, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим, але підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial