Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

01.07.2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 05.06.2013 року по 22.06.2015 року вона перебувала в трудових відносинах з ПП [PERSON], працювала продавцем в магазині " Теплолюкс". 22.06.2015 року вона була звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП України. Під час звільнення з нею не було проведено повного розрахунку, не оплачено робочі дні суботи, компенсацію за невикористані дні відпустки, заробітну плату за червень місяць 2015 року. Всього 8055 грн. 50 коп.. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 876 грн. 80 коп. заборгованість по заробітній платі, 5 315 грн. 50 коп. оплата за вихідні дні, 1534 грн. 40 коп. за невикористану відпустку-38 дні, за затримку розрахунку при звільненні-328 грн. 80 коп.. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що за два роки перебування в трудових відносинах з відповідачем вона використала лише 10 днів відпустки, за червень місяць 2015 року взагалі з нею не проведено розрахунок , крім того, вона кожну суботу виходила на роботу і працювала з 8-00 до 12-00 год, але відповідач їй не оплачувала дані години. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що розрахунок з позивачем за червень місяць 2015 року проведено повністю та виплачено їй заробітну плату за час відпустки, крім того, відповідно до укладеного між ними трудового договору субота є вихідним днем, тобто, заборгованість перед позивачем відсутня. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, судом встановлено наступні обставини. Відповідно до відомостей, що містяться в трудовій книжці [PERSON], встановлено, що 05.06.2013 року вона була прийнята на роботу ПП [PERSON] на посаду продавця непродовольчих товарів згідно договору зареєстрованого Маловисківським РЦЗ. 22.06.2015 року звільнена з посади за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, [PERSON] з 01.03.2006 року є фізичною особою-підприємцем. 05.06.2013 року між [PERSON] приватним підприємцем та [PERSON] укладено трудовий договір, відповідно до якого остання приступила до виконання трудових обов"язків на посаді продавця непродовольчих товарів, з заробітною платою 1150 грн. на місяць. Відповідно до умов даного договору вихідними днями встановлено суботу та неділю. За згодою сторін конкретні вихідні дня можуть змінюватися, про що сторони сповіщають одна одну не пізніше ніж за два дні. Робота у вихідні, святкові та неробочі дні допускається тільки за згодою працівника і підлягає компенсації відповідно до чинного законодавства. Тривалість щорічної оплачуваної відпустки та час її надання 24 календарні дні. Відповідно до довідки виданої ПП [PERSON] від 14.07.2015 року, відсутня заборгованість по заробітній платі [PERSON], так як заробітна плата виплачувалася вчасно згідно графіків виплати. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Заробітна плата працівникам за весь час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ни органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установ, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З наданих відповідачем табелів робочого часу за весь період перебування позивача в трудових відносинах , встановлено, що субота та неділя є вихідними днями. Позивач пояснила в судовому засіданні, що вона добровільно виходила на роботу по суботах, без узгодження з роботодавцем. Крім того, з відомості про нарахування та виплату заробітної плати за червень 2015 року, вбачається, що позивачу нараховано та виплачено за фактично відпрацьовані дні в червні місяці 2015 року 610 грн., про що свідчить її підпис, в судовому засіданні позивач підтвердила, що дійсно підпис виконано нею. Також, з табелю робочого часу та відомості нарахування та виплати заробітної плати за серпень 2014 року, встановлено, що позивач перебувала в відпустці в серпні місяці 2014 року з 1 по 31 число та їй виплачено 998 грн.. Отже, суд дійшов висновку, що позивач в силу ст. 60 ЦПК України, не довела ті обставини на які вона посилається належними доказами. Показання свідків [PERSON] та [PERSON], суд не приймає до уваги, так як вони є її близькими родичами та явними очевидцями не були, про обставини справи вони знають зі слів позивача та спростовуються наданими табелями робочого часу та відомостями про нарахуваня та виплату заробітної плати. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed