Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся із позовом в інтересах держави в особі Яблуницької сільської ради до [PERSON] , Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській, Реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції про скасування наказів Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області від 27.12.2013 року та від 16.04.2014 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 04.06.2014 року; зобов"язання реєстраційну службу Яремчанського міського управління юстиції в Івано-Франківській області внести запис про скасування державної реєстрації права власності на землю за [PERSON], зобов"язання [PERSON] повернути у комунальну власність земельну ділянку. З аналогічним позовом перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся і до [PERSON] Ухвалою Яремчанського міського суду від 30 березня 2015 року дані справи об'єднані в одне провадження. Як на підставу позовних вимог прокуратура Івано-Франківської області посилається на те, що оспорюванні накази Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області щодо розпорядження земельними ділянками в с. Яблуниця Яремчанської міської ради в користь [PERSON] та [PERSON] прийняті з порушенням норм чинного законодавства з перевищенням повноважень, наданих законом. Свій позов позивач аргументує тим, що на підставі наказу Держземагенства №ІФ/2611093000:01:001/00000785 від 27.12.2013 року на замовлення [PERSON] ПП «Карпати-Інфо» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,9969 га (землі державної власності сільськогосподарського призначення), розташованої за межами с. Яблуниця в урочищі «Горішків». Наказом Держземагенства № 9-14/15-14-СГ від 16.04.2014р. затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON] та передано їй у приватну власність , про що видано Свідоцтво про право власності [NUMBER] від 04.06.2014 року. На підставі наказу Держземагенства № ІФ/2611093000:01:001/00000788 від 27.12.2013 року на замовлення [PERSON] ПП «Карпати-Інфо» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,7025 га (землі державної власності сільськогосподарського призначення), розташованої за межами с. Яблуниця в урочищі «Горішків». Наказом Держземагенства №9-13/15-14-СГ від 16.04.2014р. затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON] та передано йому у приватну власність, про що видано Свідоцтво про право власності [NUMBER] від 04.06.2014 року. На виконання рішення Яремчанської міської ради від 08.06.1993 р. актом погодження передачі земельних ділянок лісового фонду Ворохтянського держлісгоспу, розташованих на території Яблуницької сільської ради від 10.10.1995 року, державне підприємство «Ворохтянський держлісгосп» передало Яблуницькій сільській раді 579,2 га земель, в тому 6,5 на пасовищ згідно плану сільгоспугідь, в площу яких увійшли спірні земельні ділянки. У зв'язку із цим земельні ділянки, які передані у власність [PERSON] і [PERSON] відносяться до земель комунальної власності та перебувають в межах населеного пункту. Даний факт підтверджується картографічними даними, зазначеними в генеральному плані с. Яблуниця, затвердженому рішенням Яблуницької сільської ради № 84-17/2008 від 23.05.2008 року. А тому твердження Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області про віднесення спірних земельних ділянок до земель державної власності не є підставними. Прокурор прокуратури м.Яремче Лещенко О.І. позовні вимоги в судовому засіданні підтримала з вищенаведених підстав. Представник Яблуницької сільської ради Бойко Р.А. позовні вимоги підтримав з аналогічних підстав. Представник Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області позов не визнав та надав суду письмові та усні пояснення, в яких вказав , що визначення меж земель державної і комунальної власності здійснюється з врахуванням меж населених пунктів, зазначених у Державному земельному кадастрі , що передбачено п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності». Дані про місцезнаходження земельної ділянки площею 0,9969 га з кадастровим номером [NUMBER], яка передана у власність [PERSON] та дані про місцезнаходження земельної ділянки площею 0,7025 га з кадастровим номером [NUMBER], яка передана у власність [PERSON] , відповідають даним, зазначеним на паперових носіях Державного земельного кадастру (індексно-кадастрової карти), відповідно до яких спірні земельні ділянки розташовані поза межами населеного пункту. Генеральний план, на який посилається у своєму позові перший заступник прокурора, не є належним доказом підтвердження встановленої межі населеного пункту. Представник [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позов не визнала , вказала на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності», з моменту набрання чинності даним законом всі землі вважаються розмежованими. За кадастровими даними земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту, а тому Головне управління Держземагенства в Івано-Франківській області розпорядилось спірними земельними ділянками відповідно до наданих законом повноважень, накази є законними і до скасування не підлягають. Генеральний план не є підставою для визначення меж населеного пункту , він визначає тільки існуючу та перспективну забудову . Посилання позивачів на письмові докази, які вказують на передачу земельних ділянок із фонду Держлісгоспу до фонду сільської ради не є доказом визначення меж населеного пункту, а той факт , що земельна ділянка відноситься до земель Яблуницької сільської ради ( а не села Яблуниця) ними не заперечується. Вказує на те, що докази позивачів ґрунтуються на припущеннях. Представник Реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився повторно, причини неявки не повідомив, сторони не заперечують про розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача, а тому справу слід розглянути у відсутності представника Реєстраційної служби. Вислухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши всі наявні в справі докази , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні поясненнями представника відповідача [PERSON], спірні земельні ділянки протягом тривалого часу використовувалися [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. Із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної ділянки [PERSON] зверталася до Яблуницької сільської ради в 2012 році. Однак, сільська рада не розглянула дане звернення в зв'язку зі смертю заявника. [PERSON] та [PERSON] є родичами ( онуками) бувшого користувача земельної ділянки [PERSON], разом використовували дану земельну ділянку, а тому ніхто , окрім них , не міг претендувати на дану землю. Під час виготовлення відповідачами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки геодезичною службою було встановлено, що за даними індексно-кадастрової карти земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту , а тому всі Накази щодо розпорядження земельними ділянками приймались в міру наданих законом повноважень Головним управлінням Держземагенства в Івано-Франківській області. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України , цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно ч. 1,2 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень , визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування. Статтею 122 Земельного кодексу України визначено повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування. Згідно із ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності , крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність чи користування для всіх потреб. Згідно до Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року № 445/2011 центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів є Державне агентство земельних ресурсів України . Відповідно до п. 4.32. Положення про Головне управління Держземагенства в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Держземагенства України № 432 від 12.09.2012 року, головне управління передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб. При цьому згідно із п. «г» п. 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності» у державній власності залишаються усі землі, розташовані за межами населених пунктів, із передбаченими законом винятками. Позивач , як основний доказ належності спірних земельних ділянок до земель комунальної власності наводить витяг із Генерального плану, на який землевпорядник Яблуницької сільської ради наніс спірну земельну ділянку, орієнтуючись на дані проекту землеустрою, виготовленого на замовлення [PERSON] та [PERSON] ПП «Карпати-Інфо», а саме на викопіювання з генплану Однак, як вбачається із доданих до справи документів, зменшене в масштабі 1:10000 викопіювання із генплану не містить жодної вказівки на те, де саме знаходиться спірна земельна ділянка, а позначка на викопіюванні не розшифрована. Крім того відповідно до положень ст. 50 Закону України « Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають ( окрім іншого) викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки). Тобто таке позначення на витягу з генплану вказує на бажане ( орієнтовне), а не на точне місце розташування земельної ділянки., а отже, висновок про те, що земельна ділянка знаходиться за межами села, зроблений на основі цього викопіювання є лишень припущенням. Згідно із ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень, передбачених статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» індексна кадастрова карта (план) - це картографічний документ, що відображає місцезнаходження, межі і нумерацію кадастрових зон і кварталів і використовується для присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам і ведення кадастрової карти (плану). Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між електронними і паперовими носіями пріоритет мають відомості на паперових носіях (ч. 2 ст. 5 Закону «Про Державний земельний кадастр»). Кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об'єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (ст. 35 цього ж Закону). Кадастрова карта ведеться в електронній (цифровій) формі. Складовою частиною кадастрової карти є індексна кадастрова карта (Порядок ведення Державного земельного кадастру). А отже, індексна кадастрова карта є офіційним документом, який містить інформацію про всі земельні ділянки в межах України, зокрема про присадибні ділянки, землі сільськогосподарського призначення усіх форм власності - як у межах сіл, селищ, міст, так і поза їх межами. Як вказують сторони по справі, посилаючись на відповідні документи в матеріалах справи- дані індексно-кадастрових планів, дані про місцезнаходження земельної ділянки площею 0,9969 га з кадастровим номером [NUMBER], яка передана у власність [PERSON] та земельної ділянки площею 0,7025 га з кадастровим номером [NUMBER], яка передана у власність [PERSON], відповідають зазначеним на паперових носіях Державного земельного кадастру (індексно-кадастрової карти). Згідно п.12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом. З врахуванням п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності», згідно із існуючою земельно-кадастровою інформацією щодо спірної земельної, відомості про яку містить індексно-кадастрова карта с. Яблуниця, спірна земельна ділянка розташована поза межами населеного пункту. Межі адміністративно-територіальних одиниць (в тому числі, села) встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів (ст. ст. 173-174 ЗК України). Тобто генеральний план є тільки одним із передбачених законодавством документів, необхідних для встановлення меж адміністративно-територіальних одиниць. Основним документом, що підтверджує встановлені межі населених пунктів та розташування земельних ділянок відносно такої межі, є індексно-кадастрова карта. А отже, генеральний план с. Яблуниця (як і техніко-економічні обґрунтування розвитку села) не може бути належним та допустимим доказом для підтвердження встановленої межі та розташування спірної ділянки в межах села чи поза його межами. До матеріалів справи долучено Викопіювання з планово-картографічного матеріалу Яблуницької сільської ради та Викопіровка з кадастрової карти України, які містять дані про межі села Яблуниця згідно з індексно-кадастровою картою. При цьому дані двох документів щодо розташування спірної земельної ділянки площею 0,9969 га з кадастровим номером [NUMBER], яка передана у власність [PERSON] та та земельної ділянки площею 0,7025 га з кадастровим номером [NUMBER], яка передана у власність [PERSON], поза межами села Яблуниця, співпадають. Аналіз вищевказаних письмових доказів та норм чинного законодавства , що регулюють дані спірні правовідносини , дає підставу суду зробити висновок про те , що спірна земельна ділянка площею 0,9969 га з кадастровим номером [NUMBER] та земельна ділянка площею 0,7025 га з кадастровим номером [NUMBER], передані у власність [PERSON] та [PERSON] на законних підставах, оскільки знаходяться поза межами с. Яблуниця і належить до земель державної власності. При цьому відповідачі - Головне управління Держземагенства в Івано-Франківській області та Реєстраційна служба Яремчанського міського управління юстиції діяли в межах своїх повноважень, передбачених чинним законодавством України. Тому позов першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Яблуницької сільської ради про визнання недійсними наказів Держземагенства, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та повернення земельних ділянок в землі запасу Яблуницької сільської ради є таким, що ґрунтується виключно на припущеннях і не підлягає задоволенню. На підставі Закону України «Про Державний земельний кадастр», Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності», ст.ст. 116,118, 122 ЗК України та

Outcome: dismissed