Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.09.2012 року, який згодом відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 25.02.2021 року було уточнено (а.с.6-10, 114). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідач [PERSON] , з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «Приватбанк» та підписала заяву б/н від 11.09.2012 р. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідач, взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим, відповідач має заборгованість станом на 12.04.2020 року у розмірі 110122,91 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 8592,41 грн., в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 8592,41 грн., заборгованість з нарахованими відсотками - 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 0,00 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 3088,08 грн., нарахованої пені - 92722,28 грн., нарахованої комісії - 0,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова 5220.14 грн.). Однак представник позивача відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 11680,49 грн., а саме заборгованості за тілом кредиту - 8592,41 грн., в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту - 8592,41 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 3088,08 грн. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2020 року відкрито провадження по даній справі (а.с.66-67). 19 січня 2021 року від представника відповідача адвоката Штефана Д.Ю. до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач [PERSON] не погоджується із заявленим позовними вимогами у повному обсязі та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується заперечення проти позовних вимог позивача та докази, якими воно ґрунтується, зазначають, що в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звернулась до позивача з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 11.09.2012 року, на підставі якої отримала кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту, який у подальшому був самостійно збільшений банком до 8000 гривень. Відповідач отримала кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття 19.08.2013 року, із терміном дії до 06 місяця 2016 року включно, що підтверджує банк відповідною довідкою, яка додана до матеріалів справи. Так, серед письмових доказів, доданих до позовної заяви, міститься Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Згідно змісту вказаної анкети взагалі не вбачається, що на ім`я [PERSON] було оформлено будь-яку із запропонованих видів платіжних карт, крім того, в графі «Бажаний кредитний ліміт по платіжній картці», не зазначено та не встановлено кредитний ліміт. Крім того, позивач не зазначає тип картки, платіжну систему, відсоткову ставку по кредиту, термін дії картки, тощо, яка була оформлена на ім`я [PERSON] . У зв`язку із цим, позивач у позовній заяві не зазначає, який тип картки було видано відповідачу, та за якою відсотковою ставкою надавався кредит відповідачу [PERSON] , а лише перелічує, які кредитні програми існували на момент отримання кредиту, порушуючи тим самим принци правової визначеності. Крім того, згідно змісту вказаної Анкети-заяви вбачається, що відповідач не отримувала Пам`ятку клієнта, яка містить, у тому числі Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування, оскільки відповідна частина анкети-заяви залишилась у розпорядженні Банку, що спростовує твердження позивача про те, що відповідач була ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання Анкети-заяви № б/н від 11.09.2012 року. Зазначає, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Вказана правова позиція, стосовного того, що анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору» (ВС/ВП у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р.) Таким чином, наявність підстав, за яких суд може задовольнити позовні вимоги, належними та допустимими доказами позивач не довів. Зазначає, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в його задоволенні. Відповідно до ст. 256 ЦКУ Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 267 ЦКУ сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для того, щоб обґрунтувати позицію відносно того, що позов був поданий після спливу строку позовної давності спочатку потрібно встановити момент, в який розпочався перебіг позовної давності відносно позовних вимог про виконання спірного кредитного зобов`язання. Виходячи з того, що спірне кредитне зобов`язання має строк його виконання, законодавство України по відношенню до такого виду зобов`язання момент, в який розпочинається перебіг позовної давності, визначає в ст. 261 ЦКУ відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як визначено у п.2.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг, строк на порядок погашення по Кредиту по кредитним картам із встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також Овердрафт, який виник по таким картам, строк повернення Кредиту в повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості. Як зазначено у графіку заборгованості за Кредитним договором, заборгованість виникла 30.04.2014 року, Позичальником повністю не було здійснено повернення кредитних коштів та банком списано відсотки за прострочений кредит. Як визначено у п.2.1.12.6.4 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії) овердрафта чи його частини більше ніж 210 днів, Кредит (Овредрафт) вважається простроченим. Крім того, враховуючи, що термін дії картки № [NUMBER] сплив 30 червня 2016 року, на вказану дату існувала заборгованість 8326,46 гривень. Обслуговування карти припинено 03.01.2017 року. Банк не продовжив відповідачці Карту на новий строк у відповідності до п. 2.1.2.12 розділу 2.1 «Умови використання кредитних карт». Згідно п. 2.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг, карта діє до останнього числа місяця, вказаного на лицьовій стороні карти, включно. Забороняється використання карти (її реквізитів) із терміном дії, що сплив. Згідно п. 2.1.2.13 Умов та правил надання банківських послуг, строк дії карток миттєвого випуску подовженню не підлягає. Відповідно до ст. 257 ЦКУ України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до ст. 258 ЦКУ України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи ту обставину, що починаючи з 30.06.2016 року (дата закінчення терміну дії картки)\~ Банк фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто починаючи з 2016 року по сьогоднішній день строк позовної давності, щодо кредитного договору №Б/Н від 11.09.2012 року та стягнення неустойки за вказаним договором сплив. А Банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише 26 травня 2020 року. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року, ухваленої по справі №6-116цс13, яка є обов`язковою для виконання всіма органами судової влади України відповідно до ст. 360-7 ЦПКУ, позовна давність за кредитними зобов`язаннями, які виконуються сплатою окремих платежів, рахується окремо відносно кожного платежу. Аналогічна позиція відображена в наступних Постановах ВСУ: Постанові ВСУ від 17.09.2014 року по справі 6-95цс14; Постанові ВСУ від 22.10 2014 року по справі 6-127цс14; Постанові ВСУ від 12.11.2014 року по справі 6-167цс14. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Так, у справі № 6-9172 св 13 касаційний суд, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції про задоволення подібних позовних вимог банку, на підставі статей 256, 257 та 267\~ЦК України дійшов висновку про те, що кредитор звернувся до суду з пропущенням строку позовної давності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки боржником була отримана нова картка. Аналогічних висновків дійшов Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ, приймаючи рішення в справах № 6-21792 св 11, № 6-11437 св 12 та № 6-49860 св 12. Згідно змісту Постанови ВСУ від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). У даному випадку останній платіж здійснено в 27.04.2016 року (поповнення мобільного на суму 7 гривень), а дія картки закінчилась 30 червня 2016 року. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання, а тому банк мав право з 01 липня 2016 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, що він не зробив. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15. Просять застосувати до позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості позовну давність та узадоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі (а.с. 92-96). \~ \~ \~ \~11 лютого 2021 року від представника позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказує, що [PERSON] , з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «Приватбанк» та підписала заяву б/н від 11.09.2012 р. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву відповідач ознайомився та згодний з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Окрім цього, зазначено що Відповідачу надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заяві про приєднання. Підписавши заяву Банк та Клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1\~ст. 202 Цивільного кодексу України\~вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу відкрито картковий рахунок. Банком надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, розраховувалась через термінали в магазинах, а також частково сплачувала заборгованість за договором. Строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки відповідно до п.1.1.7.31 Умов та Правил строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років. Крім того, відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки, картка діє до останнього дня вказаного місяця, отже строк випущення картки до останнього дня 06.2016 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 30.05.2020 року до спливу строку позовної давності. (а.с.101-109). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 вересня 2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" (організаційно-правову форму якого змінено на Акціонерне товариство) та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 300 грн., який згодо було збільшено до 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 24), отримавши кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] . У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість [PERSON] яку просить стягнути банк за вказаним кредитним договором станом на 31.01.2021 року становить 11680 грн., яка складається з: 8592,41 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 3088,08 грн. - заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 (а.с. 115-119). Судом встановлено наявність спору між сторонами з приводу наявності заборгованості за договором кредиту. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 11.09.2012 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.09.2012 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку» в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме у 2012 році ці «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідачем та його представником у відзиві було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача. Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності виходить з наступного. Відповідно до вимог\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1\~ст. 261 ЦК України). Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Встановлено, що строк дії картки № [NUMBER] становить до 06/2016 року. Відповідно до виписки по картрахунку за період з 19.08.2013 по 01.03.2020 року (а.с.18-21), останню операцію за карткою було здійснено 27.04.2016 року. Відомостей про те, що після цієї дати відповідачем вчинялися дії, які свідчать про визнання боргу суду не надано. Таким чином, позивач звернувся до суду із позовом 04.06.2020 року, тобто за межами строків позовної давності, передбачених\~статтею 257 ЦК України\~(тривалістю у 3 (три) роки). Згідно із ч.4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а\~статтею 266 ЦК України\~встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 22.03.2017 р.\~№\~6-2320цс16. Аналізуючи викладене, враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин та відмови позивачу в задоволенні позовних вимог. Позивач вказує на те, що 11.09.2012 року відповідач підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а тому відповідно до п.1.1.7.31 Умов та Правил строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років. Вказані доводи суд не приймає, оскільки як вже зазначалось, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо збільшення строків позовної давності. Тому відомостей про те, що сторонами укладено письмову угоду про збільшення строку позовної давності суду не надано. Згідно з частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог\~ст. 141 ЦК України\~та покласти їх на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed