Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Кредитна спілка «Фінасова підтримка» (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д. (далі відповідач), в якому з урахуванням наступних уточнень просить: 1) скасувати арешт всього нерухомого майна [PERSON] , накладений відповідачем відповідно до запису № 33459253 від 30.09.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2) скасувати арешт всього рухомого майна [PERSON] , накладений відповідачем відповідно до запису № 27048912 від 30.09.2019 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та [PERSON] 26.04.2017 укладено кредитний договір № 922К, згідно умов якого позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 4070250,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] передав позивачу в іпотеку 48/100 частин нежитлової будівлі літ. «В-2» загальною площею 1781,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] передав позивачу в заставу товари в обороті, а саме пальто та куртки жіночі загальною вартістю 3032058,96 грн. Проте відповідачем на все нерухоме та рухоме майно позивача були накладені оспорювані арешти, що порушує права позивача як іпотекодержателя на переважне задоволення його вимог за рахунок арештованого майна (а.с. 2-6; а.с. 139). Відповідач подав відзив, в якому просив відмовити в задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість (а.с. 64-70; а.с. 113-119). Позивач подав відповідь на відзив, в якому наполягав на задоволення позовних вимог (а.с. 94-95). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 15.06.2021 не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Треті особи в судове засідання 15.06.2021 не з`явились. Як встановлено судом з наданих сторонами доказів, зокрема Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 231190715 від 05.11.2020, а також Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 69087885 від 05.11.2020, власником нерухомого та рухомого майна, арешт якого просить зняти позивач, є [PERSON] . Із наданих сторонами заяв по суті справи, а також винесеної відповідачем постанови про арешт майна боржника від 30.09.2019 у ВП № 60183633 (а.с. 82) вбачається, що оспорювані арешти накладені відповідачем в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова. Боржником у вказаному виконавчому провадженні є [PERSON] , стягувачем [PERSON] , які зазначені позивачем в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Таким чином, позивачем в даній цивільній справі в якості відповідача зазначено приватного виконавця, а власника арештованого майна (боржника) та особу, в інтересах якої накладені оскаржувані арешти (стягувача), зазначено в якості третіх осіб. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.11.2019 у справі № 905/386/18 зауважила, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. І хоча вказаний вище висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи в порядку господарського судочинства, суд враховує, що в іншій постанові від 05.05.2020 у цивільній справі № 554/8004/16-ц Велика Палата Верховного Суду посилалась на вказаний вище висновок вже під час розгляду цивільної справи і також зазначила, що «відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанову від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (пункти 39, 62))». Таким чином, з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду вбачається, що належними відповідачами в даній цивільній справі є боржник/власник майна [PERSON] та особа, в інтересах якої накладено арешти - [PERSON] . Приватний виконавець може бути залучений до участі в даній справі виключно як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Між тим позивачем позов пред`явлено саме до приватного виконавця. Судом в судовому засіданні 15.06.2021 представнику позивача було роз`яснено право залучити боржника/власника майна [PERSON] та особу, в інтересах якої накладено арешти [PERSON] до участі в справі в якості відповідачів. Також судом було опитано представника позивача, чи будуть в нього клопотання про заміну відповідача або залучення співвідповідачів. Представник позивача зазначив на відсутності у нього вказаних клопотань. Таким чином, позов пред`явлено до неналежного відповідача. Правом замінити відповідача або залучити до участі в справі належних відповідачів, представник позивача не скористався. Згідно ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 320/9049/18 зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різними. В постанові Верховного Суду від 27.01.2021 по справі № 291/1024/18-ц вказано, що якщо певна особа залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а позивач заяв чи клопотань про залучення вказаної особи в якості співвідповідача не заявляв, це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Також Верховним Судом зазначено, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Враховуючи вказані вище висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, навіть якщо належні відповідачі залучені до участі в справі в якості третіх осіб. Оскільки даний позов пред`явлений до неналежного відповідача, суд відмовляє в його задоволенні. Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Враховуючи, що в позові відмовляється з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав надавати оцінку іншим доводам та аргументам позивача та відповідача, висловленим в заявах по суті справи та в судових засіданнях. Одночасно суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений права повторно звернутись до суду з даним позовом, пред`явивши його до належних відповідачів.

Outcome: dismissed