Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, 19.08.2015 року звернулась Одеська міська рада із позовною заявою, згідно якої просила витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] підвальне приміщення, площею 68, 76 кв.м., що розташоване за адресою м. Одеса, вул. Катерининська, 5, зазначаючи, 28.01.1995 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS], загальною площею 41,3 кв.м. Розпорядженням Жовтневої районної адміністрації виконкому [PERSON] міської ради від 15.08.1999 року № 1010 затверджено реконструкцію спірної квартири, та видане свідоцтво про право власності на спірну квартиру, вже площею 154,5 кв.м., тобто з урахуванням спірного підвального приміщення. 08.09.2006 року Приморська районна адміністрація [PERSON] міської ради видала розпорядження № 2213 «Про прийняття в експлуатацію реконструйованої квартири під нежитлове приміщення клубу-кафе від 18.09.2006 року № 550», на підставі чого, відповідачу було видане свідоцтво про право власності від 18.09.2006 року. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2013 року вказане розпорядження Приморської районної адміністрації [PERSON] міської ради від 08.09.2006 року було визнано протиправним та скасовано, а рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2014 було скасоване відповідне свідоцтво від 18.09.2006 року. На підставі вищезазначеного, Одеська міська рада просила позовну заяву задовольнити. В подальшому до суду надійшов позов [PERSON], [PERSON], [PERSON]А,, [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого володіння. Ухвалами від 28.12.2015 року вказані позовні заяви були обєднанні в одне провадження, а позовна заява [PERSON] міської ради була залишена без розгляду. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON]А,, [PERSON], [PERSON], [PERSON] набули статусу позивачів по вказаній справі. Враховуючи смерть [PERSON], позивачі уточнили позовні вимоги, у звязку з чим, звернулись до суду до спадкоємців померлої - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та згідно останньої редакції позовних вимог від 11.07.2017 року просили усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом витребування у відповідачів на користь позивачів підвального приміщення, площею 78,6 кв.м., що розташоване за адресою м. Одеса, Площа Катерининська, 5, шляхом виселення відповідачів з вказаного приміщення. Крім того, просили зобовязати відповідачів забезпечити доступ до підвального приміщення, шляхом відновлення входу до належного їм приміщення. Обгрунтовуючи позовну заяву, позивачі також посилались на факт скасування судами розпорядження та виданого на його підставі свідоцтва про право власності [PERSON] Крім того, зазначили, що є власниками квартир у вказаному багатоквартирному будинку, тому, допоміжне приміщення підвалу, в силу приписів законодавства належить їм на праві спільної власності. Посилаючись на те, що відповідачі користуються вказаним приміщенням без належних правових підстав, просили задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні підтримала подану позовну заяву, просила задовольнити позов в повному обсязі. [PERSON], який є одночасно законним представником [PERSON] та представником за довіреністю [PERSON] заперечував проти задоволення позову, зазначив, що правомірно володіє приміщенням підвалу. Представник відповідачів [PERSON] також заперечував проти задоволення позову, про що надав письмові заперечення, згідно яких зазначив, що відповідач не був позбавлений права власності на вказане приміщення, а відтак є власником спірного приміщення. Крім того, зазначив, що вказане питання вже розглядалось судами. Також посилався на неправильно обраний засіб захисту порушеного права з боку позивачів. Представник [PERSON] - Багрій [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовну заяву, зазначила, що оскільки на теперішній час квартири за вказаної адресою не існує, у звязку з проведеною реконструкцією, а правовстановлювальні документи, видані на імя померлої [PERSON] були скасовані, відповідачі не є власниками вказаного приміщення, а отже позовну заяву слід задовольнити. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно зі статтею 19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством. Судом встановлено, що позивачі є власниками квартир за адресою м. Одеса, вул. Катерининська площа, 5, та відповідно до вимог законодавства мають право спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку. Однак, відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з наступного. Відповідно до свідоцтва № 75 [PERSON] є власником квартири, загальною площею № 35 по вул. Катерининська площа, 5 в м. Одесі. Згідно виписки з рішення виконкому жовтневої райради народних депутатів № 806 від 30.11.1995 року, було затверджено реконструкцію квартири [ADDRESS] з використанням підвального приміщення, площею 68,76 кв.м. Розпорядженням № 943 від 17.09.1999 року було затверджено рішення міжвідомчої комісії про можливість реконструкції вказаного приміщення. Розпорядженням Жовтневої районної адміністрації № 1010 від 15.08.1999 року, була затверджена реконструкція, постановлено вважати загальну площу кватири 154 кв.м. На підставі вищезазначених документів, 15.10.1999 року [PERSON], Жовтневою районною адміністрацією було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], за реєстром № 1010. Крім того, вказане свідоцтво було зареєстроване у КП «ОМБТІ та РОН» за № 79 доп стр 93 кн289У, що підтверджується відповідним записом у свідоцтві. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] набула у власність квартиру, до складу якої було включене спірне підвальне приміщення, ще в 1999 році. Дійсно, суд констатує неузгодженість у вищезазначених документах, оскільки з розпоряджень про затвердження реконструкції вбачається, що реконструкція здійснюється для влаштування кафе, проте, свідоцтво видане саме на жилу квартиру. Однак, враховуючи те, що позивачами вимог щодо визнання вказаних правовстановлювальних документів недійсними не заявлялось, суд вважає що [PERSON]А набула вказане приміщення у власність у 1999 році. При цьому, згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2010 року, в задоволенні позову в частині визнання вказаних розпоряджень та виданого на їх підставі свідоцтва, було відмовлено. Рішення суду набрало законної сили. 08.09.2006 року Приморська районна адміністрації [PERSON] міської ради видала розпорядження № 2213 «Про прийняття в експлуатацію реконструйованої квартири під нежитлове приміщення клубу-кафе від 18.09.2006 року № 550», на підставі чого, [PERSON] було видане свідоцтво про право власності від 18.09.2006 року на приміщення. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2013 року вказане розпорядження Приморської районної адміністрації [PERSON] міської ради від 08.09.2006 року було визнано протиправним та скасовано. А рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2014 було скасоване відповідне свідоцтво від 18.09.2006 року. Вказані судові рішення є такими що набрали законної сили. Дійсно, судами, при ухваленні вказаних рішень констатувалось порушення прав власників квартир у вказаному будинку на володіння підвальним приміщенням, як допоміжним. 18.12.2015 року, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом ДРАЦС у місті [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 13040. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.08.2016 року, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] Разом з тим, при зверненні до суду позивачами не враховано, що скасування розпорядження Приморської районної адміністрації [PERSON] міської ради від 08.09.2006 року та виданого на його підставі свідоцтва від 18.09.2006 року, жодним чином не є підставою для позбавлення відповідачів права власності на підвальне приміщення. Так, відповідно до протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України \~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 341 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, главою 25 ЦК України, передбачені підстави для припинення права власності. Позивачем не наведено та необґрунтовано, на якій підставі слід вважати відповідачів такими, що не набули право власності на підвальне приміщення на підставі спадкування, а спадкодавця [PERSON], такою що не набула право власності на приміщення на підставі виданого в 1999 році свідоцтва. Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд наголошує, що за умови набуття у власність вказаного приміщення спадкодавцем в 1999 році, та відсутності рішень суду щодо припинення чи позбавлення права власності у встановленому законом порядку [PERSON], відповідачі на теперішній час є власниками вказаного приміщення, а відтак в задоволенні позовної заяви слід відмовити. Суд відхиляє посилання позивача та третьої особи на начебто втрату права власності позивача у звязку зі скасуванням останнього правовстановлювального документу, який підтверджував право власності саме на нежитлове приміщення клубу-кафе. Так, у звязку зі фактичною зміною статусу приміщення, яке на теперішній час фактично є нежитловим, позивач вважає, що підстав вважати відповідачів власниками за попереднім правовстановлювальним документом, який підтверджував право власності на квартиру, немає, у звязку з фактичним знищенням останньої. Суд вважає вказане ствердження хибним, оскільки обєктом права власності є нерухомість. Зміна статусу обєкту нерухомості з нежитлової до житлової не є підставою для висновку щодо його фактичного знищення, а відтак вказане твердження не ґрунтується на положеннях законодавства. Таким чином, суд констатує, що позивачі не є власниками вказаного приміщення, а відтак, відповідно до ст. 391 ЦК України, не можуть вимагати \~усунення перешкод у здійсненні права користування. Оскільки вимога щодо зобовязання вчинити певні дії є похідною від першої, в її задоволенні також слід відмовити. При відмові в задоволенні позову, суд розяснює, що позивачі мають право на повторне звернення до суду із аналогічним позовом, у випадку вирішення питання щодо скасування підстави набуття вказаного приміщення у власність.

Outcome: dismissed