Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивач 19 лютого 2021 року звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовом до [PERSON] про виселення з гаражу, у звзяку з невиконанням рішення загальних зборів про передачу гаражних ключів кооперативу. Відповідачем надано суду відзив, у якому, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного: У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України в редакції 2003 року). Суд з`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 24.12.2006 року був включений до членів АГК «Суднобудівник», та з 2007 року користується гаражем Літ А №169 площею забудови 29,0 кв.м.; загальною площею 20,1 кв.м. Зазначені обставини підтверджуються Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.08.2018 року. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про кооперацію», статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Відповідно до п. 1.7. статуту АГК «Суднобудівник» від 01.12.2015 року - кооператив організовує упорядкування території, експлуатацію гаражів, енергопостачання, забезпечує нормальне функціонування гаражів з цілодобовою охороною. Відповідно до п. 5.8. даного статуту, правління кооперативу забезпечує дотримання кооперативом і його членами чинного законодавства з питань роботи кооперативу і Статуту кооперативу. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, захист права власності не є абсолютним та залежить від сукупності обставин, які підлягають дослідженню судом при вирішенні справи по суті. Відповідно до положень ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 цієї статті наводить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, не обмежуючись ними і вказуючи про можливість захисту цивільного права та інтересу іншим способом, що встановлений законом або договором. Таким чином, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Тобто спірний гараж, з якого позивач просить виселити відповідача, не є житлом, а є нежитловою будівлею, а тому, через матеріально-правову вимогу "про виселення з нежитлового приміщення" суд вважає помилковим даний спосіб судового захисту порушеного права власності, що обраний позивачем. Згідно до ст..81 ЦПК України, згідно ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог вважає позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними, у повному обсязі недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України суд виходить із того, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає, так як у задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed