Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» у лютому 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовав тим, що 28.03.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та Тарифами банку складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500грн + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також інших витрат відповідно до умов договору. У звязку з порушенням умов кредитного договору станом на 31.12.2016 за відповідачем наявна заборгованість за картковим рахунком в сумі 56866,56 грн, яка складається з наступного: 4171,84грн заборгованість за кредитом; 45674,60грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 3836,00грн заборгованість за пенею та комісією; 500,00грн штраф (фіксована частина); 2684,12грн штраф (процентна складова). Просить стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості, а також судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутність на підставі поданих позивачем доказів, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та у письмових поясненнях. При викладених обставинах суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, застосувавши до вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності. Пояснив суду, що він дійсно 28.03.2006 отримав у позивача кредит в сумі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В подальшому ПАТ КБ «ПриватБанк» йому була видана нова кредитна карта (дати її видачі відповідач не памятає), яку він передав у користування своєму товаришу, який пообіцяв своєчасно сплачувати заборгованість, але, як виявилося, кредитними коштами користувався, а борг повністю не погасив. Суд, заслухавши пояснення відповідача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом установлено наступне. 28.03.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено договір б/н про надання кредитних коштів у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6). Даний договір укладений між сторонами шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне обслуговування фізичних осіб. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Установлено, що відповідно до умов договору та на підставі заяви позивач видав відповідачу кредитну картку №4149605301511309, надав кредит в національній валюті України у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок(а.с.61, 70). Відповідно до умов укладеного договору, цей договір складається із Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, а також Тарифів банку. Вказані складові є невід'ємною частиною договору. Разом з тим убачається, що до позову позивач надав Умови та Правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та на норми яких посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення заборгованості, які не можуть бути складовою частино укладеного з відповідачем 28 березня 2006 року договору, оскільки їх редакція була затверджена після укладення договору та відповідно відповідач [PERSON] не міг ознайомитися з їх змістом на час підписання заяви про видачу кредиту (а.с.7-30). При вирішенні спору по суті, в тому числі щодо правильного нарахування кредитної заборгованості, встановлення підстав та порядку її стягнення, суттєве значення має правовий аналіз Умов і правил надання банківських послуг саме в тій редакції, з якою ознайомлювався позичальник під час укладення кредитного договору, які позивачем суду надані не були. Крім того, позивач не надав суду належних доказів факту видачі відповідачу [PERSON] 05.06.2012 кредитної картки за №4149437725613648, зокрема не доведено, що дана картка була видана відповідачу відповідно до укладеного з позивачем 28.03.2006 договору, а також які були підстави її перевипуску, оскільки строк дії попередньої картки закінчувався 04/13 (а.с.70). Надане до суду фото клієнта [PERSON] з картою та виписка по картрахунку не дає достатніх підстав стверджувати, що відповідачу була видана саме указана платіжна картка. Як зазначено у ст.\~10,\~60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд\~оцінює\~докази за своїм внутрішнім переконанням,\~\~що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного суд вважає, що надані позивачем докази на підтвердження заборгованості відповідача є неповними та недостатніми у своїй сукупності для вирішення спору по суті. За таких обставин, виходячи із принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд, вирішуючи справу на підставі наявних у справі доказів, вважає позовні вимоги недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Розглянувши заяву відповідача про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог, суд зазначає наступне. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (абз.3 п.11 постанови Пленуму ВСУ "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 N 14). Отже, враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позову з підстав недоведеності, тому підстав для відмови в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності не вбачається.

Outcome: dismissed