Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

10.04.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким поновити йому строк звернення до суду з даним позовом, скасувати незаконний наказ про його звільнення №36/к від 29.05.2009 року, зобовязати відповідача поновити його на посаді інспектора базового нагляду у ДП «Чоразморшлях», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.02.2015 року та моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі наказу від 29.05.2009 року він був прийнятий на посаду інспектора базового нагляду вказаного підприємства. 18.02.2015 року його було звільнено з займаної посади у звязку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, однак, зайняття вакантної посади йому не було запропоновано у звязку з наявною доганою за невідповідальне ставлення до виконання правил внутрішнього трудового розпорядку та своїх посадових обовязків. Позивач вважає, що він звільнений з роботи не законно, тому є всі підстави для поновлення його на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Крім того, зазначав, що в прохальній частині позову ним помилково була вказана дата оскаржуваного наказу 29.05.2009 року, замість вірної 18.02.2015 року. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надавши суду письмові заперечення та документи. Суд, дослідивши докази та матеріали справи, заслухавши доводи сторін, доходить до висновку про те, що позов [PERSON] слід залишити без задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював на посаді інспектору базового нагляду Державного підприємства Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів з 29.05.2009 року. У звязку зі змінами у штатному розкладі підприємства, зумовленими зменшенням обсягу робіт, наказом від 10.12.2014 року №001/95 було виключено із штатного розкладу певні посади, зокрема і інспектора базового нагляду. У відповідності до вимог ч.1 ст. 49-2 КЗпП України позивач 13.12.2014 року був ознайомлений з вказаним наказом, про що свідчить наданий лист ознайомлення та попередження про наступне вивільнення. 10.01.2015 року адміністрацією відповідача згідно вимог ч.1 ст.43 КЗпП України до первинної профспілкової організації ДП «Чоразморшлях» було направлено запит щодо надання згоди на звільнення позивача у звязку зі скороченням штатного розкладу. Проте обґрунтованої відмови на звільнення від первинної профспілкової організації отримано не було, що відповідно до вимог закону свідчить про її згоду з майбутнім звільненням. 17.02.2015 року [PERSON] звернувся до начальна управління ДП «Чоразморшлях» з заявою про прийняття його на посаду інспектора охоронного нагляду у звязку зі скороченням посади, яку він займає. Наказом від 18.02.2015 р. №16-К [PERSON]. було звільнено з роботи у звязку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1.ч.1.ст. 40 КЗпП України. Листом від 11.03.2015 року позивача було повідомлено про неможливість запропонувати йому вакантну посаду у звязку з наявною доганою за невідповідальне ставлення до виконання правил внутрішнього трудового розпорядку та своїх посадових обовязків і проведення службового розслідування по факту нестачі дизпального, за висновками якого комісія запропонувала притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за халатне виконання службових обовязків, а також факт порушення посадової інструкції та винесеного дисциплінарного стягнення у 2011 році. Крім того, суд приймає до уваги, що законодавчо визначених критеріїв для оцінки продуктивності праці не існує і роботодавець з цього приводу керується субєктивною думкою. Статтею 42 КЗпП України передбачений перелік категорій працівників, яким надається перевага на залишення на роботі при вивільненні працівників, однак, позивач до жодної з вказаних категорій не відноситься, а враховуючи догану та службове розслідування, яким встановлено халатне виконання позивачем службових обовязків, його також не можливо зарахувати до працівників високої кваліфікації та продуктивності праці. Відповідно до по. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В порушення даних норм, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що його звільнення було незаконним. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що право визначати штат і чисельність працівників є прерогативою роботодавця, а суд не наділений правами давати оцінку доцільності проведення скорочення штату працівників. Крім того, суд враховує неможливість поновлення позивача на неіснуючій у теперішній час посаді інспектора базового нагляду, про що останній просить в позовній заяві. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про те, що звільнення [PERSON] відбулось з додержанням вимог чинного законодавства, у звязку з чим і вимоги про стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, позивачі звільняються від сплати судового збору.

Outcome: dismissed