Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що згідно до наказу від 02.04.2012 року була прийнята на роботу до ПП [PERSON] та постійно виконувала функціональні обовязки головного бухгалтера. 05 листопада 2015 року відповідачем о 16 год. 45 хв. було видано наказ №58-К «Про звільнення працівника», згідно якого позивачку звільнено з «посади бухгалтера з 05 листопада 2015 року за скороченням штату, згідно п.1 ст.40 КЗпП України» та згідно пунктів 2-3 цього наказу попереджено про необхідність зняття з реєстрації трудового договору від 02.04.2012 року; для цього працівникові необхідно протягом 5 днів з дня звільнення прибути із трудовою книжкою та своїм примірником договора до РЦЗ, здійснити повний розрахунок із звільненим працівником». Підставою для видачі такого наказу вказано наказ «Про скорочення штату працівників» від 21.08.2015 року №48-К, попередження [PERSON] від 21.08.2015 року. 06 листопада 2015 року після отримання вищезазначеного наказу позивачка дізналася про звільнення та про порушення своїх трудових і майнових прав, оскільки весь час вважала, що її було призначено на посаду головного бухгалтера, а шляхом суміщення посад вона виконувала і роботу бухгалтера, а не навпаки. Вважає своє звільнення незаконним, а дії роботодавця, пов'язані з її призначенням, звільненням та не донарахуванням заробітної плати такими, що грубо порушують трудові та конституційні права працівника та суперечать Законам України з наступних підстав. По-перше, відповідачем грубо порушено ст.ст. 47,116 КЗпП України позивачці не видано в день звільнення копії наказу про звільнення, не здійснено розрахунок та не видано належним чином оформлену трудову книжку, що фактично унеможливлює звернення до РЦЗ та подальше працевлаштування. По-друге, відповідач всупереч ст.49-2 КЗпП України не попереджав позивачці про наступне звільнення, не враховував переважного права позивачки на залишення на роботі, незважаючи на вільні місця набрав в штат інших осіб, та не пропонував іншої роботи. По-третє, відповідачем порушено ст.86 КЗпП України, оскільки позивачці не роз'яснювалося причини перегляду норм праці, а також умови, за яких вони мали б застосовуватися і вона отримувала нижчу заробітну плату, ніж передбачено законодавством. При звільнені позивачці залишилась невиплаченою значна сума недонараховані заробітної плати за суміщення посад і за виконувану нею роботу. По-четверте, при звільнені працівника за п. 1 ст.40 КЗпП України статтею 44 цього Кодексу передбаченою є виплата вихідної допомоги в розмірі не менше середнього місячно заробітку, а згідно зі ст.129 КЗпП України з якої не допускаються будь-які відрахування, що відповідачем також здійснено не було. По-п'яте, позивачка призначалася ФОП та виконувала посадові обов'язки головного бухгалтера та суміщала виконання обов'язків бухгалтера, однак в наказі про звільнення вказано, позивачку звільнено з посади бухгалтера. Згідно штатного розпису за 2013 рік в назві структурно підрозділу «Адміністрація» значиться єдина посада - головного бухгалтера з посадовим окладом 1950 грн., посада бухгалтера взагалі є відсутньою. Даний факт та інші докази повністю підтверджують викладені позивачкою обставини, а тому відповідач зобов'язаний доплатити різницю у недоплаченій заробітній платі за весь період трудові відносин та здійснити доплату за здійснення суміщення посад. В силу ст. 105 КЗпП України, оскільки позивачку згідно письмової заяви і домовленості з відповідачем мало бути працевлаштовано на посаду головного бухгалтера, тому і виплата заробітної плати мала проводитися відповідачем як головному бухгалтеру. Також мала здійснюватися доплата за суміщення професій головного бухгалтера та бухгалтера як такого, чого в дійсності здійснено не було. Так, в штатному розписі на 2015 рік вже наявні дві посади під назвою структурної підрозділу «Бухгалтерія» - головний бухгалтер, бухгалтер. Дана обставина підтверджує, що звільняти позивачку з роботи не було законних підстав, оскільки вона й так виконувала і суміщала ці дві посади протягом всієї трудової діяльності. Відповідач ввів в штат нову одиницю та прийняв на посаду головного бухгалтера сторонню особу, яка до цього працювала у підприємця, при цьому скоротив іншу посаду - бухгалтера, тільки з мотивів особистого упередженого ставлення до позивачки. Посадовий оклад головного бухгалтера згідні даного штатного розпису за 2015 рік становить 5600 грн., код класифікатора 1231, в тої час як посадовий оклад бухгалтера 3300, код класифікатора 3433. По-шосте, відповідач в порушення вимог ст. 110 КЗпП України не попереджав позивачку перед виплатою заробітної плати про суми, які належали до виплати, яка згідно ст.94 цього Кодексу є винагородою за виконану роботу. Відповідно до ч.2 ст.96 КЗпП України тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для диференціації розмірів заробітної плати. Згідно ст. 105 КЗпП України працівникам, які виконують в тій же установі поряд з основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи провадиться доплата за суміщення професій (посад). Загальний трудовий стаж позивачкм становить понад 40 років, на посаді головного бухгалтера та бухгалтера - понад 15 років. Позивачка являється інвалідом другої групи, згідно ст.172 КЗпП України на власника покладається обов'язок організувати працевлаштування інвалідів відповідно до медичних рекомендацій, встановити на їх прохання неповний робочий або неповний робочий тиждень та створити пільгові умови праці. Позивачка має значний стаж роботи, вагомий життєвий досвід, є особою передпенсійного віку, за роки своєї трудової діяльності старалася виконувати покладені обов'язки добросовісно та зразково. До неї ніколи не застосовувалося дисциплінарних стягнень. Позивачка є єдиним утриманцем в своїй сім'ї і особою яка здійснювала її матеріальне забезпечення. На її утриманні знаходиться непрацездатна матір [PERSON] (15.01.1932 р.н.) та син [PERSON] (04.09.1994 р.н.), який ще навчається. Дані обставини підтверджуються пенсійним посвідченням, свідоцтвом про народження дитини. Через погіршення свого стану здоров'я позивачка вимушена була лікуватися та зазнавати медичного лікування та значних оперативних втручань, через що вимушено несе вагомі матеріальні затрати. В квітні 2015 році здійснено оперативне втручання по онкології, після якого встановлено II групу інвалідності, і дані обставини підтверджується медичними документами - епікризами та довідкою МСЕК. У зв'язку з неправомірним та упередженим ставленням роботодавця позивачки її було неправомірно звільнено з посади. Фактично вона позбавлена можливості в такому віці працевлаштуватися та отримувати гідний заробіток та виконувану роботу, утримувати свою сім'ю, купувати собі медикаменти, яких вкрай тепер потребує. Наслідки перенесеної хвороби можуть викликати в майбутньому рецидиви. Однак через неправомірне звільнення на фоні душевних хвилювань, пов'язаних із неправомірним звільненням та упередженого ставлення роботодавця позивачка тепер вимушена постійно приймати седативні препарати, шукати собі заробіток, позичати кошти. Перенесені душевні хвилювання та приниження, яких вона зазнала до звільнення та в день звільнення, де проводили без її дозволу на відеокамеру; демонстраційні вигуки на камеру принижували гідність позивачки. Поза межами відеозйомки вчинялися абсолютно інші дії, навіть наказ про звільнення не було вручено в той же день, а на наступний день після звільнення. Вимоги про розрахунок, про видачу трудової книжки та договорів не бралися до уваги, а вручення наказу про звільнення в присутності інших осіб - співпрацівників вчинялося так, як ніби-то позивачка є особливо небезпечним злочинцем. Ставлення колег змінилося різко в негативну сторону та негативно вплинуло на психоемоційний стан позивачки. Відповідачем заподіяно матеріальну і моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає в незаконному звільненні та порушенням відповідачем трудових, цивільних та конституційних прав, передбачених законом та Конституцією України, неправомірне звільнення та втрату фінансової стабільності. А, отже, можливості вести звичний спосіб життя, можливості продовжити профілактичне лікування та утримання сім'ї. Загальна сума матеріальних витрат у зв'язку з вимушеним прогулом на даний час визначити не може, оскільки відповідач не надає будь-яких документів, пов'язаних з її діяльністю. Моральна шкода полягає у пережитих душевних хвилюваннях, пов'язаних із неправомірним звільненням та подіями, які відбувалися до звільнення та в момент звільнення, а також застосування без відома і дозволу на те особи відеозйомки. Відповідачем порушено трудові права, незаконно звільнено з посади, не виплачено заробітну плату, чим порушено право на працю, на стабільний фінансовий заробіток, та можливість свого утримання та лікування, порушено [PERSON] України, який гарантує громадянам захист від незаконного звільнення та право інвалідів на працю. Розмір моральної шкоди визначає у відповідності з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. №4 з наступними змінами, де роз'яснено, що розмір моральної шкоди повинен відшкодовуватися у кратному розмірі до мінімальної заробітної плати, встановленої на час розгляду справи у суді. В ст. 8. Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 7,29 гривні, з 1 вересня - 8,29 гривні. Отже, відшкодування моральної шкоди в кратному розмірі до мінімальної заробітної плати, визначено згідно вказаної вище постанови Верховного Суду України у 20-и кратному розмірі, тому відповідачем підлягає відшкодуванню моральна шкода у зв'язку з незаконним звільненням та душевними хвилюванням в розмірі 27 560 грн. (1378 грн. х 20 = 27 560 грн.). Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст.1167 ЦК України. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. За наведеного просить суд постановити рішення про визнання дій протиправними та скасування наказу від 05.11.2015 року № 58-к "Про звільнення працівника", встановлення факту виконання роботи головного бухгалтера з 02.04.2012 року по 05.11.2015 року; стягнення з відповідача: недоплачену заробітну плату за суміщення посад головного бухгалтера та бухгалтера за період з 02.04.2012 року по 05.11.2015 року; недоплачену заробітну плату за виконання посадових обов'язків головного бухгалтера за період з 02.04.2012 року по 05.11.2015 року; середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при звільненні по день винесення судового рішення; компенсацію моральної шкоди у розмірі 27 560 грн. Позивачка позов підтримала та надала суду пояснення про обставини, що описані вище. Додала, що ще одним підтвердженням того, що вона суміщала посади бухгалтера та головного і виконувала роботу головного бухгалтера було те, що позивачка підписувала офіційні документи, які подавалися державним органам, у графі «головний бухгалтер». Також нею нараховувалася та виплачувалася заробітна плата, виконувалися й інші обовязки, які відносяться до повноважень головного бухгалтера. Відповідач в судове засідання не зявився. Представник відповідача позов не визнала. Пояснила суду, що позивачка була прийнята на посаду бухгалтера. Її звільнення з роботи відбувалося у відповідності до вимог КЗпП України. Роботу головного бухгалтера вона не виконувала. За наведеного вважає заявлений позов безпідставним. Також зазначає, що позивачка пропустила строки для звернення до суду, про що була подана відповідна заява про застосування судом наслідків пропуску процесуальних строків. Просить відмовити у задоволенні позову. Правова позиція викладена стороною у поданих до суду поясненнях та запереченнях проти позову, зміст яких просить врахувати при постановленні рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, згідно до наказу від 02.04.2012 року №4-К позивачка була прийнята на роботу до ПП [PERSON] на посаду бухгалтера. Так, наказом від 30.03.2012 р. №2-К «Про затвердження штатного розпису» з 01 квітня 2012 року у ПП [PERSON] була введена нова штатна одиниця «бухгалтер» з посадовим окладом 1800 гривень. І саме на зазначену посаду, згідно поданої заяви від 02.04.2012 року, позивачку [PERSON] було прийнято на роботу. Роботодавець видав наказ «Про прийняття на роботу» за №4-К від 02.04.2012 р., в якому чітко обумовлено посаду та посадовий оклад [PERSON]. В той же день позивачка була ознайомлена з наказом №4-К від 02.04.2012 р., що засвідчує її підпис. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 КЗпП України, приймаючи на роботу найманого працівника підприємець зобов'язаний укласти з ним письмовий трудовий договір та зареєструвати цей договір у центрі зайнятості за місцем свого проживання. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року № 260 затверджено форму трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. За належною формою, затвердженою згаданим Наказом Мінпраці № 260, саме 02 квітня 2012 року було укладено (у трьох примірниках) трудовий договір з позивачкою у справі. Даний трудовий договір був зареєстрований у [PERSON] районному центрі зайнятості 06 квітня 2012 р., про що свідчить реєстраційний номер 17121200390, підпис відповідальної посадової особи та печатка центру зайнятості. У відповідності до абзацу два пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю» від 29 жовтня 2009 року № 1168, один примірник зареєстрованого у центрі зайнятості трудового договору вручено позивачці. Зазначена обставина не оспорюється сторонами, підтверджується також наявною копією трудового договору. Укладений трудовий договір за змістом також засвідчує, що позивачка була прийнята на посаду бухгалтера. Тому твердження позивачки про те, що вона фактично була прийнята на роботу головного бухгалтера - не заслуговують на увагу. Позовна вимога про встановлення факту виконання роботи головного бухгалтера за період з 02.04.2012 р. по 05.11.2015 р. та поновлення позивачки на посаді, про визнання дій відповідача протиправними та скасування наказу від 05.11.2015 року не підлягають задоволенню з наступних підстав. Виконання [PERSON] обов'язків головного бухгалтера з 02 квітня 2012 року не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. До 01 квітня 2015 року посада «головний бухгалтер» штатними розписами у приватного підприємця [PERSON] взагалі не передбачалася. Протягом трудових відносин між сторонами на частині документів, що подавалися ПП [PERSON], стояли підписи позивачки від імені і «бухгалтера», і «головного бухгалтера». Проте, пояснення позивачки про те, що вона виконувала обовязки головного бухгалтера не свідчать про набуття нею повноважень головного бухгалтера у спосіб, передбачений чинним законодавством. Позивачка не була наділена організаційно-розпорядчими функціями, не являлася службовою особою, не мала права підпису ні на банківських (платіжних) документах, ні в податкових деклараціях (звітах). Дана обставина підтверджується копіями податкових декларацій (звітів), актами перевірок контролюючих органів, карткою зразків підписів та відбитком печатки, котра знаходиться в обслуговуючому банку (ПАТ КБ «ПриватБанк»). Підписання особою певних документів, в тому числі й звітності, автоматично не надає такі повноваження та не вказує на набуття статусу «головного бухгалтера» чи прийняття позивачки таку посаду, чи виконання обовязків за такою посадою. Позивачка стверджувала, що вона бачила звітність за формою №3-ПН, що подавалася до центру зайнятості у лютому 2012 році, де зазначалася посада «головний бухгалтер», а тому вважала, що її мали б працевлаштувати саме на посаду головного бухгалтера. На спростування твердження щодо існування такої вакансії у 2012 році відповідач звернувся до державного органу із відповідним запитом. [PERSON] районний центр зайнятості листом від 04.05.2017 р. (вих. №554) повідомив, що інформація ні протягом січняквітня 2012 року, ні за період 01.04.2012 року по 31.03.2015 р. по вакансії «головний бухгалтер» ПП [PERSON] не подавалася. На клопотання позивачки судом була постановлена ухвала про витребування доказів, і [PERSON] районний центр зайнятості надіслав суду запитувану інформацію, але яка не підтвердила, що протягом січняквітня 2012 року, та за період з 01.04.2012 року по 31.03.2015 р. у відповідача була наявна вакансія «головний бухгалтер». Як вже зазначалося, позивачка надавала пояснення про те, що вона підписувала звітність як головний бухгалтер, а тому вважає, що виконувала обовязки за даною посадою. Також пояснювала, що відповідна звітність не могла бути подана без такого підпису та без зазначення посади «головний бухгалтер». Але дане твердження не відповідає фактичним обставинам. Позивачка не прийняла до уваги положення ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно якої звітність може бути подана і за наявності одного підпису, що підтверджується формою ведення бухгалтерського обліку для підприємств - без введення посади головного бухгалтера. У відповідності до статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити: підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності). Пунктом 48.5 згаданої статті обумовлено, що податкова декларація повинна бути підписана: -керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником; -фізичною особою - платником податків або його представником (п.48.5.2 Податкового кодексу України). При цьому, за вимогами цивільного законодавства, представництво фізичної особи відбувається за нотаріально посвідченою довіреністю або у інший спосіб посвідченою довіреністю. Згідно Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 05.11.2009 року № 26-1 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.11.2009 року № 1136/17152, встановлено, що таблиці завіряються підписами керівника та головного бухгалтера (за наявності такої посади у страхувальника). Пунктом 3.3 Порядку формування та подання страхувальниками звітності по коштам загальнообовязкового державного соціального страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 18.01.2011 року № 4 - звітність на паперових носіях завіряється підписами керівника, головного бухгалтера (за наявності такої посади у страхувальника). Отже, підписання звітності однією особою підприємцем, або керівником юридичної особи одноосібно, законодавчо унормовано. Позивачка не заперечувала той факт, що частина звітності подавалася в електронному виді і за підписом ПП [PERSON] Загальновідомим є факт, що звітність в електронній формі може бути підписана лише особою, яка має належні повноваження, а також електронний цифровий підпис. Наявність посади головного бухгалтера чи іншої особи, яка має відповідні повноваження чи є особою, відповідальною за ведення обліку, зясовується під час отримання електронних ключів для підписання певних документів, а також під час проведення контролюючими органами перевірок. Згідно наявних актів перевірок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №99 від 11.05.2016 р., акту перевірки ДПІ у [PERSON] районі від 23.10.2015 № 688, п.1.2 [PERSON] обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 29.02.2016 р. №00062/1712-1702/[NUMBER] було зафіксовано про відсутність посади головного бухгалтера у підприємця [PERSON]; та відсутність факту виконання таких обовязків [PERSON] [PERSON] обєднана Державна податкова інспекція ГУ ДФС у Рівненській області листом від 12 квітня 2017 р. №1101/1302, наданим на запит відповідача стосовно виконання обовязків головного бухгалтера [PERSON] зазначила, що у податкового органу відсутня інформація щодо виконання обовязків головного бухгалтера у фізичної особи-підприємця [PERSON] Так, в матеріалах справи наявні копії звітності, що подавалася засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису, згідно яких така звітність підписувалася виключно підписом приватного підприємця. Як уже зазначалося вище, в ході розгляду справи були надані документи, де підписи позивачки містилися в графі головний бухгалтер. Але позивачка не приймає до уваги, що бланки звітів мають типову затверджену форму, і будь-які дописки біля зазначеної посади службової особи, пояснення чи розшифровка інформації даними формами не передбачена. Перевірка на предмет допустимості та законності проставляння підпису у графі головний бухгалтер на час прийняття паперової звітності державними органами не проводиться. Отже, підписання на паперових носіях звітності від імені головного бухгалтера не свідчить про набуття позивачкою повноважень головного бухгалтера у спосіб, передбачений чинним законодавством. Протягом розгляду справи позивачка зазначала, що вона оформляла касові ордери та підписувала їх як головний бухгалтер. При цьому ствердила, що ФОП [PERSON] не давав вказівок на оформлення саме таких документів, проте вони є обовязковими (на її переконання) та законодавчо встановлені для підприємців а тому,

Outcome: dismissed