Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано до суду позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, в якій він зазначив, що [PERSON] з 01.12.2005р. по 31.01.2006р. працював за контрактом на посаді доцента однієї з кафедр ПВНЗ ХІНЕМ. Як під час роботи, так і після звільнення роботодавець не виконував норми КЗпПУ. На цей час роботодавець не виплатив [PERSON] всі належні грошові кошти, пов'язані із роботою. [PERSON] неодноразово звертався до суду з позовами до ПВНЗ ХІНЕМ про стягнення заробітної плати, але відповідач надавав суду суперечливу інформацію про розмір заробітної плати [PERSON] і в задоволеннях позовів було відмовлено. Бездіяльністю ПВНЗ ХІНЕМ щодо ненадання [PERSON] передбаченої чинним законодавством інформації про його заробітну плату, було заподіяно позивачеві моральну шкоду в розмірі по 1634 грн. на місяць з 01.02.2006р. по день ухвалення рішення суду. Вважав, що відповідач умисно не надає передбачену чинним законодавством інформацію про розмір заробітної плати [PERSON] Ненаданням такої інформації з боку відповідача було заподіяно позивачу моральну шкоду, яка полягає в неможливості на протязі восьми років встановити точну суму недоплаченої [PERSON] заробітної плати, а також є в наявності негативних психоемоційних переживань обумовлених усвідомленням факту порушення з боку відповідача його прав та законних інтересів і неможливості їх захисту. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. На адресу суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи в його відсутність. Дана заява була направлена його представником [PERSON] через пошту. Представник відповідача позов не визнала та зазначила, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відсутні порушення з боку відповідача, які б могли спричинити моральну шкоду позивачеві. Інформація про заробітну плату надавалась відповідачем неодноразово, порушень при остаточному розрахунку з позивачем немає. Позивач неодноразово звертався з позовами зазначаючи конкретні суми заборгованості, але в задоволенні цих позовів судами різних інстанцій було відмовлено. Причинний зв'язок між моральними стражданнями [PERSON] та діями відповідача відсутній. Жодних порушень трудового законодавства та прав позивача з боку відповідача немає. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Наказом ректора ПВНЗ ХІНЕМ від 30.11.2005р. №3/108-а, [PERSON], кандидата технічних наук прийнято до штату за контрактом на посаду доцента кафедри «Інформаційних систем та технологій і економічної кібернетики» з 01.12.2005р. з педагогічним навантаженням 1084 годин на 1 ставку з заробітною платою 1062 грн. на місяць. [PERSON] призначено завідуючим кафедрою «Інформаційних систем та технологій і економічної кібернетики» з надбавкою 572 грн. на місяць. Усього заробітна плата складає 1634 грн. на місяць, з випробувальним строком 3 місяці. (а.с. 3) Відповідно до наказу від 30 січня 2006р. №3/21 [PERSON] звільнено за власним бажанням з 31.01.2006р. за ст.38 КЗпП України, та зобов'язано [PERSON] повернути до каси інституту 1089 грн. за невідпрацьовані, згідно з навчальним планом 83,7 години. (а.с. 4) Також, згідно наказу №4/27 від 30.01.2006р. бухгалтерію інституту зобов'язано сплатити [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку строком 9 календарних днів за відпрацьований час з 01.12.2005р. по 31.01.2006р. (а.с. 4) Приписом територіальної державної інспекції праці №1133 від 16.06.2006р. встановлені порушення ст.116 КЗпП України щодо виплати остаточного розрахунку [PERSON] в день звільнення. Відповідно до акту перевірки №2588 від 13.09.2006р. вимоги припису від 16.06.2006р. виконано, адміністрацією ПВНЗ ХІНЕМ 30.08.2006р. направлено лист [PERSON] щодо отримання остаточного розрахунку у сумі 1837,29 грн. до виплати 1666,95 грн. в т.ч. компенсація за затримку заробітної платні у розмірі 7,35 грн. (а.с.5, 6) Рішенням Ленінського райсуду м.Харкова від 16.11.2007 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до Приватного вищого закладу Харківського інституту економіки ринкових відносин та менеджменту про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Дане рішення залишено у силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.01.2008 року. Предметом розгляду було стягнення з відповідача 2645,36 грн. в рахунок оплати за час вимушеного прогулу та затримку трудової книжки з 01.02.2006р. по 15.03.2006р. (а.с. 7-9, 62-64, 65-66) Рішенням Московського райсуду м.Харкова від 15.11.2007 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до Приватного вищого закладу Харківського інституту економіки ринкових відносин та менеджменту про визнання незаконним звільнення та відшкодування моральної шкоди і дане рішення залишено у силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.01.2008 року. Предметом розгляду було встановлення факту порушення відповідачем трудового законодавства, встановлення факту звернення позивача 22.03.2006р. із позовом до відповідача про визнання незаконним звільнення та стягнення моральної шкоди, визнання незаконним наказу відповідача про його звільнення за власним бажанням, визнання наявності вини відповідача у видачі незаконних наказів від 28.12.2005р. №3/115 та 30.01.2006р. №3/21, визнання наявності вини відповідача в невиплаті заробітної плати з 31.01.2006р. по вересень 2006р. стягнення моральної шкоди 21300 грн. (а.с. 56-61) Рішенням Ленінського райсуду м.Харкова від 02.07.2009 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до Приватного вищого закладу Харківського інституту економіки ринкових відносин та менеджменту про стягнення заробітної плати, дане рішення залишено у силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12.08.2009 року. Предметом розгляду було стягнення з відповідача недорахованої при звільненні компенсації за невикористану відпустку 193,53 грн. (а.с. 10-12, 67-68) Рішенням Ленінського райсуду м.Харкова від 17.11.2009 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до Приватного вищого закладу Харківського інституту економіки ринкових відносин та менеджменту про встановлення факту неправомірного надання інформації та відшкодування моральної шкоди і дане рішення залишено у силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.03.2010 року. Предметом розгляду було встановлення факту неправомірного ненадання відповідачем [PERSON] інформації про його заробітну плату та інформації, пов'язаної з його роботою, починаючи з січня 2006р., за 31 травня 2009р. та 24.01.2009р., а також стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 95500,00 грн., заподіяної ненаданням інформації. (а.с. 46-55) Рішенням Ленінського райсуду м.Харкова від 26.11.2009 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до Приватного вищого закладу Харківського інституту економіки ринкових відносин та менеджменту про стягнення заробітної плати і дане рішення залишено у силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01.04.2010 року. Предметом розгляду було стягнення з відповідача нарахованої але не виплаченої заробітної плати у розмірі 513,50 грн. (а.с. 13, 69-70) Рішенням Ленінського райсуду м.Харкова від 05.10.2010 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до Приватного вищого закладу Харківського інституту економіки ринкових відносин та менеджменту про стягнення заробітної плати і дане рішення залишено у силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.12.2010 року. Предметом розгляду було стягнення недорахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 765,47 грн. (а.с. 71-72) Рішенням Ленінського райсуду м.Харкова від 08.11.2013 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до Приватного вищого закладу Харківського інституту економіки ринкових відносин та менеджменту про усунення порушень трудового законодавства. Предметом розгляду було стягнення оплати за невикористану відпустку за 2,2 дні. (а.с. 14-16) Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем [PERSON] та його представником не доведено факту умисного протиправного ненадання з боку ПВНЗ ХІНЕМ інформації про заробітну плату [PERSON] Питання щодо розміру заробітної плати позивача неодноразово досліджувалася в суді і жодного разу позовні вимоги позивача задоволено не було. Так, в рішеннях Ленінського районного суду м. Харкова від 16.11.2007р., 02.07.2009р., 26.11.2009р. та від 08.11.2013р. було досліджено надані позивачем та відповідачем докази щодо розміру заробітної плати [PERSON] та було встановлено факти того, що остаточний розрахунок із [PERSON] з боку ПВНЗ ХІНЕМ проведено вірно та у повному розмірі. Окрім зазначених рішень, будь-яких інших доказів протиправної бездіяльності з боку ПВНЗ ХІНЕМ [PERSON] не надано. Також, [PERSON] не надано доказів наявності в нього моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно ч.1 ст. 10 ЦПК України. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не було надано доказів на підтвердження порушень його прав відповідачем що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому підстав для задоволення позову не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed