Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (надалі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», позивач) звернулось до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві про зобов'язання останнього зняти арешт з автомобіля марки «SEAT», модель «Cordoba», 2007 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №43665903 від 01.08.2014 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач відповідно до договору факторингу №17 від 20.04.2015 року, та [PERSON] було укладено кредитний договор, в якості забезпечення повернення якого остання надала Банку в приватне обтяження вище вказаний автомобіль. В порушення взятих на себе за Кредитним договором зобов'язань у [PERSON] виникла заборгованість перед Банком, яка станом на час звернення з даним позовом до суду складає у розмірі 394 394,49 грн. Так, відповідачем для вирішення питання в позасудовому порядку було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль марки «SEAT», модель «Cordoba», реєстраційний номер [NUMBER]. Позивачу стало відомо, що державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2014 року, виконавче провадження №43665903, в рамках якого накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], в тому числі на заставлений автомобіль. Таким чином, позивач був змушений звернутися до суду та просити суд зняти арешт та заборону на відчуження заставленого автомобіля. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, проте представником відповідача було подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності свого представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, 25 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11174937000, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти в сумі 19 485,00 доларів США. (а.с. 46-50). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] передала в заставу, а Банк прийняв рухоме майно, а саме: транспортний засіб марки «SEAT», модель «Cordoba», 2007 року випуску, сірого кольору, тип ТЗ легковий сєдан, двигун 1984, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний номер [NUMBER]. (п. 2.1. Договору). В ході судового розгляду встановлено, що 20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу № 17, відповідно до умов якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами у паперовому вигляді в день підписання цього Договору. (п. 2.1., 2.2. Договору факторингу). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язання може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Вимоги ст. 516 ЦК України передають, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, як свідчать матеріали справи, до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги до [PERSON] в межах суми боргу за кредитним договором, що підтверджується Витягом з реєстру боржників до Договору факторингу №17 від 20 квітня 2015 р. від 20.04.2015 року (а.с. 55). В зв'язку з порушенням [PERSON] своїх зобов'язань та правил за кредитним договором, 02 листопада 2015 року між сторонами було укладено Акт приймання-передачі автотранспортного засобу в рахунок виконання забезпеченого зобов'язання за договором №11174937000 від 25.06.2007 року (а.с. 60) У вказаному акті зазначено про передачу [PERSON] у власність позивачу вказаний транспортний засіб. Відповідно до п. 8.5. Кредитного договору, при зверненні стягнення в позасудовому порядку, Банк має право на власний розсуд обрати обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на Предмет застави, в тому числі передача Предмету застави у власність Банку в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов'язання в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». За умовами п. 1 ст. 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» Обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом. Між тим, відповідно до інформації з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавче провадження №43665903, згідно з якою було накладено арешт на все майно, втому числі на вищевказаний автомобіль. (а.с. 56-58). Підставою для внесення вказаних відомостей є заборгованість перед АКІБ «УкрСиббанк» саме за кредитним договором №11174937000 від 25.06.2007 року, право на стягнення якої подав позивач. Таким чином, існування арешту накладений на предмет застави унеможливлює реалізацію позивачем свого права заставодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності. Статтею 19 Закону України «Про заставу» встановлено, що за рахунок заставленою майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги. Відповідно до ст.23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» банку, як заставодержателю надано право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження. Згідно зі ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" - передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт,належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. На цей час зобов'язання за кредитними договорами Позичальником не виконуються, кредит не погашено. Позивач за погодженням з Позичальником має намір скористатись своїм правом на реалізацію предмета застави у позасудовому порядку, проте, внаслідок арешту Державної виконавчої служби Позивач позбавлений можливості реалізувати своє право заставодержателя відносно продажу предмета застави з метою погашення заборгованості за кредитним договором. В свою чергу положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом своїх прав. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в частині зняття арешту з вказаного автомобіля, оскільки суд не вправі зобов'язати ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві вчинити дії з огляду на підстави звернення до суду із цим позовом (ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Outcome: approved