Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просив: - зняти арешт з 1/3 частини квартири [ADDRESS] та вилучити обтяження нерухомого майна, зареєстрованого за номером запису про обтяження: 5239930, внесений 04.07.2007 року на підставі постанови АА 930820 від 26.06.2007 року державного виконавця Борисенко Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ; - стягнути з Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського МУЮ судовий збір в розмірі 551,20 грн. На обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору міни від 27.04.2006 року позивач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Маючи намір продати свою нерухомість позивачу стало відомо про обтяження, яке виникло на підставі постанови АА 930820 від 26.06.2007 року державного виконавця Борисенко Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ. На адресу відповідача позивачем направлено запит щодо наявності за ним будь-яких непогашених зобов'язань та 17.02.2016 року він отримав довідку про відсутність будь-яких невиконаних ним зобов'язань. На теперішній час через існування зазначеної заборони він позбавлений можливості на свій розсуд розпоряджатися своїм нерухомим майном, тому цілком правомірно вважає, що порушуються його права, як власника нерухомості та даний арешт на сьогоднішній день є безпідставним. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Вказала, що Кіровський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського МУЮ є належним відповідачем по справі, оскільки згідно з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно обтяження накладено на підставі постанови про арешт майна. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов та таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно договору міни від 28.04.2006 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] здійснили обмін квартирами в зв'язку з цим у власність до [PERSON] перейшла квартира [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS], а у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] переходить у рівних частках кожному квартира під [NUMBER], що знаходиться у [ADDRESS] (а.с. 3-4). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держанвого реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 21.04.2016 року на 1/3 частини квартири [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] накладено арешт на підставі постанови АА 930820, 26.06.2007 року Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ, держ. вик. Борисенко за реєстраційним номером обтяження: 5239930 (а.с. 6-7). Згідно повідомлення № 4926 від 17.02.2016 року начальника відділу Кіровського ВДВС КМУЮ ГТУЮ у Кіровоградській області на звернення представника позивача щодо зняття арешту з квартири [NUMBER] по [ADDRESS], зазначено про те, що перевіркою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що станом на 17.02.2016 року на виконанні в Кіровському ВДВС Кіровоградського МУЮ відсутні будь-які виконавчі документи (провадження) про стягнення коштів з [PERSON] (а.с. 5). Статтею 41 Конституції України, встановлено, що право власності є не порушним і ніхто не може бути його протиправно позбавлений. Стаття 317 ЦК України передбачає, власникові належать права володіння, користування та розпоряджанням своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є не порушеним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV від 21.04.1999 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 Постанови № 4 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно, зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Пунктами 2, 5 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз'яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року №2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. У випадку безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. У зв'язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. У разі пред'явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд залишав позовну заяву без руху роз'яснивши позивачу щодо заміни неналежного відповідача на належного. Проте, позивач вимоги ухвали не виконав, вказавши, що буде доводити свої вимоги до Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського МУЮ, як до належного відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтвердила свою позицію, вказавши, що інформацію за яких підстав був накладений арешт надати не може. Заміна неналежного відповідача, залучення співвідповідача здійснюється судом лише за клопотанням позивача (ст. 33 ЦПК України), а позивач з відповідним клопотанням до суду не звертався. Виходячи із засад диспозитивності цивільного процесу, позивач самостійно визначає склад осіб, які беруть участь у справі, у тому числі коло відповідачів. У відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог до Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського МУЮ, оскільки останній є неналежним відповідачем у справах даної категорії. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням цієї норми та того, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Outcome: dismissed