Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

29 вересня 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що [INFO] помер її дядько [PERSON], який до дня смерті проживав у [ADDRESS]. Спадкоємцем зазначеної квартири і всього належного йому майна він призначив свою дружину [PERSON], яка приходиться їй тіткою по лінії батька. [PERSON] померла [INFO], після її смерті відкрилась спадщина на вищевказану квартиру. В даний час у спірній квартирі без реєстрації проживає [PERSON], яка утримує свідоцтво про право власності на спірну квартиру та технічний паспорт. У встановлений законом строк позивачка не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], оскільки з 1996 року по 15 серпня 2011 року проживала в Російській Федерації. Після повернення в Україну вона зверталась до Саратського районного суду із заявами про встановлення факту родинних відносин з [PERSON] та [PERSON]; з позовом про продовження строку для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її дядька [PERSON] Посилаючись на ці обставини, позивачка на підставі ст.ст.549, 550 ЦК УРСР (1963 року) та ст.ст. 1261, ч.3 ст.1272 ЦК України (2003 року), просить визначити їй додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Під час розгляду справи позивачка та її представник [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Представник відповідача Саратської селищної ради [PERSON] позов не визнала, посилаючись, на те, що тітка позивачки [PERSON] померла [INFO], тобто до набрання чинності ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року), а тому згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень спадкування має здійснюватись за нормами ЦК УРСР (в редакції 18 липня 1963 року). За змістом ст. ст. 529, 530 ЦК УРСР України позивачка не є спадкоємцем за законом ні першої, ні другої черги. Представник третьої особи [PERSON] позов не визнав, оскільки згідно положень ЦК УРСР позивачка не є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], а тому їй не може бути продовжено строк для прийняття спадщини. Заслухавши позивачку та її представника, заперечення представника відповідача та представника третьої особи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з таких підстав. Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 16 січня 2003 року (надалі - ЦК України) цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року) встановлює, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" визначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. У цьому ж листі роз'яснено, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Як убачається з актового запису про смерть, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12), тобто спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК України, тому при вирішенні даного спору слід керуватися нормами ЦК УРСР. У зв'язку з чим, суд вважає безпідставними твердження позивачки та її представника про те, що в даному випадку застосуванню підлягають, як норми ЦК УРСР, так і норми ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо яких встановлено ці обставини. Рішенням Саратського районного суду Одеської області у цивільній справі № 513/613/13-ц, яке набрало законної сили 26 грудня 2013 року, встановлені такі обставини: [PERSON] є рідним дядьком позивачки [PERSON]. Згідно копії актового запису про шлюб № 33 від 26 серпня 1993 року [PERSON] була дружиною [PERSON]. Як убачається з домової книги, після реєстрації шлюбу вони були зареєстровані та проживали разом у квартирі [ADDRESS] 17 лютого 1994 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори за реєстровим № 227, яким квартиру [ADDRESS], а також усе своє майно заповів [PERSON]. Даний заповіт внесений до Спадкового реєстру, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори). Згідно копії актового запису № 50 від 21 червня 1994 року про смерть, [PERSON] помер [INFO] в смт. Сарата Одеської області. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 10 вересня 1993 року, виданого згідно розпорядження № 327 від 08 вересня 1993 року органу приватизації Саратської селищної ради народних депутатів . Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON]. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась Згідно копії актового запису № 62 від 07 вересня 1998 року, [PERSON] померла [INFO] в смт.Сарата Одеської області і до дня смерті вона мешкала по [ADDRESS] (а.с.15-16). Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 30 липня 2014 року встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO] є тіткою позивачки [PERSON], [INFO] (а.с. 17). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], яка належала її чоловіку [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 10 вересня 1993 року, виданого згідно розпорядження № 327 від 08 вересня 1993 року органу приватизації Саратської селищної ради народних депутатів (а.с.88-91). Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Заповіту [PERSON] не залишила, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), тому має місце спадкоємство за законом. Як убачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась (а.с.83-86). Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належать також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем. Ст. 530 ЦК УРСР встановлює, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, якщо всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують в рівних частках брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого, як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Ст. 531 ЦК УРСР відносить до числа спадкоємців за законом також непрацездатних осіб, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Таким чином, згідно ст. ст. 529, 530, 531 ЦК УРСР, позивачка не являється спадкоємцем за законом після смерті своєї тітки [PERSON]. Ст.548 ЦК УРСР встановлює, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом ст.550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений ст.549 цього Кодексу, може бути продовжений лише спадкоємцям, якщо суд визнає причини пропуску строку поважними. Позивачка не являється спадкоємцем за законом після смерті своєї тітки [PERSON], а тому відсутні законні підстави для продовження їй строку для прийняття спадщини. У зв'язку з чим, у задоволенні позову належить відмовити. Предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Посилання позивачки на те, що третя особа [PERSON] самовільно зайняла квартиру та утримує документи на право власності на спірну квартиру, яка належить [PERSON], не стосуються предмета доказування у даній цивільній справі про продовження строку для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON]

Outcome: dismissed