Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Оделеко» про визнання підстави звільнення незаконною, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 03.02.2015 року відповідно до Наказу №11/У ТОВ «Оделеко» він звільнений з посади електромонтажника за прогул (п.4 ст.40 КЗпП), що, на його думку, є незаконним з підстав, викладених у позовній заяві. Зокрема позивач вказував на те, що його звільненнями порушені гарантії, передбачені ст. 186-1 КЗпП, що йому пропонувалось звільнитись за згодою сторін і що 02.02.2015 року на його місці у цей день вже працювала інша людина. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги за виключенням вимог про стягнення моральної шкоди, від стягнення якої відмовився у судових дебатах. Представник ТОВ «Оделеко» проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, вказуючи, що звільнення працівника за п.4 ст. 40 КЗпП проведено відповідно до встановленої законом процедури та надало письмові докази, щодо процедури звільнення працівника. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву слід залишити без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач відповідно до наказу №06/п від 09.07.2012р. був прийнятий в ТОВ «Одеоеко» на посаду електромонтажника. Згідно наказу ТОВ «Оделеко» №11/У від 03.02.2015 року позивач був звільнений з посади електромонтажника з 03.02.2015 року у звязку із прогулом без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП. В обґрунтування звільнення за даною підставою надано Акти про відсутність працівника на робочому місці за 02.02.2015 та за 03.02.2015 року, Пояснення позивача щодо відсутності на робочому місці 02.02.2015 року, Акт про відмову від надання пояснень працівника щодо підстав відсутності на робочому місці 03.02.2015 року, Табель обліку робочого часу. Із зазначених документів вбачається відсутність позивача на робочому місці у вказані дні більш ніж три години підряд на день. У судовому засіданні позивач визнав, що був відсутній 02.02.2015 року на робочому місці після 12 години та не прибув на робоче місце 03.02.2015 року о 09 годині. Причинами цього позивач зазначав, що йому керівництвом ТОВ «Оделеко» пропонувалось написати заяву про звільнення за власним бажанням у звязку із зменшенням обсягів роботи на підприємстві, з яким він не погодився, однак рішення не знаходитись на робочому місці у ці дні він прийняв самостійно. Допитаний у якості свідка у судовому засіданні директор ТОВ «Оделеко» - [PERSON] підтвердив, що дійсно 31.01.2015р. він дійсно повідомив працівників про те, що обсяги роботи підприємства значно зменшилися і запропонував всім бажаючим написати заяву про звільнення за власним бажанням. Позивач дійсно був відсутній на робочому місці 02.02.2015 року з 12.00 до 18.00 та 03.02.2015 року до 12 години, незважаючи на те, що його робочий день починався о 8.00 ранку та повинен був тривати до 18.00 а також повідомив, що позивач відмовився від надання пояснень щодо підстав відсутності його на робочому місці 03.02.2015 року, про що був складений акт і що він не залучав будь-яких інших працівників для виконання роботи, дорученої позивачу, та не надавав йому розпоряджень щодо можливості не знаходитись на робочому місці у ці дні. Також пояснив, що профспілки на їхньому підприємстві немає. Не знайшли свого підтвердження у судовому засідання також посилання позивача на те, що на його місці 02.02.2015 року працювала інша людина. Таким чином, позивачем не доведено поважність причин відсутності на робочому місці 02.02.2015 року після 12 години до 18.00 та 03.02.2015 року з 8.00 до 12 години. Посилання позивача на порушення гарантій, передбачених ст. 186-1 КЗпП, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та спростовуються даними особової картки [PERSON], де відсутні відмітки про те, що він є одиноким батьком, свідоцтвом про народження другої дитини від другого шлюбу, а також поясненнями позивача, що він після смерті першої дружини, від якої має неповнолітню дитину, вже одружений на іншій жінці, від якої також має дитину і що про зазначені сімейні обставини документальних підтверджень адміністрації ТОВ «Оделеко» позивач не надавав. Відповідно до законодавства, зокрема, ст. 143 Сімейного кодексу України одиноким батьком слід вважати чоловіка, який не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини записаний як її батько; вдівця, розлученого чоловіка, що виховує дитину без матері. Позивач також підтвердив, що відповідачем 02.02.2015 року було виплачено йому заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Проведення із позивачем розрахунку 02.02.2015 року вищенаведених фактів щодо вчинення ним прогулу без поважних причин і 02.02.2015 і 03.02.2015 року не спростовують. Відповідно до п.4. ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року зазначається, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Наведені у позовній заяві обставини спростовуються наявними у справі матеріалами, а також поясненнями свідка і доказів порушення ТОВ «Оделеко» положень трудового законодавства не встановлено у звязку з чим у суду відсутні підстави для задоволення вимог про визнання підстав звільнення незаконними, поновлення на роботі та виплати середнього заробітку позивачу. Похідні вимоги про стягнення моральної шкоди за таких обставин також не підлягають задоволенню, а також з урахуванням позиції позивача про відмову від них висловлену у судових дебатах. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed