Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що є власником будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право особистої власності на будову від 17.09.1990 року. У вказаному будинку також зареєстрований відповідачі по справі, які за вказаною вище адресою тривалий час з не проживають, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні будинку. В будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Просить визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача - адвокат Колеснікова О.М. надала заяву про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю позивача, підтримала вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в суд не повідомили. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 12.06.2020 року ухвалено рішення проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва [NUMBER] по право особистої власності на будування від 17.09.1990 року, право власності зареєстроване в Жданівському бюро технічної інвентаризації 17.09.1990 року. Згідно відомостей з Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 20.02.2020 року вбачається, що відповідачі по справі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З акту, складеного 05.06.2020 року головою КСН «сел. Мирний» вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , не мешкають за адресою: [ADDRESS] . З письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , посвідчених головою КСН «сел. Мирний», вбачається, що [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою з 2000 року, а [PERSON] з 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] понад дев`ятнадцять років, а відповідач [PERSON] - понад чотири роки, вони втратили право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved