Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «ЕКО» з зазначеним позовом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з 1.02.2012 року по 21.02.2012 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем, але їй безпідставно не нарахована за цей період заробітна плата та не виплачена при звільненні з роботи, тому просить стягнути задовольнити її позов. Стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, тобто за період з 5 серпня по 28 листопада 2011 року, у сумі 9945,44 грн В судовому засіданні позивачка позов підтримала мотивуючи його тими ж підставами. Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що відповідачка пропустила строк звернення до суду, а тому її позов слід залишити без розгляду. Крім цього вона перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ЕКО» з 1.02.2012 року по 8.02.2012 року, але жодного разу не вийшла на роботу. Оскільки, згідно правил внутрішнього розпорядку підприємства, оплата праці працівникам здійснюється пропорційно відпрацьованому часу, позивачці не нараховувалася заробітна плата. Трудова книжка, за заявою позивачки була направлена їй поштою наступного дня після звільнення, відповідно до вимог законодавства. А тому просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Правовідносини по даному позову регулюються Кодексом законів про працю України. Вислухавши думку сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що позивачка прийнята на роботу відповідачем 1.02.2012 року наказ 21-к від 1.02.2012р.про що зроблено запис в трудовій книжці (а.с.21,6). З актів службового розслідування від 3 лютого2012р. (а.с.22), від 4 лютого2012р. (а.с.23), від 5 лютого2012р. (а.с.24) вбачається, що позивачка на роботі з 8 по 20-00 годину була відсутня. Суд не критично оцінює пояснення позивачки, що зазначені акти є сфальсифіковані так як позивачка не надалоа жодних доказів на підтвердження своїх доводів. В свою чергу акти складені та підписані комісіїєю з трьох чоловік і не довіряти викладеному в зазначених актах суд не має підстав. Згідно табелю обліку використання робочого часу (а.с.31) позивачка в свою зміну на роботу не вийшла. Згідно довідки проведення систематичного контролю за обліком робочого часу здійснюється електронною системою фіксації прибуття/ вибуття працівників (а.с.60). Відповідач в судовому засіданні пояснив, що інформація зафіксована в зазначеній електронній системі переноситься в табель обліку робочого часу і оплачується почасово, за фактично відпрацьований час. 8 лютого 2012р.Позивачка звернулася до відповідача з заявою про її звільнення з посади за згодою сторін (а.с. 25) та з заявою про направлення їй трудової книжки почтою (а.с.28). З індивідуальної відомості про застраховану особу вбачається, що у 2012 році страхові внески на позивачку не сплачувалися(7) Наказом від 8.02.2012 року вона була звільнена з підприємства про що зроблено запис в трудовій книжці та внесено відомості в особову картку працівника (а.с. 26,6,27). Та 9.02.2012 року направлено трудову книжку рекомендованим відправленням, яку позивачка отримала 24.02.2012 року (а.с.28). про що зроблено запис в книгу обліку руху трудових книжок(а.с.29-30) Посилання позивачки на те, що вона перебувала в трудових відносинах з позивачем до 21.02.2012 року в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, так як позивачка не надала жодних доказів цьому. Заява ж позивачки (а.с.5) про її звільнення від 21.02.2012 року не спростовує наведені вище письмові докази та не спростовує доводи відповідача. На пропозицію суду надати будь які докази своїх посилань відповіла відмовою. Заявляти клопотання, про допит свідків, які могли б це підтвердити, не виявила бажання, а тому ніяким чином не спростувала пояснень та наданих письмових доказів по справі які надав відповідач. Після звільнення позивачка на відповідача в жодний орган не скаржилася і запис в трудовій книжці не оскаржувала. В 2014 році позивачка звернулася до Державної інспекції України з питань праці з заявою про проведення перевірки на підприємстві відповідача, щодо ненарахування та не виплати їй заробітної плати. (а.с.32). Проведеною перевіркою Державної інспекції України з питань праці порушень не виявлено (а.с. 39-40) Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставни, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 95 КЗпП Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 116. КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Законом України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або вповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Таким чином зважаючи на те, що позивачка, не довела в судовому засіданні, що вона виконала роботу, за яку відповідач нарахував їй заробітну плату, то нема підстав для задоволення позову щодо визнання незаконними дій відповідача, щодо відмови в виплаті позивачці заробітної плати за період її трудових відносин з відповідачем. Також позивачка не надала до суду жодного доказів на підтвердження тих обставин, що при звільненні їй не була виплачена нарахована, належна їй заробітна плата, яка підлягає виплаті при звільненні, не надані докази щодо її розмір, тому суд відмовляє позивачці у задоволенні позовних вимогах про стягнення із відповідача заборгованості по заробітній платі. Не підлягають до задоволення і вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки суду взагалі не було надано жодних доказів про наявність невиплачених, належних їй розрахункових коштів та їх розмір на час її звільнення з роботи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed