Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] селищна рада звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], 3-тої особи: Державної фінансової інспекції у Львівській області про стягнення коштів пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до п. 2.1. Плану роботи Державної фінансової інспекції у Львівській області на ІІІ квартал 2013 року Державною фінансовою інспекцією у Львівській області проведено планову ревізію виконання селищного бюджету смт. Східниця та фінансово-господарської діяльності [PERSON] селищної ради за період з 01.09.2011 по 31.08.2013р. В ході проведення перевірки, Державна фінансова інспекція у Львівській області листом від 18.09.2013 №08-15м/7230 звернулася у інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області з проханням надати інформацію про початок будівельних робіт і прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів на території смт. Східниця за 2012 рік та 8 місяців 2013 року. Перевіркою інформації про прийняті в експлуатацію закінчені будівництвом обєкти, наданою Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області листом від 23.09.2013 №7/13-6-5877, в періоді з 01.02.2012 по 31.08.2013 встановлено, що в зазначеному періоді прийнято в експлуатацію 11 закінчених будівництвом обєктів, проте, договори про пайову участь із замовниками будівництва не укладено. Зокрема, відповідно до зазначеного листа, відповідачем по справі [PERSON] збудовано та здано в експлуатацію обєкт будівництва будівництво ринку по вул. Гірська, смт. Східниця Львівської області. Кошторисна вартість будівництва обєкта містобудування 2600000,00грн. Вказує на те, що питання пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту врегульовано статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», частинами 1-3 якої передбачено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Частина 5 та 6 вказаної статті передбачають, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків. Таким чином, Закон передбачає, що розмір пайової участі визначається органом місцевого самоврядування і не може перевищувати для нежитлових будівель та споруд 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта. Величина пайової участі визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування. Питання пайової участі у розвитку інфраструктури смт. Східниця врегульовано наступними рішеннями [PERSON] селищної ради. Так, рішенням V сесії VI демократичного скликання [PERSON] селищної ради від 11.07.2011 № 105 затверджено Положення про створення цільового фонду розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури смт. Східниця (далі - Положення №105). Пунктом 3 Положення № 105 визначено, що кошти цільового фонду селищного бюджету та фінансовою і матеріальною основною місцевого самоврядування. Кошти цільового фонду використовуються на проведення заходів щодо вирішення питань соціально-економічного розвитку території, соціального захисту населення. Рішенням X сесії VI демократичного скликання [PERSON] селищної ради від 20.01.2012р. №235 затверджено Порядок залучення та використання коштів пайової участі (внеску) замовників у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця, а також типовий договір між селищною радою та замовником про пайову участь замовника у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця. Пунктом 1.2 Порядку залучення та використання коштів пайової участі (внеску) замовників у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця (далі - Порядок), затвердженого рішенням від 20.01.2012р. №235 визначено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у смт. Східниця, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Східниця. Залучення до пайової участі у створенні і розвитку інфраструктури є обов'язковим. Відповідно до п. 2.1 Порядку, замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт письмово поінформувати про це селищну раду та її виконавчий комітет і одночасно звернутись до селищної ради із заявою про укладення Договору про пайову участь у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця та документами, що підтверджують вартість будівництва об'єкта з техніко-економічними показниками. Згідно з п.2.3 Порядку, розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури селища з урахуванням інших передбачених законом відрахувань становить:- 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель і споруд; - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків. У рішенні Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року № ДЦ-03-1696/0/6-09 по справі 1-9/2009, Конституційний суд України дійшов висновку, що органами місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, зверненні до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються неодноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Таким чином, Порядок залучення та використання коштів пайової участі (внеску) замовників у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця (далі - Порядок), затверджений рішенням від 20.01.2012р. №235 та Положення про створення цільового фонду розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури смт. Східниця, затверджено рішенням [PERSON] селищної ради від 11.07.2011 №105 є актами нормативного характеру, а отже, є обов'язковими до виконання на відповідній території населеного пункту. Позивач зазначає, що частиною 3 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень. Позивач вказує, що відповідач по справі до [PERSON] селищної ради з заявою про укладення договору про пайову участь не звертався, договір, в порушення вищевказаних норм не уклав, а відтак до бюджету селищної ради не надійшла значна сума коштів. Зазначає, що з диспозиції ч.2 ст. 40 Закону №3038-VІ випливає, що не укладення відповідного договору не позбавляє обовязку замовника взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та відповідно перерахувати (сплатити) кошти до місцевого бюджету. Посилається на частини 5, 8, 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», які визначають спеціальні норми, які регламентують строк укладення договору, строк визначення пайової участі, порядок визначення величини пайової участі, а також істотні умови договору про пайову участь. А відтак позивач вважає, що незважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору про пайову участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, з відповідача підлягає до стягнення 260000,00 грн., посилаючись на приписи ч. 3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Просить позов задоволити повністю. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному у позові. Просить позов задоволити повністю. У судовому засіданні представник відповідача позов заперечила, пояснивши, що будівництво ринку по вул. Гірській у смт. Східниця Львівської області здійснювалося згідно затвердженої у грудні 2010 року проектної документації, у період з лютого 2011 року по квітень 2012 року, по завершенню якого вказаний обєкт був введений в експлуатацію. Вказує, що позивач в обґрунтування заявленого позову посилається на ст. 40 ч.3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно якої пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Разом з тим, частина 3 ст. 40 вищевказаного Закону набрала чинності з 01 січня 2013 року згідно підпункту 3 пункту 1 розділу V «Прикінцеві положення» даного Закону. А відтак, станом на час введення обєкту будівництва в експлуатацію у квітні 2012 року вказана норма чинною не була. Зазначає, що позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на рішення Х сесії VІ демократичного скликання [PERSON] селищної ради від 20.01.2012 року №235, яким було затверджено Порядок залучення та використання коштів пайової участі (внеску) замовників у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця, а також типовий договір. Так, позивач вказує на п.2.1 зазначеного Порядку, згідно якого замовник зобовязаний протягом семи календарних днів з дня реєстрації декларації про початок будівельних робіт письмово поінформувати про це селищну раду та її виконавчий комітет і одночасно звернутися із заявою про укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця. Разом з тим, дозвіл на виконання будівельних робіт [PERSON] отримала 22.12.2010 року та відповідно 22 лютого 2011 року було розпочато будівництво ринку, а відтак, станом на час затвердження [PERSON] селищною радою Порядку залучення та використання коштів пайової участі (внеску) замовників у створенні і розвитку інфраструктури смт.Східниця, будівництво ринку вже було розпочато згідно належних дозвільних документів, а відтак згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Зазначає, що позивачем не надано жодного судового рішення, яке набрало законної сили, у справі, стороною якої б була [PERSON] і яке стосується предмету спору, а відтак посилання позивача на вказану норму закону є необґрунтованим та безпідставним. Окрім цього, пояснила, що позивачем додано листа за №455 від 10.10.2013 року, ніби-то адресованого відповідачу з проханням прибути до селищної ради для укладення договору про пайову участь. Разом з тим, про наявність даного звернення [PERSON] стало відомо лише після отримання копії позовної заяви та доданих матеріалів, та таких звернень на адресу відповідача взагалі не надходило. Вказує, що згідно декларації про готовність обєкта (ринку) до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Львівській області 25.04.2012р., такий обєкт був введений в експлуатацію у квітні 2012 року та право власності на який в подальшому було зареєстровано згідно вимог чинного законодавства на підставі рішення селищної ради про надання дозволу на оформлення права власності на вказаний обєкт, а відтак позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду за захистом на його думку порушених прав та інтересів, що є підставою для відмови у позові згідно ч.4 ст. 267 ЦК України. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Державної фінансової інспекції у Львівській області позов підтримала, просить такий задоволити. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] селищної ради до [PERSON], 3-тя особа: Державна фінансова інспекція у Львівській області про стягнення коштів пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 вересня 2010 року [PERSON] Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області було надано дозвіл за № 2/13-10 на виконання підготовчих робіт до будівництва ринку на вул. Гірській в смт. Східниця Львівської області. Як вбачається з декларації про готовність обєкта до експлуатації за № ЛВ14312063853, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 25.04.2012 року, 22.12.2010 року відповідачу було надано дозвіл на виконання будівельних робіт, будівництво обєкту розпочалося 22.02.2011 року та завершилося у квітні 2012 року. Судом встановлено та не заперечується сторонами факт відсутності укладеного між [PERSON] селищною радою та [PERSON] договору про пайову участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури. Як вбачається з договору дарування нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу [PERSON] 20 червня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 418, право власності на нежитлову будівлю (будівлю ринку), розташовану за адресою: Львівська область, смт. Східниця, вулиця Гірська у [PERSON] виникло на підставі [PERSON] про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради 18 червня 2012 року на підставі рішення №55 від 13 червня 2012 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. Згідно п. 1 вказаного договору дарування нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу [PERSON] 20 червня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 418 [PERSON] було передано у власність [PERSON] нежитлову будівлю (будівлю ринку) №10/1, що знаходиться за адресою: Львівська область, смт. Східниця, вулиця Гірська, реєстраційний номер 36900147. Таким чином, позивач [PERSON] селищна рада, 13 червня 2012 року, прийняла в користь відповідача рішення про оформлення права власності на вказану нежитлову будівлю та видала відповідачу [PERSON] про право власності на нерухоме майно 18 червня 2012 року. Як вбачається з ч. 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», дана норма закону набрала чинності з 1 січня 2013 року згідно підпункту 3 пункту 1 розділу V "Прикінцеві положення" цього Закону. А відтак посилання позивача на таку норму як на підставу виникнення обовязку замовника будівництва до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію перерахувати кошти до відповідного місцевого бюджету з врахуванням введенням будівлю ринку, що знаходиться за адресою: Львівська область, смт. Східниця, вулиця Гірська в експлуатацію у квітні 2012 року є необґрунтованим. Як ствердив позивач, відповідач по справі до [PERSON] селищної ради із заявою про укладання договору про пайову участь не звертався, договір не уклав, і відтак до бюджету селищної ради не надійшла значна сума коштів. Разом з тим, як встановлено судом, позивач з часу введення даного обєкту в експлуатацію у квітні 2012 року до відповідача з цього приводу не звертався, більше того, 13 червня 2012 року прийняв рішення щодо надання дозволу на оформлення права власності на вказаний обєкт. Позивачем не доведено фактичного надсилання на адресу відповідача листа за № 455 від 10.10.2013 р. про обовязок звернутися до органу місцевого самоврядування з заявою про укладення договору про пайову участь та не надано доказів поштового пересилання такого чи отримання відповідачем, а відтак, враховуючи заяву відповідача про застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України судом встановлено пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів без поважних причин, оскільки з часу введення обєкту будівництва в експлуатацію та оформлення правовстановлюючих документів на такий, позивач не звертався за захистом своїх прав чи інтересів, що є підставою відмови у позові. А відтак, суд вважає, що вимога позивача про стягнення коштів пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця не ґрунтується на вимогах норм матеріального права та є поданою зі спливом строків позовної давності Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ( ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, враховуючи зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини, оскільки позивач звернувся до суду зі спливом позовної давності, про застосування якої просить представник відповідача, не надавши суду доказів поважності причин пропущення позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed