Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

03.03.2015 року прокурор Мостиського району звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив суд постановити рішення про звільнення відповідачкою самовільно зайнятої нею земельної ділянки площею 0,0012 га, що розташована на території Мостиської міської ради Львівської області, а саме за адресою: [ADDRESS], Львівської області, зобов'язавши її привести вказану земельну ділянку у придатний для використання за цільовим призначенням стан та повернути таку в розпорядження Мостиської міської ради Львівської області. Крім того, просив судові витрати покласти на відповідачку. Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідачкою порушено норми земельного законодавства, так як така, в результаті добудови приміщення до власної квартири, самовільно зайняла вказану вище земельну ділянку, що відноситься до земель житлової та громадської забудови м. Мостиська Львівської області. 16.07.2014 року інспектором Держсільгоспінспекції по даному факту було складено протокол та видано припис № 451 про усунення порушень земельного законодавства з терміном виконання до 16.08.2014 року, який відповідачкою не виконано. В ході розгляду справи в суді представником Мостиською міською радою Львівської області, в інтересах якої звертався із позовом прокурор, заявлено відмову від даного позову (заперечення проти позовної заяви № 2.19-385 від 26.03.2015 року), зсилаючись на ряд обставин, а саме: відсутність предмета спору, оскільки рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради № 500 від 28.08.2001 року відповідачці було надано дозвіл на перенесення дверей та добудову веранди до будинку [ADDRESS], а рішенням сесії Мостиської міської ради № 69 від 01.10.2014 року міська рада виразила згоду на закріплення основних параметрів об'єкта будівництва з можливістю їх затвердження на сесії в майбутньому; підставою для представництва в суді інтересів держави є наявність порушень, однак відповідачка згідно припису Держсільгоспінспекції добровільно звернулася до органу місцевого самоврядування з метою усунення порушень, що були виявлені; згідно Конституції України ніхто не може відповідати за одне і те ж правопорушення більше одного разу; згідно юридичної доктрини кожне правопорушення має ознаки та склад, а тому, з огляду на те, що відповідачка вчинила дії для припинення правопорушення, в обсязі, передбаченому законодавством, та підтверджує приведення у відповідність вимог до чинного законодавства документацію, то в результаті суб'єктивна сторона правопорушення відсутня, так як і об'єкт правопорушення, оскільки з часом, що необхідний для проведення розробки та затвердження детального плану, а також оформлення інших документів, вказані суспільні відносини будуть врегульовані правовими документами. З огляду на наведене представником Мостиської міської ради в судовому засіданні заявлені прокурором позовні вимоги не підтримано. Прокурор в судовому засідання проти відмови позову представника Мостиської міської ради заперечив та, посилаючись на положення ч.4 ст.46 ЦПК України, просив даний розгляд справи продовжити, оскільки порушується інтерес держави, який носить оціночне поняття, яке регулює захист права власності усіх суб'єктів власності, а також встановлює законом порядок набуття, володіння, користування та розпорядження, як об'єктами нерухомості, так і земельною ділянкою. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, так як вимоги припису відповідачкою виконано та з огляду на те, що для зведення спірної добудови їй було надано Міською радою відповідні дозволи, що вбачається зі змісту рішень Мостиської міської ради № 500 від 28.08.2001 року та № 69 від 01.10.2014 року. Представник третьої особи - Державної інспекції сільського господарства у Львівській області Собіль С.Л. в судовому засідання повідомив, що у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду, оскільки винесений ним припис відповідачкою виконано, а тому жодних претензій з його боку до такої немає. Попри відмову Мостиської міської ради Львівської області від поданого і її інтересах прокурором позову, суд прийшов до висновку продовжити розгляд даної справи у відповідності до вимог п.4 ст.46 ЦПК України, де вбачається, що відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку в задоволенні даного позову відмовити, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з аналогічних між собою положень ст.14 Конституції України та ст.373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У відповідності до ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно положень ст.ст.125,126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де вбачається, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, і цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Судом встановлено, що прокурор звернувся в суд з позовом щодо звільнення відповідачкою самовільно зайнятої нею земельної ділянки площею 0,0012 га, що розташована на території Мостиської міської ради Львівської області, а саме за адресою: [ADDRESS], Львівської області, зобов'язавши її привести вказану земельну ділянку у придатний для використання за цільовим призначенням стан та повернути таку в розпорядження Мостиської міської ради Львівської області, оскільки законний підстав для заняття вказаної земельної ділянки у відповідачки немає, так як відсутня технічна документація для добудови кухні та веранди, відсутній дозвіл на початок будівельних робіт, відсутні правовстановлюючі документи на самовільно зайняту земельну ділянку. Згідно ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» № 963-IV від 19.06.2003 року (з наступними змінами та доповненнями), будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними, вважається самовільним зайняттям земельної ділянки. Пунктом "б" ч.1 ст.211 Земельного кодексу України передбачено, що за самовільне зайняття земельної ділянки громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства. У зв'язку з виявленням порушення вимог ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України державним інспектором відділу контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства у Львівській області Собіль С.Л., відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за вказане порушення та видано припис про взяття відповідачкою дозволу на виготовлення детального плану території для подальшого отримання правовстановлюючих документів на прибудоване приміщення. За вказане правопорушення відповідачкою сплачено накладений на неї штраф в розмірі 170 грн., що стверджується копією квитанції № 42 (а.с.11). Щодо вказаного вище припису, сесією Мостиської міської ради Львівської області прийнято рішення про надання дозволу на розроблення детального плану території для добудови веранди та кухні до квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Львівської області (рішення № 69 від 01.10.2014 року). Крім того виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області було прийнято рішення № 500 від 28.08.2001 року, яким відповідачці надано дозвіл про перенесення дверей та добудову веранди до житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Львівської області, а також цим же рішенням вирішено, що після завершення робіт провести благоустрій прилеглої території. Згідно копії квитанції № 11042394-1 від 05.005.2015 року відповідачкою внесено на рахунок ЛРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» певну суму з метою оформлення правовстановлюючих документів спірну земельну ділянку. Спірна земельна ділянка являється власністю територіальної громади м. Мостиська Львівської області та розпорядження нею відповідно відноситься до компетенції Мостиської міської ради. Згідно ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю і відшкодування завданих збитків. Однак, такої вимоги з боку Мостиської міської ради не заявлено. Крім того, як вбачається з роз'яснень п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року № 6, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Згідно п.22 вказаної постанови Пленуму знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. У відповідності до вимог ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, підсумовуючи все вищенаведене, враховуючи, що відповідачка провела добудову до власної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Львівської області, самовільно зайнявши прилеглу до неї земельну ділянку площею 0,0012 га, не виготовивши на той час на таку жодних правовстановлюючих документів, однак беручи до уваги, що відповідачка не ухилилася від відповідальності за вказане порушення та виконала винесений відносно неї припис Держсільгоспінспекції, та на даний час продовжує оформлення права власності на спірну земельну ділянку, у зв'язку з чим до неї немає жодних претензій ні з боку Держсільгоспінспекції, ні Мостиської міської ради, а також з боку інших осіб, то суд дійшов висновку, в задоволенні даного позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed