Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

11 травня 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить визнати її членом сім'ї [PERSON] враховуючи її проживання з останнім в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] у період з літа 2000 року по листопад 2006 року, визнати за нею право користування цією квартирою та зобов'язати відповідача укласти договір найму житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у 2000 року вона вступила у фактичні шлюбні відносини з [PERSON] та вселилась на правах члена сім'ї квартиронаймача, разом зі своїми на той час неповнолітніми дітьми, у квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], наймачем якої був [PERSON]. У період з літа 2000 року до листопада 2006 року вони постійно мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та виховували двох неповнолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], вели спільне господарство, разом сплачували комунальні послуги та послуги за користування житловою площею, а також: мали інші взаємні права та обов'язки, тобто позивач була членом його сім'ї. Зареєструвати шлюб вони планували наприкінці 2006року, однак у листопаді 2006 року [PERSON] помер, а після його смерті позивач разом з дітьми, продовжила своє проживання, у вищезазначеній квартирі, самостійно сплачувала комунальні платежі за газ, воду, світло та інші, робила ремонт у квартирі тощо. Зазначена квартира є постійним місцем їх проживання, хоча позивач до сих пір не зареєстрована у ній, як не зареєстрована й в будь якому іншому місці. Вона неодноразово зверталася до відповідача із проханням зареєструвати її, однак останній не надавав їй відповіді. А тому звернулася до суду із даною позовною заявою до суду. 06.09.2016 року до суду надійшли заперечення від КП "Жилсервіс-1", у яких відповідач посилається на те, що являється балансоутримувачем будинку, у якому розташована спірна квартира. Проте, позивачем не додано жодного документу, який підтверджує що [PERSON] був наймачем квартири та доказів на підтвердження того, що вони із позивачем вели спільне господарство. Крім того, із копії паспорта позивача вбачається, що вона у період з 10.06.1999р. по 23.01.2007 року була зареєстрована в селі Верещаки. Тому вважає, що у задоволенні вимог позивача слід відмовити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно проживав за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою №962 від 17.06.2008 року (а.с. 11), копією особистого рахунку [NUMBER] (а.с. 9-10), та був виписаний 26.01.2007 року у зв'язку із смертю. Допитана у судовому засіданні 08.12.2016 року свідок [PERSON] показала, що з позивачем знайома давно, вони дійсно проживали разом із [PERSON] та планували укласти шлюб, проте, його збив автомобіль. Також 08.12.2016 року у судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON], яка показала, що позивач з 2000 року по 2006 рік проживала із померлим [PERSON], разом робили ремонт та запрошували її до себе у гості. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 08.12.2016 року показав, що він є колишнім цивільним чоловіком позивача, з 2000 року по 2006 рік [PERSON] вдома не з'являлась, адже проживала на той час із померлим [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, несуть рівні з наймачем усіма правами і несуть всі обов'язки, яки витікають з договору найма житлового приміщення. Згідно з ч.2 ст.64 ЖК України членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть спільне з ним господарство. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено: вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Тому позивач звернулася до відповідача із листами щодо укладення договору найму житлового приміщення та відкриття особового рахунку (а.с. 12-14, 31-33). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд відкидає показання свідків, так як не може ухвалити рішення лише на підставі показань свідків (крім того, усі вони є або родичами або друзями позивача), оскільки має оцінювати усі докази у їх сукупності, а будь-які інші докази (як то письмові документи, фотографії і т ін.) позивачем надані не були. Судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України позивачем не доведено у спосіб встановлений ст.ст.58,59 ЦПК України законних підстав для задоволення її позовних вимог, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що [PERSON] був наймачем спірної квартири та доказів на підтвердження того, що вони із позивачем вели спільне господарство, крім того, із копії паспорта позивача вбачається, що вона у період з 10.06.1999р. по 23.01.2007 року була зареєстрована в селі Верещаки. Виходячи із вищевикладеного, позов є необґрунтованим і безпідставним, а тому жодних підстав для задоволення позовних вимог суд не знаходить. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed