Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Представник ТОВ «Маттіол» звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 28 426 грн. 10 коп. основного боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, з них 12 595 грн. 00 коп. - перехідна заборгованість, 15 831 грн. 10 коп. - інфляційні нарахування та 3 % річних у розмірі 5 254 грн. 42 коп., всього 33 680 грн. 64 коп. за період з 01.01.2012 по 01.02.2018 року, а також про стягнення судових витрат. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] та [PERSON] є власниками будівлі по [ADDRESS] . ТОВ «Маттіол» отримало вищевказане приміщення в позичку для користування з метою заняття господарською діяльністю, та є надавачем комунальних послуг кінцевому споживачу. В даній будівлі в кімнаті № 31, 31 А мешкає відповідач, однак не вносить оплату за опалення, абонплату, вивіз ТПВ, плату за утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач ухиляється від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, однак отримує ці послуги в повному обсязі. Відповідач має перехідну заборгованість за послугами з 2012 року по лютий 2018 року - 12 595,00 грн. Так, просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 5 254,54 грн. та інфляційні нарахування - 15 831, 10 грн., а загалом 33 680,64 грн. 06.07.2018 року від відповідача [PERSON] на адресу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшов відзив на позовну заяву. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, підтримала доводи викладені у відзиві на позовну заяву та пояснила, що на підтвердження розміру заборгованості за надані житлово-комунальні послуги позивачем надано довідку про перехідну заборгованість станом на 01.02.2018 року. Відповідно до змісту вказаної довідки позивачем нараховано борг за утримання будинку, абонплату за опалення, вивіз ТПВ, опалення, розмір якого становить 17491,99 грн., період з 01.01.2012 року по 01.02.2018 року. Однак, позивачем не підтверджено надання вказаних послуг їх вартість та об`єм. Укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. 627, 630 ЦК України. Таким чином, законодавством не передбачено підстав стягнення оплати зокрема за житлово-комунальні послуги на позадоговірних засадах, а тому вважає що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем пропущений трирічний строк позовної давності із зверненням до суду із вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.01.2012 по 01.02.2015 року. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що у задоволені позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до довідки директора ТОВ «Маттіол» від 25.01.2018 року за адресою: [ADDRESS] станом з 01.01.2012 по 31.03.2016 роки мешкали: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З 01.04.2016 року по теперішній час в кімнати мешкає одна [PERSON] /а.с.9/. Так відповідно до копій договорів позички [PERSON] та [PERSON] безоплатно передали, а ТОВ «Маттіол» прийняв в строкове користування майно визначене в п.1.2 даного договору для використання за цільовим призначенням. Майно, яке передається в користування становить: будівля розташована за адресою: [ADDRESS] . Договори були укладені за період з 01.01.2010 по 01.01.2018 років, виконання яких підтверджується копіями актів приймання-передачі /а.с.34-51/. В підтвердження надання відповідачу [PERSON] житлово-комунальних послуг позивачем надані суду копія договору № 764 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води укладений 30.12.2008 року між МОПТМ та ТОВ «Маттіол»; копію повідомлення про зміну найменування та поточного рахунку підприємства № 3/557 від 05.01.2016 року, а саме ТОВ «Ремондіс-Мелітополь» на ТОВ «УМВЕЛЬТ Мелітополь; копію договору № 19/36114 від 03.11.2014 року укладений між ТОВ «Ремондіс-Мелітополь» та ТОВ «Маттіол» про надання послуг зі збирання, вивезення твердих побутових відходів, накопичених у «Замовника» на умовах цього договору; копію договору № 19 укладений 03.06.2010 року /а.с.52-59/. А також копію наказу № 5/18 від 01.02.2018, № 4/17 від 03.01.2017, № 3/12 від 15.02.2012, № 2/11 від 01.12.2011, № 1/10 від 02.01.2010 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової територій для населення» /а.с.60-64/. Однак, в матеріалах справи відсутній договір укладений між позивачем та відповідачем про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.п. 5, 12 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. За приписом статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі-Закон). Суб`єктами Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону). Відповідно до частини першої ст.1 Закону балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони уклали договір на користування житлово-комунальними послугами та користувалися ними. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, шо звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пункт 5 ч. 3 ст. 20 Закону передбачає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. З правового аналізу ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону, постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, які набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК та ст. ст. 19, 20 Закону. Сторонами договір про надання послуг на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не укладений. Проте доказів того, що позивач направляв відповідачу проект договору та/або якимсь чином повідомляв про наявність договору та необхідність укладення такого договору, що відповідав би умовам типового договору, за період з 2012 по 2018 роки суду не надано. Також відсутні докази того, що відповідач відмовився такий договір укласти. Згідно з п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно зі ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 32 цього Закон розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 66 ЖК УРСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Згідно зі ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія, та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Разом з тим, позивачем на надано суду жодних доказів на підтвердження фактичного надання ним житлово-комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території. Долучений до матеріалів справи розрахунок нарахованих відповідачу до сплати платежів за житлово-комунальні послуги не може підтверджувати факт їх надання, а також не дає змоги встановити підстави проведених нарахувань та їх обґрунтованість. Надані рахунки-акти наданих послуг не містять відомостей стосовно надання послуг саме кімнатам в яких мешкає відповідач, а саме № 31, 31 А /а.с.107-151/. Крім того, надані копії додатків до рахунку-Актів наданих послуг /а.с.152-170/ містять розбіжності стосовно зазначення кількості осіб на яких розраховані послуги, так відповідно до наданої позивачем довідки від 25.01.2018 року з 01.04.2016 року в кімнатах [ADDRESS] проживає одна [PERSON] , однак в рахунках /а.с. 152-153/ станом на лютий - квітень 2017 року кількість осіб зазначено «3», в таблиці розрахунку кількість осіб «1», в подальшому в інших рахунках станом травень-грудень 2017, січень-лютий 2018 /а.с.154-158/ кількість осіб зазначено «3», однак в таблиці в графі кількість осіб взагалі не зазначені відомості про осіб на яких був зроблений розрахунок. Таким чином, з урахуванням вищенаведених підстав, виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідачки не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed