Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як орган опіки та піклування, за яким просила: 1. скасувати рішення Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 12 вересня 2019 року «Про визначення способів участі громадянина [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] » №01-11/1378/1вих.; 2. визначити спосіб участі [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , наступним чином: - кожну першу та третю суботу кожного місяця з 11:00 год. по 13:00 год. у присутності матері, а у разі неможливості проведення зустрічі батька з дитиною у вказаний час через хворобу дитину - з обов`язковим наданням батьку аналогічного за тривалістю періоду спілкування з дитиною в інший погоджений батьками час; - у канікули та святкові дні за домовленістю батьків. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 17 лютого 2011 року було укладено шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] .. Вказаний шлюб було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.09.2016 року у справі №522/13053/16-ц, яке набрало законної сили. [INFO] в шлюбі народилась донька - [PERSON] . Колишнє подружжя на теперішній час проживає окремо. Вказувала, що відповідач перешкоджає позивачу в доступі до квартири за місцем реєстрації та, окрім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2019 року по справі №522/12068/18 було визнано її такою, що втратила право користування квартирою. Вказувала, що 12 вересня 2019 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради як органом опіки та піклування було прийнято рішення (висновок) «Про визначення способів участі громадянина [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] » №01-11/1378/1вих.. Зазначеним рішенням відповідача було вирішено: зобов`язати її не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька гр.. [PERSON] із малолітньою донькою - [PERSON] , [INFO] , а також доставляти доньку на адресу проживання батька, відповідно до п.2 графіку; визначено способи участі батька в вихованні доньки шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожну першу та третю п`ятницю з 18.00 год. до 18.00 год. кожної першої та третьої неділі місяця, без присутності матері, а також дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю з батьками. Між тим, вказувала, що при прийнятті зазначеного рішення взагалі не було враховано думку дитини та ПРА ОМР навіть не намагалось вирішити спірне питання з урахуванням інтересів дитини, оскільки не враховано, що дитина не звикла ночувати поза місцем свого звичайного постійного місця проживання; у дитини не встановлено психологічного контакту з новою родиною відповідача та наразі донька не має бажанням спілкуватися з ними; не враховано, що у вихідні дні дитина відвідує танці та оздоровчий центр ім. Євмінова, у зв`язку з чим не може постійно перебувати вдома у батька. Вказаний висновок був прийнятий усупереч проекту висновку, підготовленого Службою у справах дітей Одеської міської ради, останній не передбачав обов`язку матері доставляти дитини, а також здійснення зустрічей за відсутності матері. За викладених обставин, із вказаним рішенням ПРА ОМР як органом опіки та піклування позивачка не згодна, вважає його необґрунтованим, незаконним та таким, що не відповідає інтересам дитини, а тому просила скасувати. Також просила визначити наступний порядок участі батька в вихованні та спілкуванні з донькою: кожну першу та третю суботу кожного місяця з 11.00 год. по 13.00 год. у присутності матері, а в разі неможливості проведення зустрічі батька з дитиною в вказаний час через хворобу дитини - з обов`язковим наданням батьку аналогічного за тривалістю періоду спілкування з дитиною в інший погоджений батьками час; у канікули та святкові дні за домовленістю батьків. Ухвалою суду від 05.12.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду на 27.01.2020 року. До суду 09.01.2020 року надійшов відзив на позов від Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як орган опіки та піклування (а.с.38-70), згідно якого заперечували проти вимог та просили відмовити. Зазначали, що питання щодо визначення способів участі батька у вихованні доньки розглядалось на засіданні комісії 15.08.2019 року та з метою з`ясування думки дитини питання було відкладено та матері дитини було рекомендовано на наступне засідання комісії забезпечити присутність дитини. Проте. на засіданні комісії 05.09.2019 року був присутній лише батько дитини, а мати дитини проігнорувала пропозиції членів комісії з питань захисту прав дітей ПРА ОМР. Також, позивачка відмовилась надати доступ для огляду місця проживання її з дитиною та навіть повідомлення її адреси працівникам Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та спеціалістам територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради. Отже, на підставі наявних документів та пояснень батька дитини, було прийнято рішення, яким зобов`язано позивачку не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька гр.. [PERSON] із малолітньою донькою - [PERSON] , [INFO] , а також доставляти доньку на адресу проживання батька, відповідно до п.2 графіку; визначено способи участі батька в вихованні доньки шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожну першу та третю п`ятницю з 18.00 год. до 18.00 год. кожної першої та третьої неділі місяця, без присутності матері, а також дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю з батьками. Наданий ними висновок вважають законним та таким, що відповідає інтересам дитини. Підготовче засідання 27.01.2020 року було відкладено на 02.03.2020 року із задоволення клопотання представника відповідача на ознайомлення з матеріалами справи на часу подання відзиву протягом 2 тижнів. До суду 26.02.2020 року надійшов відзив на позов відповідача (а.с.77-86), згідно якого [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити. Посилався на те, що наданню оскаржуваного висновку ПРА ОМР передувало ретельне дослідження органом опіки та піклування всіх обставин, зокрема, було встановлено відмову позивачки в повідомленні органу опіки та піклування місця її проживання разом із донькою, що унеможливило складання акту про оцінку потреб родини; що позивачка самостійно вирішує всі питання, пов`язані з вихованням доньки та категорично не бажає надавати можливість батьку спілкуватись із донькою. Вказував, що обставини позову не відповідають дійсним. Зокрема, на засіданні комісії 15.08.2019 року було з`ясовано думку обох батьків з питань побачень батька з дитиною та присутності матері засідання комісії було відкладено на 05.09.2019 року з метою забезпечення з`ясування думки дитини. Проте, на засідання 05.09.2019 року [PERSON] не з`явилась та участі доньки в засіданні не забезпечила, отже, вважає, що з`ясувати думку дитини виявилось неможливим саме з вини позивачки. Додатково вказував, що позивачка навмисно не вказує її місце проживання, а за адресою [ADDRESS] , її знято з реєстрації згідно довідок від 29.01.2020 року та 06.02.2020 року. Інші доводи позивачки щодо небажання дитини ночувати у батька та відсутності в останньої психологічного контакту з родиною відповідача [PERSON] вважає надуманими та такими, що не підтвердженні відповідними доказами, здійсненими позивачкою з метою перешкоджання йому спілкуватися з дитиною. Окрім того, доводи позивачки щодо відвідування в вихідні дні дитиною танців та оздоровчого центра вважає такими, що не заслуговують уваги, оскільки не перешкоджають йому доставляти дитину на заняття. Обов`язок позивачки доставляти дитину до батьку було встановлено відповідачем саме з метою забезпечення дієвості прийнятого рішення та його виконання, оскільки остання не повідомляє адресу свого проживання та в нього як батька дитини не буде можливості забрати дитину самостійно. Доводів стосовно прийняття оскаржуваного рішення органом опіки та піклування з порушенням порядку або ж з перевищенням компетенції позовна заява не містить. Таким чином, оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим. Підготовче засідання 02.03.2020 року було відкладено на 30.03.2020 року у зв`язку з неявкою сторони позивача та заявлення ними клопотання про відкладення. 30.03.2020 року до суду надійшли пояснення представника позивача, згідно яких вказував, що обставини, викладені відповідачем [PERSON] не відповідають дійсності, оскільки позивачка не приховує адресу свого проживання та відповідач достеменно знає про те, що остання проживає за адресою [ADDRESS] . У засідання комісії 05.09.2019 року позивачка не змогла з`явитись саме через хворобу дитини, про що в телефонному режимі повідомила працівників комісії. Проте рішення все ж таки було прийнято без врахування думки дитини. На підтвердження неготовності дитини спілкуватись із батьком та залишатись у нього ночувати надав психолого-педагогічну характеристику від 23 березня 2020 року та інформацію з Державного реєстру речових прав, згідно якої батько дитини мешкає в однокімнатній квартирі разом зі своєю новою родиною, що на думку сторони позивача свідчить про відсутність належних умов для проживання дитини. Також, оскаржуване рішення взагалі не містить нормативно-правового та фактичного обґрунтування того, з яких міркувань має привозити дитину батьку. У підготовче засідання 30.03.20 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 30.03.2020 року підготовче засідання у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 18.06.2020 року. У судовому засіданні 18.06.2020 були присутні відповідач [PERSON] та представник органу опіки та піклування ПРА ОМР - Островська Л.Л., які позиції, викладені в заявах по суті, підтримали та просили відмовити у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованості та недоведеності. Позивачка та її представник у судове засіданні 18.06.2020 року не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки ні позивачка, ні її представник суду не повідомили, жодних клопотань з приводу неявки не заявлено. Суд за згодою присутніх сторін, з огляду на положення ч.1, 3 ст. 223 ЦПК України, з урахуванням належного сповіщення сторін, розумного строку розгляду справи, зважаючи на те, що неявка сторони позивача не перешкоджає розгляду справи, ухвалив розглядати справу за відсутності позивачки та її представника. Також протокольно суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про виклик дитини у засідання, оскільки доньці сторін виповнилось майже 9 років, тобто не має ще 10 років, та у зв`язку з запровадженням в країні карантинних мір. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст.5 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Із матеріалів справи судом встановлено, що 17 лютого 2011 року було укладено шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] .. Вказаний шлюб було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.09.2016 року у справі №522/13053/16-ц, яке набрало законної сили. [INFO] в шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05.10.2011 року. 12 вересня 2019 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради як органом опіки та піклування було прийнято рішення (висновок) «Про визначення способів участі громадянина [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] » №01-11/1378/1вих., згідно якого було: - вирішено зобов`язати її не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька гр.. [PERSON] із малолітньою донькою - [PERSON] , [INFO] , а також доставляти доньку на адресу проживання батька, відповідно до п.2 графіку; - визначено способи участі батька в вихованні доньки шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожну першу та третю п`ятницю з 18.00 год. до 18.00 год. кожної першої та третьої неділі місяця, без присутності матері, а також дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю з батьками. Не погоджуючись із вказаним рішенням органом опіки та піклування ПРА ОМР позивачка звернулась до суду з дійсним позовом. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч.4-6 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Між тим суд вбачає, що висновок та рішення органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні [PERSON] із малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Опікунська рада не є органом опіки і піклування, повноваження опікунської ради визначені дорадчою функцією, а рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації та Служби у справах дітей Одеської міської ради, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Разом з тим, ст.ст. 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною 2 статті 16 ЦПК України (в редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваного рішення), встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Матеріали справи свідчать про те, що оскаржуваний висновок органу опіки та піклування ПРА ОМР від 12.09.2019 року «Про визначення способів участі громадянина [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] » №01-11/1378/1вих. є лише доказом у цивільній справі про позбавлення батьківських прав, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Із урахуванням викладеного, вимога про скасування висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР від 12.09.2019 року про визначення порядку участі батька у вихованні доньки не може бути самостійним способом захисту, такий висновок не є обов`язковим для суду, оцінюється судом як один із доказів, не є актом індивідуальної дії, який може бути визнаний неправомірним або скасований судом. Доводи позивачки про те, що відповідачем про винесені оскаржуваного рішення були допущені численні порушення, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, з тих підстав, що оскаржуваний висновок не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків, а може бути лише доказом, якому, суд при розгляді справи надасть оцінку, та погодиться чи не погодиться з ним. Також суд не приймає до уваги як належний доказ направлену на електрону пошту суду психолого-педагогічну характеристику дитини, складену психологом школи «МРІЯ» від 23.03.2020 року, оскільки остання не відповідає вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оскільки не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення та зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18 та від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року по справі № 922/788/19. З огляду на викладене, вимоги позивачки щодо визнання протиправним та скасування рішення Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 12 вересня 2019 року «Про визначення способів участі громадянина [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] » №01-11/1378/1вих. суд вважає необґрунтованими та в їх задоволенні відмовляє. Щодо вирішення вимог позивача про визначення способу участі [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , наступним чином: - кожну першу та третю суботу кожного місяця з 11:00 год. по 13:00 год. у присутності матері, а у разі неможливості проведення зустрічі батька з дитиною у вказаний час через хворобу дитину - з обов`язковим наданням батьку аналогічного за тривалістю періоду спілкування з дитиною в інший погоджений батьками час; - у канікули та святкові дні за домовленістю батьків; Суд зазначає наступне. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У статті 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення; зміна правовідношення. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 158 СК України). Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи спір, суд вбачає, що позивачка заперечує порядок участі батька в вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою - [PERSON] , визначений у висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР від 12.09.2019 року. При цьому, відповідач заперечує щодо зміни такого порядку та не погоджується з викладеними позовними вимогами. Між тим, позивачкою не було наведено жодних об`єктивних обставин, які не були дослідженні на засіданнях органу опіки та піклування, та які на думку суду зумовлюють необхідність зміни в порядку спілкування відповідача з дитиною, який знайшов своє відображення у висновку органів опіки. Окрім того, суд вбачає, що порядок участі батька в спілкування та вихованні доньки, визначений позивачкою в прохальній частині позову, є таким, що значно звужує права батька на спілкування з донькою у порівнянні з порядок, визначеним органом опіки та піклування, та є таким, що порушує рівність батьків у вихованні дитини. З огляду на викладене в частині вимог [PERSON] щодо встановлення порядку участі батька в вихованні дитини суд також відмовляє. При аналізі інших доводів позивача суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні «Трофимчук проти України» зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03). У відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного, з урахуванням положень чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed