Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, в якому вказав, що 12 серпня 2016 року за його зверненням відповідно до вимог частини першої та четвертої статті 214 КПК України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №42016021130000021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 162 КК України. 23 грудня 2016 року постанову слідчого СВ Жмеринського ВП [PERSON] про закриття цього кримінального провадження було скасовано. Позивач вказав, що 28 грудня 2016 року та 20 лютого 2017 року він звертався до Жмеринської місцевої прокуратури зі скаргами на бездіяльність слідчого в рамках цього кримінального кримінального провадження, однак отримував лише листи, в яких повідомлялось, що хід досудового розслідування перебуває на контролі в Жмеринській місцевій прокуратурі. У зв'язку з такою бездіяльністю слідчого при провадженні досудового розслідування по кримінальному провадженню №42016021130000021 позивач пов'язує заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає в тому, що він є людиною похилого віку, а слідчий умисно не вчиняє жодних дій по кримінальному провадженню Позивач просив стягнути з Держави Україна на його користь 20000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Факт своїх моральних страждань підтверджує довідками з лікарні, які наявні в матеріалах справи. Представники відповідачів в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання. Представник відповідача [PERSON] управління Національної поліції у Вінницькій області у своїх запереченнях, які надійшли до суду 19 червня 2017 року вказала, що позивач не надав жодного документу, який би свідчив про бездіяльність посадової особи Жмеринського ВП як доказу на підтвердження обставин викладених в позовній заяві. Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди громадянинові, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Виходячи з вимог пункту 1-1 частини першої статті 2 та статті 1 цього Закону у позивача відсутнє право на відшкодування шкоди відповідно до цього Закону. Факт душевних страждань має бути доведений в суді належними засобами доказування і доказування цих обставин покладається на особу, яка про це зазначає. Недоведення обставин є підставою для відмови у позові. У зв'язку з вищевикладеним, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову повністю. Представник відповідача Жмеринського ВП в своїх запереченнях від 4 липня 2017 року вважав позовні вимоги безпідставними та просив виключити Жмеринський ВП з кола співвідповідачів, оскільки цей орган є структурним підрозділом [PERSON] управління Національної поліції у Вінницькій області та не є юридичною особою. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів слідчий Жмеринського ВП Майченко А.М. в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання. Жодних клопотань чи заяв від нього не надходило. Заявою від 22 вересня 2017 року позивач збільшив свої позовні вимоги і додатково просив визнати зазначення незаконності дій в мотивувальній частині рішення. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 22 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду, а в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] управління Національної поліції у Вінницькій області про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 13 липня 2017 року позовна заяву за клопотанням позивача залишено без розгляду в частині вимог до Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, [PERSON] управління Національної поліції у Вінницькій області, слідчого Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області [PERSON] на підставі заяви позивача від 13 липня 2017 року. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 28 вересня 2017 року за клопотанням позивача в якості співвідповідачів було залучено Головне управління Національної поліції у Вінницькій області та Жмеринський відділ поліції [PERSON] управління Національної поліції у Вінницькій області, а в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, - слідчого Жмеринського відділу поліції [PERSON] на підставі заяви позивача від 22 листопада 2017 року. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 13 листопада 2017 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та зобов'язано начальника Жмеринського ВП у Вінницькій області в термін до 30 листопада 2017 року надати суду кримінальне провадження № 42016021130000021 від 12 серпня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 162 КК України. Ухвалами Жмеринського міськрайонного суду від 1 грудня 2017 року в задоволенні заяви представник відповідача - [PERSON] управління Національної поліції у Вінницькій області - про залишення позовної заяви [PERSON] без розгляду відмовлено, позовну заяву в частині визнання незаконною бездіяльність посадової особи Держави Україна при провадженні досудового слідства за період з 19 грудня 2016 року по 27 червня 2017 року залишено без розгляду, уточнено позов - [PERSON] до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, [PERSON] управління Національної поліції у Вінницькій області, Жмеринського відділу поліції [PERSON] управління Національної поліції у Вінницькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів слідчого Жмеринського відділу поліції [PERSON] - про визнання зазначення незаконності дій в мотивувальній частині рішення; стягнення моральної шкоди у зв'язку з бездіяльністю слідчого Жмеринського відділу поліції [PERSON] за період провадження досудового слідства з 26 грудня 2016 року по 25 квітня 2017 року. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 20 грудня 2017 року на підставі статті 19, пункту 9 частиної першої Перехідних положень ЦПК України продовжено розгляд цієї справи в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання по суті з викликом сторін на 12 січня 2018 року. Суд відповідно до статей 280, 281 ЦПК України 12 січня 2018 року виніс ухвалу про заочний розгляд справи. В судовому засіданні установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, як на підставу позову він вказав, що його права були порушені тим, що слідчим Жмеринського ВП Майченком А.М. не належним чином здійснюється досудове розслідування по його заяві про злочин, результатом чого стало скасування постанов цього слідчого про закриття кримінального провадження. Предмет позову - відшкодування моральної шкоди, завданої такою бездіяльністю слідчого. Позов в цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо. Підстави позову - це обставини, що вказуються позивачем, з якими позивач, як з юридичними фактами, пов'язує свою матеріально-правову вимогу або правовідносини в цілому, що складають предмет позову. Позивачем вказано, що заподіяння моральної шкоди, яку він просить стягнути з Держави Україна, повязане з бездіяльністю слідчого Жмеринського ВП Майченка А.М. в ході досудового розслідування кримінального провадження №42016021130000021, у звязку з цим просить стягнути моральну шкоду. У судовому засіданні установлено, що 28 грудня 2016 року та 20 лютого 2017 року позивач звертався до Жмеринської місцевої прокуратури зі скаргами на бездіяльність слідчого, просив визнати таку бездіяльність незаконною і просив зобов'язати слідчого винести рішення по слідству та повідомити позивача в письмовій формі (а.с.6,7). Відповідно до копій відповідей керівника Жмеринської місцевої прокуратури [PERSON] на вищевказані скарги позивача від 11 січня 2017 року та 21 березня 2017 року позивачу роз'яснено, що хід досудового розслідування перебуває на контролі Жмеринської місцевої прокуратури, наразі триває досудове розслідування, проводяться усі необхідні слідчі (розшукові) дії з метою встановлення всіх обставин справи, забезпечення всебічного, повного і неупередженого досудового розслідування, процесуальним керівником в порядку статті 36 КПК України слідчому надано письмові вказівки щодо проведення слідчих (розшукових) дій. Позивача повідомлено про те, що 17 березня 2017 року слідчим винесена постанова про закриття цього кримінального провадження, підстав для скасування вказаного рішення Жмеринською місцевою прокуратурою не вбачається (а.с.8, 9). Представник відповідача Жмеринського ВП надав суду відомості, які підтверджують, що Жмеринський ВП є відокремленим структурним підрозділом [PERSON] управління Національної поліції у Вінницькій області і не є юридичною особою (а.с.34-39). Як видно з кримінального провадження №42017021130000021 від 12 серпня 2016 року, відомості до ЄРДР по факту незаконного проникнення до житла позивача були внесені відповідно до ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 10 серпня 2016 року. Постановою слідчого Жмеринського ВП Майченка А.М. від 13 грудня 2016 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого частиною першою статті 162 КК України та будь-якого іншого злочину. Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 26 грудня 2016 року цю постанову слідчого скасовано, однак відмовлено в задоволенні скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності прокурора Жмеринської місцевої прокуратури [PERSON] та слідчого Жмеринського ВП Майченка А.М. в межах досудового розслідування цього кримінального провадження. Постановою слідчого Жмеринського ВП Майченка А.М. від 17 березня 2017 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого частиною першою статті 162 КК України та будь-якого іншого злочину. Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 25 квітня 2017 року цю постанову слідчого скасовано, однак неправомірність дій слідчого Жмеринського ВП Майченка А.М. в межах досудового розслідування цього кримінального провадження встановлено не було. Постановою слідчого Жмеринського ВП Майченка А.М. від 12 вересня 2017 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого частиною першою статті 162 КК України та будь-якого іншого злочину. Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року цю постанову слідчого скасовано без визнання неправомірною бездіяльності слідчого Жмеринського ВП Майченка А.М. в межах досудового розслідування цього кримінального провадження (а.к.п. 11, 45-46, 53-55, 74-76, 79-80, 112-114, 117-119). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином встановлено, що незаконність бездіяльності слідчого Жмеринського ВП Майченка А.М. в процесі здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню №42016021130000021 не встановлено жодною з ухвал слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду в ході розгляду скарг позивача на постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Суд не приймає до уваги надані позивачем такі докази : - копію інформації голови Жмеринського міськрайонного суду від 13 жовтня 2017 року про кількість звернень [PERSON] до суду на протязі 2016-2017 років на дії працівників Жмеринського ГУНП у Вінницькій області та прокурорів Жмеринської місцевої прокуратури (а.с.56). У цій відповіді вказується про реалізацію позивачем свого права на звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів; - копію медичної карти № 2679 амбулаторного хворого [PERSON], [INFO], з яких вбачається, що він відвідував 24 травня 2017 року та 15 червня 2017 року лікаря окуліста, а 15 червня 2017 року невролога, а також копію реоенцефалографії від 15 червня 2017 року (а.с.57, 58, 59, 60). Вищеперераховані докази не підтверджують факту заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та не підтверджують наявність моральної шкоди та її розміру, не підтверджують причинний звязок між діями чи бездіяльністю відповідачів та наслідками, а свідчать про факти, які не містять інформацію щодо предмета доказування, на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Вирішуючи справу по суті, суд застосовує норми права, на які посилались сторони, зокрема і ті, які регламентують порядок відшкодування моральної шкоди. Згідно зі статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини гарантує кожній особі право на справедливий суд. Право на судовий захист гарантується також і статтею 55 Конституції України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із частиною першою статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Як передбачено пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, на що посилається позивач як на підставу заподіяння йому моральної шкоди, регулюється частиною першою статті 1167 ЦК України, частиною шостою статті 1176 ЦК України. Стаття 1176 ЦК України встановлює особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, обов'язковою умовою застосування цієї норми закону є завдання посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування шкоди при здійсненні нею своїх повноважень. Для настання відповідальності за вказаними нормами необхідно, щоб дії або бездіяльність були незаконними. Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Одночасно суд зазначає, що незаконність бездіяльності як і сама по собі бездіяльність слідчого Жмеринського ВП Майченка А.М. не підтверджена жодним доказом, а тому суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не доводять його бездіяльності, в тому числі і незаконної. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Висновки суду, які викладаються в мотивувальній частині рішення суду містять оціночні судження суду щодо конкретної справи. Відтак вимога позивача про визнання зазначення незаконності дій в мотивувальній частині рішення не підлягає задоволенню. Позивачем в судовому засіданні не доведено обґрунтування підставності власних позовних вимог, не надано доказів на підтвердження вказаних ним обставин, не доведено протиправність дій чи бездіяльності заподіювача моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, у звязку з чим в позові слід відмовити. Судом не вбачається порушення відповідачем прав, свобод та законних інтересів позивача в розумінні статті 4 ЦПК України.

Outcome: dismissed