Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 2,00 умовних кадастрових га та зобовязати Городківську сільську раду виділити їй земельну частку (пай) із земель резервного фонду. Вказала, що в 1951 році її було прийнято на роботу в колгосп «Росія», с. Городківка, Крижопільського району, на посаду члена рільничої бригади. 1992 року колгосп «Росія» було реорганізовано в КСП «Колос» i відповідно пройшло розпаювання майна та земель бувшого колгоспу. Після реорганізації вона продовжувала працювати в КСП «Україна» до 2000 року, тобто до його реорганізації в СТОВ «Колос». 3 колгоспу вона не звільнялась, також вона не звільнялась з КСП. 12 квітня 1994 року КСП «Колос» отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, до вказаного списку співвласників її не було включено i про це вона дізналась тільки в вересні 2015 року, коли проводились ревізійні роботи з документацією Держгеокадастру. Кожному члену КСП було видано земельну частку (пай), згідно поданих списків. Представник відповідача Городківської сільської ради в судовому засіданні позов не визнав, оскільки позивач не має права на земельну частку (пай), тому що він не був включений до списків. Представник відповідача Держгеокадастру у Крижопільському районі в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти позову мотивуючи тим, що позивач не був включений до списків. Вислухавши представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК. Судом встановлено, що з трудової книжки позивача (а.с. 6-8) видно, що в 1951 році позивачку було прийнято на роботу в колгосп «Росія», с. Городківка, Крижопільського району, на посаду члена рільничої бригади. Як видно з архівної довідки Крижопільського районного трудового архіву (а.с. 9), трудовий стаж [PERSON] становить з 1951 року по 1978 рік. Відповідно до ч. 1 ст. 1\~ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, а частина 3 ст. 1 Закону передбачає, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Ст. 2 вказаного Закону передбачає, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною міською державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, зміни, до яких додається сертифікат про право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Сторони по справі не заперечують, що на теперішній час у позивачки дійсно відсутні документи, що посвідчують право на земельну частку (пай), а саме: сертифікат про право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до вимог п. 1\~Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціями»\~передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2\~Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~встановлено, що\~\~право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Як вбачається із досліджених в судовому засіданні доказів, позивач не подала доказів, що вона працювала в КСП «Україна», СТОВ «Колос» та була членом КСП «Колос» с. Городківка, Крижопільського району на момент паювання земель і прийняття загальними зборами рішення про паювання та затвердження списків пайовиків, а відтак обґрунтовано не була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши\~\~належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed