Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суді із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради про виселення. Позовна заява мотивована тим, що 21.09.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, загальною площею 35,1 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки від 01.03.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 889. Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які як зазначає позивач, підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення з квартири, загальною площею 35,1 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Рудич І.В. заявлені вимоги підтримала за обставин, викладених в позовній заяві та просила їх задоволити. Крім того, просила стягнути із відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. Представник відповідача Семенюк І.В . в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у письмовому відзиві на позовну заяву та письмові пояснення відповідачів, долучені до матеріалів справи та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник третьої особи Бойко М.П. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши позиції учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», необхідно відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 21.09.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру № 118, загальною площею 35,1 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки від 01.03.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 889 (а.с.38-42). 12.02.2018 року [PERSON] була направлена претензія ПАТ КБ «ПриватБанк», щодо добровільного звільнення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8). Докази про те, що вище вказана претензія була отримана відповідачем [PERSON] в матеріалах справи відсутні та стороною позивача не надані. Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 68980781 від 26.09.2016 року вбачається, що приватним нотаріусом Бєлою О.М. 21.09.2016 року на звернення позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.4-5). Як вбачається із кредитного договору та Витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 01.03.2007 року за №11461925, ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 47 200 дол. США на придбання нерухомості (а. с. 32-37, 42). Згідно договору купівлі - продажу від 01.03.2007 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру за [ADDRESS] (а.с.43-44). Із заяви від 01.03.2007 року, затвердженої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., вбачається, що [PERSON] будь-яких матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунків за продану квартиру до [PERSON] , не має. (а.с.158) Відповідно до реєстраційного посвідчення від 01.07.2007 року з Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації та Витягу з Державного реєстру правочинів від 01.07.2007 року за № 3634851, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] (а.с.159, 160). 29.05.2005 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 29.05.2005 року.(а.с.72) Від шлюбу у відповідачів народились діти [PERSON] , [INFO] , свідоцтво серії [NUMBER] від 05.12.2005 року та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво серії [NUMBER] від 26.06.2012 року. (а.с.70,71) Згідно довідки від 15.11.2019 року за №5754 з МКП «Управляюча компанія «Житло-Гарант» в квартирі за [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] та проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без реєстрації (а.с.161) Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно вимог ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотеко- держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України, передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку». Згідно з частиною третьою статті 33 цього Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою та другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України. Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Доказів в підтвердження направлення позивачем, після набуття у власність ним 21.09.2016р., спірної квартири, відповідачам вимоги про виселення та отримання ними такої вимоги, стороною позивача до суду не надано. Крім того, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону № 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка міститься в постановах від 18 березня 2015 року по справі №6-39 цс15, від 22.06.2016 року по справі №6-197цс16 та від 21.12.2016 року по справі №6-1731цс16 В матеріалах справи відсутні відомості, щодо коштів (кредитних коштів) за які була придбана спірна квартира за адресою: [ADDRESS] . Зазначення в п.7.1 Кредитного договору між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] від 01.03.2007 року про те, що кредитні кошти надаються на купівлю нерухомості у сумі 40 000,00 доларів США, не дає суду підстав вважати, що надані кошти були на придбання саме спірної квартири. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, в судовому засіданні представник третьої особи Служба у справах дітей Вінницької міської ради заперечила щодо виселення дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з квартири [ADDRESS] . Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради про виселення не підлягає задоволенню за недоведеністю заявлених вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають залишенню за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed