Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звертаючись 21.04.2015 року з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за участю третьої особи [PERSON], просить суд визнати договір поруки №52728 від 24.10.2006 року, укладений між нею та ПАТ «Укрсиббанк», недійсним. В обґрунтування позову відзначає, що 14.10.2006р між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009р. ПАТ «УкрСиббанк» (далі - Банк)) та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11063193000 (далі Кредитний договір), за яким Банк надавав [PERSON] цільовий кредит (п.1.4 кредитного договору) в іноземній валюті у сумі 25 260,00 дол. США на купівлю однокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], строком до 24.10.2027 року зі сплатою 10, 3 відсотків річних за користування кредитом з погашенням кредиту та відсотків користування кредитом щомісячно згідно графіку. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки №52728 від 28.10.2006р (далі Договір поруки). Однак, у 2015 році позивачці стало відомо, що при укладанні Договору поруки, внаслідок надання працівниками Банку неправдивої інформації стосовно стану житла, на яке [PERSON]С було видано цільовий кредит, позивачка була введена працівниками банку в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Квартиру, на придбання якої [PERSON] видавався цільовий кредит, позивачка взагалі не бачила. Перед підписання спірного договору поруки працівники кредитного відділу банку ознайомили позивачку лише зі звітом оцінки нерухомого майна, який був складений 09.10.2006 року ЧП «Радікал», та згідно з яким було зазначено, що житлове приміщення є придатним для проживання та підключене до центрального опалення, свідчення надані у звіті відповідають дійсності та правдиві. Однак, зазначене не відповідає дійсним обставинам. Посилається, що їй як Поручителю не була надана Банком чітка та зрозуміла інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору щодо майна, відносно якого видавались кредитні кошти, не було повідомлено, що будинок, в якому знаходиться придбана квартира, має статус ветхого непригодного для проживання) житла, а сам будинок і квартира не підключені до центрального опалення (міської тепло енергомережі). Про наявність документів на підтвердження того, що будинок №9 по вул.. Островського у м. Одесі було визнано ветхим ще у 1983 році, та на підтвердження того, що з дня ведення будинку в експлуатацію у ньому було відсутнє центральне опалення, вона дізналась лише у 2015 році. Вважає, що під час укладення договору поруки працівники банку ввели її в оману стосовно стану житлового приміщення, на придбання якого [PERSON] видався цільовий кредит. Укладаючи спірний договір поруки, позивачка розраховувала, що [PERSON] отримує кредит на придбання достойного житла, при реальній обізнаності про дійсний стан житла на момент укладання кредитного договору, вона безсумнівно відмовилась би укладати договір поруки. Посилається, що договір споживчого кредиту був вчинений під впливом помилки унаслідок власного недбальства «ПАТ УкрСиббанк» та унаслідок якої її було введено в оману та укладено спірний договір поруки. Ця помилка має істотне значення, що у відповідності до ч.3 ст.203. ч.1 ст.215 та ст..229 ЦК України є підставою для визнання недійсним договору поруки. Представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 22.07.2015 року) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Обставини, викладені у позові, та підстави, на яких вони ґрунтуються, підтримав повністю. Представника відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 23.03.2016 року) у судовому засіданні обставини, викладені у письмових запереченнях від 13.01.2016 року, підтримав. Вважає, що позов є необґрунтованим та таким, у задоволенні якого слід відмовити. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що кредит за кредитним договором від 24.10.2006 року видався на придбання житла квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Однак, будинок, у якому розташована квартира, визнаний ветхим та у ньому відсутнє опалення, про що він дізнався пізніше і що суперечить інформації (звіту), наданої банком при укладенні договору кредиту та спірного договору поруки. Також пояснив, що він у квартирі проводив опалення самостійно. Вважає, що працівники банку ввели в оману їх, надавши неправдиву інформацію щодо стану житла у своєму звіті про оцінку майна. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, свідка [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11063193000, за яким банк надав йому кредит у сумі 25\~260, 00 дол. США зі сплатою 10, 3 відсотків річних за користування кредитом з погашенням кредиту та відсотків користування кредитом щомісячно згідно графіку, строком до 24.10.2027 року. У відповідності до п.1.3 даного кредитного договору, кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на купівлю однокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-24). У забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором 24.10.2006 року за договором іпотеки [PERSON] передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №4994 (а.с. 25-26). Згідно звіту оцінки нерухомого майна обєкта застави, який виконано на замовлення третьої особи [PERSON], (а.с.33-41) п.4.3 вбачається, що у спірній квартирі наявне теплопостачання ТЕЦ. З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за даним кредитним договором між [PERSON] та відповідачем був укладений договір поруки №52728 від 24.10.2006 року, за умовами якого поручитель взяла на себе прямі зобовязання відповідати перед кредитором по зобовязаннях [PERSON] у повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 11063193000 від 24.10.2006 року. (а.с. 27-28). Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво- чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. \~ З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Відповідно до ст..215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. У відповідності до ст.. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. ЦК України не визначає перелік істотних умов, які повинен містити договір поруки. Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобовязань і при цьому водночас сама має зобовязальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобовязання та про договори (розділи І та II кн. 5 ЦК). Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобовязання), до істотних умов договору поруки слід віднести: - визначення зобовязання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; - обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі, а ч. 2 ст. 554 ЦК встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; - відомості про сторони: кредитора і поручителя; - відомості про боржника. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до договору поруки, п.1.1.,поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором у повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 11063193000 від 24.10.2006 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому. У відповідності до п. 1.2 договору поруки, поручителю добре відомо усі умови вищеназваного кредитного договору, укладеного між банком та [PERSON]., у тому числі: сума кредиту, термін повернення кредиту, процентна ставка, термін і порядок сплати процентів, штрафні санкції, інші умови згідно з кредитним договором. Відповідно до п.5.1. договору поруки, підписанням договору поручитель підтверджує: свою здатність виконувати умови даного договору; що даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обовязковими для поручителя; що відсутні будь-які перешкоди для виконання даного договору на день його підписання; що надані поручителем кредитору документи, не містять будь-яких недостовірних відомостей, складені та/або отримані у порядку, передбаченому чинним законодавством; що поручитель розуміє всі умови цього договору, свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними. Згідно до розділу 9 кредитного договору від 24.10.2006 року (п.9.2), у забезпечення якого був укладений спірний договір поруки, підписанням договору позичальник підтверджує, зокрема: свою здатність виконувати умови даного договору; що даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обовязковими для позичальника; що він володіє всіма необхідними документами, що необхідні для оформлення даного договору; що позичальник повністю розуміє всі умови договору, свої права та обовязки за договором і погоджується з ними; що він не обмежений в дієздатності та укладення цього договору не потребує узгодження з третіми особами. Згідно із частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно до п.19 постанови пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. У свою чергу п.20 вказаної постанови Пленуму встановлено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Посилаючись на обман з боку банку, [PERSON] зазначала, що при укладенні спірного договору поруки, банком не було надано достовірну інформацію щодо стану квартири, на придбання якої видався цільовий кредит [PERSON]. Проте зазначені обставини не свідчать про наявність умислу в діях\~\~ПАТ "УкрСиббанк" на введення [PERSON] в оману щодо істотних обставин, що мали значення для укладення договору поруки. Жодних належних та допустимих доказів факту обману з боку працівників ПАТ «УкрСиббанку» при підписанні договору поруки не наведено позивачем та не встановлено судом. Під час розгляду справи також не було встановлено обставин та не отримано доказів, які б свідчили про відсутність вільної згоди сторони договору поручителя на його укладення договору поруки, її не згоди з будь - якими умовами зазначеними у договорі. Як вбачається з договору поруки, він був укладений у забезпечення виконання зобовязань, які виникають саме з кредитного договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», та стосується саме цих кредитних зобовязань. При цьому у кредитному договорі та договорі поруки відсутні умови про надання звіту оцінки нерухомого майна, на придбання якого видався кредит. Крім того у зазначених договорах відсутні будь-які вимоги щодо попереднього огляду квартири, яка є предметом іпотеки. Позивачку ніхто не позбавляв права перед підписання спірного договору поруки оглянути квартиру. Судом також встановлено, що [PERSON] після придбання квартири за власний рахунок встановив опалення у квартирі. Про те, що будинок відноситься до аварійного, він дізнався лише при звернення до страхової компанії з метою отримання відшкодування у звязку з руйнуванням стелі, яку він весь час страхував на виконання вимог договору іпотеки. Однією із обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладанням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Такої позиції дотримується Верховний Суд України, як свідчить правовий висновок зроблений за результатами розгляду 25.12.2014 р. справи № 6-94 цс13. Судом приймаються до уваги твердження свідка [PERSON], допитаного у якості свідка, що будинок за адресою м. Одеса, вул. Островського, 9, є ветхим та у ньому відсутнє було центральне опалення. При цьому [PERSON] зазначав, що у квартирі вказаного будинку мешкає лише [PERSON], позивачки він ніколи не бачив у квартирі. [PERSON] як позичальник за договором кредиту не заперечував, що до теперішнього часу проживає у квартирі, придбаній за кредитні кошти, та підтвердив, що здійснював погашення суми кредиту на протязі тривалого час. У свою чергу, представником позивача не доведено, що внаслідок укладання кредитного договору, в забезпечення виконання умов якого позивач взяв на себе обовязки поручителя, порушено права [PERSON]. Доводи щодо наявності спору щодо стану квартири, на придбання якої надавався [PERSON] кредит, не є в розумінні чинного законодавства України, доказом порушення прав позивача. На підставі викладеного, суд не вбачає порушення прав позивача наданням банком Звіту оцінки нерухомого майна обєкта застави, який було виконано відповідно до вимог законодавства у звязку з укладанням договору іпотеки, також відсутній факт введення позивачки в оману унаслідок помилки відповідачем при укладенні договору поруки. Отже, суд приходить до висновку, що при укладені оскаржуваного договору поруки від 24.10.2006 року сторонами були дотримані усі зазначені вимоги законодавства (щодо форми, умов, змісту), сторони ознайомлені з умовами договору та досягли згоди з усіх його істотних умов, та договір підписаний сторонам. Жодних доказів, які б підтвердили факт недостовірності підписів в укладеному договорі, не бажання підписувати та укладати даний правочини позивачем не надано. У відповідності до\~ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище викладене та ту обставину, що позивачем не доведено, що оспорюваний Договір поруки вчинений під впливом помилки та введенням його в оману, не доведено й інших підстав для визнання договору недійсним, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed