Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 вересня 2009 року по справі, згідно з якого з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 липня 2009 року та до досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що на даний час дитина потребує додаткових втрат, відповідач є фізично здоровий, має можливість сплачувати більшу суму аліментів. У зв'язку зі змінами в чинному законодавстві України в частині мінімального розміру аліментів, просить суд збільшити розмір аліментів до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з'явилася, зазначивши в позовній заяві про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Відзиву у встановлені законодавством строки на позов не подав. Суд, дослідивши матеріали справи та додані до них докази, прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). [PERSON], уклавши шлюб з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5) Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 вересня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ј частині всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30№ прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття починаючи з 23 липня 2009 року (а.с.8). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Так, обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України. У відповідності до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не є сталим і його може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною 2 статті 182 СК України. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Разом з тим, за приписами ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12.09.2018 у справі № 459/2181/17, провадження № 61-37114св18. Порядок дії актів цивільного законодавства визначено ст. 5 ЦК України, частина 3 якої вказує, що у випадку, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов'язковим до виконання та держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року, який набрав чинності 28.08.2018 року, частину 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом 2, згідно з яким виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Таким чином, правовий аналіз положень ст.ст. 2, 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави зробити висновок, що у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 року, тобто з 08.07.2017 року, за відповідною постановою державного виконавця. Зазначене є обов'язком державного виконавця згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відтак, у разі нездійснення такого, стягувач вправі оскаржити дії державного виконавця у судовому порядку. З урахуванням імперативних вимог ч.1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Так, враховуючи вказане, посилання позивачки на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» в частині збільшення мінімального розміру аліментів на утримання дитини до 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, як на правову підставу для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання їх спільних дітей, є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, та, всупереч таким посиланням позивачки, не дає підстав для перегляду постановленого раніше судового рішення або для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. В той же час, твердження позивачки щодо можливості відповідача сплачувати більшу суму аліментів не підтверджене жодними доказами, тому носить характер недоведених посилань та не є підставою для збільшення розміру аліментів. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, що є підставою для зміни розміру призначених аліментів в розумінні ст. 192 СК України, суду не надано. З огляду на викладене, враховуючи відсутність підстав визначених ст. 192 Сімейного кодексу України, зокрема, даних про зміну майнового стану відповідача, а також те, що мінімальний розмір аліментів, визначається законом, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed