Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитно-заставного договору неукладеним. Позивач посилається на те, що в листопаді 2014 року працівниками ДАІ на посту в м.Кам'янець-Подільський було вилучено належний йому автомобіль [NUMBER]. Після цього ним було з'ясовано, що від його імені було з ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитно-заставний договір №НЕСFAA00000133 від 25 січня 2008 року. Відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 26469,33 доларів США строком до 24.01.2011 року. Під заставу передано вказаний автомобіль. Позивач зазначає, що про існування спірного кредитно-заставного договору не знав, він його не підписував та не укладав. У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати неукладеним кредитно-заставний договір №НЕСFAA00000133 від 25 січня 2008 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В подальшому позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку. В ході судового розгляду справи представник позивача уточнив заявлені позовні вимоги та просив визнати недійсним кредитно-заставний договір №НЕСFAA00000133 від 25 січня 2008 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просив відмовити у зв'язку з необґрунтованістю. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частини 1, 3 та 5 ст.203 Цивільного кодексу України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 25 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір №НЕСFAA00000133. Згідно умов договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати позичальникові [PERSON] кредит у розмірі 26469,33 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування ним, а також інші платежі відповідно до умов договору. Процентна ставка складає 14,28% річних. Предметом застави слугував автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 26.09.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ВТС 021314 (а.с.14-31, 34-35). Зі звіту про експертну оцінку транспортного засобу від 14.01.2008 року вбачається ринкова вартість автомобіля Mercedes-BЕNZ S320, реєстраційний номер [NUMBER], на дату оцінки складає 179275,00 гривень. 18 січня 2008 року від імені [PERSON] заповнено анкету-заяву, в якій він просить надати кредит в доларах США. 25 січня 2008 року надана дружиною [PERSON] [PERSON] згода на укладення кредитно-заставного договору. Для отримання кредиту позивачу [PERSON] було надано довідку з місця роботи Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренерготеплоізоляція» про те, що він постійно працює з 15 квітня 2003 року на посаді директора та зазначено розмір його доходу за останні 6 місяців. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №НЕСFAA00000133 від 25.01.2008 року укладено договір поруки 25 січня 2008 року з [PERSON]. З досліджених в ході судового розгляду доказів, судом встановлено, що під час підписання спірного договору №НЕСFAA00000133 від 25.01.2008 року [PERSON] своїм особистим підписом засвідчив, що підписанням цього договору він цілком згодний з його умовами та отримав свій примірник договору. Також вбачається, що підписуючи спірний договір сторони дійшли згоди щодо його змісту, а відтак, з власної ініціативи на момент отримання коштів сторони з власної волі на свій розсуд визначили для себе правила подальшої поведінки, зокрема, щодо усіх ризиків, пов'язаних зі зміною обставин, з яких вони виходили при укладенні цього договору. З вищевстановлених обставин вбачається, що сторони домовились про всі умови оскаржуваного договору, його сукупну вартість та дійшли згоди з цього приводу, жодних доказів всупереч цьому та добровільності підписання спірного договору позивачем чи його представниками до суду не надано, тому суд не вбачає підстав для визнання недійсним спірного договору. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. З урахуванням вищевстановленого та тієї обставини, що позивачем не доведено, що оскаржений договір підписано не ним, суд приходить до висновку, що спірний договір №НЕСFAA00000133 від 25.01.2008 року відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", Конституції України та Цивільному кодексу України, тому підстав для визнання недійсним Договору суд не вбачається, та в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed