Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

02.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22.11.2010 року на користь [PERSON] на утримання дітей з ? частки до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року з позивача було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину. Позивач посилається, що після ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів, матеріальне становище останнього погіршилося, а загальний розмір аліментів, який стягується з нього на користь [PERSON], перевищує половину заробітної плати позивача, що ставить останнього у скрутне матеріальне становище. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що мінімальний розмір аліментів до стягнення з позивача на обох дітей відповідно до ст. 182 СК України має становити 695,40 грн., проте місячний розмір аліментів, які сплачував позивач становить 600,00 грн. Зазначає, що навіть у випадку зменшення розміру аліментів з 1/4 частки на 1/6 частку з усіх виді заробітку (доходу) позивача, позивач повинен буде сплачувати мінімальну суму аліментів на обох дітей у розмірі 695,40 грн. Також, представник відповідача зазначив, що позивач є власником майнових та земельних паїв у с. Юрківці, Могилів- Подільського району, Вінницької області, які він здає в оренду та отримує за це грошові кошти, користується автомобілем ВАЗ 21101 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], який є спільною сумісною власністю подружжя та використовує його для роботи у таксі, завдяки чому додатково заробляє грошові кошти. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.11.2010 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2010 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.4). Дане рішення набрало чинності та сторонами не оскаржувалося. В позовній заяві позивач послався на те, що після ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів, суттєво змінилися обставини та матеріальне становище позивача, а загальний розмір аліментів перевищує половину його заробітної плати. З довідки про доходи [PERSON], виданої 15.01.2015 року вбачається, що з липня 2014 року по грудень 2014 року, останній отримав 7944,95 грн. (а.с.5). Тобто вбачається, що позивач працює та має постійний, регулярний дохід. За ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей. Згідно із ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином законодавцем чітко окреслені обставини, з яким пов'язується зменшення розміру аліментів - зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок довести зазначені вище обставини. Разом з цим доказів на підтвердження того, що матеріальний стан позивача змінився чи стан його здоров'я погіршився суду не надано. Крім того, відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Вбачається, що [PERSON], [INFO], на момент розгляду справи - 11 років, а [PERSON], [INFO], 4 роки. Згідно довідки від 28.11.2014 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що місячний розмір аліментів на дітей, який сплачував позивач за період з липня 2014 року по листопад 2014 року, становить 600,00 грн. (а.с.42). Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 грудня - 1455 гривень, а для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 грудня - 1167 гривень. Отже, мінімальний розмір аліментів на [PERSON] відповідно до ст. 182 СК України має становити 385,80 грн., для [PERSON] має становити 309,60 грн., а загальна мінімальна сума аліментів на обох дітей має становити 695,40 грн. на місяць. Тобто, навіть у випадку зменшення розміру аліментів з 1/4 частки на 1/6 частку з усіх виді заробітку (доходу) позивача, останній повинен буде сплачувати мінімальну суму аліментів на обох дітей у розмірі 695,40 грн. на місяць. Ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не надано доказів, що мають істотне значення для вирішення питання про зменшення розміру аліментів у даній справі, в розумінні вимог ст. 192 СК України. Та обставина, що за твердженням позивача, він втратив додатковий заробіток не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки аліменти стягуються у частці від доходу позивача, а не у твердій грошовій сумі. Крім того, та обставина, що у позивача на утриманні перебуває дитина від першого шлюбу на користь якої останній сплачує аліменти не є свідченням того, що матеріальне становище позивача погіршилося, оскільки дані обставини існували на момент ухвалення рішення від 22.11.2010 року, а тому не є підставою для зменшення розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed