Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS] . У 2016 році [PERSON] захворіла на онкологічне захворювання. Будучи хворою, однак спроможною самостійно рухатися та обслуговувати себе [PERSON] висловила бажання скласти заповіт. Враховуючи що у 2017 році на тимчасово окупованій території у м. Донецьку не було нотаріусів які б посвідчили заповіт відповідно до норм українського законодавства, а [PERSON] не могла за станом здоров`я виїхати за межі тимчасово окупованої території, заповіт було посвідчено нотаріусом який провадив свою діяльність на окупованій території. Відповідно до заповіту [PERSON] діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та керуючи ними на випадок своєї смерті заповіла позивачу належну їй на праві власності квартиру. 27.10.2017 року на підтвердження задовільного стану здоров`я [PERSON] відвідала міський психоневрологічний диспансер та отримала довідку. 30.03.2018 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області встановлено факт смерті [PERSON] [INFO] у м. Донецьк. Після смерті бабусі позивач фактично прийняв спадщину за заповітом щодо нерухомого майна і не відмовлявся від неї. 26.02.2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу Пехлак Оксани Володимирівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на підставі заповіту. Однак нотаріусом йому, було відмовлено у зв`язку з тим, що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Вважає, що документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як виняток можуть братись до уваги та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, у тому числі у сукупності з показами свідків, та просив застосувати «намібійські винятки» сформульовані у практиці Міжнародного суду ООН, згідно з якими, документи видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позов відповідно до змісту якого зазначив, що позов не визнає оскільки заповіт на який посилається позивач є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми і посвідчення та не відповідає волі його матері і її волевиявлення не було вільним. З 2014 року вона страждала на онкологічне захворювання. В 2016 році їй проведена операція і курс променевої терапії. В 2017 році стан її здоров`я стрімко погіршувався, з 18.09.2017 року він з дружиною повністю забезпечували її догляд і лікування. Психічний стан матері останні місці життя був нестабільний, вона перебувала у глибокій депресії та під впливом сильнодіючих препаратів. 02.11.2017 року вона зробила спробу суїциду, була госпіталізована, їй був поставлений діагноз гостре навмисне з суїцидальною метою отруєння і органічно депресивний розлад. Вважає, що фізичний і психічний стан його матері в останні місці життя не дозволяв їй розуміти значення своїх дій та керувати ними. Твердження позивача про те що [PERSON] з 2016 року знаходилась у м. Донецьку і не мала можливості виїхати для складання заповіту не відповідають дійсності. Останній раз його мати виїздила до м. Бахмут у квітні 2017 року, отже мала можливість скласти заповіт на території підконтрольній Україні. Крім того, з 18.09.2017 року він з дружиною проживав разом з матір`ю, забезпечував її догляд. Ніхто із спадкоємців ніякої допомоги не надавав, жодного разу її не відвідував у лікарні. Кошти на поховання повністю були сплачені ним, [PERSON] та [PERSON] присутні на похованні не були. Отже підстави для задоволення позову відсутні, а дії позивача є спробою заволодіти майном на тимчасово окупованій території. Позивач надав відповідь на відзив, де зазначив, що доводи відповідача [PERSON] є суперечливими. Оскільки останній наголошує на тому що заповіт є нікчемним і в той же час вказує на те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Тобто якщо відповідач-1 вважає, що заповіт є нікчемним та посилається на ст. 1257 ЦК України він не може одночасно посилатись на підстави для визнання оспорюваного правочину (заповіту) недійсним. Крім того, позивач навів доводи на його думку, підтверджуючі тяжкий стан здоров`я спадкодавця зазначивши що [PERSON] могла пересуватись, однак на короткі відстані та за сторонньою допомогою. Щодо посилання відповідача-1 на нікчемність заповіту просив врахувати практику Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини стосовно так званих «намібійських винятків». Крім того, зазначив що невизнання заповіту та волі спадкодавця призведе до серйозних порушень його прав. 07.03.2019 року [PERSON] звернувся до Павлоградського міськрайонного суду з позовом до приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу Пехлак Оксани Володимирівни про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою судді від 15.03.2019 року позовна заява залишена без руху позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Недоліки зазначені в ухвалі від 15.03.2019 року позивачем були усунуті. Ухвалою від 05.04.2019 року було відкрито провадження за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу Пехлак Оксани Володимирівни про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою від 06.06.2019 року за клопотанням позивача від 03.06.2019 року первісний відповідач приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу Пехлак О.В. був замінений належними відповідачами : [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов та на свої пояснення надані в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги визнає. Вислухав учасників справи, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи в тому числі, аудіо та відеозаписи надані сторонами та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. (а.с. 11) Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2018 року встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] уродженки м. Міас Челябінської області, померлої [INFO] в м. Донецьку Донецької області, Україна. (а.с. 14,15) Позивач є онуком померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження де батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16) та свідоцтвом про народження [PERSON] , де батьками зазначені : [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] є синами померлої [PERSON] . На час смерті спадкодавця їй на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Першої донецької нотаріальної контори 11.05.2002 року належала квартира [ADDRESS] . (а.с. 17-19) Позивач, звертаючись до суду з даним позовом посилається на те, що 26.11.2017 року його бабуся склала заповіт яким заповідала належне їй майно, а саме квартиру [ADDRESS] позивачу. Заповіт посвідчено 26.11.2017 року нотаріусом Донецького нотаріального округу Пауковим Д.Л., ДНР, м. Донецьк (а.с. 12). 26.02.2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В. з заявою про фактичне прийняття спадщини після смерті [PERSON] на підставі заповіту посвідченого 26.10.2017 року нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ДНР Пауковим Д.Л. та видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В. від 01.03.2019 року позивачу було відмовлено, оскільки згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 18.04.2018 року за № 51618118 будь-який зареєстрований заповіт у вищевказаному реєстрі відсутній. Крім того, заповіт складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. (а.с. 30-32) За клопотанням відповідача [PERSON] в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] його дружина разом з нею прожили 24 роки. З 2016 року вона хворіла на онкологічне захворювання, було прооперована, кошти на операцію надали вони з сином [PERSON] . Онук [PERSON] допомоги на лікування не надавав, натомість отримував у м. Бахмут її кошти які сплачувались як переселенці. За життя [PERSON] завжди казала, що квартира повинна дістатися синам : [PERSON] та [PERSON] Дружина неодноразово скаржилась, що онук з дружиною наполягають щоб вона продала свою квартиру. Останній час до смерті хворіла, була агресивна навіть вчинила спробу самогубства. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є цивільною дружиною [PERSON] спільно з ним проживає, разом з ними проживала до смерті [PERSON] , яку вони з чоловіком доглядали. Психічний та фізичний стан бабусі був поганий, з вересня 2017 року вона боялась спати, до психіатра звертатись не бажала, мала проблеми з пам`яттю. Останній раз [PERSON] їздила у м. Бахмут до онука в квітні 2017 року, повернулась додому у м. Донецьк в жахливому стані, розповідала, що онук вимагає її квартиру, що штовхали її та виганяли з квартири. Вважає, що останній час до смерті вона не могла керувати своїми діями. Спадкування за заповітом регулюється главою 84, 85 ЦК України. Позивач обґрунтовуючи підстави спадкування посилається на ст. ст. 1216-1218, 1233, ч. ст. 1268 ЦК України. Статтею ст. 1247 ЦК України, визначені загальні вимоги до заповіту, а саме : заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно розпорядження КМУ від 7 листопада 2014 р. № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" до зазначених населених пунктів відноситься м. Донецьк. Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України. (ст. 4 Закону) Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. (ст. 9 Закону). На тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України. Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України. На тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними судам необхідно враховувати, що не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв`язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У цьому разі судам слід застосовувати статтю 1257 ЦК, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Враховуючи, що нікчемний правочин не породжує передбачених законом правових наслідків, суд вважає, що підстави для задоволення позову про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відсутні. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed