Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, який у ході судового розгляду був уточнений та остаточно просив суд визнати договір № 05-03-16/225 від 31.05.2007 року, укладений між ним та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком в особі відділення «Промінвестбанк» в м.Одесі, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Одесі, таким, що припинив свою дію, у звязку з закриттям кредитних зобовязань [PERSON] в валюті євро. При цьому позивач посилається на те, що 31 травня 2007 року між ним та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) був укладений договір № 05-03-16/225 про надання кредиту у розмірні 332200 євро. 10 квітня 2008 року, відповідно до договору № 05-03-16/118, укладеного між ним та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), були внесенні зміни в окремі пункти договору № 05-03-16/225 від 31 травня 2007 року, серед яких в п 2.1, яким встановлено, що банк надає позивальнику кредит у сумі 2\~491\~242 гривень. Позивач вважає, що умови договору № 05-03-16/118 від 10.04.2008 року не відповідають Закону України «Про захист прав споживачів» і фактичним обставинам про надання кредиту у національній валюті. Також, позивач посилається на те, що договором № 05-03-16/118 від 10.04.2008 була встановлена нова сума кредиту у розмірі 2\~491\~242 гривень, але не втратило чинності положення щодо отримання ним кредиту у євро. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у судовому засіданні позов не визнав, надавши до суду письмові заперечення. Представник Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Третя особа також у судове засідання не зявилась, причин не явки суду не повідомила. Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 травня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) був укладений договір № 05-03-16/225 про надання кредиту у розмірні 332200 євро, зі сплатою 13 відсотків річних (п.2.2 договору) та кінцевим строком повернення кредиту та процентів не пізніше 11 травня 2022 року. 10 квітня 2008 року, відповідно до договору № 05-03-16/118, укладеного між [PERSON] та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), були внесенні зміни в окремі пункти договору № 05-03-16/225 від 31 травня 2007 року, серед яких в п 2.1, 2.2 яким встановлено, що банк надає позивальнику кредит у сумі 2\~491\~242 гривень, зі процентною ставкою в 16 відсотків річних. На виконання кредитного договору від 31.05.2007 року № 05-03-16/225, 31.05.2007 року був укладений іпотечний договір № 05-03-16/226, між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON]. 10 квітня 2008 року також були внесені зміни в окремі пункти іпотечного договору від 31.05.2007 року № 05-03-16/226. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статтею 47 цього Закону визначено, що банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті. Вимоги щодо наявності генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ при здійсненні банками операцій з валютними цінностями встановлені також Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Також судом враховано, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року, яким внесено зміни до Закону України «Про захист прав споживачів» та заборонено надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України набув чинності 16 жовтня 2011 року, а кредитний договір між [PERSON] та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) був укладений у 2007 році. При цьому відповідно до розділу 2 п. 2 вказаного закону його дія не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобовязання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача на таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється: надавати неправдиву інформацію про наслідки несплати споживчого кредиту; вимагати стягнення будь-яких сум, не зазначених у договорі про надання споживчого кредиту. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Отже з викладеного можна зробити висновок, що укладаючи кредитний договір позивачу була надана повна та достовірна інформація про умови кредиту, що виключає порушення банком ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що договором № 05-03-16/118 від 10.04.2008 року встановлена сума кредиту у розмірі 2\~491\~242 гривень, але не втратила чинності положення щодо отримання позивачем кредиту у євро. При цьому суд виходить з того, що вказаним договором були внесенні зміни в окремі пункти договору № 05-03-16/225 від 31 травня 2007 року, серед яких в п 2.1, яким встановлено, що банк надає позивальнику кредит у сумі 2\~491\~242 гривень. Позивачем був підписаний договір № 05-03-16/118 від 10.04.2008 року, а тому він погодився з його умовами та був ознайомлений ними. Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2016 року (суддя Ільченко Н.А.) у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», [PERSON] про визнання недійсним договору № 05-03-16/118 від 10.04.2008 року про внесення змін до договору № 05-03-16/225 від 31 травня 2007 року, було відмовлено. Згідно\~ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON] щодо визнання договору таким, що припинив свою дію, суд виходив з наступних норм матеріального права. Згідно\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно положень\~ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно\~\~до положень\~ст. 203 ЦК\~України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивачем не зазначено, яку саме норму порушено при укладанні договору оспорюваного правочину. Згідно положень ст. 216\~ЦК\~України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Підписуючи кредитний договір та договір про внесення в нього змін [PERSON], тим самим, погодилась, з ціллю його використання, встановленими умовами цих договорів. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач не довів суду законність та обґрунтованість своїх вимог щодо порушення його цивільних прав під час укладення спірного правочину, тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed