Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

07.05.2015 року [PERSON] звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON], про розірвання договору іпотеки. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 19.11.2007 року між ВАТ "Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір за № Ф1-07/57489-08, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 378 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних. З метою забезпечення вказаного зобовязання цього ж дня між банком та позивачем [PERSON] було укладено іпотечний договір № 57478-08. 29.08.2008 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якого було збільшено відсоткову ставку до 20 % річних. Покликаючись на те, відповідач не погодив з нею, як майновим поручителем, збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, чим збільшив обсяг її відповідальності за договором іпотеки, а також нотаріально не посвідчив зміни до іпотечного договору, що є підставою для розірвання договору іпотеки, а тому просить суд розірвати іпотечний договір № 57489-08 від 19.11.2007 року, укладений між нею та відповідачем та сягнути на її користь судові витрати у справі. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, суду показав, що існує додатковий договір № 1 від 29.08.2008 року до іпотечного договору № 57489-08 від 19.11.2007 року, однак вказаний додатковий договір вчинений в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, факт підписання якого позивачем [PERSON] заперечується. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Вважає, що збільшення відсоткової ставки за кредитом ніяким чином не збільшив обсягу відповідальності позивача, оскільки остання, як майновий поручитель, несе відповідальність за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Разом з тим, покликаючись на те, що позивачу було відомо про наявність додаткового договору № 1 від 29.08.2008 року до іпотечного договору № 57489-08 від 19.11.2007 року, так як позивач оспорювала його в Луцькому міськрайонному суді Волинської області, заперечуючи факт його підписання, рішенням якого від 14.02.2012 року в задоволенні позову було відмовлено, ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22.03.2012 року за заявою позивача рішення першої інстанції було скасоване, позов залишено без розгляду, просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Заслухавши сторін у справі, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що між ВАТ "Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] укладено кредитний договір за № Ф1-07/57489-08 від 19.11.2007 року. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони мали визначені зобов'язання. Банк надав [PERSON] кредит на суму 378000 грн. з процентною ставкою 16% річних, який позичальник зобовязувався повернути до 19.07.2022 року (а.с.6-10). Цього ж числа між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 57489-08, відповідно до якого остання поручилася своїм майном за належне виконання [PERSON] умов вищевказаного кредитного договору (а.с. 12-17). У п. 2 договору іпотеки зазначено, що даний договір укладений з метою забезпечення виконання зобовязань, що виникли на підставі кредитного договору. Іпотекодавцем був укладений іпотечний договір на підставі закону, підписаний сторонами, отже умови іпотечного договору є обовязковими для виконання сторонами. Відповідно до ст. 17 Закону «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Договором іпотеки передбачено, що договір набуває юридичної сили після його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Додатковою угодою № 1 від 29.08.2008 року до кредитного договору № Ф1-07/57489-08 від 19.11.2007 року відсоткову ставку за користування кредитом було збільшено до 20 % річних (а.с. 11). Цього ж числа між банком та позивачем у справі [PERSON] укладено додатковий договір №1 до іпотечного договору № 57489-08 від 19.11.2007 року, яким п. 2 іпотечного договору викладено в новій редакції. Зазначений в договорі предмет іпотеки передається в іпотеку іпотекодавцем як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих [PERSON] за кредитним договором № Ф1-07/57489-08 від 19.11.2007 року від 19.11.2007 року, в тому числі процентів за користування кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 20 % річних. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору. При порушені зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки. В провадженні Ківерцівського районного суду перебуває справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. З наданого до суду розрахунку сум заборгованості, який перебуває у матеріалах вказаної цивільної справи, встановлено, що сума заборгованості за процентами визначена з врахуванням збільшеної відсоткової ставки (20 % річних). Твердження позивача про те, що банк не узгодив з нею, як іпотекодавцем, збільшення відсоткової ставки за користування кредитом, спростовано наявним в матеріалі справи додатковим договором № 1 від 29.08.2008 року до договору іпотеки № 57489-08 від 19.11.2007 року, який недійсним не визнаний, і право на звернення до суду із зазначеними вимогами позивачем втрачено через сплив позовної давності строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Про наявність додаткового договору від 29.08.2008 року до договору іпотеки від 19.11.2007 року позивачу було відомо, оскільки остання оспорювала його в Луцькому міськрайонному суді, ухвалою якого від 24.05.2011 року призначалась почеркознавча експертиза, а рішенням від 14.02.2012 року в задоволенні позову, в тому числі і про визнання недійсним додаткового договору до іпотечного договору було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22.03.2012 року за заявою позивача рішення першої інстанції було скасоване, позов залишено без розгляду. В силу ст. 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Частиною 2 цієї статті передбачено, що будь-яке збільшення основного зобовязання або процентів за основним зобовязанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна. Згідно п. 2 іпотечного договору сторони погодили між собою, що у випадку зміни сторонами основного зобовязання, процентної ставки за користування кредитними ресурсами іпотекодавець зобовязується невідкладно укласти з іпотекодержателем відповідну додаткову угоду до цього договору, що і було зроблено шляхом укладення додаткового договору № 1 від 29.08.2008 року до договору іпотеки № 57489-08 від 19.11.2007 року. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України за відсутності згоди (домовленості) про зміну або розірвання договору він може бути змінений чи розірваний на вимогу однієї із сторін лише за рішенням суду за наявності певних підстав, передбачених договором. Однією із таких підстав вважається істотне порушення договору другою стороною. Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на до вона розраховувала при укладенні договору, тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. При цьому сторона, яка ставить питання розірвання чи зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Така шкода може бути виражена як вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, так і моральної (немайнової) шкоди. Враховуючи те, що позивачем відповідно до додаткового договору № 1 від до договору іпотеки № 57489-08 від 19.11.2007 року 29.08.2008 року було погоджено збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором № Ф1-07/57489-08 від 19.11.2007 року, в задоволенні позову про розірвання договору іпотеки слід відмовити. Разом з тим, суд погоджується з думкою представника відповідача щодо порушення позивачем строків позовної давності з підстав, викладених вище, що в силу ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Однак, відповідно до роз'яснення п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявленого стороною у спорі, зробленого до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Outcome: dismissed