Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного патологоанатомічного центру України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу про переведення, стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позову вказав, що в 1994 році Хмельницьке обласне патолого-анатомічне бюро було реорганізовано у Державний патолого-анатомічний центр України і його призначено керівником. На особистому прийомі голови Хмельницької обласної ради [PERSON] заявив йому, що контракт на посаду керівника на 2015 рік з ним не буде продовжено, тому що перебування людини в такому віці на посаді керівника є недоцільним і запропонував йому залишитись на посаді лікаря-патологоанатома та займатись науковою діяльністю. 18.12.2014 року розпорядженням голови Хмельницької обласної ради було розірвано трудовий контракт, укладений між Хмельницькою обласною радою та ним на роботу на посаді керівника Державного патологоанатомічного центру України. Вказане розпорядження він отримав 23.12.2014 року. Однак, письмового розрахунку при звільненні з посади керівника він не отримав, йому не було відомо про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, сума заробітної плати, яка належить до виплати. Трудову книжку він отримав лише 04.04.2016 року і з неї дізнався, що його було прийнято на посаду лікаря патологоанатома Державного патолого-анатомічного центру України відповідно до наказу №42-к від 23.12.2014 року. Одночасно він звернувся за правовою допомогою до юрисконсульта центру [PERSON], якому довірив представництво своїх інтересів в судах різних інстанцій відповідно до нотаріально посвідченого доручення з тим аби він звернувся до суду в його інтересах з позовом про поновлення його на посаді керівника центру, оскільки розпорядження голови ХОР №229/2014 від 18.12.2014 року вважав незаконним та несправедливим. Він отримав сильний стрес, стан здоровя його погіршився, в лютому 2015 року він звернувся із заявою до т.в.о.керівника центру про надання щорічної відпустки, яку йому було надано, про що його повідомила інспектор з кадрів та діловод [PERSON]. В цей час за його домашньою адресою проводились обшуки, на підприємстві тривали перевірки фінансової та господарської діяльності за період його роботи, а за фактом розтрати бюджетних коштів в особливо великих розмірах через зловживання службовим становищем службовими особами Державного патологоанатомічного центру України прокуратурою Хмельницької області внесено відомості до ЄДРСР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.5 КК України. [PERSON] порадив йому на час поки він звернеться до суду з позовом про поновлення його на посаді керівника, не виходити на роботу та використати всі невикористані ним за час роботи в центрі щорічні чергові відпустки. Тому він писав заяви на відпустку та надсилав їх рекомендованими листами з повідомленням до центру, квитанції про сплату поштового повідомлення він надавав [PERSON]. На його письмові вимоги про надання копій наказів або письмові відмови у наданні відпусток він не отримував. Останню заяву, датовану 17.05.2015 року, він написав як вважав за чотири дні до закінчення чергової відпустки 21.05.2015 року, і звернувся з письмовою заявою до т.в.о. центру про надання йому відпустки за власний рахунок на «невизначений термін» та надіслав заяву поштою рекомендованим листом, а квитанцію віддав [PERSON]. Останній його запевнив, що оскільки він не отримав наказу про звільнення та трудової книжки, то офіційно перебуває у трудових відносинах з центром. 20.03.2016 року він звернувся до [PERSON] з вимогою повернути всі документи, однак йому було відмовлено. Тоді 21.03.2016 року ним було припинено дію довіреності, виданої на імя [PERSON]. 04.04.2016 року він отримав наказ про звільнення з роботи за прогули п.4 ст.40 КЗпП України від 03.06.2015 року №115-к та трудову книжку. Також він дізнався, що справа про поновлення його на роботі в Хмельницькому окружному адміністративному суді була залишена без розгляду. [PERSON] всупереч довіреності, а також його інтересам, отримував замість нього поштову кореспонденцію, при цьому нічого йому не повідомляючи про зміст отриманих повідомлень. Відповідно до отриманих повідомлень з Державного патологоанатомічного центру він вперше дізнався про те, що і поштові повідомлення з центру на імя [PERSON] отримував повірений [PERSON], який нічого не повідомляв йому, а саме що центр двічі звертався до нього із вимогою повідомити центр про причини відсутності на робочому місці. Вважає, що його внаслідок непрофесійної діяльності "фахівця у галузі права" було фактично позбавлено конституційного права на захист. Він своєчасно звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки наказ про звільнення і трудову книжку він отримав 04.04.2016 року. Своє звільнення вважає незаконним з наступних підстав. Причиною його відсутності на робочому місці стало отримання некваліфікованої правової допомоги, він не був особисто повідомлений про можливе звільнення за порушення трудової дисципліни відсутність на роботі без поважних причин, йому було не відомо про наказ про звільнення, не було видано трудової книжки, не було надано письмового розрахунку при звільненні. До моменту отримання наказу про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України, він обґрунтовано вважав, що знаходиться у відпустці. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Проте, центром було порушено процедуру притягнення його до дисциплінарної відповідальності, вважаючи, що він допустив порушення трудової дисципліни з 27.04.2015 року по 02.06.2015 року центр не забажав від нього особистих письмових пояснень щодо його відсутності на робочому місці, а одразу застосував до нього найсуворіший вид дисциплінарного стягнення звільнення з роботи. При цьому, в порушення ст.149 КЗпП України центр не повідомив його про винесення такого наказу під розписку, чим самим позбавивши можливості надати письмові пояснення та права на захист своїх трудових прав. До звільнення він виконував трудові обовязки лікаря патологоанатома відділення інфекційної патології Державного патологоанатомічного центру України (0,5 ст.) за сумісництвом. Відповідно до наказу керівника центру №25-д від 31.03.2015 року, з яким він ознайомився після надання інформації центром на адвокатський запит рекомендованим листом з повідомленням 14.04.2016 року, його переведено з 0,5 ставки лікаря патологоанатома відділення інфекційної патології центру на 0,25 ставки з 01.04.2015 року. Однак, всупереч вимогам норм права про зміну істотних умов праці та переведення лікаря патологоанатома відділення інфекції патології центру з 0,5 ст. на 0,25 ст. за суміщенням роботодавець не повідомив його у встановлений чинним законодавством термін, що є порушенням його трудових прав. Крім того, в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи те, що в результаті його незаконного звільнення, йому не було нараховано середньомісячну заробітну плату центр при поновленні його на раніше займаній посаді зобовязаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також, йому в день звільнення не було видано трудову книжку, що є самостійною підставою для виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Крім того, вказані дії відповідача є порушенням його законних прав на працю і завдали йому моральних страждань в результаті незаконного звільнення, яку він оцінює в розмірі 2000 грн., оскільки він втратив душевний спокій, постійно перебуває в роздратованому стані, втратив улюблену роботу, припинив наукову працю. Тому позивач з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог просить: скасувати наказ начальника Державного патологоанатомічного центру України №115-к від 03.06.2015 року про звільнення з роботи та поновити його на посаді лікаря патологоанатомічного центру України з 03.06.2015 року та лікаря патологоанатома відділення інфекційної патології Державного патологоанатомічного центру України (0,25ст.) за сумісництвом з 03.06.2015 року; стягнути з Державного патологоанатомічного центру України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.06.2015 року до дня постановлення рішення суду у справі 04.10.2017 року в сумі 196879,14грн.; скасувати наказ т.в.о. начальника Державного патологоанатомічного центру України №25-д від 31.03.2015 року про переведення лікаря патологоанатома відділення інфекційної патології Державного патологоанатомічного центру України [PERSON] з 0,5 ставки на 0,25 ставки посадового окладу з 01.04.2015 року; стягнути з Державного патологоанатомічного центру України на його користь моральну шкоду в сумі 2000 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав просив його задоволити, суду пояснив, що його незаконно звільнили за прогул не повідомивши коли починаються і закінчуються відпустки. Його неофіційно повідомили, що проти нього заведено кримінальну справу і юрист йому сказав, що йому краще не з'являтись на роботі бо можуть арештувати. Тому він перебував у відпустках. Останню заяву на безсрочну відпустку він написав 17.05.2015 року і просив повідомити про накази, які видавались. Якби він отримав повідомлення коли йому приступити до роботи він би вийшов. Його незаконно позбавили робочого місця та сумісництва на 0,25 ставки.В кінці червня чи на початку липня він разом з юристом пішли на пошту де отримали 2 листа в яких було повідомлення, що отримано його заяву та доведено до відома працівників. [PERSON] йому сказав, що він не отримував наказу про звільнення, тому у відпустці. Коли він в березні 2016 року дізнався про звільнення, то звернувся до іншого юриста. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав вказаних у позовній заяві, суду пояснила, що позивач довірився [PERSON], який ввів його в оману, що він може перебувати у відпустці на невизначений термін. Відповідачем було застосовано самий суворий спосіб притягнення до дисциплінарної відповідальності, не відібрано пояснень у позивача, не вручено письмовий розрахунок про звільнення, наказ про звільнення та трудову книжку. Також позивача не повідомили про зміну істотних умов праці при переведенні з 0,5 ставки на 0,25 ставки. Лист відповідача від червня 2015 року позивач отримав, проте одразу віддав його [PERSON]. Строк звернення до суду позивачем не пропущено,оскільки він звернувся у місячний термін з дня отримання наказу про звільнення. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що 13.02.2015 року представили нового керівника. З цього часу позивач на роботу не виходив, надсилав листи та заяви про відпустки. Останню відпустку йому надали наказом №70-к строком до 24.04.2015 року і він мав з'явитись на роботі 27.04.2015 року. Проте, на роботу не вийшов на телефоні дзвінки не відповідав. Центром 04.05.2015 року та 19.05.2015 року йому було направлено листи, які були отримані [PERSON], однак жодної інформації позивач не надав. Після цього подав заяву про відпустку але підстав для її надання не було. З 27.04.2015 року по 02.06.2015 року було зафіксовано прогули і враховуючи грубе, тривале порушення трудової дисципліни до позивача було застосовано стягнення у виді звільнення. Копію наказу про звільнення скерували листом за місцем проживання позивача, однак його не вдалось вручити. 11.06.2015 року позивачу направлено листа про звільнення, який він особисто отримав. З приводу переведення з 0,5 ставки на 0,25 ставки, то було переведення всіх працівників. Оскільки 0,25 ставки відповідало максимальній кількості годин протягом яких можуть працювати люди за вказаною посадою і це переведення було необхідним для дотримання умов праці. Крім того, вимоги законодавства щодо повідомлення про зміну істотних умов праці стосуються працівників за основним місцем роботи, а не за сумісництвом. Також подала заяву про застосування строку позовної давності в частині позовної вимоги про скасування наказу т.в.о. начальника Державного патологоанатомічного центру України №25-д від 31.03.2015 року про переведення лікаря патологоанатома відділення інфекційної патології [PERSON] з 0,5 ставки на 0,25 ставки посадового окладу з 01.04.2015 року. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом\~\~встановлено, що 19.12.2014 року [PERSON] звільнено з посади начальника Державного патологоанатомічного центру України у зв'язку із закінченням строку дії контракту (п.2.3.1 ст.36 КЗпП України). Наказом т.в.о. начальника Державного патологоанатомічного центру України №42-к від 23.12.2014 року [PERSON] з 23.12.2014 року прийнято на посаду лікаря-патологоанатома відділення гістологічних досліджень. З табелів обліку робочого часу за лютий-червень 2015 року (а.с.22-26) вбачається, що [PERSON] з 14.02.2015р. на роботу не виходив. 18.02.2015р. Державним патологоанатомічним центром України на адресу [PERSON] направлено листа № 26 щодо надання пояснень з приводу відсутності на роботі 14.02.2015 року. 19.02.2015 року надано відповідь на звернення позивача від 16.02.2015 року (а.с.114-115). Також 19.02.2015 року Державним патологоанатомічним центром України на адресу [PERSON] направлено листа № 31, яким повідомлено, що згідно його заяви йому з 16.02.2015 року надана відпустка без збереження заробітної плати (а.с.116). Наказом т.в.о. начальника Державного патологоанатомічного центру України № 25-од від 31.03.2015року переведено сумісництво з 0,5 ставки на 0,25 ставки посадового окладу з 01.04.2015 року, в зв'язку з недопущенням порушення законодавства про працю (ст.51,пар.2), для осіб, які працюють в шкідливих умовах праці, в т.ч. лікаря [PERSON] З 03.03.2015 року по 17.04.2015 року [PERSON] перебував у відпустках без збереження заробітної плати, згідно наказів № 38-к від 03.03.2015р., №46-к від 19.03.2015р., №55-к від 01.04.2015р. та відповідно до поданих ним заяв. З 20.04.2015р. по 24.04.2015р. [PERSON] наказом №70-к від 17.04.2015 року була надана частка щорічної основної відпустки 5 календарних днів. Вказані обставини підтверджуються: копією трудової книжки [PERSON] серія БТ-1 №3843520; розпорядженням голови Хмельницької обласної ради № 229/2014-о від 18.12.2014р. (а.с.38); наказами про надання відпусток № 38-к від 03.03.2015р., №46-к від 19.03.2015р., №55-к від 01.04.2015р., №70-к від 17.04.2015 року; заявами про надання відпусток від 26.02.2015р., 16.04.2015р.(а.с.39-40). 22.04.2015 року Державним патологоанатомічним центром України на адресу [PERSON] було направлено листа № 107 , яким повідомлено про неможливість надання відпусток та необхідність приступити до виконання своїх посадових обов'язків лікаря-патологоанатопа відділення гістологічних досліджень та лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології за сумісництвом на 0,25 ставки 27.04.2015 року. Вказаний лист було отримано за довіреністю [PERSON] 04.05.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с.123). 04.05.2015 року Державним патологоанатомічним центром України на адресу [PERSON] було направлено листа № 117 про надання інформації про причину відсутності його на робочому місці, як наслідок - невиконання своїх посадових обов'язків з 27.04.2015 року по 30.04.2015 року. Також повідомлено, що згідно його заяв про надання відпусток він перебував у відпустках в період з 16.02.2015 року по 24.04.2015 року та у разі не надання документів на підтвердження поважності та законності відсутності на робочому місці, можливий розгляд питання відносно його звільнення згідно чинного законодавства. Направлення даного листа за адресою позивача підтверджується поштовою квитанцією від 04.05.2015 року та описом вкладення. Вказаний лист було отримано за довіреністю [PERSON] 05.05.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с.120). 19.05.2015 року Державним патологоанатомічним центром України на адресу [PERSON] було направлено листа № 137 про надання інформації про причину відсутності його на робочому місці, як наслідок - невиконання своїх посадових обов'язків з 27.04.2015 року по 19.05.2015 року. Також повідомлено, що згідно його заяв про надання відпусток він перебував у відпустках в період з 16.02.2015 року по 24.04.2015 року та у разі не надання документів на підтвердження поважності та законності відсутності на робочому місці, можливий розгляд питання відносно його звільнення згідно чинного законодавства. Направлення даного листа за адресою позивача підтверджується поштовою квитанцією від 19.05.2015 року та описом вкладення. Вказаний лист було отримано за довіреністю [PERSON] 20.05.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с.121). Натомість [PERSON] 17.05.2015 року подав відповідачу заяву про надання йому після закінчення чергової відпустки, яка закінчується 21.05.2015 року, відпустки за власний рахунок на невизначений строк. Факт відсутності [PERSON] на робочому місці в період з 27.04.2015 року по 02.06.2015 року підтверджується актами про відсутність на робочому місці складеними комісією (а.с.137-157), табелями обліку робочого часу за лютий-червень 2015 року (а.с.22-26). Відповідно до протоколу №2 від 02.06.2015 року збори ради трудового колективу Державного патологоанатомічного центру України погодили звільнення працівників ([PERSON], [PERSON], [PERSON]Р.) в звязку з відсутністю на роботі без поважних причин. Наказом т.в.о. начальника Державного патологоанатомічного центру України №115-к від 03.06.2015 року: [PERSON] - лікаря-патологоанатома відділення гістологічних досліджень (1 ставка) було звільнено з 03.06.2015 року за прогули без поважних причин з 27.04.2015 року по 02.06.2015 року (п.4 ст.40 КЗпП України); [PERSON] - лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології за сумісництвом на 0,25 ставки звільнено з 03.06.2015 року за прогули без поважних причин з 27.04.2015 року по 02.06.2015 року (п.4 ст.40 КЗпП України). З метою отримання пояснень, вручення [PERSON] копії наказу про звільнення та трудової книжки, комісія з працівників Державного патологоанатомічного центру України 03.06.2015 року здійснила виїзд за місцем проживання [PERSON]: [ADDRESS], де двері ніхто не відчинив; вул. Тургенєва,4/1, де [PERSON] вдалось зустріти на подвір'ї вказаного будинку, однак на жодні спроби комісії запросити його до діалогу він не реагував, покинув подвір'я, зайшовши в будинок, про що було складено відповідні акти (а.с.112-113). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] перебував у відпустках, після закінчення яких не вийшов на роботу. 02.06.2015 року до ради трудового колективу поступила заява [PERSON] про надання згоди на його звільнення. Рада трудового колективу надала згоду на його звільнення і 03.06.2015 року його було звільнено. 03.06.2015 року вони їздили до дому до [PERSON] на вул.Проскурівську але дверей ніхто не відчинив. Потім вони поїхали на вул.Тургенєва, де [PERSON] був але не відгукнувся та зробив вигляд, що не чує і зайшов у будинок. Свідок [PERSON] суду показала, що з 27.04.2015 року [PERSON] повинен був вийти на роботу про що його повідомили письмово. Причин неявки він неповідомляв, на телефоні дзвінки не відповідав. Оскільки, [PERSON] не реагував, вона звернулась до ради трудового колективу щодо його звільнення і вирішили, що він підлягає звільненню за прогули. Його звільнили 03.06.2015 року і комісія поїхала ознайомити його з наказом про звільнення, розрахунком заборгованості та щоб вручити трудову книжку. Зі слів членів комісії він проігнорував їх приїзд. Після цього копію наказу та трудову книжку направляли цінним листом але позивач його не отримав і лист повернули. Потім повторно направили супровідного листа в якому просили забрати трудову книжку. [PERSON] отримав листа, проте за трудовою книжкою прийшов лише в березні 2016 року. 11.06.2015 року Державним патологоанатомічним центром України на адресу [PERSON] було направлено листа № 153 згідно якого його повідомлено про необхідність з'явитись до Державного патологоанатомічного центру України для отримання, власноручно, трудової книжки та копії наказу про звільнення за прогули без поважних причин з 27.04.2015р. по 02.06.2015р., згідно п.4 ст.40 КЗпП України з посади лікаря-патологоанатома відділення гістологічних досліджень та лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології за сумісництвом на 0,25 ставки Державного патологоанатомічного центру України (наказ №115-к від 03.06.2015 року). Вказаний лист було отримано [PERSON] особисто 04.07.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с.122). Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст. 150 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). З вищевикладеного вбачається, що [PERSON] не з'являвся на роботі без поважних причин з 27.04.2015 року по 02.06.2015 року. До застосування дисциплінарного стягнення йому відповідачем неодноразово направлялись листи за місцем його проживання щодо надання пояснень з приводу відсутності на роботі, які були отримані представником позивача за довіренністю [PERSON]Р.(а.с.32). А отже, з врахуванням наведеного, терміну відсутності на роботі [PERSON] суд приходить до висновку, що наказ начальника Державного патологоанатомічного центру України №115-к від 03.06.2015 року про звільнення з роботи [PERSON] винесено у відповідності до вимог ст.ст.40, 147,149 Кодексу законів про працю України та за наявності для того підстав. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності поважних причин не виходу на роботу. Твердження позивача, що листів відповідача про необхідність надання пояснень він не отримував, оскільки їх отримував його представник [PERSON], не спростовують вищевикладених доказів. При цьому, суд враховує, що на час звільнення позивача довіреність видана ним на [PERSON] (а.с. 32) скасована не була. Вся кореспонденція направлялась відповідачем на адресу місця проживання [PERSON], а не його представника. Не доводять вказаних обставин і покази свідка [PERSON], який суду показав, що 02.06.2015 року [PERSON] на його прохання їздив в с.Кучманівка Красилівського району оглянути тестя і повернулись в м.Хмельнийцький 03.06.2015 року під вечір. Вказані покази не спростовують і показів свідків [PERSON] та [PERSON], щодо того що 03.06.2015 року [PERSON] перебував в будинку по вул.Тургенєва, оскільки свідок не повідомив точного часу прибуття в м.Хмельницький. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частинами 1,2 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Частиною 5 ст.235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. З вищевикладених доказів вбачається, що у день звільнення позивач був відсутній на роботі, спілкуватись з комісією, яка 03.06.2015 року прибула до його будинку для вручення копії наказу та трудової книжки відмовився, з копії книги видачі трудових книжок (а.с.234) вбачається, що трудову книжку [PERSON] отримав 04.04.2016 року, хоча був повідомлений про звільнення та необхідність отримання трудової книжки 04.07.2015 року листом від 11.06.2015 року № 153. Також 03.06.2015 року відповідачем на адресу позивача направлялись копія наказу про звільнення та трудова книжка, які позивачем отримано не було не зважаючи на поштові повідомлення, у зв'язку з чим були повернуті відповідачу (а.с.230-231). Отже, з наведеного вбачається, що копія наказу та трудова книжка не були вручені позивачу у день звільнення не з вини відповідача. У звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про скасування наказу про переведення, суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Наказом т.в.о. начальника Державного патологоанатомічного центру України № 25-од від 31.03.2015року переведено сумісництво з 0,5 ставки на 0,25 ставки посадового окладу з 01.04.2015 року, в зв'язку з недопущенням порушення законодавства про працю (ст.51,пар.2), для осіб, які працюють в шкідливих умовах праці, в т.ч. лікаря [PERSON] Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення [PERSON] про зміну істотних умов праці відповідач суду не надав. Разом з тим, згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Листом від 22.04.2015 року № 107 відповідач повідомляв позивача про необхідність приступити до виконання своїх посадових обов'язків лікаря-патологоанатопа відділення гістологічних досліджень та лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології за сумісництвом на 0,25 ставки 27.04.2015 року. Також листом від 11.06.2015 року позивач повідомлявся про звільнення з посади лікаря-патологоанатома відділення гістологічних досліджень та лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології за сумісництвом на 0,25 ставки. Проте, до суду позивач звернувся з позовними вимогами про скасування наказу про № 25-од від 31.03.2015року про переведення з 0,5 ставки на 0,25 ставки посадового окладу з 01.04.2015 року, лише 27.04.2016 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду , передбаченого ст.233 КЗпП України. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині скасування наказу т.в.о. начальника Державного патологоанатомічного центру України №25-д від 31.03.2015 року про переведення лікаря патологоанатома відділення інфекційної патології Державного патологоанатомічного центру України [PERSON] з 0,5 ставки на 0,25 ставки посадового окладу з 01.04.2015 року, слід відмовити за пропуском строку звернення до суду. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Не доведено позивачем належними доказами і порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати душевного спокою. Враховуючи наведене, те що вимоги про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та скасування наказу про переведення задоволенню не підлягають, суд приходить до висновку, що враховуючи положення ст.237-1 КЗпП України, не доведеність заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу порушеннями його трудових прав, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до Державного патологоанатомічного центру України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу про переведення, стягнення моральної шкоди, слід відмовити. На підставі ст.ст.2,4,12,13,76,81,141,258,259,263-265 ЦПК України,\~ст.ст.32,40, 47, 116, 147, 149, 150, 233, 235, 237-1 КЗпП України, суд - \~

Outcome: dismissed