Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

В лютому 2015 року ПАТ «[PERSON] Аваль» предявив позов до [PERSON] про стягнення заборгованості згідно кредитного договору. Свої вимоги мотивував тим, що 14 березня 2007 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/02-7/061-М у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на суму 50\~000 доларів США під 13 % річних терміном до 13 березня 2017 року. 13 липня 2007 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої позичальнику було надано додатковий транш в розмірі 30\~000 доларів США 20 січня 2009 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції в Додатках № 1, 2, які є невідємною частиною додаткової угоди. Своїх зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними грошима відповідач належним чином не виконував, в звязку з чим станом на 12 грудня 2014 року в нього виникла заборгованість по кредиту в розмірі 40\~036,72 доларів США (629\~004,94 грн.). З них: -35\~838,92 доларів США (563 054,56 грн.) борг по кредиту; -3384, 88 доларів США (53\~178,84 грн.) борг по відсотках; -812,92 доларів США (12 771,54 грн.) пеня. У звязку з цим позивач просив стягнути з відповідача 40\~036,72 доларів США (629\~004,94 грн.) заборгованості за кредитним договором № 010/02-7/061-М від 14.03.2007 року (а.с.1-3). Рішенням Тячівського районного суду від 7 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "[PERSON] Аваль" 40\~036,72 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 12.12.2014 року становить 629\~004,94 грн. заборгованості по кредиту (а.с. 234-237). На це рішення відповідачка [PERSON] подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі вказує на те, що суд першої інстанції не зясував всіх обставин, що мають значення для вирішення цієї справи. Зокрема, не зясував тієї обставини, що гроші були видані в гривнях, а не доларах США. Відповідачка вважає, що жодного доказу, який б свідчив про отримання грошей в доларах США, в матеріалах справи немає. Просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.244-247). Дослідивши матеріали судової справи, а також матеріали кредитної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що своїх зобовязань по кредитному договору відповідачка [PERSON] не виконала, допустила заборгованість по кредиту, в звязку з чим банк вправі достроково стягнути цю заборгованість. Такі висновки місцевого суду є помилковими, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у справі доказами, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (п.2, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України). Зокрема, встановлено, що 14 березня 2007 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/02-7/061-М у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на суму 50\~000 доларів США під 13 % річних терміном до 13 березня 2017 року. 13 липня 2007 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої другий транш кредиту складає 30\~000 доларів США 20 січня 2009 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено ще одну додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції в Додатках № 1, 2, які є невідємною частиною додаткової угоди. Відповідно до пункту 2 частини 1 та пунктів 1.7, 1.7.1. частини 2 Кредитного договору від 14 березня 2007 року, пункту 2 Додаткової угоди від 13.07. 2007 року банк повинен здійснити видачу кредиту траншами згідно кредитних заяв, а грошові кошти в сумі 50 000 доларів США позивач повинен був перерахувати [PERSON] на поточний рахунок № [NUMBER], зазначений в кредитному договорі, та грошові кошти в сумі 30 000 доларів США на поточний рахунок № [NUMBER], зазначений в додатковій угоді. Однак, достатніх та беззаперечних доказів видачі кредиту в доларах США в матеріалах справи немає. Анкети - заяви [PERSON] на кредит під комерційну іпотеку та заява [PERSON] від 14 березня 2007 року на видачу кредитних коштів на суму 50 000 доларів США є документами про намір [PERSON] отримати кредит у валюті, але не документами, які б свідчили про отримання [PERSON] кредитних коштів. На підтвердження цієї обставини позивачем було подано виписку по рахунку № 262089973122 на одному аркуші (Т.1, а.с.221-222) та меморіальний ордер № 1 від 14 березня 2007 року (Т.1, а.с.68). Жодних інших документів подано не було. Судом першої інстанції ці докази було взято до уваги без належної оцінки, що суперечить вимогам ст. 212 ЦПК України. Між тим, згідно поданої у справу банківської виписки по рахунку № 262089973122 [PERSON] були видані кредитні кошти в розмірі 80 000 доларі США, зокрема по періодах: 14 березня 2007 року 38 000 доларів США, 16 березня 2007 року - 12 000 доларів США, 13 липня 2007 року 30 000 доларів США. Однак, вказана банківська виписка не може бути належним доказом отримання [PERSON] кредитних коштів, оскільки на вказаному документі відсутні підпис посадової особи та печатка установи, яка його видала (Т.1, а.с.221-222). Є також розбіжність номерів рахунків, зазначених у банківській виписці (рахунок № 262089973122), у кредитному договорі від 14.03.2007 року (рахунок № [NUMBER]), у додатковій угоді від 13.07.2007 року (рахунок № [NUMBER]), та у меморіальному ордері № 1 від 14.03. 2007 року (рахунку № 262089973122). Є також розбіжність у сумах та датах отримання кредитних коштів, зазначених у банківській виписці та у меморіальному валютному ордері № 1 від 14.03. 2007 року. У кредитній справі відсутні також кредитні заяви [PERSON]В, а саме: заява [PERSON] від 14.03. 2017 р. на отримання траншу в розмірі 38 000 доларів США, заява [PERSON] від 16.03. 2007 р. на отримання траншу в розмірі 12 000 доларів США, заява [PERSON] від 13.07. 2007 р. на отримання траншу в розмірі 30 000 доларів США, що є порушення п. 1.7.1 кредитного договору від 14.03. 2007 року. На меморіальному валютному ордері № 1 від 14 березня 2007 року наявний віддиск печатки Закарпатської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», якої станом на 14.03. 2007 року не існувало, про що свідчить Положення про Закарпатську обласну дирекцію Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», та Витяг з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Т.2, а.с.1-13). З матеріалів справи також слідує, що 14 березня 2007 року відповідачка [PERSON] в касі «[PERSON] Аваль» отримала грошові кошти в сумі 250 000 гривень за мінусом 2500 гри. комісійних та страхових виплат. 13 липня 2007 року відповідачка [PERSON] в касі «[PERSON] Аваль» отримала грошові кошти в сумі 150 000 гривень за мінусом 1500 грн. комісійних та страхових виплат. Таким чином, відповідачці [PERSON] були видані банком грошові кошти на загальну суму 404 000 грн., а не 80 000 доларів США, на чому наголошує банк. Згідно наявних у справі розрахунків та квитанцій, станом на 26 вересня 2014 року відповідачка [PERSON] сплатила (погасила) кредитні кошти на загальну суму 747 669,71 грн. За цих обставин колегія констатує, що розрахунок заборгованості, поданий позивачем до матеріалів позовної заяви (Т.1, а.с.22-25), з яким погодився суд першої інстанції зібраними у справі доказами не доведено. При цьому колегія наголошує, що згідно статті. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку достатніх доказів, які б свідчили про те, що відповідачці [PERSON] було видано кредит саме у іноземній валюті, в матеріалах справи відсутні. В суді апеляційної інстанції додаткові докази на підтвердження цієї обставини також не подані. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ч.2 ст. 303 ЦПК України). За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed