Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Мукачівської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у вихованні спілкуванні з малолітніми дітьми. Позов мотивований тим, що у нього з відповідачем є малолітні діти, дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . На даний час вони проживають окремо один від одного, а діти проживають з відповідачем. У свою чергу, відповідач не дає бачитися з дітьми, постійно ігнорує його, не допускає до зустрічі з дітьми, налаштовує дітей проти нього. У зв`язку з цим, позивач звертався до Органу опіки і піклування про визначення йому порядку побачень з дітьми, Розпорядженням голови Мукачівської РДА №98 від 25.03.2019 року було встановлено порядок побачень з дітьми, однак і його відповідач не виконує. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимогипросить суд задоволити з підстав зазначених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації - Булеца Н.В. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вивчивши позовну заяву з доданими до неї доказами та аналізуючи їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що Розпорядженням голови Мукачівської РДА було встановлено [PERSON] порядок побачень з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Обгрунтовуючи даний позов позивач зазначає, що ним сплачуються систематично аліменти, заборгованості не має, а також надав копію рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08.05.2019 року з фіскальними чеками про перерахунок сум аліментів, однак, суд відхиляє дані докази та не бере їх до уваги з тих підстав, що такі є неналежними доказами в зазначеній справі, так як згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, не містять інформації щодо предмета доказування даного спору. Крім цього, зазначені обставини, згідно приписів ч.2 ст.77 ЦПК України, не підтверджують заявлених вимог, не мають жодного значення для розгляду даної справи, а отже не входять до предмету доказування даного спору. Із Висновку Органу опіки та піклування Мукачівської РДА №02-26/804 від 21.09.2020 року щодо участі батька [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] слідує, що батькові [PERSON] останні рекомендують встановити такий порядок побачень з дітьми, а саме без присутності матері, з можливістю забирати дітей з дому: - щосереди з 15:00 год., та повертати того ж дня до 19:00 год.; - кожну першу, третю суботу місяця та кожну другу, четверту неділю місяця з 13:00 год. та повертати того ж дня до 19:00 год. (а.с. 48, 49). Згідно із вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно положень ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до вимог ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Матеріали справи свідчать про те, що Розпорядженням голови Мукачівської РДА про визнання способу участі у вихованні дітей є лише доказом у цивільній справі про визначення способів участі у вихованні дитини, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Згідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Посилання позивача та його представника на те, що відповідач [PERSON] не дотримується умов щодо участі у вихованні дитини, визначених у вищевказаному розпорядженні голови райдержадміністрації, суд не приймає до уваги, як таке, що недоведене позивачем та його представником. В судовому засіданні позивачем та його представником не було надано та судом не здобуто належних та допустимих доказів з приводу того, що зі сторони відповідача мали місце дії, направлені на позбавлення позивача можливості побачення з дитиною та здійснення її виховання, тобто що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу [PERSON] у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні.

Outcome: dismissed