Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач зазначає, що працювала у комунальній установі «Львівський драматичний театр ім. Лесі Українки» на посаді контролера квитків на підставі контракту від 06 вересня 2014 року. Наказом від 20 липня 2015 року її було звільнено у звязку із закінченням терміну дії договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Вважає, що врегулювання трудових відносин шляхом укладення контракту порушує її трудові права, так як посада контролера квитків не належить до посад професійних творчих працівників театрів, тому укладення з нею контракту є незаконним. Крім того, зазначає, що контракт з нею неодноразово переукладався, а відтак, слід вважати, що трудовий договір з нею був укладений на невизначений строк. Просить визнати незаконним звільнення та скасувати наказ № 56 від 20 липня 2015 року, поновити на роботі у якості контролера квитків, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 88,46 гривень, визнати незаконним укладення контракту від 06 вересня 2014 року та факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем на підставі безстрокового трудового договору. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити у повному обсязі. Додатково зазначили, що при укладенні контракту відповідач грубо порушив вимоги статей 20, 23 КЗпП України. Посада контролера квитків не передбачена у постанові КМУ № 208 від 23 лютого 2006 року «Про затвердження переліку посад професійних творчих працівників театрів та посад(спеціальностей) працівників інших специфічних театральних професій», вказаний перелік носить імперативний характер. Вказали, що на період відсутності театральних вистав позивач може виконувати іншу роботу та доручення. Представник позивача проти задоволення позовних вимог заперечила (а.с.24-26) з огляду на наступне. Перелік посад професійних творчих працівників театрів та посад(спеціальностей) працівників інших специфічних театральних професій, затверджений постановою КМУ № 208 від 23 лютого 2006 року не є вичерпним. Згідно норм колективного договору та Правил внутрішнього трудового розпорядку з працівниками театру укладаються трудові договори(контракти) з урахуванням характеру роботи, умов її виконання. Позивач була згодна на укладення контракту, про що свідчить її підпис на ньому та в наказі про прийняття на роботу. Контракт позивачем не оскаржувався. Робота контролера квитків за своїм характером нерозривно повязана з тривалістю театрального сезону, яка чітко не регламентована. Не погоджуючись з позицією позивача, вказує, що відповідно до ч.2 ст.39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.23, вважаються таким, що укладені на невизначений строк. Такими винятковими випадками за ч.2 ст.23 КЗпП України, є, зокрема, неможливість встановлення трудових відносин на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи. Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що колективним договором між адміністрацією та трудовим колективом Львівського Драматичного театру ім. Лесі Українки на 2012 -2016 року передбачена можливість укладення з працівниками театрів трудових договорів (контрактів) (а.с.27-40). Аналогічна локальна норма міститься у Правилах внутрішнього трудового розпорядку(а.с.41-47). 16 лютого 2015 року та 06 вересня 2014 року позивачем були укладені контракти про прийняття її на роботу у якості контролера квитків(а.с.12-13). Строк дії останнього контракту був визначений до 30 червня 2015 року. При цьому, у пункті 1 зазначено, що контракт є строковим трудовим договором. Укладення трудового договору на умовах контракту відображено також у наказі №54 на період з 06 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року. На наказі міститься підпис про ознайомлення з ним позивача(а.с.48). 30 червня 2015 року Львівський драматичний театр ім..[PERSON] та позивач уклали додаткову угоду про продовження терміну дії контракту від 06 вересня 2014 року у звязку з наданням щорічної відпустки на 14 календарних днів з 30 червня 2015 року по 20 липня 2015 року(а.с.14). Наказом від 23 червня 2015 року № 24 театральний сезон 2014 -2015 року у Львівському драматичному театрі ім. Лесі Українки вважається закритим з 21 червня 2015 року (а.с.52). 20 липня 2015 року адміністрацією театру винесений наказ № 56 від 20 липня 2015 року про звільнення позивача у звязку із закінченням терміну дії договору(контракту)(а.с.49). Згідно зі ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч.3 ст.21 КЗпП України). Конституційний Суд України у рішенні №12-рп/98 від 09.07.1998 року надав тлумачення про те, що термін "законодавство", що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Нормами ст. 13 Закону України «Про театри і театральну справу» передбачено, що державний та комунальний театри здійснюють свою діяльність відповідно до колективного договору, Галузевих правил внутрішнього трудового розпорядку, Типового положення про преміювання працівників театру, Положення про порядок тарифікації артистичного та художнього персоналу театру, інших нормативно-правових актів, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв, а також трудових договорів між суб'єктами театральної діяльності. У відповідності до ст.20 Закону України «Про театри і театральну справу» діяльність професійних творчих працівників театрів здійснюється за індивідуальними трудовими договорами (контрактами) і (або) цивільно-правовими договорами. Порядок укладання трудових договорів (контрактів) з професійними творчими працівниками затверджується Кабінетом Міністрів України. Перелік професійних творчих працівників театрів і перелік посад (спеціальностей) працівників інших специфічних театральних професій затверджується Кабінетом Міністрів України на підставі пропозицій центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 208 від 23 лютого 2006 року «Про затвердження переліку посад професійних творчих працівників театрів та посад(спеціальностей) працівників інших специфічних театральних професій» передбачено, що до посад (спеціальності) працівників інших специфічних театральних професій відносяться: директор (генеральний директор) театру, його заступники: директор-розпорядник, директор комерційний; начальники відділів, служб, цехів з основних видів діяльності, начальники інших відділів, лабораторій, бюро, дільниць, змін, майстерень; їх заступники; виробник ігрових ляльок, столяр - виробник декорацій, маляр з оброблення декорацій, реквізитор, електроосвітлювач, костюмер, бутафор, гример-пастижер, макетник театрально-постановочних макетів, піротехнік-зброяр; машиніст сцени, монтувальник сцени та інші. Виходячи з системного аналізу норм права у вказаній статті, законодавчо врегульовано питання укладення трудових договорів(контрактів) як з професійними творчими працівниками так і з працівниками інших специфічних театральних професій. Суд погоджується з твердженням представника відповідача, що вказаний перелік не є вичерпним. Суд вважає правомірним віднесення контролера театральних квитків до посад (спеціальності) працівників інших специфічних театральних професій з якими, з урахуванням особливостей театральної діяльності, може бути укладений контракт. Вказане узгоджується з розясненнями, які містяться в абзаці 4 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 про те, що власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом. Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до ст.9 КЗпП недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України. На думку суду, визначення в контракті строку його дії, що є обовязковою його умовою, не може вважатись погіршенням становища позивача порівняно із законодавством України про працю і не може бути визнана недійсною. Робота контролера квитків за своїм характером є такою, що не виконується постійно, оскільки залежить від проведення театральних вистав протягом театрального сезону. Також слід зазначити, що особливого порядку звільнення з підстави закінчення строку трудового договору, передбаченої п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, чинним трудовим законодавством не передбачено. Зокрема, відсутня необхідність роботодавця заздалегідь попереджати працівника про таке звільнення та запитувати згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Частиною 2 ст. 39-1 КЗпП України встановлено, що трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Так, переукладення строкового трудового договору у випадках, що підпадають під дію ч. 2 ст. 23 КЗпП, не тягне набуття трудовим договором характеру безстрокового. А тому вимоги позивача також в цій частині не ґрунтуються на законі. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідачем при укладенні спірного контракту з відповідачем не було порушено вимог законодавства України про працю, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed