Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і вказав, що 30 вересня 2008 року він уклав з відповідачем кредитно-заставний договір № DZR0AN14131826, згідно якого відповідач надав йому кредит для придбання автомобіля за сплатою 15 % відсотків річних за користування кредитом. Розмір кредиту визначався в 7,023,21 ЄВРО, з кінцевим терміном погашення до 29 вересня 2015 року включно. В забезпечення виконання зобовязань позивача банк прийняв у заставу придбаний автомобіль DAEWOO NEXIA, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER]. Крім того, в забезпечення виконання вимог за кредитним договором 30 вересня 2008 року відповідач уклав договір поруки № DZR0AN1413826 з батьком позивача [PERSON]. Позивач вказує, що кредитно-заставний договір має бути визнаний частково недійсним, оскільки укладений з порушенням прав позивача як споживача, оскільки його зміст суперечить вимогам діючого на час укладення законодавства. Оскільки за даним кредитно-заставним договором було здійснено придбання автомобіля вартістю 54900 гривень, за договором кредитні кошти в іноземній валюті / євро/ він не отримував, та не мав інформації про відкриття в банку валютного рахунку на його імя, з якого було б проведено оплату кредитних коштів за передбачені договором цілі. Оскільки за придбаний позивачем автомобіль відповідач перерахував 44900 грн., на поточний рахунок ООО «АвтоПриват», 2749,90 грн., - страхових платежів на поточний рахунок Страхової компанії ЗАО Страхова компанія «Інгострах», 34 грн., - за реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна на рахунок ДП «Інформаційний центр» МЮУ, 103,48 грн., для сплати вартості поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто як стверджує позивач, фактично при видачі йому кредиту банк не витратив валютні кошті, а мало місце перерахування банком кредитних коштів у національній валюті. Поклавши на позивача обовязок погашати кредит і іноземній валюті / євро /, а з часом у гривнях з урахуванням еквіваленту даної валюти до курсу гривні станом на день проведення платежу, відповідач здійснив безпідставне на думку позивача отримання його коштів, що суперечить змісту кредитних правовідносин. У звязку з вищенаведеним як стверджує позивач, його дійсний борг згідно умов кредитно-заставного договору від 30 вересня 2008 року на день його укладення з урахуванням курсу національною валюти /6,99 грн. за 1 євро / складав 49133,23 грн., в тому числі кредит на оплату вартості автомобіля 44900 грн; кредит на сплату страхових платежів на поточний рахунок КС ЗАО Страхова компанія «Інгострах» - 2749,90; кредит на оплату реєстрації в державному реєстрі обтяжень рухомого майна на рахунок ДП «Інформаційний центр МЮУ 34 грн; кредит на оплату вартості поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності 103,48 грн; кредит на оплату винагороди банку за надання фінансового інструменту 1345,85 грн. Позивач вказує, що на його адресу надійшов лист від 09 листопада 2011 року від ПАТ КБ «Приват Банк» за вих. № 30.1.0.0/2-111027/1754, яким підтверджується що дохід, отриманий банком від продажу 26 жовтня 2009 року автомобіля позивача DAEWOO NEXIA, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER] склав 51423,23 грн. Тому позивач звернувся до суду з проханням визнати недійсним договір № DZR0AN14131826, укладений 30 вересня 2008 року між ним та ПАТ КБ «Приват Банк» в частині валюти кредиту, як такий, що вчинений внаслідок здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності, що ввела його в оману як споживача та містить несправедливі умови, такі, що суперечать діючому на час укладення договору законодавства, визнати, що кредитно-заставний договір DZR0AN14131826, від 30 вересня 2008 року укладений між ним та ПАТ "Приват Банк", був укладений в національній валюті / гривні / на суму 4913323 грн., визнати недійсним п. 14.10 кредитно-заставного договору № DZR0AN14131826, від 30 вересня 2008 року у частині необхідності сплати штрафу за порушення зобов'язання у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Тому позивач просить визнати істотними, такими, що порушують права позивача, недоліки в якості фінансової послуги, наданої йому відповідачем згідно кредитно-заставного договору від 30 вересня 2008 року в частині погашення загальної заборгованості за кредитом за рахунок звернення стягнення на автомобіль DAEWOO NEXIA, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], що був ним переданий в заставу відповідачу для забезпечення зобов'язань позивача за кредитно-заставним договором, визнати припиненим виконанням, проведеним належним чином, його зобов'язання по поверненню кредиту та інших платежів, передбачених кредитно-заставним договором № DZR0AN14131826 від 30 вересня 2008 року, визнати недійсним укладений між ним та відповідачем договір № DZR0AN14131826 від 30 вересня 2008 року в частині валюти кредиту, визнати договір № DZR0AN14131826 від 30 вересня 2008 року укладеним в національній валюті на суму 49133,23 грн., визнати недійсним п.14.10 кредитно-заставного договору № DZR0AN14131826 від 30 вересня 2008 року у частині необхідності сплати штрафу за порушення зобов'язання у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк»в судовому засіданні позов не визнав, вважає, що як при укладенні договору, так і при його виконанні порушень законодавства з боку відповідача допущено не було, тому він просить у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що 03 листопада 2014 року Апеляційним судом Дніпропетровської області винесено перебуваюче в законній силі рішення по справі № 2-539/11-ц, 22-ц/774/7096/14 за позовом Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DZR0AN14131826 від 30 вересня 2008 року, тобто за тим же самим договором, який є предметом даного судового розгляду. Згідно вказаного судового рішення матеріалами справи підтверджено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь\~\~Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2008 року, що утворилася за відповідачем станом на 17 вересня 2009 року у розмірі 81 756,88 грн.\~\~Згідно акту без номера та дати автомобіль, який є предметом застави по кредитно-заставному договору №DZR0AN14131826 від 30 вересня 2008 року передано [PERSON] працівникам Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» для реалізації. Вказані обставини також встановлені судом на час винесення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2009 року. Вказаний заставний автомобіль проданий ПАТ КБ «ПриватБанк» 26 жовтня 2009 року за 4280,65 євро. Згідно з п.13.3.2. кредитно-заставного договору банк зобов'язався надати позичальнику письмовий звіт про результати продажу заставного автомобіля. Однак свого обов'язку банк не виконав, що підтверджується матеріалами справи. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша\~статті 20 ЦК, статті\~3\~і\~4 ЦПК). Позивач\~\~в 2009 році скористався своїм правом, яке передбачено як договором так і законом, достроково вимагати повернення всієї суми кредиту з відповідача, як позичальника, за кредитно-заставним договором №DZR0AN14131826 від 30 вересня 2008 року і за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2009 року вимоги позивача задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 81 756,88 грн. Рішення суду частково виконане відповідачем, оскільки в рахунок заборгованості за кредитом він передав банку заставний автомобіль, на придбання якого надавався банком кредит. Автомобіль проданий банком за суму 51 423,43 грн., а відтак залишилась непогашеною заборгованість за рішенням суду в сумі 30 333,45 грн. (81 756,88 грн. - 51 423,43 грн. =30 333,45 грн.).\~\~ Невиконання надалі рішення суду відповідачем пов'язане з виною позивача, який порушив вимоги п.13.3.2. кредитно-заставного договору, про що було зазначено вище. Згідно роз'яснень в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», - зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1\~ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599,601,\~604,609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст.\~526,\~599 ЦК України. Відповідно до\~ст. 598 ЦК України, - зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо дострокового стягнення всієї суми кредиту, - припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену\~ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~\~Але вимог про стягнення коштів на підставі\~ст. 625 ЦК України\~банк до Криничанського районного суду на час подання позову [PERSON] не заявляв. Оскільки з позивача заборгованість за кредитом була стягнута в поному обсязі за рішенням суду суд дійшов висновку, що у банку відсутня наявність права після ухвалення рішення суду на стягнення суми за тілом кредиту, на нарахування відсотків за користування кредитом, нарахування штрафів відповідно джо умов кредитно-заставного договору та інших платежів - пені, комісії, які вказаним договором не передбачені. За правилами ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Тому суд приходить до висновку, що вказане рішення суду грунтується на законності спірного договору, який позивачем виконаний шляхом передачі відповідачу автомобіля. Наведені обставини обумовлюють висновок суду про часткове задоволення позовних вимог - в частині визнання припиненим виконанням, проведеним належним чином, зобов'язання позивача по поверненню кредиту та інших платежів, передбачених кредитно-заставним договором № DZR0AN14131826 від 30 вересня 2008 року, і неможливості задоволення решти позовних вимог. А часткове задоволення позову покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат, як те передбачено ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed