Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Прокурор у позові в інтересах [PERSON] проти Залізниці просить визнати недійсними та скасувати розпорядження голови РДА від 28.05.2010 № 588 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів для передачі у постійне користування земельної ділянки Залізниці з подальшою видачею державного акту площею 27,0843га на території Іванівської сільської ради та Державний акт на право постійного користування спірною ділянкою, що виданий Залізниці на підставі оскаржуваного рішення зі скасуванням її державної реєстрації ( кадастровий номер 1822083000:07:002:1008). Вимоги мотивує тим, що РДА передала Залізниці у постійне користування і земельну ділянку, що є власністю [PERSON] без проведення її вилучення (викупу) у відповідності до п.5 ст.116 ЗК України, або припинення її права власності у порядку ст.140 ЗК України. Позов було підтримано прокурором та представником [PERSON] Прокурор зазначила, що за наслідками проведеної перевірки звернення [PERSON], було встановлено, що належна неї на праві власності земельна ділянка була передана за оскаржуваним розпорядженням РДА у користування Залізниці,незважаючи на те, що частина земель була вилучена у Залізниці ще на початку 1980 -х років. Вважає, що порушене право власності позивача на земельну ділянку підлягає захисту в суді. Представник [PERSON] пояснив, що остання отримала у власність 0,0611 га земельної ділянки у 1999 році за рішенням виконкому Іванівської сільської ради, на якій вже побудувала садовий будинок. На даний час приватна власність [PERSON] передана у постійне користування Залізниці, що підтверджується висновком експертизи. Посилаючись на непорушність її права власності, просив позов прокурора в інтересах [PERSON] задовольнити. На думку представника Залізниці позов не підлягає до задоволення. Пояснила, що державне підприємство «Поліськгеодезкартографія» виконувало комплекс проектно вишукувальних робіт та інвентаризацію спірної земельної ділянки, проте наявність садового будинку [PERSON] та її земельної ділянки виявлено не було. Стверджувала, що за кадастровим планом здійснено опис меж земельної ділянки переданої Залізниці в користування ще у 1947 році на території Іванівської сільської ради, яка у подальшому за більш точним вимірюванням становила саме 27,083 га. Під час опису цих земель претензій суміжних користувачів не було. Залізниця у законний спосіб одержала свій державний акт на право постійного користування земельною ділянкою. З посиланням на практику Верховного Суду України в аналогічних правовідносинах, вказувала, що землі передані залізницям відносяться до земель державної власності та не можуть передаватися у приватну власність. На підтвердження правової позиції Верховного Суду України, надала витяги Постанов ВСУ з ЄДСР. У подальшому представник Залізниці до суду не зявилася, про час та місце розгляду справи оповіщена у встановленому порядку. Причини своєї неявки суду не повідомив. Суд визнав таку неявку неповажною, розгляд справи завершено без участі останньої. Голова РДА позов визнав, вважає, що він підлягає до задоволення, просив розгляд справи проводити без їх участі (а.с.56). Представник ТОВ також вважає позов прокурора ґрунтовним, оскільки РДА незаконно передала у власність земельну ділянку [PERSON] у користування залізниці. Підтвердив, що земельна ділянка, що передана [PERSON] знаходиться поза межами населеного пункту. Повідомлений про час і місце розгляду справи, представник Держземагенства жодного разу до суду не прибув. Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини. Суд розглядає справу у межах заявлених вимог, на підставі змагальності та диспозитивності. З копії державного акту серії ЖТ-IV №038141 від 28.12.1999 на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] вбачається, що за рішенням виконкому Іванівської сільської ради від 18.12.1997, останньої передана власність земельна ділянка площею 0,0611 га, що розташована на території Іванівської сільської ради Соколовського масиву у садівничому товаристві «Фіалка» для ведення садівництва. За описом меж спірна земельна ділянка межує з землями загального користування, канавою, дорогою і земельною ділянкою [PERSON] Поряд з цим спірна земельна ділянка знаходиться поза межами населеного пункту. Ці обставини сторони визнали. Між тим, порядок набуття права користування чи права власності регулювався главою 2 ЗК України 1990 року. Ст.18 ЗК України 1990 року передбачалося, що передача громадянам у користування або власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності здійснюється за рішенням сільської ради. Таким чином набуття права на земельні ділянки передбачає обовязкове прийняття рішення уповноваженим органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення , яке є обовязковою юридичною підставою для подальшого юридичного оформлення на неї відповідних прав. Чинний на той час ЗК України взагалі не передбачав передачу земель у власність поза межами населених пунктів за рішенням виконкому. Оскільки відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то наслідком прийняття зазначеними органами, їх посадовими особами рішень із порушенням установленої законом процедури або всупереч нормі закону, або з перевищенням своїх повноважень є визнання таких рішень недійсними (ст. 112 ЗК України 1990 року, ст. 152 ЗК України 2001 року, пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2001 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"). А тому суд вважає, що [PERSON] отримала спірну земельну ділянку з непередбачених законом підстав, та фактичне не набувала на неї права власності, а тому не набуте право власності не може бути припинено відповідно до статті 140 ЗК України 2001року. Аналогічна правова позиція ВСУ з цього питання висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року № 6-57цс13, яка відповідно до частини першої статті 3607 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. А тому посилання прокурора в позові на ст.140 ЗК України у даному випадку є некоректним. Окрім цього рішення виконкому від 18 грудня 1997 року (з виправленнями) за своїм змістом не відповідає Державному акту [PERSON]П.(т.2 а.с.2) Так у цьому рішенні виконкому зазначено, що земельні ділянки передаються у приватну власність громадянам, що були раніше надані громадянам у межах населених пунктів у розмірах з додатками №№1,2,3. Про що слід було зробити запис у паспорті або в іншому документі. Доказів того, що спірна земельна ділянка надавалася [PERSON] раніше як і додатки з розмірами, записи у будь якому документі з приводу земельної ділянки суду представлені не були. У державному акті не зазначено і номер рішення виконкому. Поряд з цим Залізниця звернулася із клопотання до РДА про надання дозволу на проведення робіт по визначенню меж землекористувань і проведення інвентаризації земель під обєктами та спорудами залізниці за межами населених пунктів з виготовленням державних актів на право постійного користування землею (а.с. 94). Розпорядженням голови ЖРДА від 19.07.2007 року №710 Залізниці був наданий дозвіл на розробку технічної документації по встановленню меж земельних ділянок в натурі з метою виготовлення державних актів на право постійного користування на земельні ділянки на території Житомирського району. Земельній ділянці, наданій у постійне користування Залізниці присвоїв ся кадастровий номер 1822083000:07:002:1008 ( т.1 а.с. 25-27). Протоколом було встановлено та узгоджено зовнішні межі землекористування Залізниці поза межами населених пунктів Іванівської сільської ради, який був підписаний представниками суміжних землекористувачів, в тому числі головою правління товариства «Соколовське» (в якому на той час знаходилося ТОВ «Фіалка)(т.1 а.с. 102-103). 28.05.2010 №588 Залізниці затверджено технічну документації із землеустрою щодо складання документів для передачі в постійне користування земельних ділянок, розташованих у тому числі і на території Іванівської сільської ради з видачею державних актів в адміністративних межах Житомирського району. На основі цього розпорядження Залізниці був виданий державний акт серії ЯЯ №070604 на право постійного користування земельною ділянкою площею 27.0843 га та з кадастровим номером 1822083000:07:002:1008 за межами населених пунктів Іванівської сільської ради (а.с. 6-7). Твердження представника Залізниці, що земельна ділянка на території Іванівської сільської ради знаходиться в користуванні залізниці з 1946 року, підтверджується планом відведення Південо Західній Залізниці в межах станції Фастів Новоград Волинській під залізничне полотно та його облаштуванням на території Житомирського району у тому числі в районі Соколової гори за розробленим проектом станом на липень 1946 року та технічною документацією ( т.1 а.с.117-122,133). Посилання Залізниці, що при проведенні інвентаризації земель смуги відведення останньої з прив'язкою до колії Житомир Новоград Волинський від 107 км + 707 м до 109 км+ 536 м км 32 + 415 м станом на 1.01.2008 (за системою координат 1963 року ) на території Іванівської сільської ради становила 25,80 га, але після уточнення зовнішніх меж землекористування на місцевості фактичний розмір земельної ділянки, якою тривалий час користується Залізниця складає 27,083 га підтверджується розробленою технічною документацією та висновками до неї Житомирського районного відділу земельних ресурсів(т.1 а.с.88-114). За даними земельно-технічної експертизи від 30.06.2015 року за №157 спірна земельна ділянка площею 0,0611 га повністю накладається на земельну ділянку Залізниці( т.1 а.с. 178-194). Відповідно до ч..ч.1,2ст.ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України , Закону України «Про транспорт».До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту( ст.23 ЗУ «Про транспорт», ст.68 ЗК України). Згілно із ч.1 ст.84 ЗК України державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об'єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту (пункт «б» ч.4 ст 84 ЗК України). Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону. Отже, частина спірної земельної ділянки належить до земель державної власності, а саме до земель залізничного транспорту, тому виконком Іванівської сільської ради не мав право на розпорядження такими землями, що є підставою для відмови у задоволенні позову. При ухваленні рішення суд також враховував усталену правову позицію ВСУ, викладену у чисельних рішеннях за аналогічними правовідносинами (зокрема Постанови від 30.09.2015 № 5-586-гс15, 16.09.2015 № 3-495гс15)

Outcome: dismissed