Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

В листопаді 2013р. Позивачка - [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], в інтересах [PERSON], [PERSON], та [PERSON], третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м. Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просили визнати Відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - [ADDRESS] (а.с.2-3 т1). Свою позовну заяву Позивач мотивувала тим, що вона зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. Основними квартиронаймачами даної квартири є [PERSON] та Позивачка. Відповідачі також зареєстровані у вказаній квартирі, проте останні не проживають та ніколи не проживали у зазначеній квартирі, що підтверджується відповідними актами та довідкою Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Таким чином, Відповідачі втратили право на користування жилим приміщенням в зв'язку з не проживанням в спірній квартирі більше 6 місяців. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], та [PERSON], третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м. Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задоволено, визнано [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] (а.с.41-43 т1). В червні 2014 року [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27 березня 2014 року (а.с.51-55 т1). Ухвалою суду від 15.07.2014р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва у справі № 761/30223/13-ц, провадження № 2/761/1116/2014 залишено без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліку терміном на три дні з дня отримання копії ухвали (а.с.69-70 т1). Після усунення недоліків, заяву [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2014р. призначено до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року заяву [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2014р. у цивільній справі № 761/30223/13-ц (провадження № 2/761/1116/2014) за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м. Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задоволено, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2014р. у цивільній справі № 761/30223/13-ц (провадження № 2/761/1116/2014) за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м. Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням скасовано, справу призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.97-98 т1). В жовтні 2014 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа: Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а.с.186-188 т1), яка протокольною ухвалою від 03.11.2014р. прийнята до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.201-202 т1). Зустрічну позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] згідно ордеру на жиле приміщення від 06.07.1987р. № 632 серія К, виданого Виконкомом Київської міськради народних депутатів. Позивачі, в особі [PERSON] та [PERSON], були знайомі із вищевказаними [PERSON] і [PERSON] з 1997 року, здружилися з ними, на підставі чого подружжя [PERSON] надавали житлову площу для проживання подружжю [PERSON] в своїй квартирі з 1997 року. В 1998 році чоловік [PERSON] помер, а дружина [PERSON] та подружжя [PERSON] продовжували разом співпроживати у вищевказаній квартирі. З 2004 року Позивачі, в особі [PERSON], її чоловіка [PERSON], синів [PERSON], [PERSON], зареєстровані у вищевказаній квартирі громадянкою [PERSON] як піднаймачі, що підтверджується довідкою з ЖЕК Ф-№3 КмП Татарка Шевченківського району м. Києва. Факт постійного проживання з 1997 року подружжя [PERSON] та їхніх дітей підтверджується сусідами цього ж будинку [ADDRESS], що відображено у відповідних актах. Серед знайомих [PERSON] була і [PERSON], яка, як виявилось в подальшому, зареєструвалась у спірній квартирі 22.10.2013р., після смерті [PERSON] [INFO]. Жоден з членів сім'ї [PERSON] ніякої згоди на сумісне проживання з [PERSON] не надавав та остання ніколи не проживала та не проживає в [ADDRESS]. Окрім того, Позивачі за зустрічним позовом з 2004 року самостійно в повному обсязі несуть витрати по оплаті комунальних платежів за користування вказаною квартирою, на підтвердження чого надали копії сплачених квитанцій про оплату за житлово-комунальні послуги за період з 2004 року по липень 2014 року (а.с.126-185 т1). Враховуючи, що [PERSON] ніколи не проживала та не проживає за спірною адресою, в тому числі останні шість місяців, тому Позивачі за зустрічним позовом просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні 05.12.2014р. Позивач за первісним позовом - [PERSON] подала заяву про зміну підстав позову, в якій зазначила, що Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] на підставі договорів найму жилого приміщення, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 07.05.2004р., та [PERSON] та [PERSON] 14 травня 2004р. Таким чином, оскільки [PERSON] була наймачем спірної квартири у відповідності до положень Житлового кодексу Української РСР та положень Цивільного кодексу України , які регулюють питання договору найму, то після її смерті - Відповідачі втратили право користування житловим приміщенням (а.с.206-207 т1). В судовому засіданні 21.01.2015р. Позивачами за зустрічним позовом подано заяву про уточнення вимог зустрічного позову, в якому останні просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені законом строки (більше шести місяців) та внаслідок анулювання її місця реєстрації у квартирі за адресою: [ADDRESS], (1-кімнатна квартира загальною площею 33,89 кв.м.), згідно висновку службової перевірки Шевченківського РВ ГУ Державної міграційної служби в м. Києві від 30.09.2014р. (а.с.232-233 т1). Позивачка за первісним позовом в судове засідання 12.02.2015р. не з'явилась, своїх представників не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. При цьому суд не знаходить поважними причини відсутності представника позивача за первісним позовом [PERSON], який подав до суду 12.02.2015р. клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні у Вишгородському районному суді Київської області, оскільки до клопотання не долучено жодного доказу на підтвердження поважності причин відсутності представника (а.с.4 т.2). Також судом звернуто увагу на те, що згідно довіреності від 06.11.2013р. від імені [PERSON] уповноважено крім представника [PERSON] діяти ще 7 представників, а згідно довіреності в порядку передоручення від 16.10.2014р. ще 3 осіб (а.с.15, 46, 195, 196 т.1). Крім того, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи у засіданні 12.02.2015р. за відсутності позивачки за первісним позовом [PERSON] та її представників, оскільки розгляд справи по суті розпочато за участі як [PERSON] та і її представника [PERSON] в засіданні 21.01.2015р., в якому було оголошено позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом, заслухано пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, присутніх в засіданні, досліджено докази у справі, що підтверджується журналом судлового засідання (а.с.245-246т.1). В судовому засіданні 12.02.2015р. [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] проти первісного позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила слухати справу без їх участі (а.с.110 т1) Судом встановлено, що 06 липня 1987 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 29.06.1987р. було видано ордер на жиле приміщення № 622 серії К на право зайняття жилого приміщення жилою площею 18,44 кв.м., яка складається з однієї кімнати в ізольованій квартирі за адресою [ADDRESS] (а.с.8 т1). [PERSON] вказаного ордеру право на зайняття зазначеного жилого приміщення разом зі [PERSON] набула і його дружина - [PERSON]. Відповідно до довідки ЖЕК «Татарка» № 262 від 30.10.2013р. в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (дружина наймача) з 1988р., [PERSON] 1975 р.н. (піднаймач) з 2004р., [PERSON] 1970 р.н. (піднаймач) з 2004р., [PERSON] 1997 р.н. (син піднаймача) з 2004р., [PERSON] 2001 р.н. (син піднаймача) з 2004р. та [PERSON] 1960 р.н. з 2013р. (а.с.9 т1). Актами від 05.12.2011р., від 08.02.2012р., від 11.04.2012р., від 04.11.2013р. встановлено, що подружжя [PERSON] та [PERSON] та їх діти [PERSON], [PERSON] у квартирі [ADDRESS] ніколи не проживали і не проживають (а.с.11-14 т1). Довідкою Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві № 53/150 від 04.05.2012р. встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на даний час не проживають та раніше не проживали (а.с.10 т1). Водночас, згідно Актів від 30.09.2014р., які складені сусідами, що проживають по [ADDRESS], встановлено, що в [ADDRESS] з 1997 року проживають подружжя [PERSON] та їх діти, з 2004 року проживають постійно по даний час, вересень 2014р. (а.с.124-125 т1). [PERSON] Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві від 01.10.2014р. № 11/1663 встановлено, що [PERSON] вважається зареєстрованою за адресою: [ADDRESS], так, як станом на 30.09.2014р. ніхто з мешканців квартири або родичів [PERSON] не звертався до Шевченківського РВ ГУ ДМС України в м.Києві з приводу зняття померлої. Паспорт [PERSON] також не надходив з відділу реєстрації смерті в місті Києві. Водночас, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на підставі заяви та довіреності від [PERSON] Висновком службової перевірки від 30.09.2014р. дана реєстрація була скасована, тому що особа яка надавала нотаріальну довіреність померла (відповідно до п.1.3. ст. 1008 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, довіреність вважається недійсною) (а.с.189 т1). Анулювання реєстрації [PERSON] згідно висновку службової перевірки від 30.09.2014р. підтверджується також Формою 16 (а.с.235 т1). Разом з тим, в судовому засіданні 21.01.2015р. представником [PERSON] було долучено до матеріалів справи постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.12.2014р. у справі № 826/17465/14 за позовом [PERSON] до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії, згідно якої адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним рішення Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві з приводу зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] 1960 року народження, за адресою: [ADDRESS], на підставі висновку службової перевірки відносно незаконної реєстрація місця проживання від 30.09.2014р.(а.с.237-240 т1). Водночас, доказів набрання вказаною постановою Окружного адміністративного суду м. Києва законної сили, представником Позивача за первісним позовом не надано, а тому обставини, встановлені вказаним судовим рішенням підлягають доказуванню в порядку передбаченому ст. 60 ЦПК України. Відповідно до довідки ЖЕК «Татарка» № 1470 від 15.10.2014р. (а.с.200 т1), № 1348 від 15.12.2014р. (а.с.234 т1) квартира [ADDRESS] знаходиться в господарському віданні КП «Керуюча Дирекція» та в ній зареєстровані [PERSON] з 11.05.2004р., [PERSON] з 25.05.2004р., [PERSON] з 15.06.2004р., [PERSON] 15.06.2004р. Поряд з цим судом з показів свідків, допитаних в процесі розгляду справи встановлено таке. У судовому засіданні 05.12.2014р. в якості свідка, за клопотання представника [PERSON] - [PERSON], була допитана [PERSON], яка зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS]. Повідомила суду, що в будинок заселилася 17 років тому, має дружні стосунки з сім'єю [PERSON], яка також проживала в будинку. Сім'я [PERSON] проживали поруч з бабусею - [PERSON], потім поверхом вище, а потім тривалий час вони проживали в квартирі [PERSON] В останньої були борги за квартиру, так [PERSON] допомогли їй погасити всі борги, [PERSON] ночували не один раз у [PERSON], вона вирости їх дітей, сплачували за комунальні послуги. Крім [PERSON] до смерті [PERSON] ніхто в квартирі не проживав, [PERSON] вперше побачила на похороні [PERSON], яким займались вона та [PERSON]. Також пояснила, що квартира №221 є однокімнатною і [PERSON] проживали в займаній квартирі поверхом вище і у квартирі баби [PERSON] ([PERSON]) (а.с.212-214). В судовому засіданні 21.01.2015р. в якості свідка, за клопотанням представника [PERSON] - [PERSON], було допитано [PERSON], яка з 1987р. і протягом 4 років проживала в [ADDRESS]. [PERSON] повідомила суду, що вона проживала в квартирі №227, [PERSON] проживала в квартирі 221 та [PERSON] в кв. 229, разом з тим, після того як [PERSON] захворіла, [PERSON] постійно допомагала та приглядала за нею, приносила харчі та ліки, при потребі викликала лікарів. Свідок зазначила, що вона не знає, щоб сім'я [PERSON] проживали у вказаній квартирі, там з 2001 по 2008р. з [PERSON] проживала [PERSON], окрім останньої вона нікого не бачила, останній раз була в квартирі 2008 року. При цьому вказала, що період її проживання в квартирі по [ADDRESS], в перід часу з 1987-1191рр. у квартирі [PERSON] проживали [PERSON] з чоловіком, коли помер її чоловік не пам'ятає. Хто проживає в квартирі після смерті [PERSON] вона не знає (а.с.243-246). При цьому суд, оцінюючи докази у справі, критично ставиться до показів свідків, оскільки вони не містять обставин, які б підтверджували як фактичне постійне проживання сторін у справі в однокімнатній квартирі №221 з покійною [PERSON], так і права сторін у справі, на користування вказаною квартирою. Окрім того, [PERSON] в судовому засіданні 21.01.2015р. підтвердила, що проживала зі [PERSON], тому що розвелась з чоловіком, після смерті [PERSON] вона не проживає в квартирі [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] [PERSON] змінили двері, замки, заселили квартирантів. Зареєстрована в квартирі на підставі рішення суду. Окрім того, судом встановлено, що не заперечувалось сторонами, що Відповідачі за зустрічним позовом були зареєстровані в [ADDRESS] на підставі Договорів найму жилого приміщення, укладених між [PERSON] та [PERSON] з двома дітьми від 07.05.2004р. (а.с.218), між [PERSON] та [PERSON] від 14.05.2004р. (а.с.219). Термін дії вказаних договорів найму згідно п. ХІ - «постійно», хоча в договорі від 07.05.2004р. містяться підтер тості в п.ХІ «термін дії договору» (а.с.218 т.1). Відповідно до ст. 31 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР (ст. 58 Житлового кодексу УРСР). Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Судом встановлено, що наймачем квартири [ADDRESS] згідно ордеру на жиле приміщення був саме покійний [PERSON], а його дружина [PERSON] - була членом сім'ї наймача. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. ст. 65, 78 Житлового кодексу УРСР визначено, що саме наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Наймач вправі здати жиле приміщення в піднайом або поселити в нього тимчасових жильців на умовах і в порядку, передбачених статтями 91 - 99 цього Кодексу. За ст.106 Житлового кодексу УРСР встановлено, що повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Проте, в судовому засіданні не здобуто доказів того, що після смерті наймача - [PERSON], який помер в 1998 році, його дружина як член сім'ї наймача вимагала визнання себе наймачем за раніше укладеним її чоловіком договором найму кв. [ADDRESS], з відповідними правами та обов'язками, зокрема, щодо укладення договорів піднайму жилого приміщення. Разом з тим, судом встановлено, що ані Позивачі за зустрічним позовом - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з якими після смерті свого чоловіка [PERSON] [PERSON] уклала договори найму жилого приміщенні, ані Позивач за первісним позовом - [PERSON] не є членами сім'ї наймача - [PERSON] в розумінні Житлового кодексу Української РСР, а тому не набули права користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не набули права користування квартирою [ADDRESS], яка належить територіальній громаді м. Києва та знаходиться в господарському віданні КП «Керуюча дирекція», тому, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що оскільки сторонами не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України факту порушення їх прав щодо користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] іншими сторонами по справі, у задоволенні позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 71, 72, 99 ЖК Української РСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: dismissed