Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому свої позовні вимоги обґрунтував тим, що\~з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за 139886106 від 02.10.2018 року стало відомо, що постановою про арешт майна боржника 39922870, видана ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні та постановою 34999324 від 01.11.2012 року, накладено арешт на його нерухоме мано. З відповіді Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області стало відомом, що на виконанні відділу перебувало два виконавчих провадження: -№34999324 з примусового виконання виконавчого листа №2-4666/11, виданого 18.10.2012 року Суворовським районним судом м.Херсона про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Західінкомбанк» боргу в сумі 233\~305,55 грн. Виконавче провадження відкрито 01.11.2012 року. Виконавчий документ повернуто стягувану 21.06.2012 року на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». -№39922870 з примусового виконання виконавчого листа №2-4666/11, виданого 18.10.2012 року Суворовським районним судом м.Херсона про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Західінкомбанк» боргу в сумі 233\~305,55 грн. Виконавче провадження відкрито 27.09.2013 року. Виконавчий документ повернуто стягувану 28.04.2014 року на підставі п.5 ч.1 ст.. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на даний момент виконавчі провадження закриті, виконавчий лист 2-4666/11, виданий 18.10.2012 року Суворовським районним судом м.Херсона, на підставі якого накладався арешт на нерухоме майно [PERSON] відсутній, але арешт не знятий. Додатково зазначив, що 23.08.2017 року між ПАТ «Західінкомбанк» та [PERSON] був укладений Договір відступлення права вимоги за: - іпотечним договором від 28.02.2007 року, укладеного між первісним кредитором та іпотекодавцями [PERSON] , дзвонковим О [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округ Ларічевою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за 1008 зі змінами та доповненнями, відповідн до якого іпотекодавцями передано в іпотеку наступне майно: земельну ділянку площею 0,0875 га, за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,0875 га за адресою: [ADDRESS] ; -договором поруки від 20.12.2007 року, укладеним між первісним кредитором, боржником та поручителем [PERSON] . На даний момент у відповідача як нового кредитора відсутні будь-які претензіїх майнового характеру до позивача , між ними досягнуто домовленості щодо відсутності боргу. З огляду на викладене, позивач просив скасувати арешт нерухомого майна належного [PERSON] , накладеного на підставі виконавчого листа №2-4666/11, виданого 18.10.2012 року суворовським районним судом м.Херсона, шляхом скасування постанови про арешт майна боржника, накладеної відділом державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні №39922870 від 16.10.2013 року, скасувати арешт нерухомого майна належного [PERSON] , накладеного на підставі виконавчого листа №2-4666/11, виданого 18.10.2012 року Суворовським районним судом м.Херсона, шляхом скасування постанови про арешт майна боржника, накладеної відділом державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні №34999324 від 01.11.2012 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.04.2019 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від відповідача [PERSON] надійшл заява про визнання позову, в якій останній підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 28.02.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Західінкомбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 2802-Д-07, № якого згідно додаткової угоди № 3 від 28.02.2007 року до вказаного кредитного договору змінено на «№ 2802-М-07», відповідно до умов якого банк надав останній кредит у вигляді мультивалютної відкличної поновлювальної кредитної лінії\~\~для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом лінії в сумі 300 000 доларів США, строком до 28.02.2011 року.\~. Зобов`язання виникають з підстав, передбаченихстаттею 11 ЦК України, зокрема,\~договорів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054ЦК України). Статтею 546 ЦК України\~встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою та/або заставою. Згідно до\~ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор(заставодержатель) має право у разу невиконання боржником(заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше невстановленого законом(право застави). Судом установлено на підставі матеріалів справи, що в якості забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та іпотекодавцями [PERSON] і [PERSON] , укладено іпотечний договір від 28.02.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округ Ларічевою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за 1008 зі змінами та доповненнями, відповідно до якого іпотекодавцями передано в іпотеку наступне майно: земельну ділянку площею 0,0875 га, за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,0875 га за адресою: [ADDRESS] . 23.08.2017 року між ПАТ «Західінкомбанк» та [PERSON] був укладений Договір відступлення права вимоги за: - іпотечним договором від 28.02.2007 року, укладеного між первісним кредитором та іпотекодавцями [PERSON] , дзвонковим О [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округ Ларічевою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за 1008 зі змінами та доповненнями, відповідн до якого іпотекодавцями передано в іпотеку наступне майно: земельну ділянку площею 0,0875 га, за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,0875 га за адресою: [ADDRESS] ; -договором поруки від 20.12.2007 року, укладеним між первісним кредитором, боржником та поручителем [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, на примусовому виконанні Суворовського РВДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області на виконанні відділу перебувало два виконавчих провадження: -№34999324 з примусового виконання виконавчого листа №2-4666/11, виданого 18.10.2012 року Суворовським районним судом м.Херсона про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Західінкомбанк» боргу в сумі 233\~305,55 грн. Виконавче провадження відкрито 01.11.2012 року. Виконавчий документ повернуто стягувану 21.06.2012 року на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». -№39922870 з примусового виконання виконавчого листа №2-4666/11, виданого 18.10.2012 року Суворовським районним судом м.Херсона про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Західінкомбанк» боргу в сумі 233\~305,55 грн. Виконавче провадження відкрито 27.09.2013 року. Виконавчий документ повернуто стягувану 28.04.2014 року на підставі п.5 ч.1 ст.. 47 Закону України «Про виконавче провадження». В рамках вказаних вище виконавчих проваджень було накладено арешти на все нерухоме майно [PERSON] , а саме: -постановою ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні № 39922870 від 16.10.2013 р.; -постановою ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні № 34999324 від 01.11.2012 р.. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що наданий час він та новим кредитором [PERSON] , дійшли взаємної згоди щодо погашння заборгованості та на даний час відповідач не має до нього жодних претензій матеріального характеру. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша\~статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 1054 ЦК України\~визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У пункті 1 частини першої\~статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Як вбачається з встановлених судом обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичних осіб, які не можуть надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. Отже, відступлення права вимоги за вказаними вище договорами на користь [PERSON] , який є фізичною особою суперечить положенням статтей 512 та 1054\~ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа Таку правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду\~від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16, а також від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11, яку суд у відповідності до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. На підставі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові №5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Відповідно доч. 1ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Частиною другоюстатті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час здійснення виконавчих дій) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, суд вважає, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки питання зняття арешту під час здійснення виконавчого провадження, повинно бути предметом розгляду в порядку оскарження дій або бездіяльності державного виконавця і позивач не позбавлений права звернення із заявою про надання йому статутсу сторони виконавчого провадження у відповідності до ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»,\~ст. 442 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст.\~3,11,13,15,392,509,512,514,526,546,572,1054 ЦК України,\~Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed