Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], заінтересована особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: доньки - [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), на малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], до їх повноліття, та стягнути з відповідача сплачені позивачем судовий збір. До судового засідання позивач не з'явився, однак відповідно поданої письмової заяви просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. У судове засідання відповідач не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, позовну заяву з документами отримав дідусь відповідача, про що свідчить зворотне поштові повідомлення, наявні в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України. До судового засідання представник органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради Харківської області також не з'явився, однак відповідно поданої письмової заяви просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] є фактично невісткою позивача. З сином позивача [PERSON] відповідач мешкала без реєстрації шлюбу з 2008 року. Згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 04.08.2015 року, [PERSON] помер [INFO] року в місті Ізюм Харківської області. (а.с.12). Після смерті сина в 2015 році [PERSON] ще рік мешкала разом зі позивачем, на даний час вона проживає в с. Іванчуківка Ізюмського району Харківської області. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. (а.с.10,11). Діти мешкають разом з позивачем постійно з вересня 2017 року та знаходяться на її утриманні, відповідачка матеріально не утримує своїх дітей, не надає ніякої допомоги, вихованням не займається, не цікавиться здоров'ям дітей, успіхами, морально та матеріально не підтримує дітей, що підтверджується довідкою з місця проживання, підписаною головою квартального комітету № 17 м. Ізюма Харківської області (а.с.16). Згідно висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради від 28.03.2018 року за № 1175 встановлено, що із гр. [PERSON], [INFO], з вересня 2017 року постійно мешкають малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Відповідно до довідки Ізюмської ЗОШ № 2, де навчаються діти [PERSON] та [PERSON], мати не приймає участі у житті та вихованні дітей, не спілкується з вчителями, не цікавиться навчанням та шкільним життям дітей, батьківські збори не відвідує. Вихованням дітей займається бабуся - [PERSON]. Діти [PERSON] та [PERSON], які, з дозволу бабусі, були присутні на засіданні комісії, висловили свою думку та не заперечували щодо позбавлення батьківських прав своєї матері. [PERSON] не приділяє належної батьківської турботи своїм дітям, не спілкується з ними належним чином, фінансової допомоги взагалі не надає, на засідання комісії не з'явилася. У зв'язку з вищевикладеним, в інтересах дітей орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.13). Згідно ч. 2, 5 ст. 150, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановлене законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, що їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. За правилами ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Однак разом з тим, відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд приходить до висновку, що є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Згідно статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. за позбавлення батьківських прав та з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. за стягнення аліментів.

Outcome: approved