Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з вказаним позовом. Зазначала, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, виданого 30.01.2014 року Реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, є єдиним власником квартири номер [ADDRESS] у місті Кременчуці Полтавської області. У цій квартирі фізично не проживає, оскільки не має можливості потрапити до приміщення квартири через певні неправомірні дії з боку відповідача. На момент подання цього позову, в спірній квартирі зареєстровані 2 особи: донька [PERSON], та її колишній чоловік [PERSON]. До переходу до неї права власності на цю квартиру вона на праві власності належала [PERSON], який є сином відповідача та третьої особи. Саме цією обставиною пов'язує реєстрацію відповідача та третьої особи в цій квартирі. Фактично сім'я доньки остаточно розпалася ще у вересні 2011 року, коли вона пішла з їхнього спільного місця проживання, і з того часу вони перестали вести спільне господарство. Юридично розрив сімейних відносин колишнього подружжя було оформлено рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18 лютого 2014 року. Крім того, рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 18 березня 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] по [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та про її вселення позовні вимоги доньки задоволені повністю. Але незважаючи на наявність цього рішення, відповідач досі чинить їй перешкоду у користуванні квартирою, тому, знаючи про це, нею вимога про її виселення не висувається. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Судовою практикою доведено, що права членів сім'ї власника квартири припиняються у зв'язку з переходом права власності на цю квартиру до іншої особи. Аналіз норм діючого житлового та цивільного законодавства показує, що воно не передбачає перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника квартири. Отже, відповідач своїм проживанням у спірній квартирі чинить їй, як єдиному власнику спірної квартири, перешкоди у користуванні власним майном, відмовляється добровільно знятися з реєстрації. Просила зобов'язати [PERSON] усунути будь-які перешкоди у користуванні нею жилим приміщенням, яким є належна на праві власності квартира [ADDRESS]. Виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Позивач позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач проти позову заперечував. Пояснив, що в спірну квартиру потрапити не може, там не проживає, проживає у своєї матері, оскільки позивач змінила замки, що підтверджується показами свідків та письмовими документами. Третя особа в судове засідання не з'явилася. Суд вислухавши пояснення відповідача та вивчивши письмові докази, допитавши свідків, встановив наступне. Судом достовірно встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, виданого 30.01.2014 року Реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, позивач є єдиним власником квартири номер [ADDRESS] у місті Кременчуці Полтавської області. У цій квартирі фізично не проживає. На момент подання позову, в спірній квартирі зареєстровані 2 особи: донька [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON]. До переходу до позивача права власності на цю квартиру, вона на праві власності належала [PERSON], який є сином відповідача та третьої особи. Саме цією обставиною пов'язується реєстрація відповідача та третьої особи в спірній квартирі. Фактично сім'я доньки остаточно розпалася ще у вересні 2011 року, коли вона пішла з їхнього спільного місця проживання, і з того часу вони перестали вести спільне господарство. Юридично розрив сімейних відносин колишнього подружжя було оформлено рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18 лютого 2014 року. Крім того, рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 18 березня 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] по [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та про її вселення позовні вимоги задоволені повністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить правоволодіння, користування та розпорядження своїм майном. Ст. 319 ЦК України установлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не доведено факту проживання відповідача у спірній квартирі, а отже вимога про виселення відповідача задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги позивача про усунення будь-яких перешкод у користуванні, то вона є неконкретизованою, але з мотивувальної частини позову вбачається, що позивач вважає неправомірною відмову відповідача знятися з реєстрації за спірною адресою. Як вбачається, відповідач звернувся із заявою про зняття його з реєстрації за спірною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-1V "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-1V) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено винятково на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон № 1382-1V є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed