Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

21 квітня 2020 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.04.2011 р., яка станом на 10.05.2017 р. становить 5785,94 гривень. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 26.04.2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на той час ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 2600,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] помер, спадкоємцями, які постійно проживали з ним є [PERSON] та [PERSON] . Станом на дату смерті боржника заборгованість за кредитним договором становить 5785,94 грн., у зв`язку з чим 12.09.2019 до спадкоємців було направлено лист-претензію, але борг відповідачами не погашено. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 26.04.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і [PERSON] шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України) було укладено договір б/н, предметом якого стало надання кредиту у розмірі 2600,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в порядку та на умовах, визначених Договором - заявою, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Боржник [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 11.05.2017 Балаклійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. 25.07.2017 позивачем направлено до Балаклійської державної нотаріальної контори претензію кредитора з проханням повідомити чи заводилась спадкова справа після померлого, включити кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком. Із відповіді Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області від 16.08.2017 вбачається, що 07.06.2017 була заведена спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] . Спадкоємців при оформленні спадщини було повідомлено про наявність претензії кредитора з боку ПАТ КБ «ПриватБанк». 05.09.2019 [PERSON] та [PERSON] позивачем було направлено лист-претензію з вимогою погасити заборгованість у сумі 5785,94 грн. Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України встановлено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Як вбачається з відповіді Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області від 13.05.2020, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [INFO] із заявою про відмову від спадщини звернулась донька померлого [PERSON] та була заведена спадкова справа №314/2017 року. 16.11.2017 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із 1/3 частки квартири [ADDRESS] на ім`я дружини померлого [PERSON] за реєстровим №2-1496. Відповідно до ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, боржник [PERSON] помер [INFO] , 25.07.2017 позивачем направлено претензію кредитора до нотаріальної контори та 15.09.2019 лист-претензію до відповідачів. При цьому суд зауважує, що вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця. На подану претензію позивачем отримано відповідь із нотаріальної контори від 16.08.2017, з якої вбачається, що 07.06.2017 була заведена спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] . Спадкоємців при оформленні спадщини було повідомлено про наявність претензії кредитора з боку ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім цього 05.09.2019 АТ КБ "ПриватБанк" було направлено листи-претензії відповідачам про необхідність сплати заборгованості в сумі 5785,94 грн., однак, доказів на підтвердження того, що адресати отримали листи-претензії позивача, - матеріали справи не містять. Відповідно до ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Зазначене також міститься у п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.3012 № 5, в якому зазначено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців, суди мають враховувати положення ст. 1282 ЦК України, що спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки у тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. При визначенні вартості спадкового майна суд виходить із обов`язку доказування даної обставини стороною відповідача, тобто спадкоємців, які прийняли спадщину, оскільки саме спадкоємці повинні підтвердити суду яке саме майно одержано ними у спадщину та яка вартість цього майна. Доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Однак відповідач [PERSON] не оформляла спадщину на майнові права, які належали спадкодавцю, тобто на день ухвалення рішення суду ніякі свідоцтва про право на спадщину їй видані не були, тому вона не набула статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Натомість свідоцтво про право на спадщину було видане дружині померлого боржника [PERSON] , проте обсяг вартості спадкового майна не встановлений, тому суд не може визначити вартість спадкового майна і розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Позивачем будь-яких доказів щодо спадкового майна, яке б належало спадкодавцю суду не надано та не заявлено клопотань щодо витребування даних про таке. З витребуваної та дослідженої судом копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що спадкову справу заведено на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.07.2017. 16.08.2017 Балаклійська державна нотаріальна контора направила повідомлення до ПАТ КБ «ПриватБанк» про заведення вказаної спадкової справи. 07.06.2017 до нотаріальної контори звернулась донька померлого боржника [PERSON] із заявою про відмову від спадщини. 16.11.2017 із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась дружина померлого [PERSON] 16.11.2017 було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, спадщина складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Також їй було доведено до відома про наявність претензії кредитора з боку ПАТ КБ «ПриватБанк», вказану претензію вона прийняла. 12.07.2018 АТ КБ «ПриватБанк» надіслав до Балаклійської державної нотаріальної контори претензію кредитора, на яку 13.08.2018 було надіслано відповідь нотаріальною конторою про те, що 16.11.2017 була оформлена спадщина після померлого [INFO] [PERSON] та спадкоємицю було повідомлено про наявність претензії кредитора. При цьому позивач лише 05.09.2019 до [PERSON] та [PERSON] направив лист-претензію з вимогою погасити заборгованість у сумі 5785,94 грн., а до суду із позовом звернувся лише 21.04.2020. Таким чином, позивачем були пропущені строки, визначені ст.1281 ЦК України, що позбавляє позивача права відповідної вимоги до спадкоємців. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків: а) відповідач [PERSON] відмовилась від спадщини, жодних свідоцтв про право на спадщину їй не видавалось, тому вона не набула статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи; б) щодо відповідача [PERSON] , яка прийняла спадщину, отримала свідоцтво про право на спадщину 16.11.2017 - позивачем було пропущено встановлений ст. 1281 ЦК України шестимісячний строк звернення з вимогами до спадкоємця. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Outcome: dismissed