Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

01.04.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та встановлення опікунства. Ухвалою Галицького районного суду від 04.04.2013 року по справі залучено третіх осіб на стороні позивача в інтересах малолітніх дітей - прокурора Галицького району, Службу у справах дітей Галицької РДА. 29.04.2013 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог щодо стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 500 грн. на кожну дитину. З позовної заяви поданої позивачем [PERSON] вбачається, що між її дочкою [PERSON] та відповідачем по справі, [PERSON] був розірваний шлюб, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу. За час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка, [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. З моменту розлучення їхні діти стали проживати разом з позивачем - бабусею дітей в с. Дитятин Галицького району, оскільки для належного забезпечення дітей їхня мати, [PERSON] змушена була виїхати в 2010 році на тимчасові роботи за кордон. З того часу відомостей про її місце перебування в неї, як матері та бабусі онуків немає, контактів з нею, а ні з своїми дітьми вона не підтримує. А тому вона була змушена звернутися до суду про визнання безвісно відсутньою своєї дочки, і рішенням Галицького районного суду від 01.03.2013 року [PERSON], [INFO] визнана безвісно відсутньою. З часу розірвання шлюбу відповідач жодного разу не поцікавився здоров'ям та життям дітей, участі у вихованні не приймає, матеріально не допомагає, абсолютно не цікавиться їхнім життям. З 2005 р. відповідач не виявив бажання бачити своїх дітей, чим самоусунувся від виконання своїх обов'язків по вихованню та піклування про своїх дітей. На даний час ніякого зв'язку з ними відповідач не підтримує та участі у вихованні дітей не приймає, дані обставини підтверджує висновок комісії з питань захисту прав дитини та свідчення жителів с. Дитятин Галицького району. Окрім цього, відповідач [PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду із заявою про визнання [PERSON] та їхніх малолітніх дітей такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в [ADDRESS], яка була задоволена 02.03.2012 року. Позивач, [PERSON] всі ці роки сама забезпечує онуків та повністю опікується ними, проживають разом. Діти гарно навчаються, про що свідчать характеристики зі школи, багато приділяє часу їхньому розвитку та докладає всіх зусиль для їхнього фізичного, морального та духовного розвитку. За всіх цих обставин змушена була звернутися до суду за позбавлення батьківських прав відносно дітей та встановити її, як опікуна над її онуками. А також стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, оскільки онучки підростають і самої її пенсії не вистачає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених в позовній заяві. Окрім того зазначила, що з часу подачі позову до суду відповідач жодного разу не навідувався до дітей. Просить суд не брати до уваги показання свідків, які стверджували, що відповідач приїжджав до дітей. Жодного з цих свідків вона не бачила. Посилання відповідача на те що йому перешкоджали у зустрічах з дітьми є безпідставними. Сам відповідач мав можливість навідатись до дітей у школу, поцікавитися їх навчанням. Просить суд призначити її опікуном дітей та повністю задовольнити її вимоги. Представник служби у справах дітей позовні вимоги позивача підтримав і суду пояснив, що комісія з питань захисту прав дитини Галицької районної державної адміністрації від 15.11.2012 року вважає за можливе та доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. Діти роки виховуються бабусею та дідусем, батько жодних шляхів для спілкування з дітьми не шукає, не цікавиться їхнім життя та не надає допомоги на їх утримання. Працівниками служби неодноразово велися бесіди з дітьми, які розказували що їх батько взагалі не цікавиться як їм живеться, чи здорові вони, як навчаються та не допомагає їм матеріально. До служби у справах дітей з питанням про те, що йому перешкоджають як позивач так і її чоловік у зустрічі з своїми дітьми, не звертався. Просить позовні вимоги задовольнити. Прокурор погодився з позовними вимогами позивача і просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовних вимог позивача не визнав і суду пояснив, що проживав з бувшою дружиною та дітьми в м. Коломиї, сам утримував сім'ю. У 2010 р. дружина поїхала за межі України і вони домовилися що дітей забере бабуся, позивач по справі, так як він повинен був також їхати до дружини. В період 2010-2011 р. він часто приїжджав до дітей в село і допомагав матеріально. У 2012 р. позивач заборонила зустрічатися з дітьми, він намагався з рідними відвідувати їх однак поїздки були безрезультатними. Був випадок коли звертався до міліції на дії позивача. До служби у справах дітей із заявою про вирішення питання надання позивачем дозволу зустрічі з дітьми не звертався. Інколи телефонував але матеріальної допомоги не надавав, а останній раз відвідував дітей в листопаді 2012 р. Вихованням дітей не займався так як діти не бажають з ним спілкуватися. Окрім того зазначив, що аліменти які просить позивач стягувати з нього на утримання дітей в розмірі по 500 гривень він платити не може так як є інвалідом 3-ї групи і пенсія його становить 1049 грн. Просить в позові відмовити. [PERSON] суду пояснила, що з 2010 р. вона з сестрою [PERSON] проживає у бабусі та дідуся в с. Дитятин Галицького району, ходять в школу. Батько на початку відвідував їх а протягом трьох років не цікавиться їх життям, не вітає їх з днем народження та не надає матеріальної допомоги. Фактично вони його боялися так як він говорив, що він приїде і їх насильно забере а вони цього не хотіли і не хочуть. Особисто вона не бажає спілкуватися з таким батьком. З показань свідків [PERSON] та [PERSON] видно, що вони разом з відповідачем їздили до дітей в с. Дитятин однак йому позивач перешкоджала у зустрічі з ними. [PERSON] говорив що поїде ще до дітей, але чи їздив їм не відомо як і не відомо чи надавав їм матеріальну допомогу. З показань свідка [PERSON] видно, що він один раз їхав з відповідачем до дітей де йому не дозволили зустрітися з дітьми і він попросив його повертатися назад. Свідок [PERSON] суду пояснила, що їй відомо від свого брата, відповідача по справі, що його не допускали до дітей, останній раз їздив до них десь у 2012-2013 р., чи купляв їм щось їй не відомо. З показань свідка [PERSON] вбачається, що вона тому 2 роки бачила відповідача в с. Дитятин. Внуки позивачки розповідали, що батько матеріальної допомоги їм не надає і його не бажають бачити так як він знущався над їхньою матір'ю. Суд, заслухавши доводи позивача, заперечення відповідача, пояснення свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав позбавлення батьківських прав є - ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.20). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між відповідачем, [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.19). З відповіді на запит та довідки КП "Житлоінфоцентр" від 10.06.2013 року вбачається, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрований за [ADDRESS] (а.с.47, 49). Копією рішень Коломийського міськрайонного суду від 02.03.2012 року визнано [PERSON] та дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та із зняттям з реєстрації, а рішенням Галицького районного суду від 01.03.2013 року визнано [PERSON] безвісно відсутньою (а.с.17-18). З копії акту обстеження матеріально-побутових обставин від 01.10.2012 року складеного комісією Дитятинської сільської ради вбачається, що житлові умови та поведінка [PERSON] дозволяють проживанню дітей та комісія встановила, що опіку над малолітніми дітьми поручити їхній бабусі -позивачу по справі (а.с.6). З копії характеристики та довідки Пенсійного фонду виданої на [PERSON], вбачається що вона утримує пенсію, і є позитивною та доброю людиною (а.с.10, 15). З копій характеристик виданих Дитятинською ЗОШ І-ІІ ст. вбачається, що дівчатка [PERSON] та [PERSON] навчаються у школі старанно, працелюбні, товариські, проживають разом з бабусею та дідусем, які виховують їх у добрих матеріальних умовах та атмосфері любові (а.с.12-13). Служба у справах дітей Галицького районної державної адміністрації дійшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с.6). Його представник в судовому засіданні підтримав вказаний висновок, вказавши на те, що відповідач протягом тривалого часу виявив байдужість по відношенню до дітей, знаючи, що діти позбавлені материнської опіки і любові ухилився від їх виховання. В той же час позивач створила всі умови для належного та гармонійного розвитку онуків, яких дуже любить і займається їхнім вихованням з допомогою свого чоловіка. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Однак таким правом відповідач не користується, самоусунувшись від нього. І таке ухилення від виконання свого обов'язку він здійснює свідомо, оскільки має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, він взагалі не спілкується з дочками в продовж тривалого часу, не проявляє щонайменшої батьківської турботи без поважних причин. Абзацом 2 ч.2 ст. 166 СК України встановлено, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Довідкою Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі за № 902 від 1 квітня 2014 р. стверджується, що [PERSON] призначено пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам Ш групи в розмірі 1049 грн. (а.с.134). Оцінивши досліджені матеріали справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] повністю усунувся від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, не цікавиться їхнім здоров'ям, життям, не бере участі у забезпеченні здобуття дітьми освіти та у забезпеченні їх фізичного, духовного і морального розвитку, що відповідно до ст. 164 ч.1 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення прав щодо неповнолітньої дитини. Також не надає жодної матеріальної допомоги, хоча до повноліття дітей батьки зобов'язані їх утримувати. Відповідно ч.1 ст.244 СК України, опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. За змістом ч. 3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування. За таких обставин суд вважає, що слід стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 200 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Також в інтересах малолітніх, які позбавленні батьківського піклування і бабуся, [PERSON] є їхньою сім'єю, слід задовольнити позовну вимогу щодо призначення її опікуном. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача державне мито в доход держави. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 150, 155, 164, 180-181, 182, 184, 243, 244 Сімейного кодексу України, ст.ст. 55, 58, 60, 63 ЦК України,

Outcome: partial