Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від здійснення батьківського обов'язку по вихованню сина, життям дитини не цікавиться, не турбується про його стан здоров"я, з дитиною не спілкується. Посилаючись на те, що відповідач самоусунувся від виховання [PERSON], участі у його вихованні не приймає, станом здоров'я та життям дитини не цікавиться, нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків, позивачка просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача на користь її користь на утримання сина аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка та її представник не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги (а.с. 56). Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засіданні не з»явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки з огляду на те, що батько дитини самоусунувся від її виховання та утримання (а.с. 57). Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, з 02 травня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 року ( а.с. 16, 18). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 17). У позовній заяві [PERSON] зазначила, що участі у вихованні та утриманні дитини батько дитини не приймає, життям дитини не цікавиться, не турбується про його стан здоров"я, що стало підставою для звернення з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов'язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку від 27 січня 2017 року № 106-577 орган опіки та піклування Подільської РДА в м. Києві вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] (а.с. 58). Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом також прийнято до уваги наступні обставини: позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом; характер винної поведінки відповідача по відношенню до своєї дитини, що виражається у неповному виконанні батьківських обов'язків; частку сплачених у добровільному порядку коштів на утримання дитини; його особу, бажання приймати активну участь у вихованні доньки, допомагати їй матеріально; його бажання бути батьком; мету позивача подання даного позову. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов'язки відносно сина не виконує. Враховуючи, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про його стан здоров'я, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON], а відтак і про задоволення позову в цій частині. Статтею 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У ч. 1 ст. 183 СК України зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач не має постійного місця роботи, доходи отримує нерегулярно, суд вважає, що є підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону згідно ч. 2 ст. 184 СК України. З огляду на те, що дитина проживає з матір'ю, а відповідач не надає матеріальну допомогу матері на утримання дитини добровільно, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, те, що він має нестабільний дохід, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання сина аліментів у розмірі 600 грн. щомісячно. Згідно із ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду (надіслання), тобто з 19 листопада 2016 року. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved