Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Харківській області, Управління Державної казначейської служби України в Харківській області та просив стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України 10 000, 00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Національної поліції України. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01.08.2020 року у відділенні АТ « Ощадбанк» в м. Ізюм по вул. Паромній,6 інспектор СРПП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] зухвало поводився, відмовлявся представитись та пред`явити особисте посвідчення робітника поліції. На вимоги позивача назвати своє прізвище та посаду, останній відповідав вимогою покинути приміщення банку та вимкнути телефон, а потім застосував до позивача грубу фізичну силу та намагався вивести з приміщення. Листом Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області від 25.09.2020 року позивача повідомлено про те, що за результатами службового розслідування начальнику СРПП № 2, майору поліції [PERSON] було винесено протокольне попередження про недопущення порушення службової дисципліни в подальшому. Зазначав, що вищевказані дії відповідачів завдали йому суттєвих моральних втрат, душевних страждань, призвели до порушення нормальних життєвих та професійних зв`язків. З часу незаконного складання протоколу він пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за свою професійну кар`єру, зазнав негативних наслідків, пов`язаних з руйнуванням сімейних відносин та родинних зв`язків, а також хвилювань у зв`язку з необхідністю проводити бесіди з адвокатами, бути присутнім на судових засіданнях. Незаконні дії відповідачів на тривалий час підірвали його репутацію в очах юридичної спільноти, суддів та пересічних громадян, у зв`язку з чим він вимушений застосовувати всіх необхідних заходів щодо їх захисту і поновлення, що, в свою чергу, потребує фізично-моральних зусиль та часу. 31 грудня 2020 року відповідач, Головне управління національної поліції в Харківській області, надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу у задоволені його позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування посилається на те, що позивач не надав належних доказів завдання йому моральної шкоди, не обґрунтував та не надав доказів наявності моральної шкоди та не обґрунтував суму заявленої вимоги, також у позовній заяві відсутні обґрунтування наявності причинного зв`язку між шкодою та можливими діями , на які вказує позивач. Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області у відзиві на позовну заяву, наданому суду 15 грудня 2020 року, просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, оскільки позивачем не надано обґрунтованого розрахунку завданої шкоди та належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральних, душевних та фізичних страждань. Також подані позивачем докази не підтверджують причинного зв`язку між шкодою і діями відповідачів по справі та їх вини в її заподіянні відповідачі. Просить суд розглядати справу за відсутності їх представника Судом встановлено, що листом начальника Ізюмського ВП ГУНП в Харківський області полковника поліції Гута С. від 25 вересня 2020 року [PERSON] повідомлено , що за його зверненнями зареєстрованими в ІТС ІПН ( єдиний облік) № 7357 від 01.08.2020, № 7382 від 02.08.2020, № 7419 від 03.08.2020, № 7450 від 04.08.2020, № 8108 від 20.08.2020, № 8407 від 29.08.2020 було призначено проведення службового розслідування за результатами якого начальнику СРПП № 2, майору поліції [PERSON] було винесено протокольне попередження про недопущення порушення вимог п.3 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" ( а.с.5,45-47). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що за зверненням позивача до Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області відносно начальника СРПП № 2, майору поліції [PERSON] було винесене протокольне попередження про недопущення службової дисципліни в подальшому, що виразилось в порушенні п. 13 ст. 18 Закону України « Про Національну поліцію» За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Сам факт винесення протокольного попередження про недопущення службової дисципліни в подальшому, що виразилось в порушенні п. 13 ст. 18 Закону України « Про Національну поліцію» не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Outcome: dismissed