Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] і з врахуванням заяви про уточнення предмета позову від 27.03.2017 р. просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31.10.2014 р., укладений між АТ«CGM Czech a.s.» в особі представника [PERSON], та [PERSON], посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П., зареєстрований в реєстрі № 886, скасувати рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] (індексний номер рішення: 27669196 від 29.12.2015 р.), скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON], на квартиру [ADDRESS], витребувати із володіння [PERSON] у власність АТ «CGM Czech a.s.» квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 2009 році Чеське підприємство АТ «CGM Czech a.s.» інвестувало кошти в будівництво квартир в м.Києві за адресою: вул..Ямська, 35/34, у т.ч. кв.107. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачем 22.07.2013 р. 13.10.2014 р. розпочата процедура банкрутства позивача і Крайовий суд своєю постановою від 15.10.2014 р. призначив арбітражного керуючого [PERSON], який мав право розпоряджатися майном Позивача. В кінці 2014 р. [PERSON] стало відомо, що 31.10.2014 р. [ADDRESS] була продана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П. Після отримання копії договору купівлі-продажу стало відомо, що він був укладений [PERSON], як представником Товариства, на підставі довіреності від 01.07.2014 р. Позивач посилається на те, що особи, які підписали від імені Товариства дану довіреність - [PERSON] та [PERSON], заперечують факт її видачі, підпис уповноваженої працівниці пошти Чеської Республіки, яка нібито, посвідчила довіреність є підробленим, державною поштою Чеської Республіки заперечується факт реєстрації даної довіреності. Також позивач зазначає, що [PERSON] не мав повноважень на підписання будь-яких документів від імені довірителя, витяг, наданий ним про реєстрацію підприємства був не актуальний на момент укладення правочину, довідка про балансову вартість є підробленою, і на момент продажу квартири вже діяв мораторій на відчуження будь-якого майна підприємства, накладений постановою Крайового суду м.Градец Кралове від 15.10.2014 р., а лист від імені [PERSON] про те, що квартира не підпадає під конкурсне провадження в процедурі банкрутства, є підробленим. Оскільки [PERSON] при укладенні оспорюваного правочину діяв на підставі підробленої довіреності, квартира [ADDRESS] вибула з володіння позивача поза його волею, а тому договір купівлі-продажу квартири повинен бути визнаний недійсним, оскільки він був спрямований на незаконне заволодіння майном юридичної особи всупереч його волі, а квартира підлягає витребуванню у [PERSON], який є власником квартири на момент звернення до суду. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила його задовольнити посилаючись на те, що [PERSON] не мав будь-яких повноважень на укладення оспорюваного правочину, довіреність від 01.07.2014 р., на підставі якої діяв останній при укладенні договору купівлі-продажу квартири № [ADDRESS], визнана фіктивним правочином відповідно до рішення Районного суду м.Кутна Гора. Також представник позивача зазначила, що всі документи, які надавались при посвідченні оспорюваного договору, а саме довідки про балансову вартість квартири, про те, що вона не підлягає продажу в процедурі банкрутства є підробленими і не видавались позивачем. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON], заперечували проти задоволення позову, зазначаючи на правомірність укладених правочинів купівлі-продажу [ADDRESS], а також на неналежність і недопустимість доказів, які надані стороною позивача на підтвердження заявлених вимог. Крім того, представники відповідача звернули уваги суду, що АТ «CGM Czech a.s.» отримало кошти за договорами купівлі-продажу з відповідним призначенням платежу, у будь-яких претензій до 2017 року не заявляло. Керівники Товариства надали [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів, що спростовує посилання позивача на те, що вони не уповноважували останнього на продаж квартир. [PERSON] до моменту продажу квартир ніс витрати по утриманню спірного майна, що не могло не бути відомим керівникам підприємства, як власника майна, на якого законом покладається обов»язок по утриманню майна, хоча АТ «CGM Czech a.s.» не здійснювало самостійно платежі за комунальні послуги на користь балансоутримувача будинку. Зазначені обставини, на думку представників відповідача, свідчать про обізнаність керівництва АТ «CGM Czech a.s.» про продаж квартир. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна в судове засідання не з»явилась, надавши письмові пояснення з приводу заявлених вимог. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.03.2009 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Акціонерним товариством «Ставбі» укладено інвестиційний договір про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 27, відповідно до умов якого АТ «Ставбі» на підставі Правил Фонду фінансування будівництва житлового будинку по вул..Ямській, 35 в Голосіївському районі м.Києва надало згоду на участь у ФФБ та взяло зобов»язання виконувати Правила з врахування умов Договору, передало кошти Управителю в довірче управління з метою отримання у власність об»єктів інвестування відповідно до п.1.7 Договору, будівництво яких здійснюється Забудовником. Відповідно до Додатку № 1 до даного договору [ADDRESS] була предметом інвестування за даним Договором. Вартість об»єкту інвестування становила 172640 доларів США. 29.09.2011 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Акціонерним товариством «CGM Czech a.s.» укладено договір про внесення змін та доповнень до інвестиційного договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 27, за умовами якого Акціонерне товариство «CGM Czech a.s.» набуло прав та обов'язків довірителя за інвестиційним договором про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 27. 22.03.2013 року Акціонерним товариством «CGM Czech a.s.» отримано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 113,4 кв.м., житловою 62,8 кв.м. та проведено державну реєстрацію права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна. 31.10.2014 року між Акціонерним товариством «CGM Czech a.s.» в особі представника за довіреністю [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого Продавець передав у власність Покупцю кв.[ADDRESS], загальною площею 113,4 кв.м., житловою площею 62,8 кв.м. Продаж квартири вчинено за 220291,41 гривень, що становить 17010 доларів США згідно курсу долара США, встановленого НБУ на день продажу майна. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Тетяною Павлівною, зареєстрований в реєстрі за 886. При посвідченні спірного договору нотаріусу було надано документи для перевірки повноважень на відчуження квартири та правовстановлюючі документи на майно, а саме: оригінали свідоцтва на право власності [NUMBER], витяг про державну реєстрацію права власності індексний номер № 1503831 від 22.03.2013р., технічного паспорту на квартиру виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації станом на 26.05.2011 року, довідки форми №3 з ОСББ «Комфортний дім», нотаріально засвідчену копію довіреності з перекладом та оригінал довіреності від 01.07.2014, з посвідчувальним написом легалізації згідно з книгою посвідчень поштового відділення Прага-411, яким засвідчено підписи заступника голови правління АТ «CGM Czech a.s.» [PERSON] та голови правління АТ «CGM Czech a.s.» [PERSON], чиї повноваження засвідчувалися витягом з торгового реєстру, що ведеться міським судом Праги, розділ В, вкладка 11890, видану АТ «CGM Czech a.s.» на ім'я [PERSON]. Крім того, представником продавця надано документ, що засвідчував балансову вартість квартири від 15.10.2014 р. за підписом заступника голови правління АТ «CGM Czech a.s.» [PERSON] та голови правління [PERSON], переклад з якого зроблений перекладачем [PERSON] та справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.М. Також судом встановлено, що приватному нотаріусу Мінюковій-Кручиній Т.П. був наданий документ - згода АТ «CGM Czech a.s.» в особі [PERSON] та [PERSON] про надання згоди [PERSON] на продаж квартир за адресою: [ADDRESS], а саме: квартир за №№ 99, 100, 101, 102, 105, 107, 108, 111, 112, 113. Підпис на зазначеному документі був засвідчений офіційним органом Чехії, а саме державною поштою 18.02.2014 р., переклад з якої засвідчений нотаріально. 03.11.2014 р. на розрахунковий рахунок АТ «CGM Czech a.s.» в ПАТ «Промінвестбанк» від [PERSON] надійшли кошти в розмірі 220291,41 гривня з призначенням платежу: оплата за квартиру № 107, адреса: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 31.10.2014 р., що не могло не бути відомо АТ «CGM Czech a.s.». Відомості про номер рахунку, на який повинні були бути внесені грошові кошти за продаж квартир зазначені в Договорі купівлі-продажу квартири від 31.10.2014 р. і внесені відповідно до інформації, яка містилась в листі Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтями 6 та 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Крім того, як визначає п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України). Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658 ЦК України). Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 215 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що [PERSON] при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири діяв без відповідних повноважень, оскільки довіреність від 01.07.2014 р. йому не видавалась. Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (стаття 245 ЦК України). Судом встановлено, що при укладенні спірного договору АТ «CGM Czech a.s.» представляв [PERSON] на підставі довіреності, підписаної 01.07.2014 року головою правління [PERSON] та заступником голови правління [PERSON], згідно якої [PERSON] уповноважений представляти товариство в усіх установах, у тому числі в нотаріальних органах, які пов'язані з продажем квартир, які знаходяться у приватній власності товариства та знаходяться за адресою:[ADDRESS], у т.ч. квартири 107, включаючи одержання всіх необхідних і чинних нормативно-правових актів (запитуваних документів, які компанія потребує для подальшого здійснення правочину, що стосуються продажу кватир). У вказаній довіреності перелічені повноваження, які надані повіреній особі, зокрема, укладення договорів купівлі-продажу або проектів договору купівлі-продажу, предметом яких буде продаж вищезазначених квартир, в комплексі або по частинах, або по окремих квартирах. Довіреність є дійсна з 01.07.2014 р. по 31.12.2014 р. Довіреність містить посвідчувальні написи для легалізації Пор. № 14200-050-0515 та Пор. № 14200-050-0517, згідно з книгою посвідчень поштового відділення: Прага-411, і засвідчено підписом [PERSON] та скріплено печаткою «ДП «Чеська пошта, 1847». Згідно статті 18 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах, який ратифіковано Законом України N 2927-II від 10.01.2002, зі змінами від 14.09.2007 року, документи, складені або засвідчені компетентним органом однієї Договірної Сторони та підтверджені підписом уповноваженої особи й офіційною печаткою, є дійсними на території другої Договірної Сторони без подальшого засвідчення. Те ж саме стосується і засвідчення підпису громадянина, копій і перекладів документів, засвідчених компетентним органом. Документи, про які йдеться у пункті 1 цієї статті, мають однакову доказову силу на територіях обох Договірних Сторін. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлені законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем надано суду рішення Районного суду міста Кутна Гора від 20.04.2018 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення фіктивності юридичного правочину, відповідно до якого встановлено фіктивність довіреності від 01.07.2014 р., підписаної Ондржеєм Піцеком, головою правління, та паном [PERSON], заступником голови правління АТ «CGM Czech a.s.», на підставі якої він був уповноважений укладати договори купівлі-продажу квартир за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 52 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах Договірні Сторони за умов, установлених цим Договором, визнаватимуть і виконуватимуть на своїй території рішення, прийняті відповідними органами юстиції другої Договірної Сторони, зокрема : a) рішення у цивільних справах, визначених у статті 1 цього Договору, майнового та немайнового характеру, які були постановлені компетентними органами юстиції, у тому числі рішення судів в частині судових витрат у справах, визначених у цьому підпункті. Відповідно до ст.55 Договору на території Договірних Сторін визнаються також без спеціального провадження рішення органів юстиції у цивільних справах, які не потребують за своїм характером виконання, якщо інше не передбачено цим Договором. Обов»язковою умовою для визнання рішення є наявність завіреної належним чином копії рішення з підтвердженням суду про те, що воно набуло чинності та його можна виконувати. Відповідні вимоги не були дотримані позивачем, рішення суду, надане суду не завірено належним чином і не містить відмітки, що воно набуло законної сили, а тому посилання представника позивача на зазначене рішення як на доказ, що свідчить про фіктивність довіреності від 01.07.2014 р., виданої на ім»я [PERSON] є безпідставними. Інші докази, на які посилається сторона позивача, як на недійсність довіреності від 01.07.2014 р., такі як: відповідь Чеської пошти щодо відсутності посвідчу вальних написів від 01.07.2014 р. та неналежності підпису [PERSON], Юридичний висновок [PERSON] від 17.01.2017 р., письмові заяви керівників АТ «CGM Czech a.s.» [PERSON] та [PERSON], якими вони заперечують факт видачі [PERSON] довіреності, не можуть бути доказами щодо недійсності довіреності від 01.07.2014 р., яка видана на ім»я [PERSON], оскільки вони не є належними в розумінні ст. 78 ЦПК України. Також не може бути взятий судом до уваги висновок технічного та почеркознавчого дослідження №1-30/10 від 30.10.2017 року, оскільки згідно ст. 1 Закону України "Про судову експертизу"судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Статтею 53 ЦПК України, редакція якої діяла на момент складення висновку технічного та почеркознавчого дослідження, визначено, що у якості експерта може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу» і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. Також суд вважає, що при проведенні зазначеного дослідження не була дотримана Методика проведення почеркознавчих експертиз, оскільки експерту на дослідження надані лише копії документів, оригінали при досліджені були відсутні, не були надані як експериментальні, так і вільні зразки підписів підписантів досліджуваних документів. Наявність кримінального провадження, на яке посилається представник позивача, відомості про яке внесені за № 12017100100010353 від 30.08.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом підробки довіреності, наданої приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Мінюковій-Кручіній Т.П. на продаж квартир, не може підтверджувати недійсність такої довіреності, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває і зазначені обставини не встановлені у визначений законом спосіб. З огляду на викладене, суд вважає, що стороною позивача на момент розгляду справи не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження недійсності довіреності від 01.07.2014 р., на підставі якої діяв [PERSON] при укладанні оспорюваного правочину, а тому зазначені обставини не можуть прийняті судом. Крім того, при зверненні до суду позивач посилається на те, що відповідно до постанови Крайового суду у м.Градец Кралове від 15.10.2014 р. оголошено про банкрутство АТ «CGM Czech a.s.» , призначено Арбітражного керуючого [PERSON], а тому всі дії щодо реалізації майна боржника могли вчинятися з цього моменту лише ним. Однак, як вбачається безпосередньо з постанови Крайового суду у м.Градец Кралове від 15.10.2014 р законної сили в частині призначення Арбітражного керуючого воно набрало законної сили лише 21.01.2015 р., тобто під час вчинення оспорюваного правочину у нього були відсутні будь-які повноваження на вчинення дій як Арбітражним керуючим, оскільки рішення про його призначення не набрало законної сили. Також, як на підставу недійсності правочину при зверненні до суду позивач посилається на порушення публічного порядку при укладенні договору купівлі-продажу кв.107, в буд.35/34 по вул..Ямській в м.Києві. Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Тобто, зазначена норма закону встановлює перелік правочинів, які є нікчемними, оскільки порушують публічний порядок. Публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. До зазначених висновків прийшов Верховний Суд України у справі № 6-1528ц15 від 13.04.2016 р. Позивачем не надано доказів щодо наявності вини у сторін оспорюваного правочину, а також наявність умислу щодо порушення публічного порядку при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2014 р. Зважаючи на встановлені судом обставини в їх сукупності, оцінюючи докази, досліджені в ході судового розгляду, суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31.10.2014 р., укладеного між АТ«CGM Czech a.s.» в особі представника [PERSON], та [PERSON], посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П., зареєстрований в реєстрі № 886, в зв»язку з чим позов не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки всі інші вимоги є похідними від вимоги про визнання правочину недійсним. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України і в зв»язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed