Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] національного педагогічного університету імені [PERSON] про зобовязання виплатити грошову допомогу при виході на пенсію. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що у звязку із його звільненням, відповідач в порушення вимог статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» не виплатив йому грошову допомогу в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат. Посилаючись на вказану статтю наведеного закону, позивач просить стягнути з відповідача грошову допомогу в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за науково-педагогічний стаж роботи, вчене звання і наукову ступінь. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Представник відповідача [PERSON] національного педагогічного університету імені [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала та подала письмове заперечення в якому зазначила, грошова допомога у розмірі шести місячних посадових окладів виплачується тільки при виході на пенсію з посади наукового працівника та у тому році коли оформлялась наукова пенсія. Також представник відповідача подала заяву згідно якої просить відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами [PERSON] працював в [PERSON] національному педагогічному університеті імені [PERSON] з 1967 по 2009 рр. на посадах науково-педагогічних працівників: старшого викладача, доцента. 07 серпня 2000 року [PERSON] подав на імя директора[PERSON] національного педагогічного університету імені [PERSON] заяву про звільнення його з посади доцента кафедри загальної біології педуніверситету за власним бажанням для оформлення наукової пенсії. Наказом від 07 серпня 2000 року № 59-к [PERSON] звільнено з посади доцента кафедри загальної біології у звязку з закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. З 10.08.2000 року [PERSON] призначено пенсію згідно Закону України «Про наукову і науково-технічні діяльність», що підтверджується довідкою [PERSON] обєднаного управління пенсійного фонду України від 23.06.2017 року. Наказом від 31 серпня 2000 року № 66-к по особовому складу[PERSON] національного педагогічного університету імені [PERSON], [PERSON] був прийнятий на посаду доцента кафедри загальної біології з 01 вересня 2000 року по 30 червня 2001 року згідно строкового договору. Наказом від 01 липня 2002 року № 40-к, Наказом від 01 липня 2003 року № 39-к,, наказом від 01 липня 2004 року № 43-к, наказом від 30 червня 2006 року №36-к, наказом від 01 липня 2008 року №43-к по особовому складу[PERSON] національного педагогічного університету імені [PERSON], строкові трудові договори, які укладались з [PERSON] були продовжені на один-два навчальні роки. Наказом від 25 серпня 2009 року № 36-к по особовому складу[PERSON] національного педагогічного університету імені [PERSON], [PERSON] був звільнений з посади доцента кафедри загальної біології у зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Згідно з положенням ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»\~\~пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку: чоловікам - за наявності стажу роботи не менше\~\~ 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років; жінкам - за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років. При виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України, не менше: для чоловіків - 12,5 року; для жінок - 10 років. (Дію\~ частини\~ десятої\~ статті\~ 24\~ зупинено\~ на 2003 рік в частині\~ виплати\~ грошової\~ допомоги\~ при\~ виході\~ на пенсію (щодо науково-педагогічних\~ працівників, які працюють у вищих навчальних закладах\~\~ III-IV\~\~ рівнів\~ акредитації,\~ закладах\~ післядипломної\~ освіти)\~ згідно\~ із\~ Законом\~ N 380-IV ( 380-15 ) від 26.12.2002 ). Пенсія науковим (наково-педагогічним) працівникам відповідно до цього Закону призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умов звільнення з посади наукового (наково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку. За змістом зазначених норм грошова допомога у розмірі шести місячних посадових окладів науковому працівнику виплачується тільки при виході на пенсію з посади наукового працівника. Враховуючи вищевказані вимоги закону, умовою для вплати вказаної допомоги є вихід на пенсію з посади наукового працівника. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював на посаді, зазначеній у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», затвердженому Кабінетом Міністрів України. При цьому, стаж роботи позивача на відповідній посаді наукового співробітника не менше 12,5 року підтверджується матеріалами, що містяться в даній цивільній справі. При виході позивача на пенсію з посади наукового працівника грошова допомога у розмірі шести місячних посадових окладів йому виплачена не була. 06 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] національного педагогічного університету імені [PERSON] з проханням виплатити вищевказану допомогу, однак листом від 11.04.2017 року за № 413-40/01 року відповідач повідомив про те, що виплата зазначеної допомоги неможлива, оскільки така грошова допомога виплачується лише в році оформлення виходу на пенсію з посади наукового працівника. Крім того, зазначено, що виплата такої допомоги за рахунок коштів державного бюджету попередніх років не можлива, оскільки згідно із положенням Бюджетного кодексу України, спрямування коштів бюджетною установою у певний бюджетний період має здійснюватись виключно у відповідності із бюджетними призначенням. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що пенсія за вислугу років ( наукова пенсія) позивачу призначена після звільнення його з роботи з 10.08.2000 року, однак позивач отримував пенсію за віком та продовжував працювати за строковим трудовим договором і був звільнений із займаної посади у серпні 2009 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, суд вважає, що право на отримання грошової допомоги відповідно до положень\~ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» під час звільнення з посади 25.08.2009 року у позивача не виникло.\~\~ Реалізація права на судовий захист невід'ємно пов'язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Основним нормативним актом, що регулює строки звернення до суду про вирішення спорів у порядку цивільного судочинства, є Цивільний кодекс України (далі - ЦК України), який установлює інститут позовної давності і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Норми ЦК України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257), а також спеціальну позовну давність (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність. Крім того, частина перша статті 268 ЦК України містить перелік позовних вимог, на які позовна давність взагалі не поширюється, а в частині другій цієї статті зазначено, що законом можуть бути встановлені додатково інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. У частині першій статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів. Однак відповідно до частини другої даної статті "у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком". Зважаючи, що виплата грошової допомоги при виході позивача на пенсію з посади наукового працівника у розмірі шести місячних посадових окладів не відноситься до оплати праці, беручи до уваги, що з часу призначення позивачу пенсії, як науковому працівнику ( 2000 рік) минуло більше, як 16 років, а з часу звільнення позивача у звязку з закінченням строкового договору пройшло більше семи років, та позивач не заявляв клопотання про поновлення строку позовної давності, тому суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed