Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач 16 листопада 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому згідно уточнень вказала, що 28 вересня 2005 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8/2005/840-К/128-Н, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 27\~000 доларів США, зі сплатою 10% річних. З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань 28 вересня 2005 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» укладено договір поруки. Відповідно до наданої довідки від 30.10.2015 року позичальник допустив порушення зобовязань починаючи з 10.07.2015 року по поверненню кредиту та стягнення процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 10.07.2015 року позичальник вже мав прострочену заборгованість по кредиту в сумі 20\~474,85 дол. США, заборгованість по відсоткам 1\~101,51 доларів США, заборгованість по комісії 472,50 доларів США, заборгованість по пені 351,60 дол. США. За умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися частинами до 21 числа поточного місяця, а з 20 липня 2015 року боржник припинив оплату платежів, та починаючи з січня 2016 року Банк мав право звернутися до поручителя в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. Позивач просила визнати договір поруки від 28.09.2005 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] припиненим з 28 серпня 2015 року. Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Від представника Банк надійшла письмова заява з проханням перенести судове засідання на іншу дату, через зайнятість представника в іншому судовому засідання. Разом з тим, враховуючи строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, оскільки доказів, поважності пропуску судового засідання суду не надано. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 28 вересня 2005 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступник ПАТ КБ «Надра») та [PERSON]було укладено кредитний договір № 8/2005/840-К/128-Н, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 27 000 дол. США. Кредит надано позичальнику строком на 240 місяців до 20.09.2025 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 10% (а.с.6-7). В забезпечення виконання умов кредитного договору 28 вересня 2005 року між Банком та [PERSON]був укладений договір поруки, згідно умов якого, остання зобовязалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором (а.с.8). Пунктом 1.2 укладеного між сторонами Договору поруки передбачено, що у разі невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п. 1.1. договору поруки, поручитель безвідривно та безспірно зобовязується відповідати перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань , що витікають з кредитного договору № 8/2005/840-К/128-Н від 28.09.2005 року, а саме, повернути до 20.09.2025 року кредит в сумі 27\~000 доларів США, сплатити відсотки, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки вищезгаданим кредитним договорам передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Дослідивши матеріали справи та наявні у них докази, суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що Банком не предявлено позов до поручителя в межах шестимісячного строку, що є підставою припинення поруки у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України, не знайшло свого підтвердження. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказів про реалізацію Кредитором свого права передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, а саме вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позики, суду надано не було. Відсутні належні докази, в підтвердження заявлених позовних вимог, зокрема, припинення з 20 липня 2015 року боржником оплати чергових платежів, оскільки надана позивачем довідка від 30.10.2015 року містить загальну суму платежів по кредиту лише до 10.07.2015 року (а.с.31-32). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б давали підстави суду відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України визнати припиненим договір поруки від 28 вересня 2005 року, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, у звязку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed