Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

у червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Львівської міської ради, [PERSON], третьої особи - відділу Держгеокадастру у м. Львові Львівської області, в якому просила суд постановити рішення, яким: - визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради 10 сесії 5-го скликання від 10 липня 2008 року №2042 в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки по вул. Акацієвій,21 у м. Львові площею 0,0504га для обслуговування житлового будинку; - визнати недійсним та скасувати Державний акт серія ЯД №485283, кадастровий номер земельної ділянки 4620237500:07:002:60104, виданий на імя [PERSON] та скасувати державну реєстрацію вище зазначеної земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог зазначала про те, що вона, [PERSON], є власником будинку № 17А по вул. Акацієва у м. Львові. Їй, [PERSON], стало відомо, що відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2004 року стала власником будинку №21 по вул. Акацієва в м. Львові, у звязку з чим ухвалою 10 сесії 5 скликання від 10.07.2008 року №4042 Львівської міської ради їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0504 га у м. Львові по вул. Акацієвій,21 для обслуговування житлового будинку та 30.09.2009 року їй видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №485283, кадастровий номер земельної ділянки 20237500:07:002:60104. Вважає, що вище зазначене рішення Львівської міської ради є незаконним та підлягає скасуванню з тих підстав, що передаючи у власність відповідачу земельну ділянку Львівська міська рада не врахувала тих обставин, що момент приватизації земельної ділянки житловий будинок та віднесені до нього господарські споруди були відсутніми (зруйнованими). Відсутність житлового будинку №21 по вул. Акацієва у м. Львові на момент її приватизації виключає передачу у власність земельної ділянки, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку, жодних документів на користування земельною ділянкою у відповідача [PERSON] на той час не було. Крім того, у відповідності до оскаржуваного рішення міської ради та державною акту на земельну ділянку у приватну власність відповідача [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,0504 га. Однак, згідно з свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2004 року, будинок відповідача [PERSON] розташований на земельній ділянці площею 325,5 кв.м. Під час виготовлення та погодження технічної документації межі земельної ділянки, яка передавалась у власність відповідача [PERSON] не були погоджені суміжними користувачами, в тому числі і нею. Вважає, що Львівською міською радою земельна ділянка площею 0,0504 га надана у власність [PERSON] з порушенням норм земельного права та з порушенням її прав та інтересів, тому вона звернулася в суд із вищезазначеним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечила та просила в задоволенні позову відмовити. Представник Львівської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказавши на те, що оскаржувана ухвала 10 сесії 5-ого скликання ЛМР від 10.07.2008 року № 2042, зокрема в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки по вул. Акацієва,21 у м. Львові, площею 0,0504 га для обслуговування житлового будинку прийнята в порядку, в спосіб та в межах наданих органу місцевого самоврядування чинним законодавством України повноважень, зокрема Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", що вказує на безпідставність вимог позивача , а відтак підстав для скасування державного акту також немає. Представник відділу Держгеокадастру у м. Львові Львівської області в судове засідання не зявився, хоч про місце, час та дату судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку. Однак, скерував на адресу суду письмове пояснення, з якого вбачається, що він просить розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представників відповідачів [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] стала власником будинку №21 по вул. Акацієвій в м. Львові відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2004 року. Відповідно до ч.2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Частиною 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходилася цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], Третьої львівської державної нотаріальної контори, третьої особи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання недійсним заповіту, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнання права власності на будинок №21 по вул. Акацієва у м. Львові. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24.11.2006 року в позові [PERSON] було відмовлено за безпідставністю і таке рішення набрало законної сили. [PERSON] зверталась до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання за нею права власності на земельну ділянку, яка була надана для обслуговування будинку №21 по вул. Акацієвій в м. Львові, але в задоволенні позову було відмовлено рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20.06.2007 року за безпідставністю позовних вимог. [PERSON] подала адміністративний позов до виконкому Львівської міської ради про визнання частково нечинним рішення №51 виконкому Львівської міської ради від 06.02.1998 року про закріплення земельної ділянки за [PERSON] по вул. Акацієвій, 21 в м. Львові. Винесено постанову Шевченківським районним судом м. Львова від 13.12.2006 року про відмову в задоволенні адміністративного позову. Зазначені вище рішення судових органів набрали законної сили. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3, 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ухвали 10 сесії 5 скликання від 10.07.2008 року №2042 Львівської міської ради передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0504 га у м. Львові по вул. Акацієвій,21 для обслуговування житлового будинку [PERSON] Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №485283, кадастровий номер земельної ділянки 4620237500:07:002:60104 видано [PERSON] 30.09.2009 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є суміжним землекористувачем земельної ділянки і власником будинку №17а по вул. Акацієвій в м. Львові. Рішенням Львівського міськвиконкому №51 від 06.02.1998 року «Про інвентаризацію земель м. Львова» встановлено, що згідно з земельно кадастрових даних у фактичному користуванні власника будинку №21 знаходиться земельна ділянка площею 0,052 га. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2007 року було затверджено акт узгодження і встановлення меж від 11 травня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] Крім того, було визначено порядок користування земельною ділянкою по вул. Акацієвій,21 у м. Львові Мухи О.В. відповідно до плану схеми земельної ділянки площею 0,052 га відповідно до рішення Львівської міської ради №51 від 06.02.1998 року. Згідно з рішення виконкому Львівської міської ради від 06 лютого 1998 року №5 «Про інвентаризацію земель м. Львова» за будинком №21 по вул. Акацієва закріплена земельна ділянка, площею 0,052 га. У висновку «Про наявність містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою» від 10.01.2006 року зазначено, що Управлінням архітектури і містобудування Львівської міської ради погоджує надання у приватну власність земельної ділянки на вул. Акацієва.21 у м. Львові площею 0,504 га, у тому числі 0,0003га під будівлю в червоних лініях, гр. [PERSON] для обслуговування будинку. Відповідно до положень «Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України», затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року №10, у приватну власність, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», громадянам України передаються безплатно земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального дачного і гаражного будівництва. Передача громадянам України безплатно у приватну власність таких земельних ділянок провадиться тільки один раз по кожному виду їх цільового використання, про що обовязково робиться Радами народних депутатів відповідна відмітка у паспорті або документі який його замінює. Згідно з ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Стаття 126 Земельного кодексу України регламентує, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту визначаються ч. 2 зазначеної статті ЦК України. Згідно із ч.1ст. 155 ЗК України підставою для визнання державного акту на землю недійсним є порушення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою. Відповідно до підпункту 34 пункту 1 статті 26 Закону України «Про органи місцевого самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Пунктом «б» ч.1 ст.12 Земельного Кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин входить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.118 Земельного Кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Частиною 6 статті 118 цього ж Кодексу встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Твердження позивача про те, що земельна ділянка площею 0, 052 га надана [PERSON] з порушенням норм земельного законодавства та з порушенням її прав та інтересів, не ґрунтуються на законі та не підтверджується поданими позивачем доказами. Положеннями ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Проте, позивач не навів обставин, за якими спірне рішення ради може бути визнано недійсним (незаконним), виходячи з приписів вищевказаної ст. 21 ЦК України. Норми ст. ст, 10, 11, 60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, вбачається, що відсутні підстави для визнання недійсним правового акту органу місцевого самоврядування, згідно якого особа набула права власності на земельну ділянку, а тому позов є безпідставним.

Outcome: dismissed