Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] , 07.06.2007 року укладено кредитний договір №31.3ВН/10/07-НВ за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 55 000 дол. США зі сплатою 12,7% річних. 20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників або поручителів, в тому числі за договором кредиту №31.3ВН/10/07-НВ від 07.06.2007 року. Таким чином ПАТ «Дельта Банк» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Кредитпромбанк» втратив такі права. В подальшому, 23.09.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №2306/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників або поручителів, в тому числі за договором кредиту №31.3ВН/10/07-НВ від 07.06.2007 року. Позивач зазначає, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 11.12.2020 року відповідно до розрахунку заборгованості, становить 2 279 884,51 грн., з яких: - 1 109 213,66 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 1 139 366,05 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги; - 31 304,80 грн. заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). В добровільному порядку відповідач кошти за договором кредиту не сплачує, що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом про стягнення боргу за кредитним договором та судових витрат, понесених на сплату судового збору в сумі 2 270,00 грн. та на правову допомогу в сумі 20 000 грн. Ухвалою суду від 24.02.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб та призначено до судового розгляду. 06.05.2021 року заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області позов ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором- задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 31.3ВН/10/07-НВ від 07.06.2007 в розмірі 99 925 (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 38 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судовий збір в сумі 2 270 грн. та понесені витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн. 06.08.2021 року відповідач подала заяву про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2021 року, посилаючись на не отримання копії позовної заяви із доданими документами та судових повісток, а також інших документів, що позбавило її права на захист. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2021 року скасовано заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2021 року та справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Представник позивача Горопашна Л.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві, просила суд їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] , 07.06.2007 року укладено кредитний договір №31.3ВН/10/07-НВ за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 55 000 дол. США зі сплатою 12,7% річних. 20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників або поручителів, в тому числі за договором кредиту №31.3ВН/10/07-НВ від 07.06.2007 року. 23.09.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №2306/к про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників або поручителів, в тому числі за договором кредиту №31.3ВН/10/07-НВ від 07.06.2007 року. Розмір заборгованості за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 11.12.2020 року відповідно до розрахунку заборгованості, наданого строною позивача, становить 2 279 884,51 грн., з яких: 1 109 213,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 139 366,05 грн.- заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги; 31 304,80 грн. - заборгованість з нарахованими відсотками згідно кредитного договору. Розмір відсотків за користування грошовими коштами за період з 11.12.2017 року по 11.12.2020 року становить станом на 11.12.2020 року, відповідно до розрахунку становить 99 925,38 грн. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак суд зазначає, що позивачем пропущено будь-які строки позовної давності, виходячи з наступного. Так, відповідно до правового висновку Верховного Суду по справі №6-1996цс16 від 29.03.2017 р.: « Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність -це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.» Крім того, у постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки позовна давність щодо стягнення основної суми боргу спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а вимога про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до звернення до суду є необґрунтованою.» Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252-255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В постанові від 03.04.19 року при розгляді справи № 756/9094/15-ц, Верховний Суд зазначив, що «Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії») Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»). Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості, які передбачені статтею 625 ЦК України, як похідні вимоги про стягнення основної суми боргу. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим. Згідно ч. 1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021р. у справі 904/34052/19 вказала, що норма статті 265 ЦК України регулює відносини зупинення перебігу позовної давності в разі залишення позову без розгляду та не регулює відносин переривання або непереривання позовної давності у такому випадку, тому не підлягає застосування до спірних правовідносин. Листом за вихідним № 5291/3.02 ВН-б. б-03 ВН від 31.10.12р. ПАТ «Кредитпромбанк» вимагав погасити всю суму заборгованості достроково в термін до 01.12.2012р. , а отже змінив термін повернення кредиту. Із досліджених матеріалів цивільної справи за №127/5711/13-ц, вбачається, що 06.03.2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» звертався із позовом до суду про повне дострокове стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 31.3ВН/10/07-НВ від 07.06.2007 року з [PERSON] , однак ухвалою суду від 09.07.2013 року позов ПАТ «Кредитпромбанк» залишено без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача. 19.11.2014 року ПАТ «Дельта Банк» звертався до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 20.05.2013 року, однак 25.03.2015 року ухвалою суду по справі № 127/24907/14 позов залишено без розгляду. У постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, зазначено, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови та строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, саме ПАТ «Кредитпромбанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язань - як основного, так і акцесорних - є таким, що настав. Таким чином, з 01.12.2012р. у Позичальника настав обов`язок повернути усе тіло кредиту. А отже з вимогою про стягнення основного боргу належний Кредитор мав звернутись до 01.12.2015р. Однак, цього зроблено не було. А отже, має місце сплив строку позовної давності. Оскільки вимоги заявлені по ст. 625 ЦК України є акцесорними, додатковими до основного зобов`язання, залежать від основного зобов`язання і поділяють його долю, то відповідно має місце і сплив строку позовної давності до вимог про стягнення 3 % річних, на затосовуванні яких і наполягає Відповідач. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] слід відмовити у зв`язку із спливом строку позовної давності. Що стосується витрат на судовий збір та правничу допомогу, то вони відносяться до судових витрат . Разом з тим, надання послуг як усна консультація з приводу позасудового стягнення боргу не відноситься нормами ЦПК України до судових витрат. Крім того, враховуючи те, що заявлені позовні вимоги ТОВ "Вердикт Капітал" не підлягають до задоволення, а відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані із розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу, підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: dismissed