Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» звернулося в суд з позовом про стягнення із [PERSON] 17723,29 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.02.2010 року між ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», назву якого відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 27.04.2011 року змінено на ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», та [PERSON] укладено договір страхування №LVL6АЕ00032271, згідно якого позивач зобов'язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. 28.07.2010 року в м.Львові на вул.Кн.Ольги з вини [PERSON], який керував автомобілем Toyota Land Cruiser, номерний знак [NUMBER], сталась ДТП, в якій був пошкоджений застрахований автомобіль Skoda Octavia, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Сума страхового відшкодування страхувальнику з врахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту № И-6778 від 06.10.2010 року склала 17273,29 грн., яку страхувальнику виплачено в повному обсязі. Крім цього, ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» понесені витрати на проведення оцінки шкоди в розмірі 450 грн. На підставі зазначеного, просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування 17723,29 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. При цьому, просить поновити строк звернення до суду, оскільки позовну заяву подано до суду 16.05.2014 року, проте лише з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 04.06.2011 року, яка була витребувана судом під час розгляду справи, стало відомо, що причиною настання ДТП було порушення Правил дорожнього руху України [PERSON], тому тільки з цього часу ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» мало можливість з'ясувати до кого заявляти вимогу про стягнення виплаченого страхового відшкодування, відтак хто є належним відповідачем у справі. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, зазначивши, що виплата страхового відшкодування [PERSON] на підставі договору страхування №LVL6АЕ00032271 від 14.02.2010 року була здійснена ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» з порушенням умов договору та Правил страхування наземного транспорту, затверджених ЗАТ СК «Інгосстрах» 17.01.2005 року, тому страховик позбавлений права вимоги до [PERSON] Крім цього, відмічає, що до ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» перейшло право вимоги в порядку суброгації, а не регресу, як зазначає позивач. Просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» звернулося в суд після спливу трирічного строку з моменту виникнення страхового випадку та в задоволенні позову відмовити. Третя особа - [PERSON] підтримав покликання позивача, зазначив, що йому дійсно виплачено позивачем страхове відшкодування, просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, а також третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2010 року між ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», назву якого відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 27.04.2011 року змінено на ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» (а.с.21-23), та [PERSON] укладено договір страхування №LVL6АЕ00032271, згідно якого позивач зобов'язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором (а.с.3). Об'єктом страхування за договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Skoda Octavia, номерний знак [NUMBER], тобто зазначений договір є договором майнового страхування. Згідно умов договору страхування страховим випадком є, зокрема, пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП. Також встановлено, що 28.07.2010 року на вул.Кн.Ольги у м.Львові відбулася ДТП за участю застрахованого автомобіля Skoda Octavia під керуванням [PERSON] та автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 04.06.2011 року причиною настання даної ДТП стало порушення п.п.1.5, 1.10, 2.3 (б), 2.10, 13.1 Правил дорожнього руху України зі сторони [PERSON], який керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser Prado , номерний знак [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, відповідно не реагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із задньою частиною автомобіля Skoda Octavia, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с.48-52). Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №262 від 27.08.2010 року, виконаного ТзОВ «Фірма «Експертиза», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Skoda Octavia, номерний знак [NUMBER], становить 64178,84 грн. (а.с.6-15). Позивачем згідно платіжного доручення № 1255 від 22.09.2010 року оплачено вартість проведення експертного дослідження в сумі 450 грн. (а.с. 17). На підставі страхового акту № И-6778 від 06.10.2010 року (а.с.16) [PERSON] виплачено ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстах» страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб у розмірі 17273,29 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1969 від 15.10.2010 року (а.с.17). Позивач, покликаючись на ст.27 Закону України «Про страхування» і ст.993 ЦК України, просить стягнути з відповідача в порядку регресу виплачену суму страхового відшкодування і витрати на оплату оцінки шкоди, заподіяної автомобілю страхувальника. Між тим, у відповідності до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку має місце не регрес, як зазначає позивач, а суброгація. Так, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст.993 ЦК України. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону №1961-ІV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Враховуючи те, що зобов'язання з відшкодування шкоди, яке виникло у [PERSON] перед [PERSON], збереглося, однак у ньому змінилася сторона (кредитор) - ці правовідносини мають регулюватися ст.993 ЦК України, тобто нормами, що регулюють суброгацію. При цьому, слід зауважити, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі змісту ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, страховий випадок стався 28.07.2010 року, з огляду на наведене, саме з цієї дати почався перебіг позовної давності, а позов пред'явлено 16.05.2014 року, представником відповідача подано заяву про застосування до вимог ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстах» позовної давності. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, при цьому суд не бере до уваги доводів представника позивача, що строк позовної давності пропущено з поважних причин, у зв'язку з тим, що про встановлення вини саме [PERSON] у ДТП і, відповідно, заподіянні шкоди, стало відомо лише під час розгляду даної справи з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 04.06.2011 року, оскільки такі твердження не грунтуються на законі і спростовуються вищенаведеним. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed