Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на його користь суму страхового відшкодування за смерть дружини у розмірі -100000,00 грн., витрати на поховання в розмірі 8708,00 грн., суму моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 13 травня 2014 року у місті Новомосковськ Дніпропетровської області скоєно ДТП в результаті якого громадянин [PERSON], який керував мотоциклом ІЖ-Ю-5 (страховий поліс АС/9775624) здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] за кермом якого перебувала дружина позивача [PERSON]. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2014 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення - порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу. Внаслідок аварії автомобіль [NUMBER] зазнав ушкоджень, а дружина позивача 14 травня 2014 року померла в наслідок серцевого нападу, який мав місце під час ДТП, що зафіксовано відповідними медичними документами. Позивач вважає, що в даному випадку має місце страховий випадок по якому страхове відшкодування повинна здійснювати страхова компанія, в якій застрахований винуватець ДТП - [PERSON], а саме ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Позивач звернувся до аварійного комісара [PERSON] з приводу виплати страхового відшкодування, подавши документи щодо страхової виплати 17 червня 2014 року. 18 серпня 2014 року, 12 вересня 2014 року, 30 вересня 2014 року, 18 листопада 2014 року, 26 грудня 2014 року та 06 лютого 2015 року, 13 березня 2015 року, 20 квітня 2015 року позивач звертався листами до відповідача, але в порушення ст.ст. 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», якими визначено, що керівники та посадові особи підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності зобовязані письмово повідомляти громадян про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення у термін не більше одного місяця, належно оформлену письмову відповідь на звернення позивач не отримав. Факт існування низки порушень законодавства у сфері фінансових послуг щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування з боку відповідача підтверджується листами [PERSON] комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг від 13 березня 2015 року вих. № 2377/13-12, від 20 квітня 2015 року вих. № 3500/13-12. Станом на день звернення до суду відповідачем сплачено позивачу тільки страхове відшкодування у сумі 2022,91 грн. за відновлювальний ремонт транспортного засобу. Питання про відшкодування шкоди заподіяної життю та здоровю [PERSON] відповідачем проігноровано, жодної відповіді з цього питання не надано. Посилаючись на норми ст.ст.9, 22, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування за смерть дружини, оскільки дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 13 травня 2014 року у місті Новомосковськ Дніпропетровської області спровокувала різке погіршення здоровя дружини і стала причиною її смерті. Обґрунтовуючи розмір та суму моральної шкоди вказує, що затягування розгляду його справи співробітниками відповідача не тільки забирає багато робочого часу, а й негативно впливає на стан здоровя позивача, його самопочуття, стає істотним порушенням його прав та прав його неповнолітніх дітей (3 та 13 років), оскільки позивач є єдиною особою, хто утримує дітей та забезпечує сімю коштами. Наслідки даної події погіршили гармонійні адаптовані умови життєдіяльності. Виникає необхідність нераціональних втрат часу, залучення душевних зусиль на розвязання даної проблеми. Були порушенні актуальні життєві плани, на тривалий період зникла можливість побудови та реалізації нових життєвих планів, нової продуктивної самореалізації. Неодноразові звернення до відповідача, свідоме та навмисне затягування процесу врегулювання, безвідповідальне ставлення до даної справи співробітників відповідача - все це перешкоджає можливості активної та повноцінної життєдіяльності, тобто завдає значних моральних страждань позивачу та його родині. Внаслідок злісного ухилення відповідача від здійснення матеріального відшкодування, позивач вимушений був збирати велику кількість документів, багаторазово звертатись до страхової компанії, що позначилося на його душевному стані, внаслідок чого позивач зазнав моральної шкоди. Також, зважаючи на понесення ним витрат на поховання дружини, просить стягнути означені витрати з відповідача. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Вказав на наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП, що сталася 13 травня 2014 року та смертю дружини. Зазначив, що посилання представника відповідача на відсутність причинно-наслідкового зв`язку є безпідставними, оскільки його дружина на час керування транспортним засобом протипоказань до керування не мала, перебувала на лікарняному через заплановані заходи з діагностики здоров`я, від госпіталізації після ДТП відмовилась через наявність в машині, якою вона керувала малолітнього та неповнолітнього синів, про яких необхідно було піклуватися та необхідності оформлення ДТП. В наступному, увечері 13 травня 2014 року дружина викликала психолога для отримання консультації за станом здоров`я, оскільки почала почувати себе погано. 15 травня 2014 року, зранку дружина поїхала до лікаря до м. Дніпропетровська на консультацію де і померла. Таким чином існує прямий зв`язок між подією ДТП та наслідком у вигляді смерті дружини. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень посилався на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що смерть [PERSON] була спровокована саме дорожньо-транспортною пригодою від 13 травня 2015 року і є її прямим наслідком. Так, у [PERSON] до дорожньо-транспортної пригоди були наявні проблеми із серцем, а саме - вона мала комбінований порок аортального клапану та з 2008 року перебувала на диспансерному обліку у лікаря кардіолога. 12 травня 2015 року (за день до дорожньо-транспортної пригоди), [PERSON] звернулась до лікаря-кардіолога, у звязку із чим їй відкрито листок непрацездатності № 799548 та рекомендовано звернутись до КЗ «Дніпропетровського обласного клінічного центру кардіології та кардіохірургії» ДОР» для проведення ехокардіографічного обстеження, що свідчить про перебування померлої до дорожньо-транспортної пригоди в хворобливому стані. Крім того, відповідно до постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2014 року у справі про адміністративне правопорушення № 183/3415/14-ц встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди 13 травня 2014 року постраждалих людей немає. З відповіді Головного лікаря Комунального закладу «Новомосковська станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» [PERSON] № 3119 від 25 грудня 2014 року вбачається, що огляд та надання медичної допомоги громадянці [PERSON], [INFO] проводився в автомобілі ШМД. На момент огляду серцевий напад у [PERSON] зафіксований не був. Після огляду та медичної допомоги, [PERSON] запропонована госпіталізація, від якої вона відмовилась (відмова зафіксована її особистим підписом в карті виїзду ШМД - форма 1 Ю/о). Під час надання допомоги медичних працівників бригади ШМД не повідомляли, що [PERSON] мала комбінований порок аортального клапану. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] після отримання необхідної медичної допомоги особисто відмовилась від госпіталізації, можна прийти до висновку, що стан її здоровя був задовільним. З довідки лікаря-кардіолога Комунального некомерційного підприємства «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] вказано, що дорожньо-транспортна пригода могла спровокувати причину смерті, а не спровокувала її. Також зазначив, що причина смерті могла настати внаслідок алергічних реакцій на введені померлій після ДТП лікарями медичної допомоги ліки. Третя особа [PERSON] надав суду заяву, у відповідності до якої просить розглянути справу за його відсутності. В судове засідання, призначене на 24 травня 2015 року представник відповідача не з`явився, надавши клопотання про відкладення розгляду справи. Водночас, з урахуванням повідомлених учасниками судового розгляду обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача. В судовому засіданні в якості свідка допитано [PERSON], якою надано висновок за результатами бесіди з [PERSON] 13 травня 2014 року. Свідок повідомила, що є фахівцем у галузі психології. Підтвердила обставини, викладені у висновку від 13 травня 2014 року. Повідомила, що психоемоційний стан, в якому перебувала померла після події ДТП, її поведінка вказували на перенесення сильного душевного хвилювання, знаходження останньої у стресовому стані, що само по собі могло вплинути на діяльність серцево-судинної системи, аж до зупинки серця. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Позивач у справі [PERSON] та [PERSON] одружилися 29 серпня 1997 року, після чого [PERSON] взяла прізвище [PERSON] /а.с.6/. [PERSON] перебувала на обліку лікаря кардіолога з діагнозом ВПС комбінований порок аортального клапану. Стан після протезування А.К. в 2008 році. З 13 травня 2014 року знаходилась на лікарняному /а.с.13/. 13 травня 2014 року о 07:30 год. у місті Новомосковську Дніпропетровської області по вул. Спаська, 9 «б» [PERSON], керуючи мотоциклом ІЖ-Ю-5 реєстраційний номер 8771ДНЗ не вибрав та не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], який рухався у попутному напрямку, в наслідок чого автомобілі пошкоджено, заподіяна матеріальна шкода. Постраждалих людей немає. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави в сумі 425 грн. /а.с.19/. В результаті ДТП співробітниками ДАІ зафіксовані ушкодження, яких зазнав автомобіль Чері А15 Амулет реєстраційний номер [NUMBER] /а.с.18/. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/9775624 від 08 квітня 2011 року до 08 квітня 2015 року включно. Ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 100000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну 50000,00 грн. розмір франшизи 1000,00 грн. /а.с.11/. На місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди викликано бригаду швидкої медичної допомоги, якою проведено огляд та надання медичної допомоги [PERSON] На момент огляду серцевий напад у [PERSON] не зафіксований. В результаті огляду встановлено попередній діагноз [PERSON] гостра реакція на стрес, вегето-судинний пароксизм, симпато-адреналовий криз. Надано медичну допомогу з парентеральним введенням розчинів магнезії сульфату, анальгіну, димедролу, папаверину, ентерально-метапролол, корвалол. Після огляду та медичної допомоги [PERSON] запропонована госпіталізація, від якої остання відмовилась /а.с.12, 148/. Також, 13 травня 2014 року особою, що має спеціальні знання в галузі психології [PERSON] проведено бесіду із [PERSON], за результатами якої встановлено прояв симптомів невротичних реакцій, розгубленість, звуження кола свідомості, дезорієнтація і часткова нездатність адекватно реагувати на зовнішні подразники. Проявлялися ознаки сильного душевного хвилювання, пов`язаного із подією ДТП /а.с.15/. 14 травня 2014 року [PERSON] була направлена на консультацію в ОДЦ /а.с.13/. 15 травня 2014 року [PERSON] померла /а.с.7/. У відповідності до довідки про причину смерті, причиною смерті зазначено: гостра форма ішемічної хвороби серця /а.с.14/. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла 15 травня 2015 року. Патологічний стан, що призвів до смерті є гостра недостатність кровообігу, патологічний стан, що зумовив безпосередню причину смерті - гостра форма ішемічної хвороби серця /а.с.134/. 15 травня 2014 року позивачем понесені витрати, пов`язані з похованням [PERSON] в розмірі 8708,00 грн. /а.с.62, 96/. 17 червня 2014 року позивач звернувся до аварійного комісара [PERSON] з приводу виплати страхового відшкодування, подавши документи щодо страхової виплати. 18 серпня 2014 року /а.с.21/, 12 вересня 2014 року /а.с.22/, 30 вересня 2014 року /а.с.23/ року позивач звертався листами до відповідача про виплату страхового відшкодування та пояснення причин затримки виплати. 03 жовтня 2014 року відповідачем позивачу направлено лист із повідомленням про необхідність надання додаткових документів доказів на підтвердження спадкоємства по відношенню до [PERSON] /а.с.24/. 18 листопада 2014 року позивачем отримано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] /а.с.8, 9, 10/. 18 листопада 2014 року позивач вчетверте звернувся до відповідача щодо виплати страхового відшкодування, додавши до звернення копії свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] /а.с.25/. Листом від 16 грудня 2014 року відповідачем повідомлено позивача про проведення додаткової перевірки заявленого збитку, на підставі ст.25 Закону України «Про страхування» запропоновано надати додаткові пояснення /а.с.26/. 16 грудня 2014 року позивачем направлено: - на адресу В.о. Головного лікаря КЗ «НСШМД» ДОР запит про надання інформації щодо стану здоров`я [PERSON], обставини виклику швидкої допомоги на подію ДТП, що сталася 13 травня 2014 року /а.с.109/; - на адресу КНП «НМЦПМСД» запит про надання інформації щодо причин перебування [PERSON] на лікарняному, причин направлення [PERSON] на консультацію, стану здоров`я [PERSON] /а.с.110/. Листом КЗ «НСШМД» ДОР від 25 грудня 2014 року відповідача повідомлено про результат виклику бригади швидкої медичної допомоги 13 травня 2014 року на місце ДТП /а.с.112/. Листом КНП «НМЦПМСД» від 26 грудня 2014 року відповідача повідомлено, що [PERSON] перебувала на «Д» обліку у лікаря-кардіолога [PERSON] з 2007 року. 12 травня 2014 року [PERSON] звернулась до лікаря-кардіолога, їй був відкритий листок непрацездатності № 799548, пацієнтка була направлена до КЗ «Дніпропетровського обласного клінічного центру кардіології та кардіохірургії» ДОР» для проведення ехокардіографічного обстеження, оскільки воно не проводиться у КНП «НМЦ ПМСД». Причиною для закриття листка непрацездатності стало лікарське свідоцтво про смерть № 875 від 15 травня 2014 року, видане обласним комунальним закладом «Бюро судово-медичної експертизи». Лікарське свідоцтво про смерть було надане лікарю [PERSON] чоловіком померлої. Листок непрацездатності був закритий 14 травня 2014 року та наданий чоловіку померлої для предявлення за місцем роботи. Вказано про неможливість надання відповідачу даних про стан здоров`я [PERSON] на підставі статті 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» /а.с.111/. 26 грудня 2014 року позивачем на адресу відповідача направлено відповідь на лист від 16 грудня 2014 року із додатковими поясненнями /а.с.27/. 06 лютого 2015 року позивачем на адресу відповідача направлено лист із вимогою сплати страхового відшкодування /а.с.28/ та лист на адресу Голови [PERSON] комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг щодо проведення перевірки відповідача /а.с.29/. 07 лютого 2015 року позивачем направлено лист на адресу Голови правління Моторно-транспортного бюро України щодо перевірки діяльності відповідача щодо здійснення страхового відшкодування за ДТП від 13 травня 2014 року /а.с.31/. Листом МТСБУ від 06 березня 2015 року позивача повідомлено про доручення проведення розгляду звернення юридичному департаменту МТСБУ /а.с.32/. Листом від 12 березня 2015 року позивача повідомлено про розгляд його звернення [PERSON] комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, порушення провадження по справі щодо перевірки діяльності та застосування заходів впливу до відповідача /а.с.30/. Листом від 16 березня 2015 року позивач повторно звернувся до МТСБУ для проведення повторної перевірки відповідача /а.с.33/. 17 березня 2015 року позивач звернувся до Начальника державної організації по захисту прав споживачів, Голови асоціації страховиків України щодо перевірки діяльності відповідача по страховому випадку /а.с.35, 36/. 21 березня 2015 року позивач звернувся до Голови [PERSON] комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг щодо проведення перевірки діяльності відповідача щодо несвоєчасності надання відповідей на звернення позивача, ненадання відповіді щодо обґрунтування розміру сплаченого страхового відшкодування, несплати пені за прострочення виплати /а.с.37/. Листом МТСБУ від 27 березня 2015 року позивача повідомлено про здійснення ПрАТ «УТСК» виплати страхового відшкодування позивачу у розмірі 2022,91 грн. /а.с.34/. [PERSON] комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20 квітня 2015 року позивача повідомлено, що за результатами перевірки відповідача складено акт про правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг та про розгляд акту 30 квітня 2015 року /а.с.38/. 03 квітня 2015 року позивач повторно звернувся до МТСБУ для проведення повторної перевірки відповідача щодо бездіяльності керівництва по факту надання відповідей на звернення позивача /а.с.39/. 16 квітня 2015 року на адресу МТСБУ позивачем направлено лист із вимогою надання даних за результатами перевірки відповідача /а.с.40/. 30 квітня 2015 року позивачем направлено на адресу [PERSON] комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг лист із проханням надати рішення, прийняте за результатами розгляду справи за результатами перевірки відповідача /а.с.41/. 22 травня 2015 року [PERSON] комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг позивача повідомлено про розгляд справи за результатами перевірки діяльності ПрАТ «УТСК». Вказано про закриття справи у зв`язку із виплатою відповідачем позивачу страхового відшкодування в розмірі 2022,91 грн., пені за кожен день прострочення у сумі 66,50 грн. /а.с.42/. Листом відповідача від 26 червня 2015 року позивача повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю [PERSON] через відсутність прямого причинно-наслідкового зв`язку між подією ДТП та смертю потерпілої /а.с.59-61/. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Матеріалами справи підтверджено настання події ДТП, винність третьої особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідачем у вчиненні ДТП. Частинами 1, 2 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1 та 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Спеціальним законом, що регулює правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 01 липня 2004 року № 1961-IV (надалі Закон № 1961-IV). Згідно з п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Положеннями ст. 23 Закону № 1961-IV визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону № 1961-IV врегульовано відшкодування шкоди, пов'язаної зі смертю потерпілого. Зокрема, пунктом 27.1 передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з п.п. 4, 17, 24, 25 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону № 1961-IV. Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV. З наданих суду матеріалів (довідки про причини смерті, лікарського свідоцтва про смерть, відповідей КЗ «НСШМД» ДОР від 25 грудня 2014 року; КНП «НМЦПМСД» від 26 грудня 2014 року, постанови суду від 02 липня 2014 року) не вбачається, що смерть [PERSON] є прямим, не опосередкованим хворобою померлої, діями потерпілої після ДТП, наслідком пригоди, що сталася за участю застрахованого транспортного засобу, внаслідок чого законодавчо встановлених підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача, як страховика винної у вчиненні ДТП особи суми страхового відшкодування за смерть потерпілого, витрат, пов`язаних з похованням потерпілого суд не вбачає і в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача моральної шкоди за порушення строків виплати страхового відшкодування, суд виходить з наступного. У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Водночас, п.33-1.1 ст.33-1 Закону № 1961-IV визначає, що страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Згідно з пунктами 34.1 та 34.2 ст. 34 Закону № 1961-IV, страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. В силу пунктів 35.1, 35.2 ст. 35 Закону № 1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування з комплектом передбачених Законом документів (їх оригіналів або засвідчених копій). Після цього згідно ст. 36 Закону страховик зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або відмову в його здійснені. П.36.1 ст.36 Закону № 1961-IV передбачає, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. П.36.4 ст.36 Закону № 1961-IV встановлює, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Відповідно до вимог ст. 36.5 цього ж Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки [PERSON] банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язанням має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, в даному випадку законодавством передбачено сплату відповідачем лише пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Оскільки матеріалами справи підтверджено, а позивачем не заперечувався факт виплати відповідачем позивачу пені в розмірі 66,50 грн. за порушення строків виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілого, не оскарженої позивачем підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди за порушення строків виплати страхового відшкодування суд не вбачає. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст.88 ЦПК України та враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору згідно з Законом України «Про судовий збір», відсутність доказів на підтвердження понесення сторонами судових витрат, відмову в задоволенні позову судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed