Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

ПАТ «Український Бізнес Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 4941,62 грн., яка складається з заборгованість по кредиту - 4765,08 грн., заборгованість за відсотками - 176,54 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, а також судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позову просила відмовити, застосувавши строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні встановлено, що ПАТ «Український Бізнес Банк» уклало з відповідачем [PERSON] договір № АП 1749 від 03 жовтня 2008 року. Згідно умов вказаного договору відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 5097,34 грн. Як встановлено в судовому засіданні відповідач зобов'язання за вказаним вище кредитним договором належним чином не виконав. Спірний договір було укладено 03 жовтня 2008 року, а строк виконання умов цього договору Боржником визначено 03 жовтня 2010 року ( а. с. 6). З позовними вимогами до [PERSON] позивач звернувся до суду лише 24 березня 2014 року. Виходячи з вище наведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, застосувавши до спірних правовідносин строк позовної давності, який відповідно до положень ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. По своїй суті спірний кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту в силу ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", згідно якої договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до положень, що містяться в п. 7 ч. 11 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів", якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Аналогічні роз'яснення викладені і у п. 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з якого слідує, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed