Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

У січні 2019 року позивач Товариство з обмеженою відповідальність «Управляюча компанія «Сервіс Плюс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за послуги з управління будинком у період з 01.04.2018 року по 01.01.2019 року у сумі 2441,49 грн., 3% річних - 29,93 грн., інфляційних нарахувань 110,36 грн., а всього 2581, 78 грн. Посилались на те, що товариство надає послуги з управління будинком. Покладені законодавством зобов»язання щодо оплати послуг відповідач не виконував належним чином, у зв»язку з чим утворилась заборгованість Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 30 січня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 01.03.2019 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката [PERSON] згідно вимог якого останній просив в задоволенні позовних вимог ТОВ ««Управляюча компанія «Сервіс Плюс» відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву посилався на те, що він дійсно є власником, постійно проживає та зареєстрований в [ADDRESS] Йому відомо, що ніякі збори із прийняттям відповідних рішень не проводились. Звертав увагу суду, що із вказаного протоколу не можна дійти висновку хто головуючий на зборах, хто секретар, кількість учасників зборів, лічильна комісія тощо. У вказаному акті міститься лише підпис особи, яка склала протокол. Також заслуговує на детальне дослідження приєднаний до позовної заяви договір про надання послуг із управління багатоквартирним будинком. Вказаний договір укладається між власником квартири чи нежитлового приміщення в будинку (надалі Замовник) та управляюча компанія «Сервіс плюс» (надалі управитель). Вказував, що даний договір не можна розглядати як правочин на підставі якого виникають зобов'язання. Слід зазначити, що вданому акті відсутні реквізити Замовника ( в даному випадку [PERSON]), істотні умови договору ( розрахунок плати відповідача, погоджені умови договору) і ключове це волевиявлення сторін (відсутні підписи Замовника і Управителя). Тобто в даному випадку вказаний акт можна оцінювати не більше ніж проект договору, який до його підписання не тягне зобов'язань. Крім того, вважав необгрунтованим розрахунок заборгованості за послуги з утримання будинку в сумі 2441,49 грн., оскільки із вказаного розрахунку неможливо дійти висновку про обсяг послуг, що надається і підтвердження самого факту надання послуг. Вважав, вказані суми є штучними і необгрунтованими тому неможливо їх роз'яснити. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справиі проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено та визнано відповідачем, що відповідачу [PERSON] належить та останній зареєстрований в квартирі [ADDRESS] ТОВ «Управляюча компанія «Сервіс Плюс» надає послуги з управління багатоквартирним житловим будинком по [ADDRESS] з 02 квітня 2018 року на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного житлового будинку, яким управителем було обрано ТОВ «УК «Сервіс Плюс» а також встановлено перелік та вартість послуг. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своєчасно та в повному обсязі не сплачує вартість наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість з управління будинком у період з 01.04.2018 року по 01.01.2019 року у сумі 2441,49 грн., 3% річних - 29,93 грн., інфляційних нарахувань 110,36 грн., а всього 2581, 78 грн. Статтею 322 Цивільного кодексу України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Відповідно до ч.2 ст.7 ЗУ від 14.05.2015р. «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» - Кожний співвласник несе зобов'язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Відповідно до п.10,ч.1.ст. 7 ЗУ від 14.05.2015р. «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» Співвласники зобов'язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Оскільки ч.2 ст 8 вищевказаного закону передбачає, що обсяг зобов'язань та відповідальності кожного співвласника за договором, який є обов'язковим для всіх співвласників, визначається пропорційно до частки співвласника, не можна одноосібно відмовитись від утримання спільної власності, або ж самостійно встановлювати розмір витрат, які будуть компенсуватися, по житловому будинку, співвласником якого є Боржник пропорційно площі придбаної у власність квартири. Згідно ч.3 ст. 162 Житлового Кодексу України від 30.06.1983р. № 5464-Х «Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги». Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV «Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором, або законом». Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Щодо посилань відповідача на те, що договір між позивачем та відповідачем про надання послуг не укладався, відповідачу не надсилався проект договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, а отже відсутні і підстави для здійснення нарахувань за оплату послуг з утримання будинку, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 2866 для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, обєднання за рішенням загальних зборів має право: виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Частинами 1, 2статті 20 Закону № 2866встановлено, що частка в загальному обсязі обов'язкових платежів на утримання і ремонт неподільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі приміщень, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Частка в загальному обсязі обов'язкових платежів на утримання і ремонт загального майна та в інших спільних витратах у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі приміщень, що перебувають у користуванні фізичних або юридичних осіб. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Утримання будинку та прибудинкової території Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку забезпечується як самим Об»єднанням, так і відповідними підприємствами виконавцями послуг з утримання будинку на підставі договору з Обєднанням, а свої послуги об`єднанню такі підприємства надають за тарифами, встановленими органами місцевого самоврядування. Згідно положень ч.ч. 1, 6ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач має право укладати договори на надання житлово-комунальних послуг, звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Пунктом 4 частини 2 вказаної статті визначено, що балансоутримувач зобовязаний забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичною особою на управління майном. Суд зауважує, що не зважаючи на те, що договір про надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території відповідачем не підписувався, відповідач будучи власником квартири та співвласником багатоквартирного будинку, перебуває у договірних відносинах із позивачем, а тому повинен оплачувати за надані послуги, оскільки власники квартир несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів за надані фактично послуги. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з управління будинком з 01.04.2018 року по 01.01.2019 року у сумі 2441,49 грн., 3% річних - 29,93 грн., інфляційних нарахувань 110,36 грн., а всього 2581, 78 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п.1 ч.1 статті 141 ЦПК України. Так витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 921 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. До позовної заяви позивачем додану докази понесених ними витрат на правничу допомогу згідно яких встановлено, що за надання правничої допомоги позивачем було сплачено 1500,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved