Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

У листопаді 2017 року, до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] по якому просить: - визнати право спільної сумісної власності на грошові кошти, що перебували на рахунку [NUMBER] [PERSON] у ПАТ «АБ Південний» з 09.09.2015 по 22.09.2016 рр. у розмірі 73 117,99 доларів США; -в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частку грошових коштів, що перебували на рахунку [NUMBER]; - стягнути з [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 серпня 2011 року між нею та Відповідачем укладено шлюб, зареєстрований другим Приморським відділом державної реєстрації актів громадського стану Одеського міського управління юстиції. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач вважає, що за час перебування в шлюбі заробітна плата Відповідача отримана ним на поточному рахунку в період з 09.09.2015 року по 22.09.2016 рік була прихована від сім'ї та знята його сестрою [PERSON] Справа перебувала на розгляді судді Приморського районного суду м. Одеси Кравчук Т.С. Згідно повторного авторозподілу на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 року дана справа була передана на розгляд судді Бойчуку А.Ю. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VIII. Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція Цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України (в новій редакції), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи в судах першої та апеляційної інстанцій, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27 серпня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Другим Приморським відділом державної реєстрації актів громадського стану Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 293, свідоцтво про шлюб [NUMBER]. 30 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до наданої позивачем копії виписки з рахунку клієнта № 453969-2017/0725 розрахунковий період з 24.03.2009 по 17.07.2017 року [PERSON], розрахунковий рахунок відповідача використовувався з 03.06.2009 року по 17.07.2017 рік. Згідно з частиною 2 статті 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінал або належним чином засвідчену копію виписки з рахунку клієнта № 453969-2017/0725 розрахунковий період з 24.03.2009 по 17.07.2017 року, а також довіреності на отримання грошових коштів на ім'я [PERSON] суду не були надані. Також, позивачем не надані докази в підтвердження, що відповідач навмисно приховав грошові кошти та використав їх не на потреби сім'ї. Згідно з частиною 1 статті 12 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частин 2, 3 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи частина 1 статті 76 ЦПК України. Згідно з частинами 1,2,3 статті 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з частиною 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями статті 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23, 24 Постанови " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " від 21 грудня 2007 року за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). У судовому засіданні з пояснень представника позивача судом встановлено, що на дату звернення з позовною заявою на розрахунковому рахунку грошові кошти були відсутні. Доказів того, що на розрахунковому рахунку [NUMBER] на час розгляду справи наявні грошові кошти в розмірі 73 117,99 доларів США позивачем суду не надані. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У даному випадку застосовується такий захист права як визнання права власності. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі ст. ст. 16 ЦК України, ст.ст. 65 СК України,

Outcome: dismissed