Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої матеріальної шкоди. У позові вказав, що 03.12.2012 року ним було придбано транспортний засіб марки Fiat Uno 1993 року випуску. На початку 2013 року позивач вирішив продати або обміняти належний йому автомобіль Fiat Uno 1993 р.в. д.н. [NUMBER], яким він керував на підставі доручення № 38786349 від 03.12.2012, розмістивши оголошення на сайті «Авто-Ріа» в мережі інтернет. На початку травня до нього зателефонував [PERSON] та запропонував здійснити рівноцінний обмін автомобіля позивача на автомобіль Мазда 626 1988 р.в. д.н. [NUMBER]. На дану пропозицію [PERSON] погодився та 09.05.2013 року поблизу м. Пирятин зустрівшися з [PERSON], провели обмін автомобілями, передавши один одному технічні паспорти. По собівартості автомобіль Fiat Uno 1993 р.в. та «Мазда 626» 1988 р.в. були рівноцінні, а тому доплат при обміні як зі сторони [PERSON] так і зі сторони [PERSON] не було. Договір міни між сторонами не укладався. 11.05.2013 позивач виставив на продаж автомобіль «Мазда 626» 1988 р.в. д.н. [NUMBER] який придбав у [PERSON] Пізніше стало відомо, що 06.06.2013 Рівненським РВ УМВС України на підставі ухвали Рівненського районного суду від 03.06.2013 було вилучено придбаний [PERSON] автомобіль «Мазда 626», оскільки вказаний автомобіль знаходився у розшуку по кримінальному провадженню. Після чого, [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханням повернути його автомобіль Fiat Uno 1993 року випуску, на пропозицію якого останній відмовився. Тоді [PERSON] звернувся до керівника де працює [PERSON], дізнавшись про це, 06.06.2013 останній написав розписку, де вказав, що 07.06.2013 до 18-00 год. він поверне авто, проте обіцянка по розписці виконана не була. Тоді [PERSON] звернувся до Прокуратури Пирятинського району Полтавської області із заявою про вчинення [PERSON] шахрайських дій. Провівши слідчі дії прокуратурою 25.09.2013 було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України. [PERSON] рахує, що його права порушено, у зв'язку з чим вимушений звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат, в іншій частині вимог викладених його довірителем підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові. Відповідач у судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Відповідач підтвердив те, що між ним та позивачем відбувся обмін авто, за ініціативою безпосередньо позивача. Проте, на момент обміну, транспортний засіб, що належав [PERSON] Мазда 626 1988 р.в. д.н. [NUMBER], у розшуку не перебував. Пізніше відповідач вирішив перепродати авто Fiat Uno 1993 р.в., щоб придбати інше. Так, у 20-х числах травня відповідач виїхавши на ринок у м. Черкаси, продав вказаний автомобіль за 16000 грн. шляхом передачі технічного паспорту особам, що займаються перепродажем. Ім'я він їх не знає. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 03.12.2012 року позивачем [PERSON] було придбано транспортний засіб марки Fiat Uno 1993 року випуску. На початку 2013 року позивач вирішив продати чи обміняти належний йому автомобіль Fiat Uno 1993 р.в. д.н. [NUMBER], яким він керував на підставі доручення № 38786349 від 03.12.2012, розмістивши оголошення на сайті «Авто-Ріа» в мережі інтернет. На початку травня до нього зателефонував [PERSON] та запропонував здійснити рівноцінний обмін автомобілями. На дану пропозицію [PERSON] погодився та 09.05.2013 року поблизу м. Пирятин зустрівшися з [PERSON], провели обмін автомобілями, передавши один одному технічні паспорти. По собівартості автомобіль Fiat Uno 1993 р.в. та «Мазда 626» 1988 р.в. були рівноцінні, а тому доплат при обміні як зі сторони [PERSON] так і зі сторони [PERSON] не було. Договір міни між сторонами не укладався. Договір міни є одним із видів правочину. Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Статтею 206 ЦК закріплено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Вимоги пункту 3 частини першої статті 208 ЦК, щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, та постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", встановлено письмову форму договору купівлі-продажу, міни, дарування автомобілів. Частиною 1 ст. 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Належних та допустимих доказів вчинення правочину, зокрема міни чи купівлі-продажу транспортного засобу сторона не надала. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження права власності чи розпорядження автомобілем Fiat Uno 1993 р.в. д.н. [NUMBER], оскільки у копії з повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей відсутні відомості щодо розпорядження автомобілем (продати, обміняти, здати в оренду тощо) (а.с. 13-14). З позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння [PERSON] не звертався, в розшук автомобіль Fiat Uno 1993 р.в. д.н. [NUMBER] не оголошував. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що автомобіль «Мазда 626» 1988 р.в. в момент фактично його обміну був без будь-яких обтяжень, що дозволило відповідачу по справі [PERSON] провести обмін автомобілями. Заява про розшук вказаного автомобіля була подана власником [PERSON] після обміну автомобілями, а саме 20 травня 2013, що підтверджується ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03.06.2013 (а.с. 10-11). Зазначений факт дає підставу суду уважати, що будь-якої вини в діях [PERSON], які б перешкоджали йому користуватися та розпоряджатися автомобілем на момент обміну не було. Суд ставиться критично до висновку представника позивача про заподіяння відповідачем [PERSON] матеріальної та моральної шкоди позивачу, як потерпілому від кримінального правопорушення, так як відповідно до постанови від 25.09.2013 слідчого прокуратури Пирятинського району Полтавської області, кримінальне провадження № 42013180290000014 від 27.06.2013 закрито, за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (а.с. 41-43). Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed