Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки за адресою с.Женів, вул. Лесі Українки, 67, Золочівського району Львівської області від 20.07.2010, укладених між [PERSON] і [PERSON], визнання недійсним витягу про реєстрацію права власності на житловий будинок №67 на вул. Лесі Українки у с.Женів Золочівського району Львівської області за [PERSON] та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №1163302, виданого [PERSON], з підстав того, що зміст правочину суперечить актам цивільного законодавства, зокрема п.16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту від 03.03.2004 №20/5, і волевиявлення дарувательки не відповідало її внутрішній волі. В підтвердження позову зазначає, що він проживав разом із своєю матір'ю у її будинку у с.Женів на вул. Лесі Українки, 67, Золочівського району Львівської області та утримував її до смерті. У ремонт вказаного будинку він вклав значну суму коштів (перекрив дах будинку, замінив вікна, провів газ, нове освітлення, каналізацію). Його матір померла 15.07.2015. Після її смерті він дізнався, що мати подарували свій житловий будинок онуці [PERSON] Вважає, що такий договір не могла підписати мати, тому, що була інвалідом по зору І групи - не бачила, а відповідно не могла писати чи підписувати якісь документи. Зазначає, що його права порушені, оскільки він є спадкоємцем першої черги, а договір дарування фактично усуває його від спадщини. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] подали заперечення на позовну заяву. Просять суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] у зв'язку з його необгрунтованістю та недоведеністю. Вказують, що посилання позивача на те, що він утримував свою матір не доведено. Зокрема, [PERSON] впродовж 2007-2015 років мав інше місце проживання - в квартирі, що в м. Глиняни на вул. Шептицького, 2/1, Золочівського району Львівської області. Дана квартира була у його власності до 2010 року. В даний час позивач є власником будинку №16 на вул. Шептицького в м. Глиняни. Отже, не проживав разом з своєю матір'ю. Крім того, він як особа, яка є інвалідом, не зазначив свого доходу, щоб мати можливість матеріально утримувати [PERSON] Позивачем також не доведено понесених ним витрат на ремонт спірного будинку. Не довів позивач і факту протиправності договору дарування, в якому було зроблено відмітку, що такий був прочитаний та підписаний дарувальником в нотаріуса, а тому припущення [PERSON] є помилковим. Щодо посилання позивача на заповіт, що був укладений за 2 роки до договору дарування, то останньому було заповідано лише 1/2 земельної ділянки, а спірний будинок предметом заповіту не був. Вимога щодо визнання недійсним витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно не підлягає до задоволення з огляду на те, що договір дарування був чинним на час внесення таких відомостей. Не може суд визнавати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, оскільки такий був виданий на підставі чинного договору дарування. Вказують, що [PERSON] на свій розсуд уклала договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, що в с. Женів на вул. Л.Українки, 67, Золочівського району Львівської області, а відтак даний договір є законним, не порушує права позивача, оскільки він на момент вчинення не був власником даного майна, та не був особою чиї інтереси могли стосуватися укладення даних правочинів. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у 2010 році до неї звернулися [PERSON] та [PERSON] з приводу укладення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки. Договори були зачитані нею вголос, після цього сторони прочитали та підписали вказані договори. Підпис дарувательки на договорі дарування відповідає її підпису на договорі купівлі-продажу. Крім того, [PERSON]Д підписала заяву про те, що вона вдова і вказані будинок та земельна ділянка є її особистою власністю. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. Згідно договору дарування житлового будинку від 20.07.2010, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар належний дарувательці житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що знаходиться у селі Женів Золочівського району Львівської області по вул. Лесі Українки №67. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26847458 вбачається, що 28.07.2010 за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: Львівська область, Золочівський район, село Женів, вул. Лесі Українки, №67, на підставі договору дарування від 20.07.2010. Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 20.07.2010, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар належну дарувательці земельну ділянку, площею 0,2500 га (кадастровий номер 4621810200:02:002:0022), надану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану у селі Женів Золочівського району Львівської області по вул. Лесі Українки №67. З державного акта серії ЯМ №116302 вбачається, що такий було видано [PERSON] 29.10.2012 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер 4621810200:02:002:0022), розташовану у селі Женів Золочівського району Львівської області по вул. Лесі Українки №67, на підставі договору дарування від 20.07.2010. Виходячи зі змісту статті 717 ЦК України договір дарування належить до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру. Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими, відповідно до актів цивільного законодавства. Аналізуючи зміст договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 20.07.2010, судом встановлено, що такий не суперечить вимогам статей 717-722 ЦК України, щодо дарування. Посилання позивача на те, що зміст вказаних договорів дарування суперечить вимогам п.16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5 (надалі - Інструкція), яка була чинною на час укладення договорів дарування, суд не приймає до уваги, оскільки вказана Інструкція регулює порядок вчинення нотаріальних дій і не містить вимог щодо змісту правочину. Пунктом 16 Інструкції передбачено, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії є сліпою, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ. У пунктах 13 договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки зазначено, що цей договір прочитано вголос нотаріусом та прочитано кожною із сторін. Таким чином, договори дарування житлового будинку та земельної ділянки відповідають вимогам п.16 Інструкції, зважаючи на покази свідків [PERSON] та [PERSON], які стверджували, що [PERSON] не була повністю сліпою, а могла бачити на одне око. Щодо твердження позивача про те, що волевиявлення [PERSON] щодо укладення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки не відповідало її внутрішній волі, слід зазначити наступне. Волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його волі (ч.3 ст.203 ЦК України), є однією з вимог, необхідних для чинності правочину. Таким чином відсутність вільного вираження внутрішньої волі особи є підставою для визнання недійсним правочину. Волевиявлення особи включає в себе вільне (без будь якого тиску) вираження її волі щодо укладення конкретного правочину (прояв ініціативи); висловлення змісту (умов) зазначеного правочину; вираження бажання щодо особливостей складання правочину; бажання настання наслідків, що обумовлені правочином; можливість ознайомитися зі змістом складено правочину; підписання правочину. Всі ці складові становлять повноцінний вияв волевиявлення особи. Позивачем не надано доказів, якими б підтверджувалось, що [PERSON] не мала наміру і не бажала дарувати належне їй майно. Натомість свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що саме [PERSON] виявила бажання подарувати житловий будинок [PERSON] Зазначила, що вона допомагала дарувательці в укладенні договору дарування та була присутня при укладенні договору дарування. Нотаріус прочитав договір. [PERSON] підписала договір власноручно в її присутності. Також свідок зазначила, що позивачу був відомий цей факт. Судом також враховано, що [PERSON] доводилась онучкою [PERSON], договори дарування були укладені 20.07.2010, [PERSON] померла 15.07.2015 і за життя не оспорювала вказаних договорів. Інші аргументи сторін суд не бере до уваги, оскільки такі не стосуються предмета спору. Щодо вимог відповідача та її представника про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. На підтвердження клопотання до матеріалів справи надано копію договору про надання правової допомоги у цивільному процесі від 29.09.2017, укладеного між Адвокатським об'єднанням "Дефендо" в особі голови обєднання [PERSON] та клієнтом [PERSON], акт приймання передачі виконаної роботи від 14.12.2017, акт погодження вартості послуг відповідно до укладеного договору та копію квитанції про оплату таких послуг відповідачем [PERSON] від 03.10.2017 в сумі 9000 грн. Згідно з ч.2 ст.140 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд приймає доводи представника позивача щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу, з таких підстав. Дана справа не є складною, ціна позову також є незначною, а обсяг наданих послуг адвокатом [PERSON] є явно завищеним. Тому на думку суду співмірною вартістю наданих послуг відповідачу є сума 3000 грн., які слід покласти на позивача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України такий стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed