Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.10.2017 року за реєстровим №1226, виданого Шевченко С.О. приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу на ім`я [PERSON] на спадкове майно, що складається із права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП «Кацмазів» с. Кацмазова, розміром 1,71 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала [PERSON] , померлого [INFO] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого розпорядженням Жмеринської РДА №393 від 24.12.1996 року та визнати за нею право в порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки № [NUMBER] , загальною площею 1,6593 га (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) на території Кацмазівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, яка рахується за [PERSON] , померлим [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] в с.Кацмазів Жмеринського району Вінницької області помер їх батько [PERSON] , який постійно до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . На час відкриття спадщин разом із спадкодавцем [PERSON] проживала та була зареєстрована [PERSON] - співмешканка. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, спадщину після смерті батька позивач прийняла, шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном померлого, а саме: в червні 1997 року розпорядилася домашніми та особистими речами померлого, що підтверджується довідкою Кацмазівської сільради. Її матір [PERSON] померла [INFO] , але з батьком [PERSON] вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки площею 1,71 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 5204,93 грн., зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 114 від 12.08.1998 р. КСП «Кацмазів» с.Кацмазова, виданий розпорядженням Жмеринської РДА № 393 від 24.12.1996 року на ім`я [PERSON] ; земельної ділянки, площею 0,3466 га (для обслуговування житлового будинку; ведення особистого підсобного господарства), розташованої в [ADDRESS] , належної померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії №І-ВН № 060180. На звернення до приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Шевченко С.О. щодо оформлення спадщини на спадкове майно після смерті батька, нотаріус своєю постановою № 5/02-31 від 08.01.2020 р. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , у зв`язку з тим, що 24.10.2017 р. цим же нотаріусом заведена спадкова справа №31/2017 до майна [PERSON] , померлого [INFO] та цього ж дня видане свідоцтво про право на спадщину за реєстровим 1226. Згідно матеріалів цієї спадкової справи єдиним спадкоємцем [PERSON] є інша особа - [PERSON] , якому нотаріусом 27.10.2017 р. було надіслано листа із пропозицією щодо включення позивача в свідоцтво про право на спадщину, але відповідач не надав своєї згоди щодо включення позивача в свідоцтво про право на спадщину, тому нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Відповідач по справі, який також є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , при оформленні спадщини скрив та навмисно не повідомив нотаріуса про наявність позивача як ще одного спадкоємця першої черги за законом, з метою оформлення на себе земельної частки (пай) в цілому, тим самим позивач неправомірно та безпідставно позбавлена спадщини після смерті свого батька, яку прийняла відповідно до закону. Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 24.10.2017 р. [PERSON] , приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області, за реєстровим №1226, виданого на ім`я відповідача суперечить закону та порушує її права як спадкоємця першої черги за законом, тому має бути визнано в судовому порядку недійсним. Ухвалою суду від 02.07.2020 року в справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги. Зазначила, що брат [PERSON] свідомо не повідомив нотаріуса про неї як ще одного спадкоємця після смерті батька, чим порушені її спадкові права, раніше до нотаріуса щодо прийняття спадщини не зверталася, вважала що вона вже прийняла спадщину, крім того в неї були відсутні документи на спадкове майно. Зазначила, що вона здійснила поховання батька та отримала допомогу на його поховання 20.07.2021 року в судовому засіданні представник позивача адвокат Височанська А.В. підтримала заявлені позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Зазначила, що наявність на руках у позивача ощадної книжки померлого батька [PERSON] та довідка, яка видана позивачу про те, що вона прийняла спадщину шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном померлого, а саме в червні 1997 року розпорядилася домашніми та особистими речами померлого свідчить про те, що вона вступила в спадщину після смерті батька та як і відповідач є спадкоємцем першої черги. 12.08.2021 в судовому засіданні представник позивача адвокат Смірнов С.М. підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Зазначив, що звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, вже після смерті їх матері [PERSON] , яка ще при її житті, за спільною згодою позивача та відповідача віддала йому документи для оформлення спадщини після смерті батька на земельну ділянку. Так було вирішено між ними, тому і не ставало питання про інших спадкоємців. Земельна ділянка обробляється та він отримує за це орендну плату. Зазначив, що він також прийняв спадщину після смерті батька, оскільки фактично вступив в володіння спадковим майном та розпорядився домашніми речами померлого. Представник відповідача адвокат Гуменюк Н.В. позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, мотивуючи тим, що наявність ощадної книжки померлого на руках у позивача не є підтвердженням прийняття нею спадщини, оскільки така ж сама книжка є і на руках відповідача. Довідка сільської ради про те, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном, а саме в червні розпорядилася домашніми та особистими речами померлого, не є доказом, який підтверджує справжність обставин прийняття спадщини, оскільки такі довідки в сільській раді видають всім хто до них звертається. Крім того, позивач просить скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.10.2017 року повністю, а не частково, однак при цьому не заперечує, що відповідач також має право на 1/2 частини спадкової земельної ділянки, тому такі позовні вимоги є незрозумілими. Просила відмовити в задоволенні позову також з тих підстав, що позивач звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини на спадковий будинок та отримала відмову у вчиненні цих нотаріальних дій, однак чомусь до суду звернулась з позовними вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Дії нотаріуса по оформленні спадщини на земельну ділянку на [PERSON] є правомірними та таким, що були вчиненні на вимогах належного законодавства. Заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу спадкових прав. Однак, суд виходить з того, що оскільки спадщина відкрилась у період чинності ЦК Української РСР, то застосовуванню підлягають норми цього Кодексу про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно зі ст.548 ЦК Української РСР придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини (ст.549 ЦК Української РСР). Відповідно до ст.553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 цього Кодексу). Із системного аналізу положень ст.ст.548,549,554 ЦК Української РСР суд дійшов висновку, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець є таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Так, [INFO] в с.Кацмазів Жмеринського району Вінницької області помер (а.с.11) батько сторін - [PERSON] (а.с.8-9), який постійно до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . На час відкриття спадщин разом із спадкодавцем [PERSON] проживала та була зареєстрована [PERSON] - співмешканка. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, спадщину після смерті батька позивач прийняла, шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном померлого, а саме: в червні 1997 року розпорядилася домашніми та особистими речами померлого, що підтверджується довідкою Кацмазівської сільради від 15.11.2019 р. №782 (а.с.17). [PERSON] , яка є матір`ю позивача (а.с.8,10) померла [INFO] (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з вклада на ощадній книжці (а.с.15-16); земельної ділянки площею 1,71 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 5204,93 грн., зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №114 від 12.08.1998 р. КСП «Кацмазів» с.Кацмазова, виданий розпорядженням Жмеринської РДА №393 від 24.12.1996 року на ім`я [PERSON] (а.с.14); земельної ділянки, площею 0,3466 га (для обслуговування житлового будинку; ведення особистого підсобного господарства), розташованої в [ADDRESS] , належної померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії №І-ВН № 060180 (а.с.13). Згідно повідомлення відділу у Жмеринському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 26.11.2019 р. №0-2-0-22-1205/106-19, сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] площею 1,71 в умовних кадастрових гектарах вартістю 5204,93 грн. зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 114 від 12.08.1998 р. КСП «Кацмазів» с.Кацмазова, виданий розпорядженням Жмеринської РДА № 393 від 12.12.1996 р. на ім`я [PERSON] . Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, щодо видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та Указу Президента України від 02.02.2002 р. № 92/2002 р. «Про додаткові заходи щодо спеціального захисту власників земельних часток (паїв) видача дублікатів сертифікатів на право на земельну частку (пай) спадкоємцям покійного не передбачено». Відповідно до розпорядження Жмеринської РДА від 13.11.2006 р. №598 «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам - членам реформованого КСП «Кацмазів» с.Кацмазова, за покійним [PERSON] , який помер [INFO] закріплена земельна ділянка за № [NUMBER] загальною площею - 1.6593 га. Відповідно до розпорядження Жмеринської РДА № 272 від 02.06.2006 р., середня вартість земельної частки (паю) на території Кацмазівської сільради становить 4733 грн. Станом на 01.01.2019 р. з коефіцієнтом індексації 1.756; 4,796; 1,0 становить - 39860 грн. Право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] може бути успадковане відповідно до чинного законодавства. Також повідомлено, що відомості про оформлення спадщини [PERSON] на вказану земельну частку (пай) у відділі відсутні (а.с.18-21). Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.10.2017 р. після смерті [PERSON] за вказаними параметрами запиту інформація відсутня (а.с.22). Згідно витягу з Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 24.10.2017 р. після смерті [PERSON] за вказаними параметрами запиту інформація відсутня (а.с.23). При зверненні до приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , який належав померлому [INFO] [PERSON] , однак їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що такі дії суперечить законові (а.с.24). З матеріалів витребуваної спадкової справи за ухвалою суду від 02.07.2020 року (а.с.43-66), вбачається, що [PERSON] , яка діяла за довіреністю (а.с.48) [PERSON] , 24.10.2017 року подала заяву до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Кацмазів» с.Кацмазів Жмеринського району Вінницької області (а.с.45). Згідно витягу №49571369 від 24.10.2017 року в Спадковому реєстрі була зареєстрована спадкова справа після смерті [PERSON] (а.с.60). 24.10.2017 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадщину, що складається з права на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності КСП «Кацмазів» с. Кацмазова, розміром 1,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого розпорядженням Жмеринської РДА №393 від 24.12.1996 року та зареєстрованого 12.08.1998 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №114 (а.с.63). Отже, на підставі наданих позивачем доказів, а саме з копії довідки виконавчого комітету Кацмазівської сільської ради Жмеринського району від 15.11.2019 року №782 вбачається, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом, спадщину прийняла шляхом вступу в фактичне володіння та правління спадковим майном померлого [PERSON] , а саме в червні 1997 року розпорядилася домашніми та особистими речами померлого (а.с.17), про те з наданої позивачем копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що [PERSON] звернулася до нотаріуса щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок [ADDRESS] , однак з заявлених позовних вимог вбачається, що предметом спору є спадкове майно, що складається із права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП «Кацмазів» с. Кацмазова, розміром 1,71 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала [PERSON] , померлого [INFO] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого розпорядженням Жмеринської РДА № 393 від 24.12.1996 року. Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] при видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом був спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] на право на зазначену спадкову земельну ділянку, тому суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину було видане державним нотаріусом згідно вимог Закону України «Про нотаріат» і ст.549 ЦК Української РСР 1963 р. Відповідно до роз`яснень викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/413, при розгляді справ про спадкування суди мають звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин, суд критично оцінює доводи позивача [PERSON] про те, що нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , так як вказані обставини не підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами та спростовуються матеріалами справи, оскільки вона звернулася до нотаріуса з заявою лише про прийняття спадщини за законом на житловий будинок, а не на право на спадкову земельну ділянку. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які підтверджуються письмовими доказами, наданими до позову. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий учасниками справи до заяв по суті позову та заперечення на позов на підтвердження своїх вимог або заперечень. Ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті..Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи у судовому засіданні, констатує той факт, що позивачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог тобто ці твердження позивача суд відхиляє, оскільки наведене спростовується матеріалами справи та встановленими в судовому засіданні обставинами. Крім того, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з зазначеними позовними вимогами, заявник обрав невірний спосіб захисту свого права на спадкування, а саме шляхом визнання за ним права власності в судовому порядку, оскільки зазначене підлягає нотаріальному оформленню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч.1 ст.133 ЦК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Таким чином, враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed