Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

у листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Під час розгляду справи позивачка уточнила позов, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2007 року, з листопада 2012 року шлюбні відносини між ними припинились, стали проживати окремо. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05.12.2017 шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу на позивача було оформлено право власності на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , нежитлові приміщення [ADDRESS] [ADDRESS] , гараж [ADDRESS] ; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] з надвірними побудовами, та земельну ділянку площею 0,0553 га; квартиру [ADDRESS] . Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , з надвірними побудовами був придбаний за спільні кошти з відповідачем та право власності зареєстровано за відповідачем. Земельна ділянка за цією ж адресою належить відповідачу на підставі державного акту (приватизація) і є його особистою власністю. Квартира [ADDRESS] , нежитлові приміщення [ADDRESS] , [ADDRESS] , що [ADDRESS] було придбано позивачем до шлюбу за особисті кошти виходячи з наступного. 10.11.2006 року між нею та ТОВ «Цивільбуд» було укладено декілька договорів пайової участі у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] , відповідно до яких остання сплатила пайові внески за власні кошти за придбання квартири [ADDRESS] . Пайовий внесок в повному обсязі в сумі 208444 гривні за договором був сплачений позивачем до шлюбу в квітні 2007 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №329 від 03.04.2007 року, виданою ТОВ «Цивільбуд». Пайовий внесок за договором щодо будівництва нежитлового приміщення [ADDRESS] також сплачено у травні 2007 року в сумі 79739 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №400 від 21.05.2007 року, виданою ТОВ «Цивільбуд». Пайовий внесок за договором щодо будівництва нежитлового приміщення [ADDRESS] також сплачено у березні 2007 року в сумі 54958 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №222 від 12.03.2007 року, виданою ТОВ «Цивільбуд». Квартиру [ADDRESS] придбано на ім`я позивача згідно договору купівлі-продажу від 22.02.2008 року за кошти батьків позивача. Придбання квартири в м. Києві було обумовлено тим, що в цьому ж будинку квартира [ADDRESS] належить сестрі позивача [PERSON] та батько хотів, щоб доньки проживали в одному будинку. У витратах на ремонт придбаної квартири ані позивач ані відповідач не приймали участі. Ремонт було здійснено за кошти батьків позивачки. Дитина подружжя, [PERSON] , з жовтня 2012 року захворів на тяжке онкологічне захворювання, у зв`язку із чим лікувався в державі Ізраїль. В 2014 році, після повернення з лікування, позивач з сином стали проживати у цій квартирі до вересня 2017 року, оскільки залишатися у м. Донецьку під час загострення збройного конфлікту було небезпечно для дитини. На теперішній час позивач з дитиною частину часу проживає у Донецьку, частину часу у м. Києві у вказаній квартирі. Квартира регулярно використовуються для проживання під час поїздок для лікування та обстеження в м. Києві, а також проживання під час канікул. З моменту фактичного припинення шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не надає допомоги на її лікування та профілактичне обстеження. На підтвердження чого є копії виписок з лікарні про сплату від 16.02.2017 року на 8 аркушах на суму 226\~297, 23 доларів США та довідка з ПАТ «ПУМБ» від 17.03.2017 про здійснення витрат на суму 142\~897 доларів США, та це далеко не всі витрати. Відповідач знаходиться поза межами України, врегулювання спору про стягнення аліментів з нього ускладнено, а реальне отримання коштів на утримання дитини за рішенням суду унеможливлюється. Позивач вважає, що вищенаведені обставини в достатній мірі обґрунтовують можливість при вирішенні питання про розділ майна відступити від рівності часток подружжя і провести розділ майна з урахуванням інтересів дитини та витрат на її лікування, понесені позивачем. За спільні кошти сторін було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] з надвірними побудовами із земельною ділянкою площею 0,0553 га. Гараж [ADDRESS] [NUMBER] , що розташований на першому поверсі житлового [ADDRESS] , був придбаний позивачем в період шлюбу у травні 2008 року шляхом сплати пайового внеску в сумі 111100 гривень за договором у пайовій участі житлового будинку від 20.05.2008, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №453від 20.05.2008 року та №498 від 30.05.2008 року. Враховуючи зазначене позивач [PERSON] просить: визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS] , визнати особистою приватною власністю [PERSON] нежитлове приміщення [ADDRESS] , визнати особистою приватною власністю [PERSON] нежитлове приміщення [ADDRESS] . Здійснити поділ спільного майна подружжя: визнати за [PERSON] право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право особистої власності на гараж [ADDRESS] на першому поверсі житлового [ADDRESS] визнати за [PERSON] право особистої власності на квартиру [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право особистої власності на земельну ділянку площею 0,0553 га, кадастровий номер [NUMBER] та розташований на ній житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] ». У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в обґрунтування якого вказав, що з 24.11.2007 року по 05.12.2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] До укладення шлюбу, більше року, вони вже проживали однією родиною та вели сумісне господарство. З уточненою позовною заявою не згоден, вважає, що надані [PERSON] платіжні документи про внесення від її імені пайових внесків у будівництво до дати укладення шлюбу жодним чином не свідчать про те, що приміщення [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] доводять право особистої власності [PERSON] на вказане нерухоме майно. Укладення договорів та внесення внесків відбувалося вже після прийняття спільного рішення про реєстрацію шлюбу та в період коли вони з позивачкою за первісним позовом проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, право власності на нерухоме майно підлягає державної реєстрацій та виникає з моменту реєстрації нерухомого майна. Усе спірне майно у тому числі і на новостворені приміщення [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] зареєстроване під час перебування позивачки у шлюбі. Твердження [PERSON] про те, що квартира [ADDRESS] купувалася за кошти її батька нічим не підтверджені та є лише її вигадкою. Житловий будинок [ADDRESS] хоча і був придбаний ним у [PERSON] під час перебування у шлюбі, але за особисті кошти, тобто як особисте майно. Коштами, які [PERSON] отримала за продаж будинку, остання розпорядилася як особистим майном на власний розсуд. Про це свідчить договір купівлі продажу №572 від 19.03.2009 року. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає спільно придбаним майном подружжя, що підлягає поділу: -квартира [ADDRESS] , -житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0, 0553 га кадастровий номер [NUMBER] , на якій розташований будинок [ADDRESS] « [ADDRESS] , -приміщення [ADDRESS] , -приміщення [ADDRESS] -гараж [ADDRESS] , що розташований на першому поверсі житлового [ADDRESS] [ADDRESS] , -квартира [ADDRESS] . Тому, просить суд визнати за позивачем та відповідачем ідеальні частки по Ѕ в спільному майні без його реального поділу та визнати таке майно спільною частковою власністю. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03 листопада 2017 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 21 травня 2018 року прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] від 06.12.2017 року та відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви від 08.02.2018 року. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2018 року ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 21 травня 2018 року скасовано, справу для продовження розгляду направлено до суду першої інстанції. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13 серпня 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя прийнято до провадження та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на спірне нерухоме майно та заборонити здійснювати його відчуження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05 вересня 2018 року у поданій заяві про забезпечення позову відмовлено. Постановою Донецького апеляційного суду від 07 листопада 2018 року ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 05 вересня 2018 року залишено без змін. Ухвалою Селидівського міського суду від 27.11.2018 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно та поділ спільного майна подружжя від 08.02.2018 року. Прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] щодо поділу спільного майна подружжя в одному провадженні з первісним позовом. Закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року у об`єднаній цивільній справі призначено судову оціночно-будівельну експертизу, зупинено провадження у справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 березня 2019 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26 березня 2019 року зобов`язано [PERSON] надати суду документи на нерухоме майно, фотознімки об`єктів нерухомості, дозвіл на проведення призначеної експертизи по матеріалам справи. Провадження зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08 травня 2019 року провадження у справі поновлено. Позивач [PERSON] за первісним позовом у судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі, пояснення надала аналогічно тим, що викладені у позовній заяві, запереченнях на зустрічну позовну заяву. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду. Представник відповідача [PERSON] підтримав зустрічний позов в повному обсязі, проти первісного позову заперечував, пояснення надав суду аналогічно тим, що викладені у зустрічній позовній заяві та запереченнях на первісний позов. З врахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін по справі за участю їх представників. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, допитавши свідка [PERSON] встановив такі обставини. Сторони з 24 листопада 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 18.12.2017 року (т.1 а.с.11, т.2 а.с.204). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 28.07.2009 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.20). 10.11.2006 року між позивачем за первісним позовом та ТОВ «Цивілбуд» (ООО «Гражданстрой» - російською мовою) укладено договір дольової участі у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] та додаткову угоду до вказаного договору від 26.12.2011, відповідно до яких підрядник здійснює будівництво 4-х кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 214,6 м2. Вартість квартири складає 208444 гривень. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №329 від 03.04.2007 року [PERSON] ТОВ «Цивілбуд» сплачено 208444 гривень. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03.09.2012 року Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради та витягу КП БТІ м. Донецька, чотирикімнатна квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] із часткою 1/1. 10.11.2006 року між позивачем за первісним позовом та ТОВ «Цивілбуд» (ООО «Гражданстрой» - російською мовою) укладено договір дольової участі у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] та додаткову угоду до вказаного договору від 26.12.2011, відповідно до яких підрядник здійснює будівництво приміщення [ADDRESS] , [ADDRESS] складає 54958 гривень. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №222 від 12.03.2007 року [PERSON] ТОВ «Цивілбуд» сплачено 54958 гривень. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03.09.2012 року Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради та витягу КП БТІ м. Донецька, приміщення [ADDRESS] [ADDRESS] , на першому поверсі належить на праві приватної власності [PERSON] із часткою 1/1. 10.11.2006 року між позивачем за первісним позовом та ТОВ «Цивілбуд» (ООО «Гражданстрой» - російською мовою) укладено договір дольової участі у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] та додаткову угоду до вказаного договору від 26.12.2011, відповідно до яких підрядник здійснює будівництво приміщення [ADDRESS] , [ADDRESS] 134,1 [ADDRESS] складає 79739 гривень. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №400 від 21.05.2007 року [PERSON] ТОВ «Цивілбуд» сплачено 79739 гривень. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03.09.2012 року Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради та витягу КП БТІ м. Донецька, приміщення № [ADDRESS] загальною площею 134,1 кв.м., в підвальному поверсі житлового будинку [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] із часткою 1/1. 20.05.2008 року між позивачем за первісним позовом та ТОВ «Цивілбуд» (ООО «Гражданстрой» - російською мовою) укладено договір дольової участі у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] та додаткову угоду до вказаного договору від 26.12.2011, відповідно до яких підрядник здійснює будівництво гаражу № [ADDRESS] , загальною площею 22,0 м2. Вартість гаражу складає 111100 гривень. Відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів №498 від 30.05.2008 року та № 453 від 20.05.2008 року [PERSON] ТОВ «Цивілбуд» сплачено 111100 гривень. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13.08.2012 року Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради та витягу КП БТІ м. Донецька, гараж № 48 площею 22,2 кв.м. на першому поверсі житлового будинку [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] із часткою 1/1. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко А.І., [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, житловою площею 27,60 к.м., загальною площею 48,70 кв.м. Відповідно до Реєстраційного посвідчення № 029896, виданого 29.02.2008 року Київським міським БТІ, квартира на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 березня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Деркачем О.О., [PERSON] продала, а [PERSON] придбав у власність житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що розташований на землях Держфонду. На земельній ділянці площею 875 кв.м. розташовано: А-1 житловий будинок, сторч. з спасти, загальною площею 88,0 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., В-сарай, шл/наб, З-сарай, каркас в 1 дош., К-душ, карк. в 1 дош., М-зливна яма, цегла, Л-убиральня, каркас в 1 дош., № 1-5 огородження (м/ц), І-ІІ замощення (м/ц), *трубопровід. Будинок належав продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2015 року та зареєстрованого в БТІ м. Донецька 04.11.2005 року. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 04.06.2010 року Донецькою міською радою, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0892 га за адресою: [ADDRESS] , та вона призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель. З договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 28 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Кандзюбою О.Є., суд встановив, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними спорудами, а саме: житловий будинок (шл/бет) літ. А-1, загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м.; гараж (шл/бет) літ. Б; убиральня (дош.) літ. Г; яма вигрібна літ. Д; душ (каркас в 1 дош.) літ. Е; трубопровід літ. О; огородження літ. № 1, 2; тротуар літ. Т, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 04.11.2009 року управлінням Держкомзему у місті Донецьку, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0553 га, яка розташована по [ADDRESS] , та її цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель. З висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 квітня 2019 року, проведеної експертом Донецького НДІСЕ Міністерства юстиції України, вбачається, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 893\~831,0 грн.; ринкова вартість приміщення [ADDRESS] складає 377\~372,0 грн.; ринкова вартість приміщення [ADDRESS] складає 828\~143,0 грн.; ринкова вартість гаражу [ADDRESS] складає 110\~685,0 грн., ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] (з урахуванням [ADDRESS] , складає 343\~145,0 грн.; ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] (з урахуванням [ADDRESS] , складає 429\~815,0 грн.; ринкова вартість квартири [ADDRESS] , складає 1\~096\~825,0 грн. Згідно висновку до звіту ідентифікатор по базі ФДМУ 2355453_27102017_ DON17-10-400, складеного 27.10.2017 року ПП «Донецько-Східний Брокерський Торговий Дім», ринкова вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , становить 309\~873,14 грн. без урахування ПДВ. Статтею 57\~Сімейного кодексу\~України (далі\~ СК\~України)\~визначено\~перелік майна,\~яке є\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка,\~зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але на\~підставі договору\~дарування або\~в порядку\~спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Як встановлено ст. 60 СК України\~\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного суду України від\~7\~вересня\~2016\~року\~у\~справі №6-801цс16 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи\~ норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~ або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може\~ вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні свідок [PERSON] \~суду пояснив, що є батьком позивача [PERSON] У листопаді 2007 року сторони уклали шлюб та стали проживати за місцем мешкання [PERSON] Самостійного заробітку подружжя не мало, тому він надавав донці фінансову допомогу. Він влаштував на роботу відповідача. У лютому 2008 року він за власні кошти придбав особисто для доньки [PERSON] квартиру [ADDRESS] , оскільки раніше придбав квартиру [ADDRESS] у цьому ж [ADDRESS] старшої доньки [PERSON] , щоб доньки проживали разом в одному будинку. Вартість квартири № 84 склала 1\~414 000 гривень, які він через представника [PERSON] передав продавцям. Вказаних грошових коштів у молодої сім`ї не було і вони не могли її придбати. Квартиру він придбав особисто для доньки [PERSON] . Ремонт квартири проведено також за його кошти. Крім того, зазначив, що у 2007 році, до укладення між донькою та відповідачем шлюбу, особисто [PERSON] надав грошові кошти (подарував) на будівництво та придбання чотирикімнатної квартири та офісних приміщень для ведення нею бізнесу, по [ADDRESS] . Яке майно придбавалось подружжям у період шлюбу, де вони працювали та який у подружжя був сімейний дохід йому невідомо. 27 листопада 2012 року у онука [PERSON] було виявлено тяжку онкологічну хворобу. Онука необхідно було терміново везти на лікування до Ізраїлю або до Німеччини. Значну частину коштів на лікування надав позивачу саме він, допомагали знайомі, [PERSON] також витратила свої заощадження. На лікування в лікарні Ізраїлю було витрачено більше 200 тис. доларів США. Батьком [PERSON] з часу, коли захворів онук, матеріальної допомога на лікування не надавалась. Він навіть не цікавився долею дитини. Допомога не надається і по теперішній час. Де знаходиться [PERSON] йому невідомо. Згідно зі статтею 15 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (набрав чинності з 15 квітня 1991 року, втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] , [ADDRESS] , розташовані [ADDRESS] будинку [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю сторін у справі, адже пайові (дольові) внески за це майно в повному обсязі сплачені позивачем до шлюбу, що також підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] Відповідачем не надано доказів, що ним здійснювалася сплата пайових (дольових) внесків за спірну квартиру [ADDRESS] 41, чи пайові внески сплачувались за рахунок коштів, одержаних внаслідок його сумісної праці та, що пай (доля) є сумісною власністю подружжя, відповідно, вести мову про те, що це майно є спільним сумісним майном подружжя, правових підстав немає. Разом із тим, суду не надано належних та допустимих доказів, що сторони проживали однією сім`єю та вели спільне господарство до укладення шлюбу, а також приймали спільне рішення про укладання договорів на пайову участь у будівництві зазначеного майна. Такі обставини в судовому засіданні встановлені не були та спростовані матеріалами справи. Сам по собі факт оформлення правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно на підставі свідоцтв на право власності від 03.09.2012 та реєстрація права власності в КП БТІ м. Донецька в період шлюбу сторін, не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права сумісної власності подружжя. Застосування, на думку представника відповідача (позивача за первісним позовом), до спірних правовідносин вимог ст. 182, 331 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими регламентовано порядок та момент набуття права власності на майно а саме, з моменту державної реєстрації, суд вважає безпідставним з огляду на викладене вище. Вирішуючи питання щодо спірної квартири [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Як встановлено судом, вказана квартира була придбана за кошти батька [PERSON] для позивачки [PERSON] та оформлена на її ім`я 22.02.2008 року через представника [PERSON] , який передав продавцям [PERSON] та [PERSON] 1414000 гривень. Суд звертає увагу на те, що спірна квартира була придбана [PERSON] менше ніж через три місяці після укладення сторонами шлюбу. Представник відповідача в судовому засіданні не вказував, що квартира була придбана за його кошти, або за кошти позивачки, посилався тільки на те, що квартира придбана у період шлюбу. Проте, свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що саме він придбав донці квартиру в Києві, на придбання вказаної квартири у сторін не було коштів. Придбання ним [PERSON] квартири у Києві було обумовлено тим, що в будинку [PERSON] , [ADDRESS] мешкає [PERSON] , інша донька свідка, сестра позивача. Крім того, ремонт квартири [ADDRESS] було зроблено [PERSON] , сторони участь в цьому не приймали. Відповідач в квартирі жодного дня не проживав. Відповідно до договору дарування від 14.09.2018 [PERSON] належала квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2006 року. Крім того, витрати на утримання спірної квартири несе [PERSON] , що встановлено з наданих суду договорів про надання послуг з охорони квартири [ADDRESS] .кв. від 29.10.2014, квитанцій щодо сплати комунальних послуг (т.4 а.с.76-92). Суд повторює, що згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеній у постанові №6-801цс16 від 07.09.2016, обов`язковим для констатування «спільності» майна в рівних частках є також те, що таке майно було придбано за рахунок спільної участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Таким чином, тягар доказування, із особи, яка заявила про те, що майно не належить до спільної сумісної власності перекладено на другу особу, яка про таку обставину нічого не заявляла та стояла на тому, що майно придбане у шлюбі є спільною сумісною власністю незалежно від спільної участі в матеріальній стороні придбання певного майна. Отже, доводи відповідача [PERSON] про те, що квартира [ADDRESS] та придбана на ім`я відповідача у період шлюбу є спільною сумісною власністю є безпідставними, оскільки ним не надано суду доказів, що спірна квартира була придбана за рахунок спільної участі подружжя коштами або працею в її набутті. Доводи позивача [PERSON] та свідка [PERSON] з приводу того, що квартира придбана [PERSON] за кошти її батька належними та допустимими доказами відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) не спростовані. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача [PERSON] , що [PERSON] надавав згоду на купівлю спірної квартири у м. Києві, тому квартира є спільною сумісною власністю і підлягає поділу в рівних частках, оскільки сама така згода за наявності належним чином встановлених обставин справи на підставі оцінених судом доказів про набуття майна лише одним із подружжя за власні кошти, не має правового значення. Таким чином, спірна квартира [ADDRESS] хоча і придбана у період шлюбу [PERSON] , але за кошти, які не належали подружжю, тому вказана квартира не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності сторін. Вирішуючи питання щодо спірного житлового будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] суд виходить із наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу №572 від 19.03.2009 року вказаний будинок придбано [PERSON] у період шлюбу сторін у позивача [PERSON] . Як зазначає позивач [PERSON] купівлю-продаж вказаного будинку було вчинено між сторонами з метою набуття у власність [PERSON] земельної ділянки, де розташований будинок, шляхом її приватизації. Відповідно до державного акту серії [NUMBER] від 04.06.2010 року право власності на земельну ділянку площею 0,0892 га, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована у [ADDRESS] , належить [PERSON] Акт видано на підставі рішення Донецької міської ради. Разом з тим, суд не приймає доводи позивача, що спірний будинок є особистою власністю відповідача [PERSON] , оскільки придбаний за його особисті кошти, які передані позивачу [PERSON] та яка розпорядилася ними на власний розсуд, оскільки вони є безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами. Таким чином, спірний житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін. В судовому засіданні сторони не оспорювали те, що земельна ділянка площею 0,0553 га, кадастровий номер [NUMBER] та розташований на ній житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] , що розташований на першому поверсі житлового будинку [ADDRESS] є спільним майном подружжя. Вирішуючи питання щодо поділу майна сторін, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, суд виходить із наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.3 ст.70\~СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч.1 ст.71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п. 30 Постанови №11 від 21.12.2017 дав судам роз`яснення, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Обставини, які мають істотне значення для вирішення справи, а також відступлення від засади рівності часток подружжя, на думку суду, є наступними. Так, спільна дитина сторін [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] , що не оспорюється сторонами. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не сплачує добровільно аліменти на утримання дитини [PERSON] , не несе додаткові витрати на лікування та утримання дитини. Згідно довідки від 10.05.2017 року, виданої дитячим гематологічним відділенням [PERSON] , [PERSON] проходив лікування в дитячому гематологічному відділенні з 2012 року по січень 2014 року з діагнозом (по рос. «нейробластома средостения генетического типа N-myc 4-й стадии (костный мозг)». Вартість лікування склала 226\~297,23 доларів США. В даний час дитина перебуває під наглядом, кожні півроку проходить обстеження згідно рекомендацій лікаря (т.4 а.с.8-11). Крім того, за період з 12.06.2017 по 13.02.2019 року на лікування, обстеження дитини та консультації лікарів витрачено 27056,69 доларів США, що підтверджено платіжними квитанціями (т.4 а.с.25-65). Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що позивачем [PERSON] понесені значні витрати на лікування та обстеження дитини. Разом з тим, участь відповідача [PERSON] у зазначених витратах на дитину відповідачем суду не доведена. Суд не приймає доводи відповідача, що ним було передано автомобіль LEXSUS ES350, д.н. [NUMBER] , від продажу якого позивач отримала кошти, які у подальшому були витрачені на лікування, оскільки надані представником відповідача [PERSON] : заява №216932385 від 06.11.2018, договір від 06.11.2018, висновок експерта від 06.11.2018, довіреності та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, такого не містять. Отже, вказані обставини, на думку суду, при вирішенні питання про розподіл спільного майна сторін, в достатній мірі обґрунтовують можливість суду відступити від принципу рівності часток майна подружжя, розподіливши спільне майно сторін з урахуванням інтересів дитини наступним чином: право особистої власності на житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] » та земельну ділянку площею 0, 0553 га кадастровий номер [NUMBER] , на якій розташований будинок [ADDRESS] «а [ADDRESS] вартістю 429\~815,0 грн. визнати за [PERSON] ; право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] вартістю 309\~873,14 грн. та гараж [ADDRESS] , [ADDRESS] на першому поверсі житлового [ADDRESS] вартістю 110\~685,0 грн. визнати за [PERSON] Крім того, суд прийшов до висновку про можливість визнання особистою приватною власністю квартири [ADDRESS] [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~ Дослідивши обставини справи, суд прийшов до висновку що позовні вимоги первісного позивача [PERSON] підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною другою цієї статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення первісних позовних вимог та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, з відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] на користь позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви, у розмірі 4800 гривень та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи №6060 у розмірі 8236 гривень 80 копійок.

Outcome: approved