Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У лютому 2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку в спільній сумісній власності. Свої вимоги мотивував тим, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12.02.1994р. по 12.07.2013р. За час шлюбу ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Він вважає, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана за час перебування у шлюбі. Посилаючись на вказане, позивач просить суд визнати за ним право власності на ? частини цієї квартири. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що квартира куплена за ї особисті кошти, які їй були надані її батьками. Свідок [PERSON], який є батьком позивача, зазначив, що квартира купувалась коли діти були у шлюбі, за спільні кошти. Син тоді працював за кордоном, тому договір був укладений відповідачкою. Свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідачки, зазначила, що вона та її чоловік надали особисто своїй доньці гроші на купівлю однокімнатної квартири. Ані позивач, ані його родичі ніяких витрат по купівлі квартири не несли. Заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до наступного. Згідно з Свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER], а/з № 116 від 12.02.1994р., сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.02.1994р.. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.07.2013р. шлюб між сторонами по справі був розірваний. За час шлюбу відповідачем по справі придбано квартиру [ADDRESS]. Підтвердженням вказаного є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 688 від 04.03.1997р., укладений на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі між [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], та [PERSON]., зареєстрований в ММБТІ за р/н 18835 від 28.03.1997р.. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст. 71 Сімейного Кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина і чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Доказів належності спірної квартири до особистої власності одного з подружжя сторонами не надано, у зв'язку з чим з урахуванням викладених положень закону та встановлених обставин, суд вважає що зазначене майно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу з урахуванням принципу рівності часток подружжя в майні та інтересів кожного з них. В судовому засіданні не встановлено порушення прав та інтересів третіх осіб. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 243,60 грн..

Outcome: approved