Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла заява [PERSON] , за участю заінтересованої особи: приватного нотаріуса\~Слов`янського міського\~нотаріального округу\~Донецької області\~Орлової Любові\~Олексіївни про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивована тим, що [INFO] померла її мати, [PERSON] . За життя матері заявник мешкала окремо. З початком АТО вона забрала матір до себе і вони жили разом до її смерті. Після смерті матері заявник звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадщини, проте їй було відмовлено в зв`язку з пропуском строку звернення. Встановлення факту проживання з матір`ю на момент її смерті необхідно заявнику для отримання спадщини, в зв`язку з чим вона просить встановити факт, що вона дійсно проживала разом з [PERSON] на момент її смерті. Заявник, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Заінтересована особа, приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Орлова Л.О., в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що не заперечує проти заявлених вимог. Суд, розглянувши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.09.1958 року матір`ю [PERSON] , [INFO] , зазначена [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.02.1989 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.10.2020 року. Постановою приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Орлової Л.О. від 22.10.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі спадщини після померлої [PERSON] через пропущення строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. В постанові нотаріус зазначила постійним місцем проживання спадкодавця [ADDRESS] . Згідно з актом про фактичне проживання з померлою особою на день її смерті №14 від 23.10.2020 року, виданого відділом по забезпеченню життєдіяльності смт. Хрустальне м. Хрустальний Луганської області, [PERSON] на день своєї смерті [INFO] проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , що також підтверджується довідкою про склад сім`ї. Питання щодо можливості використання як доказів документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 76, 77 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення певних фактів для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справи у порядку статті 317 ЦПК України. Встановлення факту спільного проживання заявника разом з померлою на день її смерті має юридичне значення у зв`язку з тим, що заявник має намір оформити свої спадкові права. За нормою ст.\~293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України\~в судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати й факти, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно роз`яснень, викладених у п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] має юридичне значення, оскільки від даного факту залежить право заявника на оформлення спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] .\~ Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved