Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договорів дарування від 29 січня 1998 року та від 03 грудня 2003 року вона є власником житлового будинку з прибудовами, який розташований за адресою: вул. Весела, 23, у м. Черкаси. 26 грудня 2009 року син позивача [PERSON] уклав шлюб із із відповідачем [PERSON], у звязку з чим позивач дозволила відповідачу вселитись до її будинку. [PERSON] на той час мала дитину від першого шлюбу [PERSON], [INFO] У 2011 році у них народилася спільна дитина донька, та онука позивача [PERSON], дозвіл на реєстрацію її місця проживання позивач надала у 2012 році. На прохання сина, позивач в 2013 році дала згоду на реєстрацію місця проживання невістки [PERSON] та її сина [PERSON] 08.07.2016 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. На даний час відповідачі [PERSON] та її син [PERSON] проживають та зареєстровані в спірному будинку, що належить позивачу на праві приватної власності. Факт реєстрації відповідачів підтверджується довідкою № 1374 від 07.07.2017, виданою комітетом самоорганізації населення мікрорайону Благовісний, в якій зазначено, що за адресою: м. Черкаси, вулиця Весела, будинок 23, зареєстровані - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] не приймає участі у витратах на утримання будинку, а саме не сплачує комунальні послуги та орендну плату за користування належним позивачу житлом, не приймає участі в утриманні будинку та не дає дозвіл на проведення поточного ремонту. Крім того, [PERSON] постійно вчиняє сварки, поводиться нахабно, брутально, погрожує позивачу, забороняє спілкуватись їй та сину з онукою, залишає зачиненими дітей одних, діти не доглянуті, постійно приходить додому пізно. Відповідач категорично відмовляється звільняти будинок та зніматись з реєстраційного обліку, у звязку з чим позивач змушена була звернутися до суду за захистом свого майнового права та просити суд про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення та зняття з реєстрації відповідачів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, обґрунтовуючи тим, вона зареєстрована у спірному будинку, тому проживає у ньому на законних підставах. Також зазначила, що вона оплачує комунальні послуги. Представник третьої особи Служба у справах дітей Черкаської міської ради [PERSON] в судовому засіданні при винесенні рішення поклалася на розсуд суду. Представник третьої особи Відділ реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради в судове засідання не з'явився, направив до суду лист, в якому просить розглядати справу без їхнього представника. Заслухавши учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що на підставі договорів дарування від 29 січня 1998 року та від 03 грудня 2003 року, [PERSON] є власником житлового будинку з прибудовами, який розташований за адресою: вул. Весела, 23, у м. Черкаси. В спірному будинку крім позивача [PERSON] зареєстровані її чоловік [PERSON], [INFO], її син [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO], відповідачі [PERSON] [INFO] та її син [PERSON], [INFO] Право відповідачів користування даним будинком виникло на підставі права власності власника [PERSON], зі згоди якої вони були зареєстровані у вказаному житлі. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести в суді ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на\~ст.116 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В той же час, згідно ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] постійно вчиняє сварки, поводиться нахабно, брутально, погрожує, забороняє спілкуватись їй та її сину [PERSON] з [PERSON], залишає зачиненими дітей одних, діти не доглянуті, постійно приходить додому пізно. Дані обставини суд оцінює критично, оскільки жодного переконливого доказу з цього приводу в ході розгляду справи надано не було. Таким чином дані твердження залишилися недоведеними та прийнятими судом бути не можуть. Позивачем не надано доказів неможливості сумісного проживання з відповідачем [PERSON]. Єдиний, поданий позивачем доказ підтвердження нібито неможливості сумісного проживання в наслідок постійних конфліктів, лист Черкаського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області , в якому зазначено, що позивач зверталася до них із заявою від 30.12.2016 року щодо конфлікту громадян, дана заява була зареєстрована до єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ЧВП ГУНП в Черкаській області за № 71423 від 30.12.2016 року, а по наведених відомостях проведена перевірка. За результатами проведення перевірки встановлено, що подія за фактом конфлікту громадян не містить ознак вчинення кримінального правопорушення, рішення прийнято у відповідності до ЗУ «Про звернення громадян». Однак, вказаний лист не підтверджує підстав наявності для виселення, передбачених\~ст.116 ЖК України. Більш того, позивачем не подано доказів притягнення до адміністративної чи іншої відповідальності відповідача. Щодо не відповідності приміщення санітарно-гігієнічним нормам з вини відповідача [PERSON], таке твердження не несе ніякого змістовного навантаження. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт того, що в приміщенні де проживає відповідач санітарно-гігієнічні умови проживання є неналежними, в приміщенні брудно та сморід. Відповідач при цьому зазначила, що в приміщенні брудно так як позивач відключила їй воду та опалення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17\~постанови від 12 квітня 1985 р. N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні\~\~справ\~\~про виселення на підставі\~ст. 116 ЖК\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку,\~\~слід\~\~виходити\~\~з\~\~того,\~\~що\~\~при\~\~триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження,\~\~яких\~\~застосовують\~\~суди, прокурори,\~\~органи\~\~внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача. Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі\~ст. 116 ЖК\~без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил\~ст. 59\~\~ЦПК України\~про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами. У матеріалах справи даних про те, що\~\~до\~\~відповідача застосовувалися\~\~будь-які\~\~заходи запобігання чи громадського впливу, відсутні. Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням. Надані суду фотознімки житла, де проживає відповідач з дітьми, лише підтверджує факт того, що там проводяться ремонтні роботи, про що пояснювала в судовому засіданні відповідач. В обґрунтування позову позивач також посилалася на той факт, що відповідач не приймає участі в оплаті комунальних послуг та не сплачує орендну плату за користування належним позивачці житлом. Даний факт в судовому засіданні був підтверджений показами свідків [PERSON], [PERSON] Відповідно до\~статті 156 ЖК України\~у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 162 ЖК України\~плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Однак, згідно\~ст. 116 ЖК України\~нездійснення оплати за комунальні послуги та нездійснення оплати орендної плати за користування приміщенням не є підставою для виселення особи з такого приміщення. Суд вважає, що позивачем не наведено переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідачів зі спірного будинку, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення відповідачем правил співжиття, а встановлено, що між сторонами по справі виникли неприязні взаємини, які самі по собі не можуть бути підставою для виселення. Стаття 9 Житлового кодексу\~УРСР визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Враховуючи, що позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематично порушує правила проживання в одній квартирі, а заходи запобігання такій поведінці відповідача є безрезультатними суд приходить до висновку, що даний позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed