Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

08.08.2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом та просила визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] таким чином: виділити у користування [PERSON] ізольовані кімнати площею 7,2 кв.м. та 12,6 кв.м., виділити у користування [PERSON] ізольовану кімнату площею 17,0 кв.м., а місця загального користування: кухню, коридор, санвузол, ванну кімнату залишити в загальному користуванні. Розділити особовий рахунок по оплаті комунальних послуг за квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відкритий на ім'я [PERSON], шляхом виділення особового рахунку на ім'я [PERSON] на сплату послуг за 54 відсотків частин вказаної квартири виділити особовий рахунок на сплату комунальних послуг за 46 відсотки частин вказаної квартири на ім'я [PERSON]. В обґрунтування свого позову посилається на те, що у неї з відповідачкою постійно виникають проблеми та непорозуміння, щодо сплати комунальних послуг та порядку користування спірною квартирою, що, в свою чергу, і стало підставо для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2017 року було відкрито провадження у справі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду повідомлялась належним чином, звернулась до суду з заявою про відкладення розгляду справи у зв'язку з її хворобою, однак, доказів цього суду не надала, що з урахуванням другої неявки відповідача у судове засідання дало право суду розглянути справу у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перш за все, слід зауважити, що жодних нових доказів, окрім тих, що були надані до позовної заяви, позивач суду не надала, з клопотаннями про їх витребування не зверталась, доказів неможливості отримати їх самостійно не навела, у зв`язку з чим справа розглядається за наявними у ній документами. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що вона зареєстрована в [ADDRESS] з 28.02.2002 року, дана квартира не приватизована та складається з трьох жилих кімнат. У спірній квартирі також проживає відповідач [PERSON], з якою у неї постійно виникають проблеми та непорозуміння, щодо сплати комунальних послуг та порядку користування спірною квартирою. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону, є необґрунтованими та недоведеними, а від так не підлягають задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2016 року у справі № 520/11251/15-ц, залишеним без змін ухвалою Колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 27.06.2017 року, [PERSON], [INFO], неповнолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітню [PERSON], [INFO] було вселено в квартиру [ADDRESS]. Вищевказаними рішеннями встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 28.02.2002 року. Квартира має три кімнати загальною площею 63,94 кв.м., не приватизована. У 2003 році [PERSON] вийшла заміж за [PERSON], від шлюбу народився син - [PERSON]. Згодом, 14.08.2014р. рішенням Київського районного суду м. Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. [PERSON] має двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч.ч. 4 та 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Також до позовної заяви позивачем було надано рішення Колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 25.04.2017 року, яким було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року, справа № 520/9597/16-ц, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], треті особи - Одеська міська рада, Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовлено. Суд звертає увагу, що окрім вказаних судових рішень позивачем до позовної заяви не надано жодних документів щодо спірної квартири (технічного паспорту тощо), з яких можна було б зрозуміти, з яких приміщень складається квартира, яка їх площа, що унеможливлює задоволення позову в частині визначення порядку користування житловою площею, враховуючи, що представник позивача з клопотаннями про витребування доказів та призначення експертиз до суду не звертався. Окрім того, згідно ст.104 ЖК України член родини наймача вправі вимагати за згодою проживаючих разом з ним, окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, що відповідає вимогам ст.63 дійсного Кодексу. У разі відмови членів родини дати згоду на укладання окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору, спір може бути вирішено у судовому порядку. Згідно ст. 63 ЖК України предмет договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до ст.64 ЖК України всі проживаючі мають рівне право на дану житлову площу. Соціальна норма житла в Україні на одну особу складає 13,65 кв. м, додаткова для родини 35,22 кв. м. Дана норма житла встановлена в Україні з 1 жовтня 2014 року. Відповідна соціальна норма житла затверджена постановою Кабінету Міністрів України Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житло-комунального обслуговування» № 409 от 6 серпня 2014 року. Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача в частині визначення порядку користування квартирою не підлягають задоволенню, так як зміна договору найму житлового приміщення не відповідає вимогам діючого законодавства та встановленим санітарним та технічним нормам. Що стосується вимог позивача в частині розподілу особового рахунку, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету міністрів України №572 від 08.10.1992 р., передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати. Згідно ст. 13 Закону України ""Про житлово-комунальні послуги"" до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до п.п.41, 42 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 розподіл загальних витрат на освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, в яких проживає два і більше власників, провадиться за узгодженням мешканців квартири. Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників про розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв'язуються судом. Отже, вирішити питання про поділ особових рахунків, як це передбачено положеннями вищевказаних нормативно-правових актів, суд може лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна із осіб й претендує на оформлення особового рахунку на своє ім'я та визначення площі приміщень, що перебувають у спільному користуванні. Крім того, вимоги про розподіл особового рахунку квартири пред'явлені до відповідача [PERSON], яка є неналежним відповідачем по справі. Стороною позивача у відповідності до вимог ст. 51 ЦПК України в судовому засіданні не було заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення в якості співвідповідачів - комунальні підприємства, що надають послуги електроенергії, газо, водопостачання та водовідведення, послуги з централізованого опалення. В той же час, користувачі квартири у разі наявності у них спору з приводу утримання квартири не позбавлені права самостійно звернутися з заявами до надавачів житлово-комунальних послуг щодо розподілу особових рахунків по сплаті витрат на утримання квартири, в тому числі і за наявності рішення суду, яким визначено порядок користування квартирою між її співвласниками. Правовідносини з обслуговування будинку й прибудинкової території, постачання електричної та теплової енергії, водопостачання і водовідведення тощо регулюються відповідними нормативно-правовими актами і здійснюються на договірних підставах. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Судом встановлено про те, що позивач не надала суду письмових доказів в обґрунтування позовних вимог, не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed