Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства власників гаражів №2 (надалі ТВГ №2) про визнання незаконним виключення з членів товариства власників гаражів №2, скасування рішення правління, визнання того, що рішення суду в частині не виконане, рішення суду не є доказом неправомочності усіх рішень, визнання того, що статут підписаний особою, яка не є власником гаража, тому особа не може бути головою правління, визнання того, що уповноважені особи є неправомочними, визнання упередженого ставлення до позивача, визнання незаконного стягнення коштів, про визнання діяльності неправомірною, відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що виключення позивача з членів ТВГ № 2 відбулось в супереч п. 4.6 Статуту, а також іншим пунктам, що свідчить про недотримання та допущене порушення положень Статуту, що призвело до порушення прав людини і громадянина, гарантованих Конституцією України, Законом України «Про обєднання громадян», Законом України «Про захист прав споживачів», ЦК України, які підлягають захисту в судовому порядку. Тому, з метою захисту порушених прав позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати виключення позивача з членів товариства власників гаражів №2 незаконним; скасувати рішення правління ТВГ № 2 про виключення позивача з членів товариства; визнати, що рішення суду в частині не виконане; рішення суду не є доказом неправомочності усіх рішень; визнати, що статут підписаний особою, яка не є власником гаража, тому особа не може бути головою правління; визнати, що уповноважені особи є неправомочними; визнати упереджене ставлення до позивача; визнати незаконне стягнення коштів; визнати діяльність неправомірною, стягнути з відповідача моральну шкоду. В ході розгляду справи позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач також просив скасувати рішення правління ТВГ № 2 про виключення позивача з членів товариства і впродовж 10 днів відновити його у членстві; визнати, що уповноважені особи є неправомочними, представництво власників гаражів в управлінні діяльністю зобовязати упродовж одного місяця провести у відповідність до норм ЦК України; визнати незаконне стягнення коштів і упродовж одного місяця зобовязати укласти індивідуальні договори з кожним власником гаража і покласти обовязок здійснювати усі платежі через касовий апарат; визнати, що діяльність ТВГ № 2 перебуває за межами правового поля і упродовж одного місяця провести у відповідність до чинного законодавства. В судовому засіданні позивач підримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. В матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи у його відсутність. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач являється власником гаража під №48, який розташований в ТВГ №2, та знаходиться за адресою: м. Вінниця, Сабарівське шосе, 1-а, згідно договору дарування гаража від 13.06.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №5-888, котрий раніше належав на праві власності батькові позивача [PERSON] Дана обставина встановлена у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2014 року у цивільній справі №127/29028/13-ц за позовом [PERSON] до Товариства власників гаражів №2 про визнання недійсним правочину з правовими наслідками недійсності правочину та у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2014 року по справі № 127/10936/14-ц (29-31). З пояснень позивача в судовому засіданні також встановлено, що останній з 2002 року являвся членом ТВГ №2, так як рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.08.2009 року скасовано постанову зборів уповноважених членів ТВГ №2 від 27.10.2007 року в частині виключення із членів товариства [PERSON] Заочним рішенням Вінницького міського суду від 21 лютого 2013 року позов [PERSON] до Товариства власників гаражів - 2 про захист цивільного права задоволено повністю. Вирішено: «Визнати, що станом на 06.04.2002 року органи управління товариства власників гаражів-2 не були сформовані у відповідності до чинного законодавства. Скасувати рішення зборів товариства власників гаражів -2 від 06.04.2002 року, статут редакції від 14 січня 2004 року, склад уповноважених, затвердженим списком від 09.12.2006 року. Визнати відсутністю правомочності органів управління товариства власників гаражів 2 з 06.04.2002 року. За наявності в товариства власників гаражів 2 власної технологічної електромережі, якою до гаражів власників подається електроенергія, користувачів нею визнати споживачами, що відповідатиме термінам і визначеним вжитим «Правилами користування електричною енергією», затверджених постановою\~\~НКРЕ від 22.08.2002 року №928. Стягнути з Товариства власників гаражів 2 на користь держави судовий збір в розмірі 107,30 грн.» (а.с. 65-66). Згідно з Постановою головного державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції від 21.02.2014 року про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчоголиста №212/13513/12 виданого 17.07.2013 року на виконання рішення суду від 21.02.2013 року, виконавче провадження закінчено у зв'язку з наданням державному виконавцю витягу із протоколу № 8 загальних зборів уповноважених ТВГ №2, згідно\~\~якого рішення Вінницького міського суду Вінницької області №212/13513/12 за виконавчим листом виданим 17.07.2013 року виконано в повному обсязі. (а.с. 28) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2014 року по справі № 127/10936/14-ц встановлено, що статутом ТВГ №2 в редакції від 23.05.2011 року передбачено, що товариство власників гаражів №2 є юридичною особою, добровільним обєднанням громадян і діє на підставі Закону України «Про обєднання громадян» (який був чинний на момент проведення державної реєстрації змін до установчих документів), інших законодавчих актів України, а також Статуту. Закон України «Про обєднання громадян» від 16.02.1992 року з 01.01.2013 року втратив чинність на підставі Закону України «Про громадські обєднання» від 22.03.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про громадські обєднання», громадське об'єднання це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про громадські обєднання» громадські обєднання утворюються і діють на принципах: добровільності; самоврядності; вільного вибору території діяльності; рівності перед законом; відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); прозорості, відкритості та публічності. На засіданні правління ТВГ №2 від 17.05.2014 року за дорученням загальних зборів уповноважених ТВГ №2 від 25.01.2014 рок (п.5.2 Протоколу №8 від 25.01.2014 року), відповідно до п.п.3 п.4 розділу 4 Статуту ТВГ №2 в редакції від 23.05.2011 року, було прийнято рішення про виключення [PERSON] із складу членів ТВГ №2. Позивачем було оскаржено вищезазначене рішення щодо виключення його з членів ТВГ №2, проте рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11.09.2014 року залишено без змін, у цивільній справі №124/10936/14-ц за позовом [PERSON] до Товариства власників гаражів №2 про визнання правочину недійсним, в задоволенні позову було відмовлено. Дана обставина встановлена рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.08.2015 року по справі № 127/5102/15-ц. (а.с.100-101) За положеннями ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України яка регулює право особи на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом вказаних положень законодавства звернення особи до суду за захистом має бути зумовлене порушенням, невизнанням або оспорюванням її права, свободи чи інтересу, у протилежному випадку, за відсутності такого порушення судовий захист чинним законодавством України не передбачений. Зі змісту поданої 10.05.2016 року позовної заяви, поданої 30.08.2016 року заяви про збільшення позовних вимог та пояснень позивача в судовому засіданні не вбачається у чому саме полягає порушення прав, свобод чи інтересів позивача діями чи бездіяльністю відповідача за викладених у позовній заяві обставин і як саме обрані позивачем способи захисту, які, до речі, не передбачені ні ст.16 ЦК України, ні договором або спеціальним законом, усувають вказані порушення, відновлюють та захищають його права. З огляду на вищенаведене та з урахуванням встановленого факту, що позивач виключений з членів ТВГ №2 та не являється таким в даний час, підстав для задоволення позовних вимог не має. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд зважає на наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У п. 5 постанови № 4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи те, що будь-яких неправомірних дій відповідача в судовому засіданні не встановлено, відповідних доказів суду не надано, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди. Відповідно до ч. 4 ст.88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed