Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив в судовому засіданні, до\~ командира Одеського загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби, за участю третьої особи Головного управління Державного казначейства Одеської області про стягнення грошової компенсації за надмірно відпрацьований час, найом житла, продовольчі пайки та моральну шкоду, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1999 року по 26 червня 2012 року позивач проходив військову службу у Південному регіональному Управлінні Державної прикордонної служби України. 26 червня 2012 року Наказом від 12 червня 2012 р. №79-ос, підписаним начальником Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України його звільнили із займаної посади за статтею 26 ч.6 п. «б» за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби». Відповідач в запереченні вказує, що з січня 2009 року по січень 2010 року позивач був штатним оперативним черговим частини і надав довідку, згідно якої він займав посаду штатного оперативного чергового частини з 30 червня 2009 року по 26 лютого 2010 року. Тобто, з січня 2009 року до 30 червня 2009 року, крім обов`язків штатного оперативного чергового частини він ще виконував обов`язки заступника командира дивізіону катерів по роботі з особовим складом; відповідно перепрацювання у нього виходить ще більше, так як позивачу надавалась лише доба на відпочинок після несення вахти (як вказав відповідач, хоча іноді добою це назвати неможливо, так як доба має 24 години, а згідно інструкції штатний оперативний черговий частини він повинен з`являтися за півгодини до заступання, а крім того змінятись в кращому випадку через півгодини після офіційної зміни, а іноді затримували і не одну годину (наприклад: в липні 2009 року через день заступав), тобто перерахування до 30 червня 2009 року у нього склало ще всі будні після вахти та одного дня відпочинку після несення вахти, а саме січень - 10 діб, лютий - 7 діб, березень - 4 доби, квітень - 6 діб, травень - 4 доби, червень - 8 діб, а всього 39 діб, тому загальний час перепрацювання становить 12 місяців, що дорівнює 46123,56 грн. Тобто було порушено ст.65 КЗпПУ «Надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік. Власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника». 28.06.2012 року позивача було звільнено, але вихідну допомогу виплатили 18.07.2012 року і письмово не повідомили про розмір всіх сум, що підлягали виплаті в день звільнення. На день звільнення позивачу не надали письмового розрахунку всіх сум, тому і спору не було. На підставі вищевикладеного, вважає, що заборгованість відповідача на теперішній час складає 83800 грн. (середній заробіток складав у липні 2012 року 3800 грн., а з серпня 2012 року - приблизно 8000 грн. тобто за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2012 року, січень, лютий, березень, квітень, травень 2013 року - 10 місяців х 8000=80000+3800 грн.-83800 грн.+8000=91800 грн. Також позивач вважає, що з боку відповідача було порушено вимоги контракту призначення на військові посади відповідно до отримання професійної (фахової) підготовки за відповідним напрямом чи основною або спорідненою спеціальністю, освітньо-кваліфікаційним рівнем та досвідом служби за фахом, присвоєння військових звань, просування по службі ( з 26.02.2010 року по 30.08.2010 року був призначений на посаду, що по термінам не давала можливості присвоїти чергове військове звання та була не за його фахом, хоча була вільна посада за фахом позивача, а саме флагманського штурмана). Згідно наказу про звільнення позивача позбавили права згідно ст.295 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», військовослужбовцям, які мають особливі заслуги перед Україною незалежно від вислуги років, у разі звільнення з військової служби за рішенням посадових осіб, які здійснюють звільнення, надається право носіння військової форми одягу, що також привело до приниження його честі, гідності, ділової репутації, ушкодженню здоров`я, моральним стражданням. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей» надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Надання грошової компенсації за належне житло військовослужбовцям планується, виходячи з розрахунку: ДБН X (21 кв.м х N5+10 кв.м) + С пдв = Г`К, де ДБН- опосередкована вартість спорудження житла з розрахунку на один квадратний метр по регіонах України, визначена центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства України на момент здійснення виплати грошової компенсації взамін не отриманого житла (в Одеській області на 2013 року - 5084 грн.); N - кількість членів сім`ї особи, яка перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшенню житлових умов (у позивача четверо дітей, тобто зі мною N=5); Спдв - сума податку на додану вартість, що сплачується за першу поставку житла; ГК - сума грошової компенсації взамін не отриманого житла (5084х(21х5)+10) [NUMBER] =701592 грн.). Позивач вважає, що ця сума дорівнює нанесеній моральній шкоді, так у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» в редакції від 27.02.2009 року у зв`язку з тим, що йому не було надане постійне житло, постійно порушувалися Закони України, розпалася сім`я, погіршився стан здоров`я (медичні висновки були надані з позовною заявою), на даний час не може ніде працювати, втратив нормальні життєві зв`язки, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 1995 року №175 "Про грошову компенсацію військовослужбовцям за піднайом (найом) житла", військовослужбовцям, які мають сім`ю, у разі відсутності постійного житла, за їх бажанням, військова частина повинна виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) ними житлового приміщення в розмірі фактичних витрат, але не більше 5 мінімальних заробітних плат (в обласних центрах), в інших містах і населених пунктах - 2 мінімальних заробітних плат. При цьому військовослужбовцям за наявності у них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри збільшуються в 2 рази. Вважає, що з 1999 року по 2012 року за піднайом житла Одеський загін Державної прикордонної служби України заборгував позивачу 630900 грн. Цю суму він також розцінює як нанесену моральну шкоду, так як ці кошти дозволили би за період служби в Одеському загоні морської охорони його сім`ї жити повноцінним життям, а не постійно переїжджати з місця на місце, шукаючи житло подешевше для найму. На звернення до відповідача з вимогою про компенсацію, у відповіді від 22.03.2012 року було зазначено, що грошова компенсація за піднайом житла в Державній прикордонній службі України не передбачена. Згідно довідки ВЧ [NUMBER] Південного регіонального управління державної прикордонної служби України у Головному управлінні ДКСУ 25.06.12 року була зареєстрована виплата позивачу одноразової грошової допомоги на суму 55400 грн. на оздоровлення, а перерахована на картковий рахунок [PERSON] 16.07.2012 року 32670 грн. Вважає, що ВЧ [NUMBER] Південного регіонального управління державної прикордонної служби України повинна доплатити йому нараховану, але не отриману різницю у сумі 22730 грн. За час проходження служби в Одеському загоні морської охорони Державної прикордонної служби пайків або компенсації за них позивач відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ не отримував. Розмір компенсації визначається постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.02 №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» та положенням «Про продовольче забезпечення Збройних Сил України в мирний час», затверджене наказом Міністерства оборони України від 09.12.02 №402. З серпня 2005 року по травень 2013 року відповідно до\~ Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.02 №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» та положенням «Про продовольче забезпечення Збройних Сил України в мирний час», затверджене наказом Міністерства оборони України від 09.12.02 №402, сума не отриманої позивачем грошової компенсації за продовольчі пайки складає 40367,58 (сорок тисяч триста шістдесят сім) гривень 58 коп. Добровільно відповідач не бажає сплатити грошову компенсацію за продовольчі пайки та надати йому інформацію стосовно суми заборгованості щодо цього, посилаючись на Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», яким було призупинено дію ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням продовольчої компенсації замість них. Але Рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» визнано не конституційним. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити уточнену позовну заяву у повному обсязі. Представник відповідача Одеського загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби в судовому засіданні\~ уточнений позов позивача не визнав з підстав викладених у наданих до суду запереченнях. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, належним чином про дату та місце судового засідання повідомлявся, при причини неявки суд не повідомив. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що з 1999 року по 26 червня 2012 року [PERSON] проходив військову службу у Південному регіональному Управлінні Державної прикордонної служби України. 26 червня 2012 року Наказом від 12 червня 2012 року №79-ос, підписаним начальником Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України був звільнений із займаної посади за статтею 26 ч.6 п. «б» на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії за станом здоров`я про непридатність або обмежену придатність до військової служби», без права носіння військової форми одягу. Військова служба у Збройних силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру та нормативно врегульована нормами спеціальної дії. Відповідно до частини 3 статті 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України «Військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби\~ та бойове чергування, несення служби у добовому наряді здійснюються у будь-які дні тижня без обмеження загальної тривалості службового часу». Також зазначене знайшло своє відображення\~ в Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме ч.1 ст. 10 зазначеного Закону, - «за винятком випадків, передбачених частиною 5 цієї статті, в якій вказується військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюється без обмежень загальної тривалості службового часу». Крім того, відповідно до п. 1.4. наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425 зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 18.06.2008 № 537/15228 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.\~ В частині посилання Позивача щодо покладання на останнього крім обов`язків оперативно чергового частини обов`язків заступника командира дивізіону катерів по роботі з особовим складом. Відповідно до статті 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України «На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.». В своїх уточненнях та доповненнях до позовної заяви Позивач вказує, що крім обов`язків штатного оперативного чергового, виконував обов`язки заступника командира дивізіону по роботі з особовим складом, але відповідно до витягу з послужного списку [PERSON] останній проходив службу на вищевказаній посаді з 24.05.2005 року по 10.02.2009 рік, а не з січня 2009 року до 30 червня 2009 рік як стверджує Позивач. Займав посаду офіцера оперативно інформаційного відділу 1 загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України з 10.02.2009 року по 30.06.2009 року, та з 30.06.2009 року по 26.02.2010 року офіцер оперативний черговий центру управління службою штабу 1 загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України. З огляду до зазначеного можливо дійти висновку про необґрунтованість, відсутність законних підстав викладення вимог Позивачем зокрема в цій частині Позову. В частині вимог Позивача, які стосуються надання службового житла, грошової компенсації за житло та піднайом житла або компенсації за піднайом необхідно зазначити, що Позивач в своїх вимогах не зазначає період в який, на його думку, мали місце порушення з боку військового органу, а тому всі розрахунки не мають законного підґрунтя. Крім того, посилання Позивача в своїх доповненнях до Позову на вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.95 № 175 « Про грошову компенсацію військовослужбовцям за піднайом (найом) житла» є безпідставними, оскільки знову ж таки не зазначено оскаржуваний період, в зв`язку з чим враховувати вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», наказу Адміністрації Держприкордонслужби України від 20 грудня 2007 року №1040 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Держприкордонслужбі України» та наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.03.2007 №185 «Про затвердження Положення про порядок оренди житлових приміщень у Держприкордонслужбі України». Як вбачається з аналізу вище перейменованих актів грошова компенсація за піднайом житла військовослужбовцю передбачає певну процедуру, яка включає в себе надання відповідних документів для підтвердження юридичного факту піднайму, а згодом і компенсації за піднайом (саме грошову компенсацію за піднайом житла просить виплатити Позивач в своєму рапорті, що міститься в матеріалах справи без надання підтверджуючих документів). Відповідно до п.3.4. наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.03.2007 №185 «Про затвердження Положення про порядок оренди житлових приміщень у Держприкордонслужбі України» для одержання житлового приміщення в суборенду військовослужбовець подає рапорт за командою. До рапорту додаються: - довідка з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї; - витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї; - копія довідки про здачу житлової площі з попереднього місця служби. п.3.5 вищезазначеного наказу при укладені договору суборенди пред`являються паспорти всіх дорослих членів сім`ї, яким надається житло, з відміткою про зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання та реєстрацію за місцем служби. Відповідно до вищевикладеного, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем були пред`явлені всі необхідні документи для одержання житлового приміщення в суборенду. Суд не може прийняти до уваги посилання Позивача на вимоги не чинної\~ Постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.95 № 175 «Про грошову компенсацію військовослужбовцям за піднайом (найом) житла»,\~ що розцінюється позивачем, як заподіяна моральна шкода. В частині, що стосується виплати одноразової грошової допомоги. Довідка про зміни до помісячного розпису асигнувань на виплату одноразової грошової допомоги була зареєстрована у Головному управлінні Державної казначейської служби України 25.06.2012 року, а фінансування для виплати надійшло 1 серпня 2012 року одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 17 років у сумі 32670, 86 грн. перерахована на картковий рахунок позивача 16.07.2012 року (виплата здійснена за рахунок коштів виділених на виплату грошової допомоги на оздоровлення). Сума в розмірі 55400 грн. на яку звертає увагу Позивач, є загальною сумою, що\~ була зареєстрована у Головному управлінні Державної казначейської служби України за військовою частиною [NUMBER] , реальна сума належних та виплачених грошових коштів Позивачу, що відповідає дійсності та підтверджується наявними в матеріалах справи становить 32670, 86 грн. яку і отримав Позивач. Стосовно звільнення Позивача з військової служби без права носіння військової форми одягу. Відповідно до Указу Президента України «Про Положення про проходження\~ громадянами України військової служби в Держприкордонслужбі України», а саме ст.259 «військовослужбовці які мають особливі заслуги перед Україною незалежно від вислуги років…». При звільненні в запас Збройних Сил України у позивача\~ були не зняті дисциплінарні стягнення, тому посадовими особами було прийнято рішення звільнити позивача в запас Збройних Сил України без права носіння військової форми, тому твердження позивача про приниження честі, гідності, престижу та ділової репутації є безпідставними. Щодо вимог Позивача, про компенсацію за продовольчі пайки, то відповідно до ч.2 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» призупинено відповідно до ЗУ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року (11.03.2000 набрав чинності) в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Відповідно до Конституції України та рішення Конституційного суду України пріоритетним є положення ЗУ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб, який набрав чинності з 01.01.2007 року ст.9 Закону викладено в новій редакції та доповнено ст.9-1, якою за іншим порядком врегульовано здійснення продовольчого забезпечення військовослужбовців, а саме не передбачено за бажанням військовослужбовців одержувати грошову компенсацію замість продовольчих пайків. Згідно ст.75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституційний суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативно правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше». Відповідно до ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного суду України є обов`язковим до виконання на території України. Виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного суду України, пріоритетним є положення ЗУ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів». З урахуванням вищевказаного, оцінивши встановлені по справі обставини у всій їх сукупності, суд приходить до висновку у відсутності законних підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення грошової компенсації за надмірно відпрацьований час, найом житла, продовольчі пайки та моральну шкоду та вважає за необхідне відмовити йому у задоволенні уточнених позовних вимог у повному обсязі.\~\~\~

Outcome: dismissed