Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 29 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №126 - розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач, його представник, кожний окремо, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 29 вересня 2007 року (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.7,8,9). Встановлено, що сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Так, ч.1 ст.112 СК України передбачено обов`язок суду з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяти до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно п.10 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Так, ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року було надано сторонам строк для примирення - два місяці (а.с.19). Протягом строку, наданого судом, примирення між сторонами не відбулось. Також, ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2014 року було надано сторонам строк для примирення - один місяць (а.с.39). На теперішній час, після спливу строку для примирення, шлюб сторонами збережено не було, про що зазначили сторони в судовому засіданні. Крім того, позивач зазначила, що відповідач не робив навіть жодної спроби для примирення та збереження шлюбу. Позивач категорично заперечила можливість збереження шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними неможливе, вона не має наміру відновлювати шлюбно-сімейні відносини, оскільки втратила почуття любові до чоловіка, також зазначила, що чоловік застосовував до неї силу, так згідно останнього висновку судово-медичного експерта №2787 від 01.08.2012 року, у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.4). За таких обставин, суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved