Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, [PERSON] зазначає, що з 21 січня 1989 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу придбали домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Воронезька, 65. 31 жовтня 2014 року шлюб між ними був розірваний. Відповідач без її згоди здійснив відчуження належного їм домоволодіння та земельної ділянки. За цих підстав [PERSON], посилаючись на положення частин 1-2 статті 65 СК України, частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Воронезька, 65. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували та вважали його необґрунтованим, посилаючись на те, що позивачу було відомо про вчинення ним правочину щодо спільного майна. Позивач надала нотаріально посвідчену згоду на відчуження домоволодіння. Крім того, 5 лютого 2015 року нотаріусом 4-ої нотаріальної контори м. Аланії Республіки Туреччина Вейсель Дінчарслан була оформлена упорядкована довіреність, згідно з якою [PERSON] уповноважила його бути представником і виконувати наступні дії: продати на бажаних ним умовах та за бажаною ним ціною вищевказаний будинок і прилеглу до нього ділянку, отримати грошові кошти від продажу тощо. Таким чином, укладаючи правочин купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, він діяв за згодою позивача, а тому підстави для визнання цього правочину недійсним відсутні. Просили у задоволенні позову відмовити. При цьому, як пояснив відповідач, нотаріальну згоду [PERSON] на відчуження ним домоволодіння по вул. Воронезькій, 65 в м. Дніпропетровську передав йому її знайомий. Договір-купівлі продажу домоволодіння та земельної ділянки був укладений ним зі сторонньою особою, з якою раніше не були знайомі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом про час і місце судового розгляду. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що при посвідчені договору купівлі-продажу між [PERSON] і [PERSON], нею було перевірено наявність згоди дружини останнього на вчинення цього правочину. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому з 21 січня 1989 року. Під час шлюбу 2 жовтня 2014 року відповідачем [PERSON] було придбано домоволодіння та земельна ділянка, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Воронезька, 65. 31 жовтня 2014 року шлюб між ними був розірваний. 20 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договорів купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 948, згідно з якими [PERSON] продав, а [PERSON] придбала належне йому домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Воронезька, 65 вартістю 95101,94 грн. Крім того, 20 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договорів купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 949, згідно з якими [PERSON] продав, а [PERSON] придбала земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Воронезька, 65, вартістю 42650 грн. Заявляючи позовні вимоги про визнання договору-купівлі продажу домоволодіння по вул. Воронезькій, 65 в м. Дніпропетровську недійсним, позивач посилається на те, що вона не надавала своєї згоди на укладення колишнім чоловіком цього правочину. Однак з такими позовними вимогами [PERSON] суд погодитися не може з огляду на наступне: За змістом частини першої статті\~203, частини першої статті\~215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6\~статті 203 цього Кодексу, зокрема, коли зміст правочину суперечить\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Згідно статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Відповідно до статті 65 СК України\~для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За нормами частини четвертої\~статті 203 ЦК України\~правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Таким чином, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6\~статті 3 ЦК України\~до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої\~статті 369 ЦК України\~та частини другої\~статті 65 СК України\~при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Як вбачається зі змісту договорів купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Воронезька, 65, на укладення цих правочинів [PERSON] була надана згода, яка посвідчена 18 червня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 320. Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 4104-16 від 28.12.2016 року підпис та рукописний текст від імені [PERSON] у графі "Підпис" в заяві, яка посвідчена 18 червня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 320, виконані не [PERSON], а іншою особою. Між тим, суд враховує, що після розірвання шлюбу між сторонами 5 лютого 2015 року позивач видавала упорядковану довіреність, оформлену нотаріусом 4-ої нотаріальної контори м. Аланії Республіки Туреччина, згідно з якою уповноважувала [PERSON] бути її представником та продати на бажаних ним умовах і за бажаною ним ціною будинок з прилеглою до нього ділянкою, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Воронезька, 65. Також 26 лютого 2015 року [PERSON] була складена заява, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 285, згідно з якою [PERSON] надала своєму колишньому чоловікові [PERSON] згоду на продаж домоволодіння та земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Воронезька, 65. Як зазначив у судовому засіданні відповідач, нотаріальну згоду від імені [PERSON] від 18 червня 2015 року на відчуження ним домоволодіння по вул. Воронезькій, 65 в м. Дніпропетровську передав йому її знайомий. Крім того, з пояснень відповідача встановлено, що інша сторона за договором купівлі-продажу (контрагент) [PERSON] є сторонньою для них особою. Доказів іншого позивачем суду не надано. Отже, підстави вважати, що [PERSON] при укладенні 20 жовтня 2015 року договорів купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки діяв недобросовісно та контрагент за такими договорами знала чи не могла не знати про ненадання [PERSON] своєї згоди на відчуження цього майна відсутні. За таких обставин, у задоволенні позову [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння недійсним необхідно відмовити. У зв'язку з відмовою в позові відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed