Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Управління виконавчої дирекції ФССУ в Закарпатській області про стягнення недоплаченої заробітної плати та копменсації за несвоєчасну виплату. Позов мотивує тим, що його було поновлено на роботі згідно рішення Свалявського районного суду на посаді заступника начальника відділення - начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділеня Управління виконавчої дирекції ФССУ в Закарпатській області, стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Після винесення рішення та його виконання позивача було повторно звільнено з роботи та виплачено кошти у зв`язку із звільненням. Проте, позивач не погоджується з тією сумою заробітної плати, яка йому була нарахована у зв`язку і поновленням на роботі та наступним звільненням. Позов мотивує тим, що посада заступника директора була позаштатною, а тому заробітна плата йому була встановлена в розмірі 5890грн., в той час, як згідно з Положенням про відділення його заробітна плата повинна була бути меншою на 3-9 % менша як заробітна плата начальника. За таких обставин, він вважає, що він пропрацював 48 робочих днів і йому не було недонараховано 32233,44грн. Поскільки заробітна плата була несвоєчасно донарахована, вона підлягає компенсації, що становить 2491грн. Загалом просить стягнути з відповідача 34724,44грн. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав повністю та пояснив, що по даній категорії справ є в судовій практиці аналогічне рішення Вінницького апеляційного суду.. Представник відповідача по справі в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що посада, на яку було поновлено на роботі [PERSON] була скорочена з 01.01.2018р., позивача було поновлено на посаду з 29.12.2017р. та він працював до часу остаточного його звільнення, тобто до 29.05.2018р. позаштатно з окладом, який існував на день поновлення його на роботі з 29.12.2017р., тобто 5890грн. Стосовно його окладу з врахуванням Положення, то в даному випадку це не стосується позивача, поскільки посада заступника начальника (в даному випадку), на яку поновлено [PERSON] існувала позаштатно. На підтвердження своїх заперечень посилається на аналогічні рішення судів. Крім цього, пояснив, що позивач звертався зі скаргою до інспектора охорони праці..., при проведенні перевірки порушень з боку відповідача не було виявлено. Такою пояснив, що акт перевірки інспектора праці [PERSON] оскаржив до аміністративного суду, акт залишається нескасованим. В зв`язку з наведеним просить відмовити в позові повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Дані правовідносини регулюються нормами ст.ст.116,117 КЗпП України, ст.63 Закону України " Про виконавче провадження", розділ VІІ ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до рушення Свалявського районного суду від 14.03.2018р. по справі №306/143/18 [PERSON] поновлено на посаді заступника начальника відділення - начальника відділу надання матеріального забезпечення,... з 29.12.2017р. та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2017р. по 14.03.2018р. в розмірі 46193грн. (а.с.8-10). Згідно наказу №60-к/1 від 15.03.2018р. [PERSON] поновлено на посаді (а.с.27). Наказом №168-к позивачу встановлено оклад 5890,00грн., тобто такий оклад, який діяв на момент його звільнення вперше 29.12.2017р. (а.с.28). 29.05.2018р. [PERSON] було звільнено вдруге з посади заступника начальника... В той же день [PERSON] звернувся до управління держпраці у Закарпатській області із заявою (за змістом зі скаргою) щодо невиконання рішення суду про поновлення на роботі, особливо позивачем звернуто увагу в заяві на невиконаня рішення суду в частині ненарахування зазначених у даному позові доплат (позивач вважає, що слід було йому нараховувати заробітну плату, виходячи з нового розміру окладу начальника відділення та 3-7 % як доплати до окладу начальника згідно з п.п.2.3 Положення про умови оплати...)(а.с.15-17). Актом інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 14.06.2018р. проведено перевірку обставин, викладених в заяві. Даний акт оскаржувався позивачем в адміністративному суді, проте про дану обставину сторони в судовому засіданні повідомили, що акт залишається не скасованим. З наданих пояснень та доказів, долучених до матеріалів справи суд доходить наступного виконовку. Фактично [PERSON] оскаржує в даному позові обставини, що стосуються неналежного виконання рішення суду при поновленні на роботі в частині встановлення розміру заробітної плати (та всіх її складових). При цьому не посилаєься на норми, які регулюють такі відносини та відповідно не надав суду будь-які докази, що стосувались би виконання рішення суду. З наданих доказів суд приходить до висновку, що виконання рішення суду не здійснювалось у примусовому порядку. Наведеними в позовній заяві позивачем розрахунки заробітної плати не враховано ту обставину, що за період негайного виконання рішення суду, тобто з 15.03.2018р. йому виплачено середньомісячну заробітну плату за один місяць в розмірі 19401,06грн. Цей розмір середномісячної заробітної плати не підлягає перерахунку, поскільки враховано рішенням Свалявського районого суд від 14.03.2018р. (а.с.37 із акту). Дана обставина в силу положень ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Крім цього, наказом відповідача від 20.04.2018р. [PERSON] встановлюється посадовий оклад в розмірі 5890,00грн., даний наказ не скасований. Таким чином, суд вважає, що відповідачем надано докази щодо відмови в позові, які позивачем [PERSON] в судовому засіданні не спростовані, а саме: * позивач не врахував розрахунки виплаченої йому середньомісячної заробітної плати за один місяць при поновленні на роботі, виходячи з розміру окладу в розмірі 5890,00грн. проведені Свалявським районним судом від 14.03.2018р. (при винесенні рішення судом взято до уваги середньомісяну заробтіну плату, в якій враховано розмір посадового окладу 5890,00грн., з якою фактично [PERSON] і погодився); *наказ від 20.04.2018р. про встановлення посадового окладу [PERSON] та акт перевірки від 14.06.2018р. (а.с.34-39) є нескасованими (актом перевірки зазначено, що посада [PERSON] є позаштатною); * позивачем не надано ні пояснень, ні доказів щодо примусового виконання рішення суду (якщо відповідачем рішення суду по справі №306/143/18 виконано добровільно, отже позивач погодився з таким виконанням). Суд відхиляє посилання сторін на рішення інших судів (а.с.59-67, 47-49), оскільки фактичні обставини справи, встановлені іншими судами та у даній справі є різними. Із змісту позовних матеріалів суд вбачає, що фактично [PERSON] оскаржує неналежне виконання рішення суду, проте посилається на норми ст.ст.116,117 КЗпП України, що в даному випадку такі норми не застосовуються. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що обставини неналежного виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення недоплаченої заробітної плати позивачем не обгрунтовані та не підтверджені будь-якими доказами, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed