Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №ODXRFO02460144 від 25.10.2007 року у розмірі 30363,42 грн., яка складається з: 3326,94 грн.- заборгованість за відсотками; 11001,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14113,17 грн. - пеня за несвоєчастність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1422,07 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 303,63 грн. В обгрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідно до договору №ODXRFO02460144 від 25.10.2007 року, укладеного між банком та відповідачкою, остання ухиляеться від виконання його умов по сплаті виникненої суми заборгованості, у зв'язку з чим, банк змушений звертатися до суду з відповідним позовом, з метою захист своїх прав та поверненням грошових коштів. Представник позивача, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, згідно наданої до суду заяви просить справу розглядати без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заперечення, згідно якого не погоджуючись з вимогами позивача, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Також від відповідача до суду надійшла заява про застосування перебігу строків позовної давності до вимог позивача. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 25.10.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі за текстом - Банк) та [PERSON] (далі за текстом - Позичальник) був укладений договір №ODXRFO02460144 згідно умов якого Банк зобов'язується надати Позичальнику кредит у розмірі 5285,39 грн., а Позичальник зобов'язується використовувати кредит за призначенням та повернути кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредит було надано під 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 квітня 2010 року. Згідно умов укладеного договору кредитний договір складається з заяви позичальника та Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. До відношень, встановлених по кредитному договору застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору. Статтейю 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до позовної заяви позивач зазначає, що у зв'язку з порушенням [PERSON] свого зобов'язання за кредитним договором №ODXRFO02460144 від 25.10.2007 року, у неї станом на 19.10.2012 р. перед Банком виникла заборгованість у сумі 30363,42 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3326,94 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 11001,24 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязаннь за договором - 14113,17 грн.; а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., 1422,07 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до п. 3.2.2 Умов надання споживчого кредиту Позичальник зобов'язаний погасити Кредит у порядку та строки відповідно до Заяви. Згідно Заяви позичальника погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з « 20» по « 25» число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 176,46 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Також, згідно Заяви позичальника був встановлений строк кредитування, а саме 30 місяців, з 25.10.2007 р. по 25.04.2010 р. включно. Відповідно до поданої до суду заяви [PERSON] просить застосувати перебіг строків позовної давності до позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №ODXRFO02460144 від 25.10.2007 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі ст. 258, 260, 261, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Судом встановлено, що Банк звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості лише 05.08.2013 р., при цьому Кредитним договором від 25.10.2007 р. №ODXRFO02460144, встановлено, що кінцевим терміном повернення кредиту та нарахованих процентів за користування ним є - 25.04.2010 р. Враховуючи зазначене, судом встановлено порушення позивачем строків звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. З матеріалів справи, вбачається, що договорів про збільшення строків спливу позовної давності між Банком та відповідачем не укладався. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. В позовній заяві позивач не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначає. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначено, що з урахуванням положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. За таких обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed