Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24 жовтня 2013 року між ПАТ «Український бізнес банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № КСПДФ/1016787.1, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит строком до 21 жовтня 2016 року в сумі 160000,00 грн. зі сплатою 16% річних за користування кредитом на споживчі потреби. Згідно умов кредитного договору, відповідач зобовязаний погашати заборгованість за договором (кредит, відсотки за користування кредитом, суми комісій) у строки, визначені графіком і цим договором. Однією з умов надання кредиту відповідно до договору є застава рухомого майна та порука. 24 жовтня 2013р. між ПАТ «Український бізнес банк» та [PERSON] був укладений договір поруки. Відповідач [PERSON] та позивач у кредитному договорі домовились,що у випадку виникнення у позичальника тимчасових фінансових або інших труднощів з причин, що не залежать від боржника, згідно умов договору, позичальник має право звернутись в банк з клопотанням про перенесення строків платежу. Однак відповідач наданим правом не скористувався. Позивач вважає, що свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Станом на 22 квітня 2015р.заборгованість відповідачем за кредитним договором перед банком складає 120333,57 грн., з яких: · заборгованість за кредитом - 110467,24 грн. · заборгованість за відсотками - 7114,33 грн. · заборгованість по щомісячній комісії 2752,00 грн. Таким чином у позивача виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за відсутності представника ПАТ «Український бізнес банк». Відповідачі в судове засідання не зявились, через канцелярію суду надана заява про розгляд справи у їх відсутність а також письмові пояснення, в яких проти позову заперечували, та зазначили, що свої зобовязання по кредитному договору виконували сумлінно, однак заборгованість у них виникла по причинам незалежним від них, оскільки банк знаходиться на стадії ліквідації, та до того ж головний офіс з находиться в м. Донецьку, тобто на тимчасово окупованій території, у звязку з чим виникли труднощі щодо розрахункового рахунку, на який перераховувати кошти згідно графіку погашення заборгованості. Окрім того, відповідачі зазначили, що як тільки їм став відомий розрахунковий рахунок, 24.04.2015р., тобто до подачі позову до суду, ними була сплачена сума в рахунок погашення заборгованості за кредитом в розмірі 25003,77 грн., та 09.06.2015р. сплачено 18872,51 грн.. Таким чином, згідно графіку погашення кредиту, заборгованості перед банком немає. Просять суд в задоволенні позову відмовити. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 жовтня 2013 року між ПАТ «Український бізнес банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № КСПДФ/1016787.1, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит строком до 21 жовтня 2016 року в сумі 160000,00 грн. зі сплатою 16% річних за користування кредитом на споживчі потреби. 24 жовтня 2013р. між ПАТ «Український бізнес банк» та [PERSON] був укладений договір поруки. Строк дії кредитного договору до 21 жовтня 2016р. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобовязався в порядку \~та на умовах, що визначені кредитним \~договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі та в строки передбачені договором згідно графіку. Згідно частини 1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.\~526-527,\~530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно заяви на видачу готівки № ТR.354077.31941.695 від 24.10.2013р. кредитні кошти відповідачем [PERSON] були отримані. Згідно ст.. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З письмових пояснень відповідачів вбачається, що на даний час заборгованість за кредитним договором погашена згідно планового графіку погашення кредиту і оплати комісій, відсотків (Додаток №1 до кредитного договору № КСПДФ/1016787.1 від 24.10.2013р.). Як вбачається з платіжних доручень №Р24А943223532486077 від 24.04.2015р. та № Р24А257343631774107 від 09.06.2015р. на рахунок ПАТ «Український бізнес банк» зараховані платежі за погашення заборгованості по кредитному договору № КСПДФ/1016787.1 від 24.10.2013р. в сумі 25003,77 грн. та 18872,51 грн. відповідно. Позивач в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідачів всю суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 120333,57 грн., посилаючись на те, що відповідно до п. 6.3 вказаного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів, сплати процентів, нарахованих за кредитом, комісій, штрафів у випадку: непогашення процентів та/або щомісячного внеску по кредиту згідно графіка; недотримання умов цього договору; несплати комісій, передбачених кредитним договором. Дану вимогу позивача суд вважає необґрунтованою та безпідставною з огляду на те, що на даний час, випадки, зазначені в переліку підстав для дострокового повернення кредитних коштів, визначених в кредитному договорі, відсутні. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК України. Як вбачається з ч.2 п.10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно зі ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство з питань, що регулюють предмет спору, суд приходить до висновку про повну відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Український бізнес банк» про стягнення заборгованості по кредитному договору з [PERSON] та [PERSON], встановивши, що позивачем не надано достаньо доказів для заявлення позовних вимог, а у суда немає законних та обґрунтованих підстав для задоволення позову. Згідно з п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється, зокрема, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Постановою Правління Національного банку України №265 від 23 квітня 2015р.було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український бізнес банк». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові ситрати. Згідно абз. 2 п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed