Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] (далі-Позивач) звернувся до суду з даним позовом, під час розгляду справи надано уточнений позов в редакції від 23.08.2016 року, який і є предметом розгляду, в обґрунтування уточнених вимог зазначив, що на підставі договору дарування, посвідченого 05.06.2013 року Третьою Криворізькою державної нотаріальною конторою, він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до схематичного плану будинку №43, по проспекту Карла Маркса, у місті Кривому Розі, на його території знаходяться не тільки сам житловий будинок, а й сарай під літ. «Б», який був розподілений наприкінці 1940-х років, той час діючим державним підприємством «Донбас водоканал» між декількома квартирами, тобто між мешканцями будинку. Батьки Позивача з 1960-х років були постійними користувачами частини сараю. На сьогодення всі частини сараю (окрім Позивача) вже знаходяться у власності. Сарай розподілений між мешканцями трьох квартир, - №3, №5, №10 у зазначеному будинку. У звязку з необхідністю отримання правовстановлюючого документу на сарай, Позивач звернувся до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради (Відповідач). За результатами його звернення був виданий акт обстеження земельної ділянки, який підтверджує факт користування зазначеним сараєм, але рекомендовано звернутись до представника управління містобудування та архітектури виконкому Криворізької міської ради, в єдиному дозвільному центрі м. Кривого Рогу для отримання дозволу на відведення земельної ділянки. Оскільки Виконавчий комітет Криворізької міської ради та Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, - відмовили у видачі правовстановлюючого документу на сарай, Позивач з посиланням на норми ст.ст.321, 386, 392 ЦК України, просить у судовому порядку визнати за ним право власності на 1/4 частину сараю під літ. «Б», що відповідає площі 11,9 кв.м., та розташований на подвірї будинку №43, по проспекту Карла Маркса, у місті Кривому Розі. У судовому засіданні Позивач наполягав на задоволенні вимог уточненого позову. Під час розгляду справи представник відповідача [PERSON] просила суд у задоволенні уточненого позову, відмовити, оскільки на теперішній час Позивачем не вирішено питання на відведення земельної ділянки. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову, - відмовити, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, на підставі договору дарування від 05.06.2013 року, посвідченого Третьої Криворізькою державною нотаріальною конторою, реєстровий номер №2-346, Позивач є власником трьохкімнатної квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-9). Як убачається з акту обстеження земельної ділянки, складеного представниками Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, від 18.08.2015 року, земельна ділянка, площею 9 кв.м., розташована на території подвіря будинку №43, по проспекту Карла Маркса, у місті Кривому Розі, фактично використовується для розміщення індивідуального сараю (а.с.14). Умовами цього акту Позивачу рекомендовано звернутися до представника управління містобудування та архітектури виконкому Криворізької міської ради, в єдиному дозвільному центрі міста [PERSON] для отримання дозволу на відведення земельної ділянки під розміщення індивідуального сараю. Як встановлено у судовому засіданні, дозвіл на відведення земельної ділянки під розміщення індивідуального сараю, Позивачем не отримано. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", судам роз'яснено, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У відповідності до ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України). Отже, підсумовуючи приписи статті 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самовільного будівництва, правовою підставою визнання права власності на нерухоме майно насамперед є надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як встановлено з матеріалів справи, Позивачу земельна ділянка у встановленому законом порядку під 1/4 частину збудованого сараю під літ. «Б», розташованого на подвірї будинку №43, по проспекту Карла Маркса, у місті Кривому Розі, не надавалася, що має наслідком відмову у задоволенні вимог уточненого позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed