Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши вимоги якого просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 20.90.2011р., визнати за ним право власності на квартиру, визнати за ним право власності на об'єднані гаражі [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] в АГК «Сигнал», що по вул. Світанкова, 12 в с.Горішній, Пустомитівського району, Львівської області; незакінчений будівництвом будинок із господарськими приміщеннями та земельну ділянку по [ADDRESS] залишити у власності відповідачки [PERSON] та стягнути з нього в її корись компенсацію різниці вартості часткок в сумі 40 234 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 16.07.1977 року перебував в шлюбі з відповідачкою [PERSON], за час шлюбу ними було набуто у власність квартиру [ADDRESS], об'єднані гаражі [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] в АГК «Сигнал», що по вул. Світанкова, 12 в с.Горішній, Пустомитівського району, Львівської області та земельну ділянку із незакінченим будівництвом будинком із господарськими приміщеннями по [ADDRESS]. На підставі договору дарування від 20.09.2011 року [PERSON] подарувала спірну квартиру відповідачу [PERSON] Вважає, вказаний договір незаконним, оскільки договори щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом за наявності письмової згоди другого з подружжя. Згода на укладення такого договору повинна бути посвідчена нотаріально. Жодної згоди на укладення договору дарування та відчуження спірної квартири він не давав, а тому просить визнати недійсним вказаний договір. Крім того, просить поділити спільне майно подружжя та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] та на об'єднані гаражі [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] в АГК «Сигнал», що по вул. Світанкова, 12 в с.Горішній, Пустомитівського району, Львівської області, а у власності відповідачки просить залишити незакінчений будівництвом будинок із господарськими приміщеннями та земельну ділянку по [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, уточнивши вимоги якого просить визнати, що незавершений будівництвом будинок [ADDRESS], готовністю 75%, гаражі [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] в АГК «Сигнал», що по вул. Світанкова, 12 в с.Горішній, Пустомитівського району, Львівської області є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Визнати, що на час укладення договору дарування 20.09.2011р. квартира [ADDRESS] була спільною сумісною власністю подружжя, частка кожного з яких становила по ? . Визначити, що частки [PERSON] та [PERSON] в майні - в частині незавершеному будівництвом будинку [ADDRESS] станом на вересень 2009 р., гаражі [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] в АГК «Сигнал», що по вул. Світанкова, 12 в с.Горішній, Пустомитівського району, Львівської області є рівними та становлять по ? частці. Виділити їй у власність незавершений будівництвом будинок по [ADDRESS], готовністю 75 %, ? частину квартири [ADDRESS], а у власність [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS] та гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] в АГК «Сигнал» по вул. Світанкова, 12 в с.Горішній Пустомитівського району Львівської області, стягнути з неї в користь [PERSON] за перевищення вартості її частки грошову компенсацію в сумі 130 792,91 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 16.07.1977 року перебувала в шлюбі з [PERSON], за час шлюбу ними було набуто у власність квартиру [ADDRESS], об'єднані гаражі [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] в АГК «Сигнал», що по вул. Світанкова, 12 в с.Горішній, Пустомитівського району, Львівської області, земельну ділянку із незакінченим будівництвом будинком із господарськими приміщеннями по [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] була придбана ними з відповідачем у шлюбі шляхом сплати пайових внесків в ЖБК -154 та кожному із них належить по ? частці у вказаній квартирі. На підставі договору дарування від 20.09.2011 року вона подарувала належну їй частку своєму сину [PERSON], а відтак, відсутні правові підстави для визнання недійсним договір дарування в цілому. Просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Зустрічний позов визнали частково та пояснили, що погоджуються на виділ позивачу у власність гаражів [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] в АГК «Сигнал», що по вул. Світанкова, 12 в с.Горішній, Пустомитівського району, а відповідачці [PERSON] земельну ділянку із незакінченим будівництвом будинком із господарськими приміщеннями по [ADDRESS]. Просять первісний позов задоволити. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів зустрічний позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту зустрічної позовної заяви, просять позов задоволити. Первісний позов визнали частково. Не визнали позов в частині визнання недійсним в цілому договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного 20.90.2011р. та визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS]. Вважають, що поділу підлягає саме незавершений будівництвом будинок [ADDRESS], готовністю 75%, оскільки земельна ділянка набута в процесі приватизації, а тому є особистою власністю відповідачки. Просять зустрічний позов задоволити. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Єгорова Н.Ю. в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у його відсутності та письмові пояснення на позов, в яких зазначає, що у свідоцтві № [NUMBER] про право власності на квартиру [ADDRESS] зазначено що квартира належить [PERSON] В паспорті [PERSON] відсутня відмітка про реєстрацію шлюбу, а тому у неї було відібрано заяву в якій остання стверджувала, що спірна квартира є її особистою власністю та не перебуває у шлюбі. Відтак, при посвідченні договору дарування нею були дотримані усі вимоги чинного законодавства України. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позов підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об'єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.07.1997 р., який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30 вересня 2011 року між ними розірвано. Зазначене стверджується рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30.09.2011 року. Відповідно до роз»яснень, що містять п.22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК . Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як вбачається із свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 12.01.2001 року квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] Як визнано сторонами в судовому засіданні вказана квартира набута у власність, внаслідок сплати пайових внесків ЖБК в період перебування сторін у шлюбі, відтак, суд вважає, що така є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. Також судом встановлено, що 05.02.2008р. позивачем набуто у власність в гаражному кооперативі «Сигнал» гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], що по вул. Світанкова, 12 в с.Горішній, Пустомитівського району, Львівської області, які об»єднані в один. З огляду на те, що такі набуті під час шлюбу із відповідачкою, зазначене майно також є об»єктом спільного майна подружжя, відтак, підлягає поділу. Крім того, судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами розпочато будівництво житлового будинку по [ADDRESS], яке не завершено, ступінь готовності вказаного будівництва складає 93%, що стверджується висновком судової інженерно-технічної експертизи № 4469-4472 від 12 травня 2015 р. Відповідно до ч.2,3 ст.331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). З огляду на те, що те, що вказане будівництво вказаного будинку не завершено, в експлуатацію такий не прийнятий, право власності на нього як на об»єкт завершеного будівництва не зареєстровано, суд вважає, що поділу підлягає право на будівельні матеріали, що складає 93% готовності готовності незавершеного будівництвом будинку по [ADDRESS], у відповідності до ст.331 Цивілнього кодексу України . Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи № 4469-4472 від 12 травня 2015 ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 530100 грн.; реальний поділ вказаної квартири між двома співвласниками неможливий; ринкова вартість гаражів [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] в АГК «Сигнал», що по вул. Світанкова, 12 в с.Горішній, Пустомитівського району, Львівської області становить 233140 грн.; вартість незавершеного будівництвом будинку по вул. [ADDRESS] становить 613 460 грн. (без земельної ділянки); поділ в натурі незакінченого будівництвом та незданого в експлуатацію будинковолодіння [ADDRESS] неможливий. Встановити варіанти цього поділу не надається можливим. Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначене положення, відсутність домовленості сторін щодо поділу майна та обставин, що б давали підставу для відступу від рівності часток, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному майні є рівними. Згідно роз»яснень, що містить п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи те, що загальна вартість майна подружжя, яке підлягає поділу, згідно висновку експертизи, становить 1 376 700 грн., кожному із подружжя слід виділити у власність об»єкт, вартістю не менше 688 350 грн., однак, вартість кожного із об»єктів окремо не дозволяє поділити майно, виділивши кожному із подружжя самостійний об»єкт, без грошової компенсації його вартості іншому. Як позивачем, так і відповідачем внесено на депозитний рахунок грошову компенсацію за перевищення частки у спільному майні, у разі поділу майна у запропонованому кожним із них варіанті. Проте, позивачем безпідставно включено до обсягу спільного майна земельну ділянку [ADDRESS], відтак, у разі поділу за запропонованим ним варіантом поділу розмір компенсації мав би становити 74 890 грн., а ним внесено лише 40 234 грн., що є меншим розміром компенсації. Натомість відповідач виходила із варстості незавершеного будівництва 75% готовності, а не 93%, відтак, також внесла компенсацію в меншому розмірі . Зважаючи на те, що реальний поділ спільного майна подружжя є неможливим, враховуючи відсутність підстав відступу від рівності часток, відсутність згоди між сторонами на грошову компенсацію, а також не внесення розміру грошової компенсації жодною із сторін у належному розмірі, суд приходить до висновку, що майно подружжя слід поділити, визнавши за кожним ідеальну частку в кожному об»єкті спільного майна, а саме: визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частку квартиру [ADDRESS] за кожним, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частку об'єднаних гаражів № [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі «Сигнал» за кожним, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? будівельних матеріалів, що складають 93% готовності незавершеного будівництвом будинку по [ADDRESS] за кожним. Суд вважає безпідставними вимоги первісного позову про включення до обсягу спільного майна подружжя земельної ділянки по [ADDRESS] з наступних підстав. Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Статтею 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з положень ст.ст. 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду безоплатно. 9 лютого 2011 року набрав чинності Закон № 2913-VI, яким ст.61 Сімейного кодексу України доповнено частиною п'ятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Однак, 13 червня 2012 року набрав чинності Закон № 4766-VI, яким зазначену частину ст.61 Сімейного кодексу України виключено. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована в [ADDRESS] на підставі рішення Виконкому №35 від 22.03.1999 року належить [PERSON] на праві приватної власності, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (т.1 а.с. 49) Враховуючи те, що спірна земельна ділянка безоплатно набута відповідачкою у приватну власність, в результаті реалізації права громадян на приватизацію, зазначений об»єкт не є майном, набутим подружжям за час шлюбу, і не підлягає поділу в порядку норм Сімейного кодексу України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах, прийнятих в результаті перегляду рішень в порядку п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, в цивільних справах № 6-99ц11 від 22.02.2012р. та № 6-98цс11 від 15.02.2012р. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Необгрунтовним також є покликання відповідача про те, що об»єктом поділу є незавершене будівництво 75% готовності, а не 93%, оскільки згідно висновку експертизи саме такий ступінь готовності незавершеного будівництва. Статтею [NUMBER] Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до п.43 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої 03.03.2004 року наказом Міністерства юстиції України № 20/5 правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, які подаються для нотаріального посвідчення, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами. При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, якщо правовстановлювальний документ оформлений на одного із співвласників, нотаріус вимагає письмову згоду інших співвласників. Згода на укладення таких правочинів повинна бути посвідчена нотаріально. Пунктом 44 вказаної інструкції встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Договори щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом за наявності письмової згоди другого з подружжя. Згода на укладення такого договору повинна бути посвідчена нотаріально. Про наявність згоди другого подружжя зазначається в тексті договору з посиланням на реєстровий номер, за яким ця згода посвідчена, та дату її посвідчення. Якщо у згоді на відчуження спільного майна вказано, кому персонально (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, найменування юридичної особи) він погоджується продати, подарувати, заставити тощо спільно набуте майно, чи вказано ціну продажу, інші умови укладення договору, нотаріус при посвідченні такого договору зобов'язаний перевірити додержання умов, зазначених у такій згоді. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Судом встановлено, що 20.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Єгоровою Н.Ю. (т.1 а.с 16). При посвідченні договору дарування квартири [PERSON] ствердила, що квартира [ADDRESS] є її особистою власністю, а також, що вона в зареєстрованому шлюбі та в фактичних шлюбних відносинах на час укладення договору не перебуває, що підтверджується заявою останньої від 20.09.2011 року (т.1 а.с. 17). Разом із тим, судом встановлено, що вказана квартира є об»єктом спільного майна позивача та відповідачки, відтак, на розпорядження такою необхідною була згода позивача. З огляду на те, що при укладенні договору дарування від 20.09.2011 року позивач [PERSON] жодної письмової згоди на укладення такого договору не надавав, суд приходить до висновку, що договір дарування від 20.09.2011 року суперечить вимогам ст. 65 Сімейного кодексу України, а тому підлягає визнанню недійсним в силу ч.1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. На підставі ст.ст. 60, 61, 65, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 203, 215, 368 Цивільного кодексу України, та

Outcome: dismissed