Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

05 грудня 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить провести розподіл майна, придбаного нею та відповідачем в період шлюбу, визнавши за нею право власності на 1/ 2 частину житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: с. Лупареве, вул. Кооперативна, 19 Вітовського району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06 січня 1977 року, який розірвано в 2015 році. В період шлюбу за спільні кошти 20 грудня 1986 року вони придбали житловий будинок № 19 по вул. Кооперативній в с.Лупарево Вітовського району Миколаївської області, при цьому покупцем за договором зазначений лише відповідач. Протягом тривалого часу вона намагалась у добровільному порядку вирішити із відповідачем питання щодо розподілу даного майна, але дійти згоди щодо цього не вдалось, відповідач її право як співвласника даного майна не визнає, тому вона звернулась за захистом своїх прав до суду і просить визнати за нею право власності на 1/ 2 частину вказаного житлового будинку, як майна, придбаного подружжям. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримала в межах доводів позовної заяви. Пояснила, що сторони набули дане майно в період шлюбу, також здійснювали значну його перебудову у період шлюбу, а тому останнє є спільною сумісною власністю сторін та має бути розділено між ними в рівних частках. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що вказаний будинок було придбано за його особисті кошти. Так, до одруження із [PERSON] він мав у власності належний йому особисто житловий будинок у м.Маріуполі Донецької області п вул. Керченська, 29, що придбаний у 1974 році до шлюбу із позивачкою. У 1986 році він продав вказаний будинок та разом із позивачкою і її донькою переїхав до Миколаївської області де в с.Лупереве придбали спірний будинок саме за кошти, що були виручені з продажу його особистого майна, тому вважає, що даний будинок є його особистою власністю. Представник відповідача також просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що під час поділу майна також встановленню підлягає джерело коштів, за рахунок якого придбано дане майно, а відповідачем надано докази, що спірний житловий будинок придбано саме за кошти з реалізації його особистого майна. Вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 січня 1977 року по 20 листопада 2015 року (а.с. 12). На час реєстрації шлюбу проживали у [INFO] в будинку належному відповідачу особисто. В 1986 року вказаний будинок відповідачем продано та придбано спірний житловий будинок, у який оселилась їх сімя, до складу якої входили сторони та донька позивачки. Так, відповідно до копії договору купівлі-продажу від 20 серпня 1986 року відповідач [PERSON] продав належний йому на підставі договору купівлі-продажу від 1974 року, тобто придбаний до шлюбу сторін, житловий будинок №29 по вул. Керченська в м.Маріуполі Донецької області (а.с. 57-58, 60). Згідно п.2 Договору, продаж даного будинку здійснено за 17 тисяч карбованців. Відповідно до копії договору купівлі-продажу він 20 грудня 1986 року [PERSON] придбав спірний житловий будинок в с.Лупарево Вітовського району Миколаївської області (а.с. 59). При цьому майно придбане за 9 тисяч карбованців. За даними технічного паспорту вищевказаного житлового будинку (а.с. 20-27), то останній збудовано у 1967 році (літ.А). Всі інші господарські будови та споруди зведено після 1987 року. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Відповідно до статей 16, 17 Закону України Про власність, статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сімї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Відповідно до розяснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України"\~, зокрема п. 9, вирішуючи спір про майно подружжя, слід встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час придбання зазначеного майна. Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження, то ці вкладення мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпСШ). Як встановлено судом, спірний житловий будинок придбано [PERSON] у 1986 році за кошти від реалізації його особистого житлового будинку, проте у період шлюбу із [PERSON], що за положеннями ст.22 КпШС та ст. 16 ЗУ «Про власність» визначає дане майно як спільне сумісне. З 1987 року подружжям, тобто сторонами у справі, збудовано бесідка, дві літні кухні, шість навісів, дві майстерні, вбиральня, сарай, коптильня, тамбур. Станом на час виготовлення технічного паспорту спірного житлового будинку (18.10.2017 року) вартість житлового будинку літ. «А» 1967 року побудови становить 76509 грн., а всього вартість житлового будинку, складовими якого також є господарській будови та споруди, становить 268698 грн. З огляду на положення ст.22 КпШС, ст.16 ЗУ «Про власність», з урахуванням розяснень постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", часу придбання даного майна, спільне будівництво сторонами господарських будов та споруд, що є складовими до головної речі (житлового будинку) та визначають його сукупну вартість, розмір вкладення відповідача у набуття спірного майна за рахунок його особистих коштів, суд вважає доведеним статус спірного майна як спільного сумісного, в той же час, необхідним відступити від рівності часток сторін. Так, виходячи з особистого вкладу відповідача, вартість належної йому частки у спірному майні становить 172603,50 грн. (76509 грн. - вартість будинку літ. «А» + 1/ 2 частина вартості господарських будов та споруд), а вартість частки позивача 96094,50 грн. (1/ 2 частина вартості господарських будов та споруд), що відповідає частці позивача як 1/ 3, та частці відповідача як 2/ 3 частини спірного житлового будинку. З огляду на вище наведене, поділ спірного майна саме у таких частках суд вважає відповідатиме завданням цивільного судочинства, що вимагають справедливого вирішення спору та ефективного захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права.

Outcome: partial