Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], звернувшись у вересні 2015 року до суду, просять: визнати, що [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO]; внести змінити в актовий запис про народження дитини - [PERSON], [INFO], виключивши дані про [PERSON] як батька дитини та змінити її прізвище з [PERSON] на [PERSON], по батькові - з [PERSON] на [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що з січня 1997 року підтримують фактичні шлюбні відносини, від яких у них 10 червня 1998 року народилася донька [PERSON], батьком якої в Актовому записі про народження записаний [PERSON]., оскільки на час народження дитини співпозивач [PERSON] та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, а саме - у період з 23 жовтня 1993 року до 17 травня 2010 року, коли шлюб було розірвано на підставі рішення суду. Разом з тим, співпозивачі стверджують, що за період їх громадянського шлюбу вели спільне господарство, разом виховували дочку та спільно її утримували. Представник позивачів - адвокат Феськов О.П. в судове засідання не з'явився, заявивши у порядку ч.2 ст.158 ЦПК України письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, де також вказав, що вимоги своїх довірителів підтримує та з мотивів, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явився, надіславши до суду нотаріально завірену заяву про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності. З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Як вбачається з поданих представником позивачів копій документів (а.с.6-9), [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], яка народилася 10 червня 1998 року в м.Рівне, про що відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне 10 липня 1998 року було зроблено відповідний актовий запис за №1259. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2010 року, ухваленим у цивільній справі №2 - 6195/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами було розірвано, а місцем проживання їхніх малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], визначено місце проживання матері. 05 жовтня 2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином Республіки Польща [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис за №1246. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 3 постанови №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.53 Кодексу про Шлюб та сім'ю України, який діяв до 01.01.2004 р., в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищенаведених норм сімейного законодавства, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем Максимчуком Б.Я. позову, який насправді подав заяву про визнання позову про позбавлення його батьківських прав і вказана заява датована чомусь 02 липня 2015 року, тобто ще до пред'явлення подружжям [PERSON] до нього позову про визнання батьківства, суперечить закону, оскільки співпозивачі не обґрунтували жодним із засобів доказування, встановленими ч.2 ст.57 ЦПК України, тих обставин, що у період з січня 1997 року і до реєстрації ними шлюбу (05.10.2012 р.) вони проживали разом за певною адресою, при цьому до народження [INFO] р. дочки [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, а після народження дитини займалися її спільним вихованням та утриманням. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачі таких обставин не довели, а відтак, у задоволенні позову слід відмовити як за безпідставністю позовних вимог, оскільки судом не встановлено тієї обставини, що відповідачем були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивачів, за захистом яких позивачі звернулися до суду, так і за недоведеністю позовних вимог, тобто за відсутністю доказів.

Outcome: dismissed