Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] пред'явила позов, в якому просила визнати [PERSON] ( онук ) таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Вимоги мотивувала тим, що вони ( [PERSON] ), її син ( [PERSON] ), внук ( [PERSON] - відповідач ), [PERSON], [PERSON] є власниками вищезазначеної квартири в рівних частках. Відповідач по справі у квартирі зареєстрований, але останні 15 років в ній не проживає без поважних причин; витрати по оплаті комунальних послуг не несе; його місце проживання їй невідоме. Відповідач в судове засідання не з'явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причину неявки суду не сповістив; заперечень на позов не надіслав; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін; судом проведено заочний розгляд справи. Суд, заслухав пояснення представника позивачки, дослідив надані докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Провіряючи обставини по справі судом встановлено, що із свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.07.2004 року Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - в рівних частках кожному. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном ( ч.1 ст. 317 ЦК України ). Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав ( ч.3 ст. 319 ЦК України ). Згідно довідки форми № 3, виданої 21.09.2011 року КП ЖЕК " Ярославська " у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - позивачка, [PERSON] - син позивачки, [PERSON] - відповідач ( онук позивачки ). Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва ( ч.1 ст.383 ЦК України ). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст. 391 ЦК України ). Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок ( частину будинку ), квартиру, користуються ним ( нею ) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Отже, з перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою. Оскільки, право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі ст.405 ЖК України та

Outcome: dismissed