Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивачзвернулася до суду з вищезгаданим позовом, за яким зазначила, що 17 грудня 1999 року вона уклала шлюб із [PERSON], проте згодом, 14 липня 2005 року шлюб подружжя було розірвано. Але незважаючи на розірвання шлюбу, позивач до останнього часу продовжувала проживати з колишнім чоловіком однією сімєю без реєстрації шлюбу, а 6 квітня 2016 року [PERSON] помер. За час спільного життя [PERSON] останніми спільно було набуте майно: автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, держномер АР 0163 СЕ, квартира [ADDRESS] та грошові кошти на рахунках у банках. Але при цьому спірне майно було оформлено на імя [PERSON] На підставі викладеного позивач просить визнати за нею право власності на половину спірного майна, що і є спільною сумісною власністю [PERSON]: на 1\\2 частину автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, держномер АР 0163 СЕ, на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], на 1\\2 частину внеску на картковому рахунку у АТ «Ощадбанк», яка становить 34550,27 гривень, на 1\\2 частину внеску на депозитному рахунку у АТ «Ощадбанк», яка становить 25 000 гривень з 107,22 гривень відсотками та 1\\2 частину внеску на депозитному рахунку у АТ «Ощадбанк», яка становить 82 500 гривень з 634,22 гривень відсотками. В судовому засіданні позивач та її представникпідтримали заявлений позов за вищевказаними підставами, а відповідач та його представник повністю заперечили на заявлені позовні вимоги. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Так, дійсно, 17 грудня 1999 року позивач уклала шлюб із [PERSON], про що слідує із відповідного свідоцтва про одруження. Натомість, 14 липня 2005 року шлюб подружжя [PERSON] було розірвано, як про це вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу від 14.07.2005 року. 6 квітня 2016 року [PERSON] помер., про що слідує із свідоцтва про смерть останнього від 08.04.2016 року. Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті або день з якого вона оголошується померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спірне майно: автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, держномер АР 0163 СЕ, квартиру [ADDRESS], внесок на картковому рахунку у АТ «Ощадбанк» у розмірі 34550,27 гривень, внесок на депозитному рахунку у АТ «Ощадбанк» у розмірі 25 000 гривень з 107,22 гривень відсотками та внесок на депозитному рахунку у АТ «Ощадбанк» у розмірі 82 500 гривень з 634,22 гривень відсотками. Як передбачено ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. \~ \~ За життя [PERSON] заповіту не лишив. У встановлений законом строк відповідач, як рідний брат спадкодавця, звернувся до державного нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 16.04.2016 року. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавцяця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Отже, відповідач є спадкоємцем другої черги після смерті свого рідного брата, оскільки спадкове майно відповідач прийняв за законом згідно зі ст. 1261 та ст. 1269 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідач заяву про відмову у прийнятті спадщини відповідно до ч. 4 ст. 1273 ЦК України не подавав. Але відповідно до ч.1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 28.10.2011 року на імя [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, держномер АР 0163 СЕ. Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 19 вересня 2013 року, посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] було придбано у власність квартиру [ADDRESS]. Крім того, за життя спадкодавцем були відкриті й рахунки у банках. Так, [PERSON] має у ПАТ «ПУМБ» діючий договір депозитного вкладу від 09.12.2015 року на суму 165\~000 гривень із залишком відсотків у сумі 1268,43 гривень, про що слідує із листів заступника керуючого відділення № 8 названого банку від 30.01.2017 року та від 23.02.2017 року. Крім того, згідно листа заступника начальника філії ЗОУ АТ «Ощадбанк» від 08.12.2016 року на імя спадкодавця у у названому банку є рахунки: картковий рахунок, відкритий 26.05.2015 року, сума залишку якого складає 69\~100,54 гривень, та депозитний рахунок, відкритий 21.03.2016 року, сума залишку якого становить 50\~000 гривен, а відсотків 214,44 гривень. Хоча суд критично і ставиться до письмових пояснень [PERSON], оскільки такі за змістом ст. 180 ЦПК України не є показаннями свідка, отже, не є допустимим доказом, але з узгоджених між собою показань допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та з показань самої [PERSON] достовірно вбачається, що остання та [PERSON], з липня 2005 року вже не перебуваючи у шлюбі між собою, вже ж таки проживали однією сім'єю, й аж до смерті спадкодавця. При цьому показання допитаних за клопотанням сторони відповідача свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не впливають на вказаний висновок суду, оскільки не спростовують по своїй суті показання вищеперелічених свідків, зважаючи на те, що свідки зі сторони відповідача були лише епізодичними очевидцями фактичних обставин справи, у тому числі й життя [PERSON]. Отже суд, з урахуванням перелічених показань названих свідків, та беручи до уваги надані позивачем письмові докази щодо поховання [PERSON] (довідку ПП Столярова, квитанцію від 08.04.206 року, рахунок від 09.04.2016 року), доходить до висновку про те, що факт проживання позивача з [PERSON] однією сім'єю і після розірвання їх шлюбу знайшов своє підтвердження. Натомість, за змістом вимог ч.1 ст. 74 СК України сам по собі факт проживання вказаних осіб однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ще не означає виникнення права спільної сумісної власності на набуте [PERSON] майно за час спільного проживання з позивачем. Так, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Наполягаючи на позові, сторона позивача послалася на те, що спірне майно було набуте за рахунок спільного сімейного бюджету позивача та [PERSON] Проте погодитися з такими твердженнями не можна. Згідно з ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В якості джерела придбання спірного майна позивач в судовому засіданні зазначила на отримані нею кошти від продажу нерухомості її бабусі в м. Києві, з відкритого у подальшому депозитного рахунку в банку. Натомість, на підтвердження вказаного позивач не надала суду належних, допустимих та переконливих доказів, фактично обмежившись лише своїми поясненнями. Більш того, щодо спірного авта позивач навіть послалася на те, що воно було придбане саме за кошти спадкодавця. Посилання позивача на отриману нею заробітну плату не впливають на висновок суду, оскільки сама [PERSON] суду пояснювала, що такі кошти йшли на харчування та проживання сімї. Крім того, слід зазначити, що суду не було надано, навіть, жодного доказу про вартість придбаного спірного автомобіля. Також, жоден із допитаних судом за клопотанням сторони позивача свідків, достовірно не вказав на джерела, з яких спірне майно й набувалося. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed