Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 35 000 гривень та судові витрати у розмірі 350 гривень, посилаючись на неможливість вирішення вказаного спору в позасудовому порядку. Ухвалою суду від 29 травня 2014 року явку представника позивача було визнано обовязковою. Натомість, представник позивача в судове засідання не зявився, та надав до суду заяву у якій підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав до суду заперечення, у якому заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що страховий поліс №6540040 від 22 грудня 2009 року було укладено між Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та [PERSON], до якого він не має ніякого відношення. Будь-яких даних, які могли б підтвердити факт того, що він перебував з позивачем в договірних відносинах позивачем не надано. Заявлені позовні вимоги він вважає необґрунтованими та безпідставними і просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, на підставі наявних матеріалів справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 лютого 2010 року, на автодорозі «Одеса-Южне» Комінтернівського району Одеської області [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ» державний номерний знак [NUMBER], в стані алкогольного сп'яніння, спричинив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 червня 2010 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного порушення, передбаченого ст.ст. 124, 130 КпАП України. 02 березня 2010 року потерпілий [PERSON] звернувся до ВАТ HACK «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування. 17 травня 2010 року аварійним комісаром ВАТ HACK «Оранта» було оглянуто пошкоджений транспортний засіб марки «Мітсубісі», державний номерний знак [NUMBER] та складено протокол (акт) огляду транспортного засобу з фотододатками. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Мітсубісі», державний номерний знак [NUMBER] склала 110 187,50 гривень. Позивач ВАТ HACK «Оранта» відповідно до лімітів страхового полісу № 6540040 виплатила потерпілому [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 35 000 гривень. Враховуючи, що на момент скоєння ДТП [PERSON] знаходився в стані алкогольного спяніння, позивач користуючись своїм правом, передбаченим пп. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до суду з позовом про стягнення виплаченого страхового відшкодування. Згідно п.1.8 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Згідно п.17.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Натомість, в ході судового розгляду справи було встановлено, що позивач ВАТ HACK «Оранта» в якості доказів знаходження з відповідачем в договірних відносинах, надав до суду страховий поліс №6540040 від 22 грудня 2009 року, який було укладено між Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та [PERSON], а не відповідачем [PERSON]. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Однак, як вбачається з наданого позивачем страхового полісу, відповідач не є стороною вказаного договору, що на думку суду, позбавляє позивача права вимоги належного виконання відповідачем зобовязань за вказаним договором. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача щодо помилки в страховому полісі при написанні по-батькові страхувальника, оскільки всі інші надані позивачем документи, які підтверджують завдання водію [PERSON] матеріальної шкоди, та її відшкодування страховою компанією (заява про страхове відшкодування від 02 березня 2010 року, розрахунок страхового відшкодування, страховий акт, перелік оплачених страхових актів) також містять в собі відомості про те, що шкода потерпілому [PERSON] була завдана саме в результаті дій [PERSON], а не відповідача [PERSON]. Суд також не приймає до уваги припущення представника позивача про те, якщо у страховому полісі укладеному між [PERSON], забезпеченим транспортним засобом був автомобіль марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER], а ДТП за участю вказаного автомобіля сталася з вини [PERSON], то це повинна бути одна й та ж сама особа, оскільки на підтвердження вказаних припущень представником позивача не було надано до суду жодних доказів. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що позивачем не було надано до суду достатній обсяг доказів, який би свідчив про перебування відповідача в договірних відносинах із позивачем, та наявність у нього будь яких зобовязань. Натомість, в ході розгляду справи по суті, було зясовано достатньо обставин, які в сукупності з іншими матеріалами справи в повному обсязі спростовують доводи позивача.

Outcome: dismissed