Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області звернулося до суду з вказаним позовом та просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] майнову шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, в розмірі 3706 грн.00 коп., яку необхідно сплатити на користь Дівичківської сільської ради. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] 24 липня 2016 року поблизу с. Дівички Переяслав-Хмельницького району проводили лов риби забороненими знаряддями сіткою(з ліски), при цьому спричинивши шкоду рибним запасам України. За зазначеним фактом відносно [PERSON] та [PERSON] були складені протокол про адміністративне правопорушення, при розгляді яких Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області винесено постанови про притягнення їх до адміністративної відповідальності у виді штрафу. Згідно таксам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1209 від 21листопада 2011 року, в результаті незаконного вилову відповідачами спричинено майнову шкоду на суму 3706 грн.00 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на користь Дівичківської сільської ради у судовому порядку. Позивач надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі, представника Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області, позовні вимоги підтримав і просить задовольнити їх. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України. кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно протоколів про адміністративне правопорушення - 24 липня 2016 року, близько 08 години 00 хв., [PERSON] спільно з [PERSON], на Канівському водосховищі, в районі села Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області, проводили вилов риби забороненими знаряддями лову - сітками з ліски в кількості 2 штук (h - 1,2 м, L - 50 м, ячейка -60 мм; h - 1,2 м, L - 20 м, ячейка - 50 мм; h - 1,2 м). Спіймали риби: судак - 3 штуки, окунь - 6 штук, плотва - 4 штуки, плоскирка - 12 штук, карась - 53 штуки, сом - 1 штука, загальною вагою 8 кг., чим заподіяно рибному господарству збитки на суму 3706,00 гривень (а.с.9,12). Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2016 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510, 00 гривень без конфіскацією знарядь вчинення правопорушення (а.с.10). Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2016 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340, 00 гривень на користь держави з конфіскацією сітки(а.с.7). В розумінні ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, виключно з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, судом при вирішенні справи про адміністративне правопорушення встановлено винуватість [PERSON] та [PERSON] в тому, що вони грубо порушили правила рибальства. Розмір збитків, заподіяних рибному господарству або іншій особі внаслідок такого порушення постановами суду не встановлений, питання про їх стягнення під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення судом не вирішувалося. Об'єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 85 КУпАП - є дія або бездіяльність, пов'язані з порушенням правил рибальства, а правопорушення вважається закінченим з моменту порушення відповідних правил; настання наслідків, наявність потерпілих на склад вказаного адміністративного правопорушення не впливає, а тому їх встановлення не вимагається. Отже, посилання позивача, як на доказ заподіяння шкоди, на протоколи про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності без встановлення інших обставин, які в даному випадку є необхідними для вирішення спору про відшкодування шкоди, не відповідають вимогам, передбаченим ст. 58. ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст.10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», посадові особи органів рибоохорони уповноважені визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками. Позивач не надав суду розрахунок матеріальної шкоди проведений відповідно до Методики розрахунку збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушень правил рибальства та охорони водних живих ресурсів, затвердженої спільним наказом Міністерства аграрної політики України та Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 12 липня 2004 року, № 248/273. Натомість, матеріали справи містять два розрахунки матеріальної шкоди, відповідно до яких, матеріальна шкода заподіяна незаконним виловом цінних видів [PERSON] становить 3706 грн.00 коп. Водночас [PERSON] згідно розрахунків, поданих позивачем також заподіяна матеріальна шкода в розмірі 3706 грн.00 коп., що не відповідає обставинам справи та позовним вимогам позивача. В частині 2 статті 22 ЦК України розкрито поняття збитків, якими, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В своїх позовних вимогах Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] майнову шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, в розмірі 3706 грн.00 коп., на користь Дівичківської сільської ради. У відповідності до ч.1 ст.45 ЦПК України "… органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту свої прав, свобод та інтересів". Такі докази в матеріалах справи відсутні. При цьому, в своїй позовній заяві позивач не зазначив про те, що звертається до суду із заявою про захист прав, свобод чи інтересів інших осіб. Дівичківська сільська рада не є стороною по справі і будь-яких клопотань щодо залучення її до участі в справі від позивача не надходило. Доказів того, що Дівичківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району є потерпілою особою від дій відповідача - немає. До того ж вилов риби вони проводили у відкритій водоймі - Канівському водосховищі, яке знаходиться не лише на території Дівичківської сільської ради. Згідно ст. 41 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» штучне відтворення водних біоресурсів здійснюють суб'єкти рибного господарства шляхом розведення, вселення, переселення водних біоресурсів для здійснення рибогосподарської діяльності. Стаття 1 цього Закону визначає, що суб'єктом рибного господарства є юридична чи фізична особа, яка проводить рибогосподарську діяльність відповідно до законодавства. Відповідно до ст.37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», право власності на водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об'єктах, територіальному морі, у виключній(морській) економічній зоні Україні, на континентальному шельфі, є об'єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Водні біорескрси можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, загальними умовами відповідальності за шкоду є наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і деліктні зобов'язання. Наявність шкоди і її розмір доводить потерпілий, якому вона спричинена. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідачів та шкідливими наслідками у вигляді матеріальної шкоди, яка спричинена саме Дівичківській сільській раді Переяслав-Хмельницького району Київської області. За недоведеності збитків для потерпілого та не встановлення особи потерпілого (фізичної чи юридичної особи) відповідачі не можуть нести цивільної відповідальності по відшкодуванню шкоди, оскільки у них не виникло деліктне зобов'язання. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області про стягнення збитків на користь Дівичківської сільської ради - не підлягають задоволенню у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed