Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач в березні 2020 року звернувся до Подільського районного суду міста Києва з вищевказаним позовом. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 22.10.2020 року справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м.Києва. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 16.09.2019 року між нею та ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» було укладено договір про споживчий кредит №30448. Відповідно до п.2.1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 11112 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Кредитодавцю, відповідно до умов, зазначених в договорі. Відповідно до п.2.1.1. кредитного договору сума кредиту надається позичальнику шляхом перерахування з поточного рахунку кредитодавця у наступному порядку : -у розмірі 10 000, 80 грн. на поточний рахунок/картку позичальника № [NUMBER] , відкритий у банку : код банку 305299 - ПАТ КБ ПРИВАТБАНК; у розмірі 1111,20 грн. на поточний рахунок № [NUMBER] Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Проксіма» відкритий у АТ «Укрексімбанк» з метою оплати позичальником страхових платежів (страхових сум) встановлених договором добровільного страхування № РК-111693 від 16 вересня 2019 року. Вважає, що при укладенні спірного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про інформацію», у зв`язку з чим останньою у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте такі вимоги були залишені без задоволення, що послугувало підставою для звернення до суду з вимогою про визнання недійсним договору про споживчий кредит № 30448від 16.09.2019 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 18.11.2020 року справу передано в провадження судді Яценко Н.О. Ухвалою від 20.11.2020 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. 15.04.2021 року до суду надійшов відзив відповідача в якому він просив в задоволенні позову відмовити, з посиланням на те, що договір укладено відповідно до норм діючого законодавства, при укладенні договору сторони дійшли згоди щодо його умов. На даний час позивач не виконує умови договору, а тому відповідач відступив право вимоги до позивача за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», згідно договору відступлення прав вимоги № 20200615/1 від 15.06.2020 , яку і просили суд залучити до участі в розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Ухвалою від 23.04.2021 року суд перейшов від спрощеного провадження без виклику сторін до спрощеного провадження з викликом сторін. Також вказаною ухвалою залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф». В судове засідання призначене на 16.09.2021 на 10 год. сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Позивач в своїй заяві просила суд проводити розгляд справи без її участі. Відповідач у відзиві також просив провести розгляд справи без його участі. Третя особа причини неявки не повідомила. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін, за наявними у справі доказами. Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦПК України. 16.09.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» було укладено договір про споживчий кредит № 30448. Відповідно до п.2.1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 11112 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Кредитодавцю, відповідно до умов, зазначених в договорі. Відповідно до п.2.1.1. кредитного договору сума кредиту надається позичальнику шляхом перерахування з поточного рахунку кредитодавця у наступному порядку : -у розмірі 10 000, 80 грн. на поточний рахунок/картку позичальника № [NUMBER] , відкритий у банку : код банку 305299 - ПАТ КБ ПРИВАТБАНК; у розмірі 1111,20 грн. на поточний рахунок № [NUMBER] Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Проксіма» відкритий у АТ «Укрексімбанк» з метою оплати позичальником страхових платежів (страхових сум) встановлених договором добровільного страхування № РК-111693 від 16 вересня 2019 року. Процентна ставка складає 335 % річних. Строк кредитування 12 місяців. Мета отримання кредиту - споживчі цілі, тип процентної ставки - фіксована. Загальна вартість кредиту 39271,44 грн. (п.2.1, 3.1.2, 3.3 договору.) П.4.10.3 кредитного договору передбачено, що у випадку, якщо позивач вважав умови кредитування для себе несприятливими мав змогу після підписання кредитного договору відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору, та протягом ще 7 днів повернути кредит сплативши відсотки за строк його фактичного користування. Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За змістом п.5.1, 5.2 кредитного договору, якщо позичальник не сплатив/не повністю сплатив періодичний платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної графіком платежів, а також протягом 5 календарних днів після настання дати платежу, то на 6-й день від дати неналежної сплати, позичальник якщо тільки він не звільнений від обов`язку сплачувати пеню, згідно чинного законодавства, зобов`язаний одноразово сплатити на користь кредитодавця пеню в розмірі 150 грн., а в подальшому починаючи з 7-го дня 15 грн. за кожний календарний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ , що діяла у період, за який сплачується пеня і не більше 15 відсотків суми простроченого платежу. Строк нарахування пені не може більшим строку кредиту, але в будь-якому випадку сукупний розмір нарахованих штрафу та пені не повинен перевищувати 50 % від суми наданого кредиту. З вказаних умов договору слідує, що вони складені з метою додержання прав споживача та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України , строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. В п.6.1., 6.2 кредитного договору зазначено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов`язань по цьому договору. Одностороння зміна умов Договору, одостороннє розірвання Договору та/або одностороння відмова від виконання взятих на себе зобов`язань можливе лише у випадках, передбачених даним договором та чинним законодавством України. Відповідач відступив право вимоги до позивача за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», згідно договору відступлення прав вимоги №20200615/1 від 15.06.2020 Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Як вбачається з умов договору, відповідач надав позичальнику кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що їй не було роз`яснено інформацію про кредитування, як передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», проте підпис позивача під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, правами та обов`язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Частиною 1 ст. 638 ЦПК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підпис позивача під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, правами та обов`язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України. Посилання позивача на те, що їй не було роз`яснено умов кредитування та не надано інформації про надання споживчого кредитну не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки, позивач підписала договір про споживчий кредит, а отже погодилася з його умовами, де чітко визначені зобов`язання сторін. Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи обох сторін у договорі. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки судом в межах заявлених вимог не встановлено підстав, які б стали підставою для визнання договору про споживчий кредит від 16.09.2019 року недійсним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed