Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 20.03.2014 року було укладено кредитний договір № 26259029122190 на підставі якого видано останній кредит в сумі 48528,82 грн. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», який є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Позивач зазначає, що відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 22.04.2019 року перед позивачем по кредитному договору становить 117466 грн., з яких: 20924,65 грн. - заборгованість за кредитом; 27604,17 грн. - заборгованість за процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; 68937,18 грн. - штрафні санкції, яку Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» просило стягнути на його користь із відповідача [PERSON] . Позиція сторін справи : В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про прискорення розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи неодноразово була повідомлена у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у відсутності до суду не надходило. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» за №8800025587613, №8800027480204 та «за закінченням терміну зберігання» за №8800027030845, №8800026638521. Від відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив відповідно до якого вважає позов безпідставним виходячи з наступного. До позовної заяви позивачем не додано копію самого кредитного договору № 26259029122190. Документ з назвою «Пропозиція укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта)» не є кредитним договором та не містить підпису і печатки банку. Відсутні докази видачі кредитних коштів. Відсутній розрахунок боргу, а " виписка з рахунка" не містить розрахунок, не містить періоди нарахування , відсоткову ставку. Позивач зазначає, що заявлені позивачем суми до стягнення є безпідставними, адже по ним порушено строк позовної давності, застосування якого просить даною заявою. Оскільки строк кредитування припинився у березні 2017 року, то право нарахування відсотків та неустойку за кредитом у позивача припинилося у березні 2017 року. Право нараховувати відсотків та пені у позивача припинилося у березні 2017 року і вимога по неустойці могла бути пред`явлена до суду до березня 2018 року, натомість позов подано зі значним пропуском вказаного строку. Відповідач вказує, що позивачем не доведено ні факту укладення кредитного договору, ні факту видачі кредитних коштів, ні правильностті нарахування сум до стягнення та з пропуском строку звернення до суду. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Фактичні обставини справи: Судом встановлено, що 20.03.2014 року [PERSON] підписала пропозицію укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), згідно з якою запропонувала АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та ПрАТ «УАСК «АСКА- ЖИТТЯ», від імені якого на підставі агентського договору діє банк, на умовах, зазначених в пропозиції, та у відповідності до чинних загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків банку, які разом з умовами є невід`ємною частиною пропозиції, Загальних умовах відкриття та обслуговування карткового рахунку та договору страхування та чинних Правил страхування життя страховика № 003.2, зареєстрованих Держфінпослуг 20.02.2004 року за № 0104189, укласти договір страхування на умовах зазначених в частині 3 цієї пропозиції й договір карткового рахунку, в рамках якого: відкрити картковий рахунок на її ім`я; випустити на її ім`я платіжну картку міжнародної платіжної системи Master Сard; встановити їй ліміт овердрафту (кредитування) в межах максимально погодженої суми , яка не перевищує 50 000 гривень на умовах, визначених у цій пропозиції. Згідно п. 2.3 Оферти сума ліміту овердрафту визначена у розмірі 20 000,00 грн. Строк дії Кредиту становить 36 місяців (п. 2.4 Оферти). Розмір процентної ставки - 24 % річних (п. 2.6 Оферти). 26 травня 2015 року [PERSON] підписала пропозицію про зміну договору карткового рахунку та договору страхування (оферта), згідно з якою запропонувала ПАТ « ПУМБ» та ПрАТ «УАСК «АСКА- ЖИТТЯ», від імені якого на підставі агентського договору діє банк, на умовах, зазначених в пропозиції, та у відповідності до чинних загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків банку, які разом з умовами є невід`ємною частиною пропозиції, Загальних умовах відкриття та обслуговування карткового рахунку та договору страхування та чинних Правил страхування життя страховика б/н від 25.06.2014 року внести зміни до договору карткового рахунку від 20.03.2014 року № 26259029122190 та договору страхування , змінити умови договору карткового рахунку, викласти частину 1 та частину 2 в іншій редакції. Згідно п. 2.3 Оферти сума ліміту овердрафту визначена у розмірі 20 000,00 грн. Строк дії користування овердрафтом становить 60 місяців (п. 2.4 Оферти). Розмір процентної ставки - 46 % річних (п. 2.5 Оферти). Разом із позовною заявою, крім згаданої копії пропозиції укласти договір (оферти), пропозиції про зміну договору , позивач подав до суду такі документи: анкету [PERSON] , в якій викладенні анкетні дані відповідача та не містять відомостей про укладення будь-яких договорів з банком; письмову вимогу (повідомлення) про необхідність сплати заборгованості ПАТ «ПУМБ» відповідачу направлялася за вих. №214 від 22.02.2018 ( а.с.10) (Докази про отримання [PERSON] зазначеної вимоги позивачем суду не надані); виписку з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № 26259029122190, витяг з статуту АТ «ПУМБ». Згідно виписки з рахунку заборгованості за кредитним договором № 26259029122190 [PERSON] перед АТ «ПУМБ» станом на 22.04.2019 року складає 117466 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 20924,65 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн., прострочена заборгованість за процентами - 26813,05 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту, за комісією, - 0,00 грн., за процентами - 791,12 гривень, неустойка за порушення зобов`язань по кредиту - 68937,18 грн. Дана довідка підписана представником АТ «ПУМБ» Бойченко Д.О., не містить ні печатки, ні будь яких інших реквізитів банку. ( а.с.12) Згідно з наданим витягом із Статуту Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів (Протокол № 80 від 27.11.2018 року) Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» (повне найменування) і АТ «Банк ренесанс капітал» (скорочене найменування) в результаті реорганізації АТ «Банк ренесанс капітал» шляхом приєднання до банку, згідно рішення загальних зборів акціонерів банку (протокол № 68 від 14.03.2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк ренесанс капітал» (рішення № 2 від 14.03.2015 року). Нормативно-правове обґрунтування : Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частина друга статті 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одним із видів договорів, є договір приєднання, яким відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як передбачено ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Згідно норм, викладених в ст. 644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Відповідно до ст. 526 К України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з нормами ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 та ч. 2 ст. 83 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Жодних доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України того, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» виконано умови зобов`язання в частині надання [PERSON] кредиту, позивачем суду не надано. Більше того, в позовній заяві вказано, що відповідачу надано кредит в сумі 48528,82 грн., хоча в Оферті, поданій [PERSON] , ліміт овердрафту визначений у розмірі 20 000,00 грн. Окрім того, 26 травня 2015 року [PERSON] підписала пропозицію про зміну договору карткового рахунку та договору страхування (оферта), згідно з якою запропонувала ПАТ « ПУМБ» та ПрАТ «УАСК «АСКА- ЖИТТЯ», від імені якого на підставі агентського договору діє банк, на умовах, зазначених в пропозиції, змінити умови договору карткового рахунку, викласти частину 1 та частину 2 в іншій редакції. Згідно п. 2.3 Оферти сума ліміту овердрафту визначена у розмірі 20 000,00 грн. У постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року справі № 6-2320цс16 зазначено, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, якщо доведено, що вони укладені в один день, тобто у день підписання позичальником заяви позичальника і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву. Тобто у такому разі Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору. Саме такі правові висновки викладені Верховним Судом України і в постановах від 10.06.2015 № 6-698цс15, від 22.10.2014 № 6-127цс14, від 04.11.2015 № 6-1926цс15, в яких також зазначено, що кредитний договір складається з: заяви позичальника, Тарифів та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (складова частина договору) і судам слід лише встановити, чи такі Умови та Правила надання банком кредиту були під час підписання заяви позичальника, а не те, що вони були не підписані позичальником, незалежно від того, чи саме вони були на день підписання заяви позичальника, то вони не є складовою кредитного договору. У постанові від 11.02.2015 року в справі № 6-240цс14, не відступаючи від раніше висловленої правової позиції, Верховний Суд України чітко зазначив, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (при будь-яких умовах) не є складовою кредитного договору. В Оферті щодо укладення кредитного договору № 26259029122190 від 20.03.2014 року зазначено, що основні умови кредитування, відкриття та ведення рахунків банку та Правила користування платіжними картками Банку й Тарифи за ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб, є невід`ємними частинами Пропозиції при цьому, позивачем до позову останні не додані, що позбавляє суд можливості встановити факт їх підписання. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано виписку з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № 26259029122190 . Згідно виписки з рахунку заборгованості за кредитним договором № 26259029122190 [PERSON] перед АТ «ПУМБ» станом на 22.04.2019 року складає 117466 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 20924,65 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн., прострочена заборгованість за процентами - 26813,05 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту, за комісією, - 0,00 грн., за процентами - 791,12 гривень, неустойка за порушення зобов`язань по кредиту - 68937,18 грн. Дана довідка підписана представником АТ «ПУМБ» Бойченко Д.О., не містить ні печатки, ні будь яких інших реквізитів банку. Проте, суд не може прийняти до уваги виписку з рахунку відповідача, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки, дана виписка не містить підтвердження руху коштів по картковому рахунку із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, і, до того ж, не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банками та відповідачем. Суд вважає, що розрахунок боргу повинен ґрунтуватися на умовах договору передусім щодо динаміки платежів за договором і їх зарахуванні на погашення складових боргу, що має ключове значення в контексті обґрунтованості розрахунку та визначення предмету стягнення (в даному випадку - предмету позову). Суд не бере до уваги зазначену вище виписку, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки, подана позивачем виписка містить тільки загальні суми боргу, із такої виписки суд позбавлений можливості встановити період, за який утворився борг, його складові, зокрема, проценти, неустойка, а також суми на погашення заборгованості, які здійснював чи не здійснював відповідач. Також, не можливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості (зокрема, процентів і неустойки) умовам договору, укладеного між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] . Як встановлено судом з матеріалів справи, 19 липня 2016 року ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» і АТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал», однак, позивачем суду не надано доказів того, яка заборгованість існувала перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» у відповідача на час припинення шляхом приєднання до АТ «ПУМБ». Вирішуючи питання про те, які документи підтверджують заборгованість боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.06.2019 (справа № 750/1627/18). В цій справі Верховний суд дійшов висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Згідно з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками ( по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц, від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Разом з тим, як видно з матеріалів справи долучені позивачем виписка з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № 26259029122190 не є належним доказом у справі, оскільки не містить обов`язкові реквізити, передбачені для первинних та зведених облікових документів відповідно до положення статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і пункту 61 Положення. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що банк не надав належні та достатні докази на підтвердження обґрунтованості своїх вимог, зокрема, суду не було надано докази, які б підтверджували розмір нарахованої банком заборгованості за кредитним договором. З урахуванням наведених вище суперечностей в наданих позивачем доказах та повідомлених представником позивача у позові обставинах, а також з урахуванням того, що вищезазначена виписка з рахунка за формою та змістом фактично не є випискою по рахунку, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження як видачі відповідачеві кредитних коштів, так і на підтвердження розміру заборгованості. У відповідності правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №221/5089/16-ц, - у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року в справі №755/16198/15-ц, - застосувавши при ухваленні судових рішень принцип диспозитивності та справедливості, суд обґрунтовано відмовляє у задоволенні позовних вимог. Крім цього, позивач зазначив, що він є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» у договірних відносинах з відповідачем, а тому має право на пред`явлення вимог про стягнення з позичальника на свою користь кредитної заборгованості згідно положень ст. ст. 526, 530, 1054, ЦК України. Даючи оцінку підставам та доводам пред`явлених позовних вимог АТ «ПУМБ», а також аналізуючи чинне законодавство щодо цих правовідносин, суд приходить до висновку , що позивачем на підтвердження свого права на звернення до суду з даним позовом не додано доказів виконання ним вимог ст. ст. 516, 517 ЦК України щодо письмового повідомлення боржника про заміну кредитора. Суд, відповідно до вимог ЦПК України, позбавлений права на збирання доказів за власною ініціативою, а тому при вирішенні спору, бере до уваги тільки ті докази, які надані сторонами по справі. З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ». Що стосується посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, то суд виходить з наступного. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14«Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до змісту вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 серпня 2019 року (справа № 2004/1979/12, пункт 71) зазначила, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за недоведеністю, тому, підстав для застосування строку позовної давності немає. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме: що перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» у відповідача існувала заборгованість на час припинення своєї діяльності і який саме її розмір; що [PERSON] взагалі має заборгованість за договором № 26259029122190 від 20.03.2014 року та у якому розмірі; що Умови кредитування та страхування, які не надані позивачем, діяли взагалі (існували) на момент підписання відповідачем пропозиції і, що саме їх розуміла і з ними була ознайомлена [PERSON] , підписуючи пропозицію, а відтак з огляду на позицію відповідача, яка позовні вимоги не визнала, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, суд доходить висновку, що у задоволенні позову АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв`язку з його не обґрунтованістю та безпідставністю. Щодо розподілу судових витрат: Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача. Оскільки в позові відмовлено, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed