Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра», 3 особа [PERSON] про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними. Позивач зазначав, що 22.07.2008 року між ним та ВАТ «Комерційний банк «Надра» було укладено кредитний договір №157/П/56/2008-840, відповідно до якого йому банком було надано кредит у розмірі 205905,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 14,99% річних, з кінцевим строком повернення до 11.06.2033 року. Вважаючи, що кредитний договір суперечить чинному законодавству України з моменту його укладення, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача як споживача фінансових послуг, а саме: при укладенні договору відповідач не ознайомив позивача з умовами кредитування (про наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, податковий режим сплати відсотків, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування); його (позивача) не було попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов»язань за кредитним договором несе споживач; при цьому, відповідач захистив свої майнові інтереси від валютних ризиків шляхом встановлення у кредитному договорі умов, які зобов»язують Позивача здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки у доларах США; відповідач умисно не роз»яснив позивачу, що валютні ризики девальвація гривні незабаром стануть реальністю в Україні, тобто брати кредит у доларах США економічно невигідно; таким чином, Відповідач, скориставшись економічною, фінансовою та юридичною необізнаністю Позивача, в порушення вимог п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не надав Позивачу необхідну і достовірну інформацію про споживчий кредит в іноземній валюті для здійснення споживачем свідомого вибору, чим ввів Позивача в оману щодо небезпеки отримання кредиту в іноземній валюті та суми збитків, яких це може завдати, скориставшись нечесною підприємницькою практикою. Також, між [PERSON] (3 особа) та ВАТ КБ «Надра» 22.07.2008 року було укладено договір поруки, відповідно до п.1.1 цього договору [PERSON] поручилася перед Відповідачем за належне виконання Позивачем зобов»язань за кредитним договором, який є оспорюваним; оскільки недійсне зобов»язання не підлягає забезпеченню (ч.2 ст.548 ЦК України), тому у зв»язку з визнанням недійсним кредитного договору, договір поруки також має бути визнаний недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] уточнені (збільшені) позовні вимоги в редакції від 05.07.2011 року підтримала та просила позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та постановити судове рішення, яким: визнати недійсними Кредитний договір №157/П/56/2008-840 від 22.07.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» та Договір поруки, укладений 22.07.2008 року між [PERSON] (3 особою) та ПАТ КБ «Надра» (відповідачем); представник відповідача в судове засідання не з»явився, своєю заявою відповідач в особі представника [PERSON] просив справу розглядати за відсутності його представника, не визнаючи позовних вимог позивача просила в задоволенні позову відмовити (а.с.62 т.2); 3 особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась повторно, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: 22.07.2008 року між [PERSON] (позивачем) та ВАТ «Комерційний банк «Надра» (відповідач правонаступник, а.с.19-22 т.1) було укладено кредитний договір №157/П/56/2008-840, відповідно до якого [PERSON] Банком було надано кредит у розмірі 205905,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 14,99% річних, з кінцевим строком повернення до 11.07.2033 року (а.с.5-9 т.1). [PERSON] (3 особою) та ВАТ КБ «Надра» (відповідач - правонаступник) 22.07.2008 року було укладено договір поруки, відповідно до п.1.1 цього договору [PERSON] поручилася перед Відповідачем (Банком) за належне виконання [PERSON] зобов»язань за кредитним договором №157/П/56/2008-840 від 22.07.2008 року у повному обсязі (а.с.27-28 т.1). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Згідно ст.526, 623, 624 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, а в разі порушення зобовязання боржник має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов"язання боржником; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (солідарна відповідальність), включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право на підставі банківської ліцензії здійснювати банківські операції з розміщення залучених коштів (у національній валюті або іноземній валюті) від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Відповідач на момент укладення кредитного договору мав необхідні банківські ліцензії та дозволи на проведення операцій із залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, що не заперечується Позивачем. Згідно ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Банк не може надавати кредити під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах. Виняток можна робити лише у разі, якщо при здійсненні такої операції банк не матиме збитків. Як вбачається з пояснень самого позивача (його представника) та матеріалів справи, позивач самостійно обирав умови кредитування та валюту кредиту (а.с.82 т.1), сторони вільно укладали оспорюваний кредитний договір; валютні кредитні кошти позивачем отримувались для купівлі трьох земельних ділянок, які є предметом іпотеки та належать позивачеві на праві власності; на момент укладення оспорюваного кредитного договору позивач [PERSON] мав вже невиконані кредитні зобов»язання за аналогічним кредитним договором від грудня 2007 року (а.с.152 т.1), тощо. Згідно ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1, 3, 5 ст.203 цього Кодексу. Згідно положень ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що ствердження позивача про те, що відповідач (Банк) навмисно ввів Позивача в оману щодо небезпеки отримання кредиту в іноземній валюті та суми збитків, яких це може завдати, скориставшись нечесною підприємницькою практикою, а умови договору в цілому є несправедливими, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним (з моменту укладення), є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині позову має бути відмовлено. Оскільки не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання недійсним кредитного договору, тому в задоволенні вимоги позивача в частині визнання недійсним договору поруки, стороною якого він не є, з зазначених позивачем підстав, має бути також відмовлено.

Outcome: dismissed