Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

06 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла 02 січня 2016 року. В обгрунтування\~\~позовних вимог позивач вказав, що в січні 2016 року померла його мати , після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області . Місцем відкриття спадщини є Веселинівський район, проте через важку хворобу, яка загострилася після смерті бильзької людини, він протягом року не мав можливості поїхати до смт.Веселинове, оскільки довгий час лікувався стаціонарно та йому було протипоказано тривалий час перебувати у вимушеному положенні. В подальшому він також не міг тривалий час отримати постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії , що також унеможливило подати до суду позовну заяву. Враховуючи вищевикладене позивач та його представник просили суд заяву задовольнити та встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в два місяці. Відповідачка та її представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову , просили відмовити у задоволенні позову за недоведеністю поважності причин пропуску строку. Зазначили, що неодноразово повідомлявся позичав навіть і нотаріусом про необхідність звернутися належним чином з заявою, проте жодних дій позивач не вчинив. Крім того, навіть за неможливості особисто приїхати до смт.Веселинове в нотаріальну контору позивач не був позбавлений можливості надіслати заяву поштою або передати через нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, оглянувши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 02 січня 2016 року померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ФП № 232818, яка на день смерті була зареєстрована в [INFO] Миколаївськоїобласті. . 10 березня 2016 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини після смерті матері .В заяві повідомила , що крім неї є інший спадкоємець першої черги - рідний стин померлої [PERSON] . 15 червня 2017 року позивач надіслав на адресу Веселинівської держнотконтори заяву про зупинення нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті матері , на що нотаріусом йому було надано строк до 15 липня 2017 року для надання до нотаріальної контори доказів про звернення д суду з відповідною позовною заявою. 13 липня 2017 року позивач поштою направив до нотаріуса Веселинівської держнотконтори заяву з прохагнням вислати на його адресою поштою постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки 07 липня у видачі було відмовлено його адвокату. Після цього 14 версеня 2017 року позивач звернувся до Веселинівської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини пі, яка прийняла спадщинуу - [PERSON] . 14 вересня 2017 року нотаріус надав позивачеві [PERSON], в якому зазначено , що оскільки у встановлений законом строк для звернення із заявою про прийняття спадщини він не звертався, отже вважається таким, що не прийняв спадщину і рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до матеріалів справи, - постанови ЛКК № 1 від 05.01.2016 року [PERSON] має захворювання хребта, і за висновком йому протипоказано фізичні навантаження , довготривале знаходження в вимушеному положенні строком один рік, потребує курси реабілітаційного лікування. Позивачем надано Картки хворого, що лікується у фізіотерапевтичному кабінеті міської лікарні № 2 , з яких вбачається, що він відвідував певні процедури , масаж та ЛФК в періоди з 13 січня по 08 лютого 2016 року, з 15 березня по 11 квітня 2016 року та з 21 червня по 19 липня 2016 року. А також лікувався стаціонарно в період з 19 січня по 24 січня 2017 року. Як вбачається з копії спадкової справи № 29\\2016 , заведеної після смерті [PERSON] Веселинівською державною нотаріальною конторою 10 березня 2016 року, [PERSON]І, звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті матері через державного нотаіуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори . 27 липня 2017 року, [PERSON]І, подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкврое майно, яке складається з житлового будинку, розташованого в с.Ставки Веселинівського району та земельної ділянки, площею 6,4274 га для ведення сільськогосподарського виробництва , розташованої в межах Ставківської сільської ради. 27 липня 2017 року [PERSON] видано Свідоцтво про правон на спадщину за законом на все майно спадкодавиці [PERSON], яка померла 02 січня 2016 року. У своїй позовній заяві позивач в обґрунтування поважності пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини зазначив, що він постійно лікувався протягом року після смерті матері , фізично не міг виїздити за межі міста Миколаєва, а звертатися поштою до нотаріуса не було сенсу, адже йому телефоном нотаріус повідомила лише про необхідність особистого написання заяви про прийняття спадщини. Крім того майже півроку ні він, ні його адвокат не змогли отримати відмву нотаріуса у видачі Свідоцтва. Відповідно до ст.ст.1220-1221, 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суд, відповідно до п.24 вказаної постанови, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України, можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Відповідно до ст.ст.12,13,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Посилання позивача на те що, він через хворобу не міг більше року звернутися до Весленинівської держнотконтори не підтверджені жодними достеменними доказами, адже за цей період він жодного разу не лікувався стаціонарно, а самостійно відвідував лікувальний кабінет поліклініки лише перші півроку після смерті спадкодавиці. В медичних документах, наданих позивачем, не містится жодних застережень щодо неможливості його пересуквання за межі миколаєва і в період з липня 2016 року до червня 2017 року. Не скористався він і засобами поштового звязку, як-то скористався в червні-вересні 2017 рок, хоча відділення поштового звязку знаходиться на шляху до його будинку, про що він пояснив в судовому засіданні. Не вчинив він і жодних дій щодо звернення до нотаріуса в м.Миколаєві з відповідною заявою, як-то вчинила і відповідачка, а юридична необізнаність щодо такої можливості не може бути поважною причиною пропуску строку. Доказів того, що він взагалі звертався за розясненнями до нотаріуса ( і йому було розяснено про необхідінсть виключно особистого подання заяви про прийняття спадщини саме в приміщенні Веселинвіської держнотконтори), як і звернення його представника- також суду не надано. Таким чином, позивач не надав доказів поважності причин пропуску ним вищевказаного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає. Понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed