Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

02.12.2020 р [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором купівлі-продажу товарів у кредит в розмірі 3548 грн 11 коп та відшкодування судових витрат. В позовній заяві позивач [PERSON] вказав, що 15.10.2016 року на підставі Договору купівлі-продажу товарів у кредит продав відповідачці [PERSON] мобільний телефон NOMI I 451 вартістю 1750 грн. За умовами договору купівлі-продажу товарів у кредит відповідачка зобов`язалась погасити борг не пізніше 15.01.2017 року. Під час придбання товару покупець внесла готівкою 440 грн. За Договором оплата товару повинна здійснюватись щомісячно до 15 числа у розмірі не менше ніж 437 грн 00 коп. За користування кредитом покупець зобов`язалася щомісячно додатково у строк до 15 числа сплачувати на користь продавця плату, що становить 3,0 % в місяць від суми залишку основного боргу за попередній місяць. За прострочення здійснення чергового платежу за товар покупець зобовязалася сплатити продавцю штраф у розмірі 1% від суми основного боргу, що наявний на останній день строку, у який покупцем має бути проведений черговий платіж. Проте, свого зобов"язання відповідачка не виконує, борг не повертає. На час звернення з позовом до суду борг відповідачки становить 3548,11 грн і складається з: 1310 грн - прострочена заборгованість за основною сумою боргу, 1572 (3%=39,3*40 міс) грн - плата за користування кредитом; штраф п.4.2 - 157,2 грн; інфляційні витрати - 390,91 грн; 3% річних - 118 грн. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідачки борг за договором купівлі-продажу товарів у кредит і судовий збір, сплачений при поданні позову до суду. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про розгляд справи судом в порядку спрощеного провадження, не подала суду заяву про розгляд справи з участю сторін, не подала заперечення у вигляді відзиву на позов. Дослідивши позовні вимоги, письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з розстроченням платежу. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов"язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. Встановлено, що 15 жовтня 2016 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу товарів у кредит (далі-Договір), предметом якого є мобільний телефон NOMI I 451 вартістю 1750 грн. Строк дії договору - до 15.01.2017 р (п.2.2 Договору). За умовами договору (п.2.2) відповідачка зобов`язалась розрахуватись за товар не пізніше 15.01.2017 р. Оплата товару за даним Договором здійснюється щомісячно 15 числа у розмірі не менше ніж 437 грн 00 коп (п.3.1). За користування кредитом покупець зобов`язаний щомісячно додатково у строк, вказаний в п.3.1 Договору, сплачувати на користь продавця плату, що становить 3 % в місяць від суми залишку основного боргу за попередній місяць - п. 3.2. Договору. ФОП [PERSON] виконав свій обов"язок продавця та в момент продажу 15.10.2016 р передав відповідачці - покупцю [PERSON] мобільний телефон NOMI I 451 вартістю 1750 грн. Згідно з п. 1.2. Договору відповідачка [PERSON] під час придбання мобільного телефону NOMI I 451 вартістю 1750 грн. внесла готівкою 440 грн плати за телефон, а отже, залишок несплаченої вартості придбаного мобільного телефону на момент продажу становив 1310 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24, 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Частиною першою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985року №39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому, хоча відповідача і не подала відзив чи заперечення на позов, дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір плати за користування кредитом станом на 30.11.2020 р становить 1572 грн. (3% = 39,3*40 міс). Однак, позивачем не враховано, що відповідно до п. 3.2. Договору плата за користування кредитом становить 3 % в місяць від суми залишку основного боргу за попередній місяць, а основний борг - це вартість товару без урахування відсотків за попередній місяць. Нарахувавши відсотки на суму залишку основного боргу з відсотками за попередній місяць, позивач порушив умови Договору. Провівши розрахунки, судом встановлено, що сума несплаченої відповідачкою плати за користування кредитом (відсотки) в межах строку дії договору з 15.10.2016 р до 15.01.2017 р становить 117,90 грн (1310 грн : 100% х 3% х 3 місяці користування кредитом = 117,90 грн). За прострочення здійснення чергового платежу за товар покупець зобов`язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 1% від суми основного боргу, що наявний на останній день строку, у який покупцем має бути проведений черговий платіж (п.4.2 Договору). Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Тому суд прийшов до висновку про законність та обгрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачки в користь позивача штрафу, як цивільно-правової відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. За розрахунками позивача сума штрафу, нарахованого відповідно до п. 4.2 Договору, становить 157,20 грн. Проте, встановлено, що строк дії Договору закінчився 15.01.2017 р - п. 5.2. Договору. А отже, розмір плати за користування кредитом в розмірі 3% в місяць від суми залишку основного боргу за попередній місяць та штраф відповідно до п. 4.2 Договору має обчислюватись за період з моменту прострочення платежу до дня закінчення строку дії Договору, тобто з 15.10.2016 р по 15.01.2017 р. Провівши розрахунок, судом встановлено, що розмір плати за користування кредитом (відсотки) в межах строку дії договору з 15.10.2016 р до 15.01.2017 р становить 117,90 грн , штраф - 39,30 грн (1310 : 100% х 1% х 3 міс). Отже, встановлено, що сума боргу відповідачки перед позивачем становить 1467,20 грн і складається з: 1319 грн - несплачена вартість мобільного телефону, придбаного відповідачкою на підставі Договору купівлі-продажу товарів у кредит від 15 жовтня 2016 р, 117,90 грн - 3% на місяць за користування кредитним коштами, 39,30 грн - штраф. Щоб захистити інтереси постраждалого кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, ч. 2 ст. 625 ЦКУ пропонує спосіб отримати від боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором чи законом. Грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму згідно з цивільно-правовою операцією (договором) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Таке визначення містить ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.92 р. № 2343-XII (ср. 025069200). До грошових зобов`язань, зокрема, належать зобов`язання з оплати грошима поставлених товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, час прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачкою - це час з моменту закінчення строку дії Договору по день звернення з позовом до суду, тобто з 15.01.2017 р по 30.11.2020 р. Провівши розрахунки з урахуванням індексу інфляції, офіційно встановленого в Україні за період з 15.01.2017 р по 30.11.2020 р, судом встановлено, що розмір втрат позивача у зв"язку з інфляцією становить 483 грн 74 коп (Розрахунок додається); 3 % річних за цей період становить 170,65 грн (Розрахунок додається). Таким чином позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути в користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог (59,79%), що становить 502,71 грн (а.с.1).

Outcome: partial