Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом, в якому просить суд, з урахуванням остаточних уточнень від 20.09.2019 року, стягнути з Державної казначейської служби, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на його користь компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 10 637 852 грн. за період з 1999-2018 років, а з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за період 1984-1997 років 50 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є підстави вважати, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за місцем свого проживання з порушенням закону використовують якісь радіоелектронні пристрої (можливо спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації) з метою заподіяння йому шкоди. Вказує, що такі пристрої несанкціоновано підключаються до мереж інтернет доступу для споживачів і забезпечуються електропостачанням безобліково. Протягом тривалого часу у позивача щоденний головний біль та лицьовий біль, порушення функцій внутрішніх органів від спрямованої дії електромагнітних полів. Такі пристрої використовуються для заподіяння шкоди здоров`ю шляхом спрямованого впливу на внутрішні органи людини за допомогою стоматологічних пломб, які мають властивості провідників та напівпровідників. Також зазначає, що відповідачами для заподіяння шкоди використовуються арматури, вентиляційні шахти, власні квартири та шахти ліфту. Також вказує, що 19.01.2015 року він перебував у Московському районному суді м.Харкова, після чого там стався вибух біля будівлі суду. Вважає, що такі дії відповідачів пов"язані з його обізнаністю про зміни секретних протоколів допитів, складених в порядку конфіденційного співробітництва членів злочинної групи [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та інших обставин конфлікту, застосуванням автоматичної зброї [INFO] в с.Яблунівка Білоцерківського району Київської області, в результаті чого загинув [PERSON] і поранений [PERSON] . Вказані вище документи віднесені до державної таємниці, в них описані індивідуальні ознаки і характеристики, за якими можна було ідентифікувати осіб-учасників злочину, щодо яких давалися свідчення. Також вважає, що з моменту придбання ним мобільного телефону, здійснювалося негласне зняття з нього інформації із зазначенням в оперативно-розшуковій справі про його приналежність іншій особі, ймовірно [PERSON] , [PERSON] . Також вказує, що [PERSON] та [PERSON] у 2000 році викрали його паспорт, вклеївши свої фотографії, придбавали зброю і реєстрували автомобілі, можливо попередньо заволодівши ним незаконно, використовували інтернет. Вказані дії вважає такими, що спрямовані на встановлення йому психіатричного діагнозу, постановку на облік у психіатра і таким чином виключення зі складу осіб, які можуть бути допитані про зміст секретних протоколів допитів. Від спрямованої дії електромагнітних полів зазначених вище пристроїв відбувається пошкодження квартири позивача, також позивачу проведено гайморотомію, у зв"язку з чим у позивача різко знизився артеріальний тиск. У спальні квартири позивача на лоджії під стелею виявляється електромагнітне поле. За інформацією технічної підтримки групи компаній під торговою маркою « Тріолан » IP адреса на лінії інтернет підключення квартири [PERSON] - №126 ховається, що на думку позивача свідчить про намір приховати від ідентифікації обладнання, яким ймовірно є спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації. Зазначає, що до вказаних дії на території м.Біла Церква має відношення [PERSON] , який працював у міліції. 02.12.2016 року в денний час доби цими ж особами підпалені дерев`яні двері тамбура квартири позивача з метою помсти та залякування. Вказує, що можливо [PERSON] , [PERSON] спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації були викрадені з будинків [ADDRESS] або інших, в тому числі в [ADDRESS] . Мали випадки вилучення цими ж особами документів з листів позивача. Також вказує, що знаходження [PERSON] біля його будинку під час повернення додому може свідчити про наявність зв`язків з особами, які експлуатують зазначені вище засоби в його будинку, оскільки відомості про його пересування останній отримав від осіб, які експлуатують в його будинку по його радіоелектронним пристроям спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації. Вказані дії вчинено з метою залякування його. Зазначає, що вказані особи також входять в його інтернет аккаунти без його відома з використанням його логінів та паролів. Від дії електромагнітних полів виходять з ладу його побутова техніка, поламалися кілька навушників, розетки, монітор, три мобільні телефони, дві материнські плати, блоки живлення, накопичувачи жорстких дисків та інші, втручаються в роботу комп`ютера і ушкоджують файли на ньому, на флеш накопичувачах, жорстких дисках. Вказує, що незаконне використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації і порушення при проведенні негласних оперативно-розшукових заходів, внаслідок чого позивачу заподіяно шкоду, стало можливим внаслідок неналежного здійснення функцій по нагляду за дотриманням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, а саме прокуратурою Київської області та прокуратурою Харківської області, внаслідок чого позивачу завдано значної моральної шкоди, компенсацію якої він оцінює в 7 168 016, 00 грн. за період з 1999-2015 років, 3 469 836 грн. за період 2016-2018 років, а за період 1984-1997 роки - 50 000 грн. Такий розмір обумовлений тривалим заподіянням фізичного болю, душевних страждань, порушенням функцій внутрішніх органів, зміною зовнішності внаслідок дії електромагнітних полів, порушенням соціальних зв`язків, професійному та особистому житті, планів, для відновлення реалізації яких позивачу необхідно докласти значних зусиль. З початку 2016 року від спрямованих електромагнітних полів у позивача щоденні і щохвилинні спазми м`язів обличчя, біль в очах і пахових органах, які заподіюють страждання. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.09.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 07.08.2019 року уточнену позовну заяву, подану до суду 07.08.2019 року, залишено без руху та надано строк для усунення допущених недоліків. Ухвалами суду від 16.08.2019 року, від 03.09.2019 року та від 13.09.2019 року позивачу продовжено процесуальний строк на виконання ухвали суду від 07.08.2019 року. Ухвалою суду від 27.09.2019 року уточнену позовну заяву [PERSON] від 07.08.2019 року повернуто позивачу за його клопотанням. Ухвалою суду від 27.09.2019 року до участі у справі залучено в якості співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Державну казначейську службу України, залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору прокуратуру Харківської області та прокуратуру Київської області. В судовому засіданні 31.01.2020 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів та огляд судом квартир, а також щодо направлення судових доручень, про проведення огляду (експерименту) з використанням спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації. Ухвалою суду від 31.01.2020 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 14.05.2020 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів та призначення комплексної медико-психологічної експертизи щодо наявності слідів дії електромагнітних полів на позивача, у проведенні радіоконтролю за його участю. В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання 06.09.2019 року з`явилась, в подальшому надала заяву, в якій просила позовну заяву розглянути без її участі Інші відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд повідомлялись, причини неявки суду не повідомляли. Суд, вислухавши вступне слово позивача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні відеозаписи, оцінивши кожний окремо та у їх сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, закріплено в ст.23 ЦК України, а підстави для такого відшкодування передбачені ст.1167 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить. Приймаючи до уваги положення наведених вище норм та співвідносячи їх з встановленими в судовому засіданні фактами, суд вважає, що доказів спричинення відповідачами моральної шкоди позивачу, останнім суду не надано. Зокрема відсутні докази спричинення шкоди винними діями відповідачів, причинного зв`язку між завданою шкодою та протиправними діями заподіювачів такої шкоди. Посилання позивача, зазначені у позові, суд вважає необґрунтованими, та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що позивачем в судовому засіданні вина відповідачів не доведена належними доказами заподіяння йому моральних страждань, встановлення їх суті та не встановлено внаслідок порушення яких саме прав останнього вона спричинена, якими саме діями відповідачів спричинена шкода, не встановлено будь-який причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями відповідачів, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача, а тому позов в частині вимог до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вважає таким, що не підлягає задоволенню. Крім того, позивач вказує, що підставою вимог щодо стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України, є неналежне здійснення функцій по нагляду за дотриманням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність прокуратурою Київської області та прокуратурою Харківської області. Водночас, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану саме органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнена у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст.1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди і його вина, наявність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінку заподіювача шкоди, його вини та причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Таким чином, у спірних правовідносинах відшкодування моральної шкоди здійснюється у разі, коли незаконними, винними діями органів, що здійснюють досудове розслідування чи прокуратури, завдано моральної шкоди громадянинові. Тобто, до спірних правовідносин не застосовується презумпції моральної шкоди. Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Жодної з переліченої у ч.2 ст.23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, прокуратурою не допущено. Згідно абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правовідносини, що склалися між [PERSON] та прокуратурою Харківської області й прокуратурою Київської області врегульовані кримінальним процесуальним законодавством, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Також позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому рішеннями та бездіяльністю працівників прокуратури Харківської області та прокуратури Київської області моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст.23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчого та прокурора прокуратури під час досудового слідства, яка б знаходилася у причинно-наслідковому зв`язку з негативним наслідками для позивача. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Оскільки згідно Конституції України органи прокуратури не є органами державної влади або місцевого самоврядування, та у спірних правовідносинах посадові особи прокуратури Харківської області, з огляду на положення КПК України, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції, то ст.1174 ЦК України не підлягає застосуванню. Зокрема, ст.1174 ЦК України передбачає спеціальні підстави та умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди в позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності в цивільно - правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їхніх дій. До суб`єктів відповідальності за цією нормою належать створені відповідно до Конституції України, правових актів Верховної Ради України, Президента, Кабінету Міністрів України, органи, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказані державних органів. Сферою застосування вказаної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній або юридичній особі у зв`язку прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Водночас слідчі органів прокуратури, що проводять досудове слідство та приймають відповідно до вимог КПК України певні процесуальні рішення, виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальну діяльність, а отже до таких суб`єктів, зазначених у ст.1174 ЦК України, не належать. Органи прокуратури взагалі не є органами державної влади або органами місцевого самоврядування у розумінні ст.1174 ЦК України, а мають особливий статус, здійснюючи як зазначено у ст.131-1 Конституції України та Законі України «Про прокуратуру» функції у сфері правосуддя. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у рішенні від 16.04.2008у справі №6-4969св08. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідачів моральної шкоди. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст.23, 1167, 1174, 1176 ЦК України,

Outcome: dismissed