Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У грудні 2014 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача - [PERSON], в обґрунтування якого вказав, що з 1995 року по 2001 рік він та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилась спільна дитина - [PERSON], 1998 року народження. Після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач починаючи з 2002 року сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду, а 13.05.2005 року згідно рішення суду він був позбавлений батьківських прав щодо дитини. Позивач зазначив, що не дивлячись на свій скрутний матеріальний стан, він намагався добросовісно виконувати свої обов'язки щодо утримання дочки, але з невідомих йому причин утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі - 18 400,78 грн. На даний час відповідачка перешкоджає позивачу спілкуватись із дитиною, і із розмови з дочкою, позивач дізнався про те, що її усиновив чоловік відповідачки від другого шлюбу. Посилаючись на усиновлення дитини та на те, що матеріальне забезпечення дитини є достатньо високим, і не потребує його матеріального утримання, а його матеріальний та сімейний стан є скрутним, позивач просив суд: ~ звільнити його від сплати заборгованості по аліментам у розмірі - 18 400,78 грн.; ~ звільнити його від сплати аліментів на утримання його дочки - [PERSON]. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з вищевикладених підстав, просили задовольнити позов. Після початку розгляду справи, позивач у судовому засіданні 29.04.2013 року подав заяву про зміну предмету позову, однак суд відмовив у прийнятті цієї заяви через те, що вона подана із порушенням вимог ч.2 ст. 31 ЦПК України. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позов не визнали через його необґрунтованість та безпідставність, крім цього, пояснили, що усиновлення дитини не проводилось, і юридично її батьком залишається позивач по даній справі. Третя особа без самостійних позовних вимог на предмет спору - [PERSON] підтримала позов посилаючись на те, що в їхній з позивачем сім'ї скрутний матеріальний стан, і їхня спільна дитина часто хворіє. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення третьої особи, та дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 1995 по 2001 роки, і в цьому шлюбі у них народилась спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Із копії виконавчого листа № 2-538/2002 (а.с. 13), виданого Жовтневим районним судом Миколаївської області 10.07.2007 року, вбачається що [PERSON] зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 28.05.2002 р. і до повноліття дитини. Даний виконавчий лист був виданий на підставі рішення цього ж суду від 11.06.2002 року. Згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13.05.2005 р. (а.с. 12) [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно його доньки [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із матеріалів справи вбачається, що станом на 01.03.2008 р. заборгованість позивача по сплаті аліментів становила - 1 659,25 грн. , а станом на 01.11.2013 року - 18 400,78 грн. (а.с. 15). Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Доводи позивача про високий рівень матеріального забезпечення дитини, яка вже не має потреби у його утриманні, суд знаходить безпідставними, оскільки виходячи із вимог ст. 188 СК України, для звільнення позивача від обов'язку утримувати свою дитину, вона повинна мати дохід, що набагато перевищує його дохід. Натомість жодних доказів того, що дитина має високий дохід, і не потребує аліментів від нього, позивач суду не представив. В обґрунтування своїх позовних вимог про звільнення його від сплати аліментів на утримання його дочки на підставі ст. 232 СК України, позивач посилався на те, що вона була усиновлена чоловіком відповідачки - [PERSON], проте на підтвердження цього позивач не надав суду жодного доказу. Його посилання на довідку ф.3 від 18.01.2014 р., видану ОСБК "Металург-5", у якій [PERSON] вказана як донька [PERSON], суд знаходить безпідставними, оскільки така довідка не доводить факту усиновлення дитини. В свою чергу відповідачка представила суду копію свідоцтва про народження дитини від 03.09.2004 року, та його оригінал для огляду, із яких вбачається, що батьком дитини на даний час залишається позивач - [PERSON] Виходячи із вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про звільнення його від сплати аліментів на утримання його дочки. Що ж до вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, суд також не знаходить підстав для задоволення виходячи із наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам може бути тяжка хвороба або інша обставина, що має істотне значення. Однак із наданих позивачем письмових доказів не вбачається наявності у нього таких підстав, а тому суд не вбачає підстав для задоволення такої вимоги. На підставі ст. 88 ЦПК України позивачу не відшкодовуються понесені ним судові витрати по справі через те, що суд у повному обсязі відмовив йому у задоволенні позову.

Outcome: dismissed