Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 06.04.2006 року уклали кредитний договір №DNI0AK00000077. Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 134 100, 000 грн. на термін до 08.04.2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку за договором №DNI0AK00000077. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язання за кредитним договором відповідач станом на 25.11.2019 року має заборгованість в розмірі 1 780 517, 87 грн., яка складається з наступного: 84 468, 24 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 436 907, 50 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 8 732, 21 - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1 250 409, 92 грн. Законодавцем не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 93 200, 45 грн., яка складається з наступного: 84 468, 24 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 8 732, 21 - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №DNI0AK00000077 від 06.04.2006 року у загальному розмірі 93 200, 45 грн., а також судові витрати у сумі 1921, 00 грн. Представник відповідача [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач в позовній заяві не надав розрахунку заборгованості з зазначенням відсотків, комісії та інших витрат, а отже посилання на порушення відповідачем ст..ст. 509, 526, 1054 ЦК України є припущенням. Окрім цього, просить врахувати, що автомобіль, який був предметом застави, було вилучено у позивача банком без пояснень, що відображено у акті від 13.11.12 року. При цьому, кошти за його продаж [PERSON] не зараховані на погашення заборгованості по кредиту, і вона взагалі не повідомлена, як сторона по договору, про вартість проданого заставного майна, що є порушенням застосування процедури продажу, установленої ст. 21 Закону «Про заставу». Також, спочатку позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. і отримав виконавчий напис, який було учинений нотаріусом . Про виконавчий напис нотаріуса відповідач [PERSON] дізналася отримавши Постанову ВП№ 51585637 від 12.02.2020 року, винесену старшим державним виконавцем Дараган О.С. Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро), якою було відкрито виконавче провадження про звернення стягнення на заробітну плату , пенсію , стипендію та інші доходи боржника [PERSON] на підставі виконавчого напису № 3333, виданого 26.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» сам факт подання банком позову, перед цим звернувшись до нотаріуса та отримавши нотаріальний напис, при цьому без відповідного пакету документів, ще не означає автоматично безспірність заборгованості , якщо боржник оскаржує виконавчий напис у суді, що і було зроблено [PERSON] , яка 18.03.2020 року подала до Індустріального районного суду у відповідності до п.8 ст.28 ЦПК України позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Адже з огляду на обсяг проведеної оплати [PERSON] по договору у період з 2006 року по 2012 рік, то при обсязі непоновленої кредитної лінії 134 тисячі 100 гривень відповідачем у вказаний строк було сплачено 2006 рік-24800грн., 2007 рік-43050 грн., 2008 рік-35500грн., 2009рік-44160грн., 2010рік-43400грн., 2011 рік-5500грн., 2012рік-4000грн., а всього сплачено по договору застави рухомого майна - 199 910 грн. При цьому у відповідача при відсутності заборгованості було вилучено автомобіль, придбаний за кредитні кошти, та реалізовано без повідомлення позичальника про це. У зв`язку з вищенаведеним не є можливими встановити розмір заборгованості за кредитним договором, тому в задоволенні позову має бути відмовлено. Крім того, представник відповідача [PERSON] надав заяву про застосування строку позовної давності в якій зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, кінцевим терміном повернення кредиту є дата останнього платежу 25.11.2013 р. При цьому, потребує врахуванню, що відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто законодавець заклав презумпцію обізнаності кредитора про його порушення прав, таким чином обов`язок доказування необізнаності покладено на кредитора. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Останній платіж був внесений позичальником 25.07.2012 р., відтак, з 25.08.2012 р. право кредитодавця вважається порушеним, тобто з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Втім, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача 26.11 2019 р., тобто з порушенням строку позовної давності. Просить застосувати до вимог позивача позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Від представника позивача Ванжа Н.В. надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Надана виписка по рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем при сплаті коштів за кредитним Договором було допущено просрочку, в результаті чого виникла заборгованість, тому в подальшому Відповідач мав вносити щомісячний платіж більший за попередні з метою погашення заборгованості, яка виникла, чого останній не зробив, а заборгованість зростала, оскільки Відповідачу нараховуються відсотки та пеня за порушення зобов`язань. Щодо раніше винесеного рішення про звернення стягнення на предмет застави зазначає, що на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2012 року Банком було звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме автомобіль. Відповідно до рішення суду, вбачається - звернути стягнення на предмет застави: на автомобіль УОUYI, ..., що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Згідно договору застави рухомого майна № DNI0АК00000077 від 06.04.2006 року сторони визначили, що заставна вартість предмету застави складає 149 000,00 грн. Внаслідок прострочення сплати, що чітко вбачається з розрахунку та виписки по рахунку, за кредитним договором [PERSON] передала автомобіль Банку. На сьогоднішній день Банком вживаються всі необхідні заходи для здійснення реалізації майна, але враховуючи те, що Відповідач продовжує ухилятись від виконання умов кредитного договору, а заборгованість тільки зростає, Банк змушений звернутись до суду з метою стягнення заборгованості за кредитним Договором. Згідно до ст. 599 ЦК України: зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином. Отже, зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягає судовому захисту. Згідно до ст. 526 ЦК України: Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На даний час, [PERSON] належним чином свої зобов`язання за Договором не виконала, а тому позовні вимоги Банку є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Таким чином, раніше винесене рішення суду про звернення стягнення не позбавляє Відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. Щодо наявності виконавчого напису пояснює, що 26.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 567749,73 грн., зареєстрований в реєстрі за №3333. На сьогоднішній день погашення заборгованості за вказаним виконавчим написом за кредитним договором не здійснювалося. Банк повністю виконав свої обов`язки й надав позичальнику кредитні кошти, однак останній свої обов`язки за кредитним договором належним чином не виконує, своєчасно погашення не вносить. Таким чином, виконавчий напис не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію. Також звертає увагу на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника стягнення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 93200, 45 грн., яка складається з наступного: 84468.24 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 8732.21 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Щодо строку позовної давності пояснює наступне: обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Згідно виписки по рахунку, відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивач в судове засідання не з`явився, до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Підтримує раніше поданий відзив на позовну заяву та заяву про застосування строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №DNI0AK00000077 від 06.04.2006 року укладеного між АТ КБ «Приват Банк» на [PERSON] , [PERSON] отримала кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 134 100, 00 грн. для купівлі автомобіля, а також у розмірі 37 026, 50 на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,23 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту, період сплати вважати з 21 по 28 число кожного місяця. Щомісячний платіж становить 2 920, 31 грн., що складається з кредиту, відсотків, винагороди, комісії. Строк дії договору до 08.04.2013 року. Крім того, між сторонами 06.04.2006 року був укладений договір застави рухомого майна №DNI0AK00000077, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] надала в заставу транспортний засіб YOUYI, модель ZGT6710D, рік випуску 2005, тип ТЗ Автобус-D, реєстраційний номер: [NUMBER] . З акту б/н від 13.11.2012 року вбачається, що 13.11.2012 року у [PERSON] , яка допустила прострочення кредиту по кредитному договору №DNI0AK00000077 був вилучений транспортний засіб YOUYI, модель ZGT6710D, рік випуску 2005, тип ТЗ Автобув-D, реєстраційний номер: [NUMBER] . Судом також встановлено, що 26.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №3333 про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 567 749, 73 грн. З розрахунку заборгованості за договором №DNI0AK00000077, наданим позивачем вбачається, що відповідачка [PERSON] станом на 25.11.2019 року має заборгованість в розмірі 1 780 517, 87 грн., яка складається з наступного: 84 468, 24 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 436 907, 50 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 8 732, 21 - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1 250 409, 92 грн. Позивач до стягнення вимагає суму 93 200, 45 грн., яка складається з: 84 468, 24 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 8 732, 21 - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Як передбачено до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Факт отримання відповідачем кредитних коштів не спростований останньою та підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Таким чином, позичальник [PERSON] допустила утворення заборгованості. Під час розгляду вказаної справи представник відповідача заявив клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог банку, вказуючи, що строк позовної давності на звернення позивача до суду із вказаним позовом внаслідок порушення умов кредитного договору розпочався 25.08.2012 року (момент порушення позичальником терміну внесення чергового платежу), так як останній платіж внесений позичальником [PERSON] відбувся 25.07.2012 року, тоді як позов пред`явлено лише 26.11.2019 року, тобто з порушення строку позовної давності. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи. Право особи на захист свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання закріплюється статтею 15 ЦК України. Захист цивільних прав особи, зокрема у спорах щодо стягнення грошових сум або витребування від боржника майна може бути здійсненний як судом (стаття 16 ЦК України), так і нотаріусом (стаття 18 ЦК України) шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Права на звернення до суду за захистом, закріплене статтею 4 ЦПК України, кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю. У позасудовому порядку захист суб`єктивного права також нерозривно пов`язується із фактором часу, про що свідчить зміст статті 88 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 № 3425-XII, відповідно до якої однією з умов вчинення нотаріусом виконавчих написів дотримання трирічного строку давності з дня виникнення у стягувача права вимоги, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями) - не більше одного року або іншого строку для вимоги, за якою видається виконавчий напис, якщо законом встановлено інший строк давності. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного, оскільки статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Так, 26.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №3333 про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 567 749, 73 грн. Відповідно до статей 256 і 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк). Разом з тим, банк, змінюючи строк виконання основного зобов`язання за виконавчим написом нотаріуса у позасудовому порядку, реалізував своє право на стягнення всієї заборгованості за кредитним договором. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставою для відмови у позові (ч. 4, 3 ст. 267 ЦК України). Разом з тим банк використав право вимоги повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, шляхом пред`явлення вимоги та стягнення цих коштів у судовому порядку лише 19.12.2019 року. Хоча строк, у межах якого Банк міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, на день подачі позовної заяви минув і у задоволенні позовних вимог до [PERSON] належить відмовити за спливом строків позовної давності. Тобто, строк позовної давності для звернення позивача з даним позовом закінчився 26.04.2019 року, тому позивач пропустив строк для звернення до суду з позовом без поважної причини. Виходячи з наведеного, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем до ухвалення судом рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Відтак, враховуючи вимоги справедливості та розумності, зважаючи на принцип добросовісності, з метою захисту відповідача, як, в даному випадку, менш захищеного учасника цивільних правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч.2 ст.16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Оскільки в позовних вимогах відмовлено, а тому у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed