Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2010 року. У вказаному будинку також зареєстрована її сестра - відповідачка по справі, яка за вказаною вище адресою тривалий час з 20 травня 2014 року не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. В будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідачки. Позивачка просила визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2018 року прийнято рішення проводити заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів №8614640 від 04.06.2010 року вбачається, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2010 року належить житловий будинок [ADDRESS] який посвідчений Приватним нотаріусом Маріупольського міського округу Донецької області Тулаіновим Е.А. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном. З письмових матеріалів справи вбачається, а саме з копії домової книги для реєстрації осіб мешкаючи в будинку [ADDRESS] що відповідачка [PERSON], [INFO], зареєстрована у вказаному домоволодінні. Згідно акту № 172 від 08.10.2017 року, складеного головою КСН «Азовкольцо» встановлено, що відповідачка по справі зареєстрована в [ADDRESS], однак не проживає за вказаною адресою з 20 травня 2014 року по теперішній час. З копії свідоцтва про реєстрацію за місцем перебування № 4784 від 26.09.2017 року виданої на ім'я [PERSON], вбачається що остання зареєстрована за місцем перебування в [ADDRESS] на період з 09.10.2017 року по 05.10.2019 року. Крім того, в матеріалах справи містяться пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в яких зазначено, що відповідачка у травні 2014 року вибула до Російської Федерації, та до теперішнього часу не поверталась. Та у вказаному в позові житловому будинку не мешкає з травня 2014 року. За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачка не проживає в [ADDRESS] понад три роки, вона втратила право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved