Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У листопаді 2016 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла справа за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 51 360, 93 доларів США та 999 418, 31 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 25.12.2006 між ВАТ «Родовід Банк», назва якого була змінена на ПАТ «Родовід Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №15.3/СЖ-229.06.2, згідно умов якого останньому було відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 198 000 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 15% річних та з кінцевим строком повернення 25.12.2009 року включно. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору від 16.04.2007, розмір відновлювальної кредитної лінії було збільшено до 420 000 доларів США. Оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, станом на 22.10.2015 року у останнього утворилась заборгованість у загальному розмірі 51 360, 93 доларів США та 999 418, 31 грн. , яка складається з: суми нарахованих процентів за користування кредитними коштами (відповідно до облікової ставки НБУ) за період з 22.10.2012 р. по 22.10.2015 р. у розмірі 51 360, 93 доларів США; суми пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів за період з 22.10.2014 р. по 22.10.2015 р. у розмірі 878 029,53 грн.; сума 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості за період з 04.06.2014 р. по 22.10.2015 р. у розмірі 121 388,78 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, подавши письмові заперечення та заяву про застосування строку позовної давності. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначив, що кінцевий строк повернення кредиту відповідно до кредитного договору встановлено 25.12.2009 р., у зв'язку з чим вважає, що позивачем пропущено встановлений ст.ст. 256, 258 ЦК України строк звернення з вказаним позовом до суду, а тому наявні підстави згідно з ч.4 ст. 257 ЦК України для відмови у задоволенні позову. Одночасно зазначив, що наданий представником позивача розрахунок заборгованості є необґрунтований, оскільки не підтверджений первинними документами відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Таким чином вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні в позові слід відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 25.12.2006 р. між ВАТ «Родовід Банк», назва якого згідно Статуту була змінена на ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №15.3/СЖ-229.06.2, згідно умов якого останньому було відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 198 000 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 15% річних та з кінцевим строком повернення 25.12.2009 р. включно (а.с.11). Договором про внесення змін до вказаного кредитного договору від 16.04.2007 р., укладеного між тими ж сторонами відповідачу було збільшено розмір відновлювальної кредитної лінії до 420 000 доларів США та з кінцевим строком повернення по 25.12.2009 р. включно. (а.с.15) Договором про внесення змін до вказаного кредитного договору від 07.03.2008 р., укладеного між тими ж сторонами внесено зміни, відповідно до яких позивач відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в розмірі 298 000 доларів США строком повернення по 25.12.2009 р. включно (а.с.16). Позивач виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем, надав відповідачу суму кредиту згідно умов договору, що підтверджується наданими представником позивача заявами на видачу готівки від 25.12.2006, 10.01.2007, 14.02.2007, 19.02.2007, 21.03.2007, 01.03.2007, 21.03.2007, 23.03.2007, 16.04.2007, 17.04.2007, 10.05.2007, 21.08.2007, 05.10.2007, 16.11.2007, 13.06.2008, 21.03.2008, 31.03.2008, (а.с.23-38) Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу - ст.526 ЦК України. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п.п.4.1, 4.2. кредитного договору, відповідач, який є позичальником, взяв на себе зобов'язання погашати кредит та сплачувати позивачеві нараховані проценти за користування кредитом щомісячно до 10 числа кожного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітнім, а також 25.12.2009 р. або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами. Разом з тим, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, зокрема, з погашення суми кредитів, процентів та пені відповідачем не були виконані, в звязку з чим станом на 22.10.2015 року у останнього утворилась заборгованість. Відповідно до п.4.5 кредитного договору позичальник зобов'язаний за порушення строків повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної процентної ставки, яка вказана у п.1.3 цього Договору, від суми простроченого платежу. Згідно наданого представником позивача розрахунку, правильність якого перевірена судом, заборгованість за кредитним договором станом на 22.10.2015 р. складає 95 564, 84 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 2 160 651, 96 грн. та складається з: суми нарахованих процентів за користування кредитними коштами (відповідно до облікової ставки НБУ) за період з 22.10.2012 р. по 22.10.2015 р. у розмірі 51 360, 93 доларів США; суми пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів за період з 22.10.2014 р. по 22.10.2015 р. у розмірі 878 029,53 грн.; сума 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості за період з 04.06.2014 р. по 22.10.2015 р. у розмірі 121 388,78 грн., що підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (а.с.10). Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Отже, та обставина, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання з погашення кредиту, процентів та пені за кредитним договором, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження, а тому позовні вимоги в цій частині доведені, разом з цим задоволенню позов не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК). Згідно з п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2015 р. Печерським районним судом м. Києва було винесено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ "Родовід Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №15.3/СЖ-229.06.2 від 25.12.2006 року з підстав пропуску позивачем строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав. 16.07.2015 року Апеляційний суд м. Києва відхилив апеляційну скаргу банку на рішення суду першої інстанції, залишивши його без змін. 06.08.2015 року Вищий Спеціалізований суд України своєю ухвалою відмовив банку у відкритті касаційного провадження з огляду на те, що зміст оскаржуваних рішень не дає підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права. Як встановлено судом, відповідач зобов'язався погашати кредит та проценти щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця, наступного за звітним (п.4.2 кредитного договору). Таким чином, оскільки умовами кредитного договору передбачено здійснення позичальником погашення кредиту та процентів щомісячними платежами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Згідно наявних в наданих суду матеріалів справи даних, відповідач припинив виконувати свої зобов'язання за вказаним кредитним договором з 11.07.2007 р., що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні, кінцевий строк повернення кредиту згідно з п.1.1 цього договору встановлено 25.12.2009 р.. З огляду на викладене та враховуючи наведені норми, позивач повинен був звернутися до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитом, процентів та 3% річних у межах трирічного строку, тобто до 11.07.2010 р., або 12.07.2010 р., а з позовом про стягнення пені у межах річного строку позовної давності, обрахування якого розпочалось з датою закінчення строку дії кредитного договору, а саме з 25.12.2009 р. по 25.12.2010 р.. За таких обставин, враховуючи, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 27.10.2014 р., суд дійшов висновку, що строк позовної давності, в межах якого позивач повинен був звернутися до суду за захистом своїх прав пропущений, про що також було заявлено відповідачем, а відтак відсутні підстави згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України для задоволення позову. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню не підлягають. На підставі ст.ст. 256, 257, 258, 261 267, 525, 526, 610, 611, 625, 628, 629, 1048, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed