Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і Козятинської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на його (позивача) ім'я державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори Михальчук Т.В. 28.09.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-974, згідно якого він (позивач) є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла [INFO], що складається із 3/25 частин будинковолодіння з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS], та визнання за ним (позивачем) права власності на 1/10 частину будинковолодіння з господарськими будівлями, що розташоване по [ADDRESS] (крім самочинних та тимчасових будівель, що зазначені у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок). В обґрунтування позовних вимог позивач вказав в позовній заяві, що 28 вересня 2010 року державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори Михальчук Т.В. було видано на його (позивача) ім'я свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно із яким він є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла [INFO], що складається із 3/25 частин будинковолодіння з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS]. 29 жовтня 2010 року вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом було зареєстроване в Козятинському структурному підрозділі КП «ВООБТІ». В жовтні 2012 року він (позивач) вирішив продати свою частину даного будинковолодіння. Проте, нотаріус пояснив йому, що він не може посвідчити такий правочин, оскільки у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 28 вересня 2010 року зазначено, що на земельній ділянці, розташованій по [ADDRESS], розміщені самочинно збудовані побудови: убиральня «Е», сарай «Г», сарай «Ж», сарай «г», прибудова «Б1», тамбур «а4», веранда «а2», веранда «б3», прибудова «а3». У зв'язку із цим нотаріус порекомендував йому замінити свідоцтво про право на спадщину за заповітом на інший правовстановлюючий документ, а саме на свідоцтво про право власності, в якому були б відсутні самочинно збудовані побудови. Відповідно до п.29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 22.06.2011 року №703 (чинної на той час) для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, будівлю, споруду (їх окрему частину), квартиру, житлове та нежитлове приміщення заявник подає органові державної реєстрації прав документ, що містить технічну характеристику такого об'єкта нерухомого майна і формується за результатами проведення його технічної інвентаризації. А тому з метою виготовлення технічного паспорта на вказане будинковолодіння він звернувся до Козятинського структурного підрозділу КП «ВООБТІ». Згідно із технічним паспортом від 05 листопада 2012 року на земельній ділянці, розташованій по [ADDRESS], розміщені самочинно збудовані об'єкти нерухомості, а саме убиральня «О», баня «П», гараж «Р» та веранда, ганок «б4». Вказані об'єкти нерухомості самочинно побудовані одним із відповідачів [PERSON] і не перебувають у його (позивача) користуванні, що підтверджується його нотаріально посвідченою заявою від 21.11.2012 року. Згідно із ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. В ч.4 ст.357 ЦК України визначено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Із системного аналізу положень чинного законодавства вбачається, що самочинно побудовані [PERSON] об'єкти нерухомості та прибудови не є спільною частковою власністю співвласників будинковолодіння з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS]. Разом із тим, в ході проведення працівниками Козятинського структурного підрозділу КП «ВООБТІ» технічної інвентаризації було встановлено, що належна позивачеві ідеальна частка вказаного будинковолодіння складає 1/10, а не 3/25, як вказано у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 28 вересня 2010 року. При цьому сума ідеальних часток співвласників складає більше одиниці, що суперечить приписам п.п.3.2 п.3 Інструкції про проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року №55. Така ситуація виникла внаслідок допущеної раніше працівниками Козятинського структурного підрозділу КП «ВООБТІ» технічної помилки при видачі йому (позивачеві) довідки-характеристики для оформлення спадщини після смерті [PERSON] в 2010 році. В свою чергу та обставина, що належна йому (позивачеві0 ідеальна частка вказаного будинковолодіння складає 1/10 частину, підтверджується, зокрема, договором учасників спільної часткової власності на житловий будинок про встановлення порядку користування конкретними частинами будинку від 24 липня 1985 року та рішенням Козятинського міськрайонного суду від 13 вересня 2010 року. Так, у цьому договорі обумовлено, що в користування [PERSON] переходить 1/10 даного будинковолодіння. Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 13 вересня 2010 року було встановлено, що договір купівлі-продажу від 09 серпня 1951 року частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON], дійсно належав [PERSON], яка померла [INFO]. Отже, [PERSON] за життя належала 1/10 частина будинковолодіння з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS]. За таких обставин свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28 вересня 2010 року є таким, що видане з порушенням положень чинного законодавства, а відтак в силу положень ч.1 ст.1301 ЦК України має бути визнане судом недійсним. Відповідно до п.п.3.1 п.3 Інструкції про проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року №55, у разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. Згідно із п.49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований або реконструйований об'єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося двома і більше особами, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає документ, яким визначено окрему частину об'єкта нерухомого майна, що набувається у власність кожною з таких осіб, або їх письмову заяву про розподіл часток у спільній власності на новозбудований або реконструйований об'єкт нерухомого майна у зв'язку з набуттям права спільної власності на такий об'єкт. Справжність підпису таких осіб засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат". [INFO] в м. Козятин померла одна із співвласників даного будинковолодіння [PERSON] (актовий запис про смерть №63). В технічному паспорті вона зазначена, як [PERSON]. Вказане прізвище вона носила до свого розлучення, а саме до 26 квітня 1966 року. В цей же день вона вийшла заміж за [PERSON], змінивши при цьому своє прізвище на - [PERSON]. Однак, у матеріалах інвентарної справи на будинковолодіння її прізвище змінено не було. Після її смерті ніхто із спадкоємців не прийняв спадщину. Таким чином, за відсутності одного із співвласників він (позивач) не може здійснити розрахунок часток у праві власності на вказане домоволодіння та подати його державному реєстратору прав на нерухоме майно для оформлення нового правовстановлюючого документа. За таких обставин порушуються його права як власника майна, що потребує їх захисту в судовому порядку. А тому, він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. При цьому позивач посилається на положення ст.ст.5, 15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст.ст. 16, 331, 357, 1277 ЦК України. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, причини неявку суду не повідомив. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав в суд заяву з просьбою розглядати справу у його відсутності та відсутності позивача, вказавши, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав в суд заяву з просьбою розглянути справу у його відсутності, вказавши, що позов визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала в суд заяву з просьбою розглянути справу у її відсутності, вказавши, що позов визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала в суд заяву з просьбою розглянути справу у її відсутності, вказавши, що позов визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав в суд заяву з просьбою розглянути справу у його відсутності, вказавши, що позов визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав в суд заяву з просьбою розглянути справу у його відсутності, вказавши, що позов визнає. Представник Козятинської міської ради в судове засідання не з'явився, надав в суд заяву з просьбою розглянути справу у його відсутності, вказавши, що позов визнає. Суд вважає, що визнання позову відповідачами та представником Козятинської міської ради необхідно прийняти, оскільки факт належності позивачеві саме 1/10 частки вказаного будинковолодіння, підтверджено договором учасників спільної часткової власності на житловий будинок про встановлення порядку користування конкретними частинами будинку від 24 липня 1985 року (а.с.19-20) та рішенням Козятинського міськрайонного суду від 13 вересня 2010 року (а.с.21), вимоги позивача ґрунтуються на матеріалах справи (а.с.9-22) і положеннях ст.ст.16, 331, 357 ЦК України, ст.ст.5, 15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншим чином позивач не може реалізувати свої права, а представник Козятинської міської ради згідно виданої йому довіреності не обмежений в повноваженнях на визнання позову.

Outcome: approved