Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом обгрунтовуючи його тим, що після смерті дядька звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у зв'язку з спливом строку звернення для прийняття спадщини. Посилається на те, що пропустив строк за станом здоров'я, просить задовольнити свої вимоги. Позивач у судовому засіданні просив задовольнити позовну заяву. Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечував проти позову. Ухвалою суду від 20 березня 2018 року було відмовлено в прийнятті відповідачем позовних вимог за вказаним позовом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 квітня 2017 року помер [PERSON], який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою № 3329 від 14.11.2017 року. ( а.с. 9). 13 жовтня 2015 року було складено заповіт серії НАР № 876470, посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, за яким померлий заповідав позивачу належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,87 га, що розташована на території Біляївської міської ради, Біляївського району Одеської області. (а.с. 6). Маючи намір прийняти спадщину, позивач звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори із відповідною заявою. Проте у прийнятті заяви йому було відмовлено (лист-відмова № 5162/02-14 від 14 листопада 2017 року) у звязку із пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців). При цьому мені було розяснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом. (а.с. 6). Позивач вказує, що вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений ним з поважної причини. На початку жовтня 2017 року він отримав травму, розрив зв'язок правого гомілково-ступневого суглобу, що підтверджується довідкою № 136, виданою Великомихайлівською центральною районною лікарнею. (а.с. 10). У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як видно з наданих письмових доказів, у встановлений законом строк, що надано для прийняття спадщини, позивач не подав заяву про прийняття спадщини, не зміг вчасно звернутися до нотаріуса. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Таким чином, відповідно до наведених вище положень\~ЦК України\~для набуття прав щодо вступу в спадщину, на спадкоємця покладається вимога подати відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Як встановлено судом, позивач звернувся до нотаріуса за прийняттям спадщини приблизно через сім місяців після її відкриття. Спадщина була відкрита 06.04.2017 року, а звернулися з заявою 14.11.2017 року. Позивач посилається на те, що отримав травму, розрив зв'язок правого гомілково-ступневого суглобу, внаслідок цього йому були протипоказані навантаження на суглоб та тривалі поїздки, у звязку з чим він не встиг своєчасно звернутись до нотаріуса з відповідною заявою. Судом досліджена вказана медична довідка та встановлено, що позивач хворів в період з 02.10.2017 року по 03.11.2017 року. Тобто, після відкриття спадщини, позивач більшість часу був здоровий та на лікуванні не перебував, а саме з 06.04.2017 року по 01.10.2017 року, майже 6 місяців, тому міг звернутися до нотаріуса з відповідною заявою. Також позивачем не надано доказів щодо описаних в позові протипоказань при вказаному діагнозі. Всі твердження позивача не підтверджено жодними належними доказами та не є поважними причинами пропуску строку звернення до нотаріуса. Оцінюючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд вважає її такою, що об'єктивно не вплинула на можливість вираження позивачем, як спадкоємцем волі та волевиявленню щодо вступу у спадщину, оскільки позивач не вчиняв ніяких дій протягом всього шестимісячного строку для подання відповідної заяви жодних дій, які б свідчили про його намір для прийняття спадщини. Згідно до ст. 76 ч. 1 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до Статті 80 ч. 1,2 ЦПК України , достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно до Статті 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження та не є підставами для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed