Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

В провадження Комінтернівського районного суду Одеської області надійшла справа [PERSON] в інтересах за дорученням [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства посилаючись на те, що з 01 січня 2012 року [PERSON] проживав разом із своєю цивільною дружиною відповідачкою по справі [PERSON] за адресою м. Одеса вул. Єфімова, 42. Від цього шлюбу у них народилася донька [PERSON]. У відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції зроблено атів запис про батька за прізвищем матері у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. До і після народження доньки вони проживали разом, вели спільне господарство, відповідачка та донька [PERSON] були на його утримані. Після народження доньки вони переїхали жити до матері відповідачки в с. Новомиколаївка Комінтернівського району Одеської області. В звязку з тим, що його робота повязана з довгими відрядженнями, він не мав можливості своєчасно зареєструвати доньку на своє прізвище. Після народження доньки їх цивільний шлюб розпався, та позивач переїхав жити до своїх батьків. Весь час і до нині він допомагає відповідачці в утриманні доньки, підтвердженням чого є грошові перекази. Але відповідачка забороняє йому бачитись з донькою, приймати участь у її вихованні, добровільно реєструвати його батьком дитини, у звязку з чим, він вимушений звернутись до суду. Підтвердженням того, що він є батьком дитини крім показів свідків, є висновок експерта, яка зроблена в ДНК центрі м. Одеси вул. Бугаєвська, 35 оф. 214. Просив суд визнати його батьком [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні представник позивача підтримала поданий позов, просила суд його задовольнити. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість. Зазначала, що вона дійсно деякий час мала стосунки з [PERSON], але після того, як вона завагітніла [PERSON] зазначив, що дитина не може бути від нього, оскільки він безплідний, на підтвердження вказаного надав їй відповідну довідку про стан здоровя. Після цього на 2 місяці вагітності вона з ним перестала спілкуватися. Народила дитину сама, із пологового будинку з дитиною [PERSON] її з дитиною не забирав, вона сама опікувалась про себе та дитину, реєстрацію народження дитини у відділі РАЦС здійснила на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, так як від [PERSON] не було жодної ініціативи. Грошей на утримання доньки, які нібито перераховував [PERSON] вона ніколи не отримувала та не знала про їх існування. В даний час вона працює, проживає із своїм громадянським чоловіком, виховує своїх дітей. Даний позов вважала забаганкою матері позивача, яка має, в тому числі матеріальний вплив на її [PERSON] матір, які усіляким способом хочуть втрутитися у її особисте життя. За для цього вони організовують численні перевірки (за останній час 8) органів опіки та роблять нестерпним її існування, негативно впливають на її авторитет, як матері перед її дітьми та громадськістю. Просила суд відмовити у задоволення позову. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та покази свідків суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Сторонами по справі не оспорювалось, що [PERSON] та [PERSON] деякий час мали статеві відносини. 28.01.2014 року у [PERSON] народилась донька [PERSON]. Відповідно до актового запису про народження № 37 батьком дитини записаний [PERSON] (а.с.27). При ухваленні рішення суд не приймає до уваги показання свідків та сумнівний висновок експертизи, оскільки покази свідків та результати експертизи не зобовязують та не позбавляють права позивача на вчинення дій, щодо своєчасного подання заяви про реєстрацію походження дитини від нього. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що він з поважних причин пропустив строк звернення до органів РАЦС, оскільки на підтвердження вказаного суду не надано жодного доказу. Суд приймає до уваги, що на момент зачаття та народження дитини відповідачка у шлюбі взагалі не перебувала, в звязку з чим у позивача не було жодної перешкоди на вирішення питання про походження дитини від нього у встановленому законом порядку. Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.01.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2010 № 3307/5) державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця від дня народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (у редакції зі змінами схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789/ХІІ від 27.02.1991 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Таким чином, позивач самоусунувся від визнання себе батьком дитини у встановленому законом порядку і його право не було та не могло було бути порушеним відповідачкою. Відповідно до ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття, або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право предявити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Порядок визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, встановлено нормами ст. 125 СК України, відповідно до якої якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ст. 121 СК України права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом реєстрації актів цивільного стану в порядку встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані стороною та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина з моменту народження має право на імя та громадянство. Місце і порядок реєстрації народження дитини визначаються сімейним законодавством, реєстрацію актів цивільного стану, а підстави і порядок набуття та зміни громадянства визначаються\~Законом України\~"Про громадянство України", іншими нормативно-правовими актами. Згідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сімї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Відповідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. 7 Конвенції про права дитини, ст. 7, 10 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 121, 129, 135 СК України,

Outcome: dismissed