Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на автомобіль ЗАЗ-1102, кузов № [NUMBER] , 1993 року випуску. Свої вимоги обґрунтував тим, що в січні 2015 року за 260,00 грн. він придбав у [PERSON] вказаний транспортний засіб. [PERSON] володіла транспортним засобом на підставі Довідки-рахунку серії МОЛ №509065 від 09.09.2002. Після продажу транспортного засобу йому було передано сам транспортний засіб та документи на підставі яких відповідачка володіє транспортним засобом, а саме: Довідка-рахунок серії МОЛ №509065 від 09.09.2002, акт № 902 приймання передачі транспортного засобу для реалізації через торговельну базу ЦП МО Україна «Оборонавтосервіс», Зведений акт № 902 оцінки і передачі автотранспортної техніки організаціями народного господарства від 09.09.2002. Усі умови усного договору були виконані належними чином, що підтверджується тим фактом, що за час користування транспортним засобом з боку відповідача не було жодних претензій. Відповідач знала про володіння транспортним засобом, та не пред`являла ніяких вимог стосовно його повернення, та не зверталася до суду з будь-якими позовами стосовно транспортного засобу. На момент укладання усного договору ні він, ні відповідач не були обізнані для усвідомлення юридичних наслідків даного правочину. Як наслідок перехід права власності від відповідача до позивача не відбувся. На даний час він позбавлений можливості перереєструвати автомобіль на своє ім`я, не зважаючи на те, що добросовісно в 2015 році заволодів чужим майном, понад шість років відкрито, безперервно ним володіє, а особи, які б заявляли свої права на це майно, відсутні. Викладені обставини змусили його звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 20.08.2020 вказаний позов був залишений без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 10.09.2020 було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 16.11.2020 від відповідача надійшла заява в якій вона вимоги позову визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Ухвалою суду від 19.01.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головний сервісний центр МВС України. Витребувано у Головного сервісного центру МВС України інформацію, за ким зареєстрований автомобіль марки "ЗАЗ-1102", кузов № [NUMBER] , 1993 року випуску, станом на день виконання ухвали суду. Ухвалою суду від 24.02.2021, що занесена до протоколу судового засідання було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Від третьої особи Головного сервісного центру МВС України надійшли письмові пояснення, в яких представник просив ухвалити законне та обґрунтоване рішення по справі. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи, що викладені у його мотивувальній частині. Додатково пояснив, що його матір`ю - [PERSON] було надано згоду (заяву щодо схвалення правочину укладеного неповнолітньою дитиною), посвідчену приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Єресько Тетяною Геннадіївною, та зареєстровано в реєстрі за № 528 від 15.04.2021, на вчинення ним правочину, предметом якого є Транспортний засіб. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи Головного сервісного центру МВС України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши виступ позивача, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС України від 09.09.2020 за № 31/21254, що надано на запит позивача за [PERSON] , серія та номер паспорту [NUMBER] інформація про транспортний засіб за основним критерієм пошуку за ідентифікаційним номером ([NUMBER]) та ([NUMBER]) в ЄДР ТЗ відсутня. Як вказує позивач, в січні 2015 року за 260,00 грн. він придбав у [PERSON] транспортний засіб ЗАЗ-1102, кузов № [NUMBER] , 1993 року випуску на підставі усного договору купівлі-продажу. [PERSON] володіла транспортним засобом на підставі Довідки-рахунку серії МОЛ №509065 від 09.09.2002. Після укладення усного договору купівлі-продажу транспортного засобу позивачу було передано сам транспортний засіб та документи на підставі яких відповідачка володіє транспортним засобом, а саме: Довідка-рахунок серії МОЛ №509065 від 09.09.2002, акт № 902 приймання передачі транспортного засобу для реалізації через торговельну базу ЦП МО Україна «Оборонавтосервіс», Зведений акт № 902 оцінки і передачі автотранспортної техніки організаціями народного господарства від 09.09.2002. На час укладення вказаного договору купівлі-продажу позивач був неповнолітнім. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] , яка є матір`ю позивача щодо схвалення правочину договору купівлі-продажу в усній формі, предметом якого є автомобіль - марки, моделі: ЗАЗ-1102, кузов № [NUMBER] , 1993 року випуску вчинений неповнолітньою дитиною, [PERSON] , [INFO] у січні 2015 року, посвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Єресько Т.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 528 від 15.04.2021. Позивач вважає, що він набув право власності на автомобіль з моменту його передачі посилаючись при цьому на те, що між ним та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу транспортного засобу, за автомобіль було сплачено обумовлену договором грошову суму. Проте ці доводи позивача суд визнає необґрунтованими з таких підстав. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України). Дійсно загальними нормами цивільного законодавства не передбачено обов`язковість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу транспортного засобу та його державної реєстрації. Водночас при вирішенні цього спору суд враховує, що законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу та отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) на нового власника. Так, відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1988 № 1388, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1388 з подальшими змінами, встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Згідно з Порядком транспортні засоби підлягають державній реєстрації з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Відповідно до пункту 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Пунктом 8 Порядку встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Вказаний пункт визначає перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів і є підставою для їх реєстрації за новим власником. Такими документами є, зокрема, оформлені в установленому порядку договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Судом встановлено, що укладений сторонами в усній формі договір купівлі-продажу транспортного засобу не оформлений у встановленому порядку, а відтак він не підтверджує правомірність придбання позивачем спірного автомобіля. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Такий правовий висновок в подібних правовідносинах викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17; провадження № 12-291гс18. Позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним рухомим майном, а відповідно й наявності у нього добросовісності такого володіння. Оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу укладений з порушенням чинного на дату його укладення законодавства, то відповідно відповідач не мав правових підстав для передачі спірного майна позивачу, позивач це повинен знати (повинен був знати), і в цьому випадку про добросовісність не йдеться, оскільки помилка в розумінні закону не веде до добросовісності. Враховуючи викладене суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на автомобіль за набувальною давністю, визначені ст.344 ЦК України, відсутні, а відтак доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає. Враховуючи положення ст. 206 ЦПК України, та вищевикладені обставини та те, що визнання відповідачем позову суперечить закону, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову. Дослідивши докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на автомобіль ЗАЗ-1102, кузов № [NUMBER] , 1993 року випуску, за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст.344 ЦК України, відповідно у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 316, 328, 344 ЦК України,

Outcome: dismissed