Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ФОП [PERSON], яку в подальшому уточнила, та в якій просить суд розірвати Договір на ДБ Індивідуальний номер замовлення БД F 195 від 18.08.2017 року , укладений між сторонами; стягнути з відповідача на користь позивача 7900,00 грн, сплачених [PERSON] за Договором на ДБ Індивідуальний номер замовлення БД F 195 від 18.08.2017 року ; стягнути з відповідача на користь позивача неустойку в розмірі 10033,00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача 7000,00 грн завданої моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 18.08.2017 року між сторонами укладено Договір на ДБ Індивідуальний номер замовлення БД F 195, за умовами якого замовник, тобто позивач, доручає, а виконавець, тобто відповідач, зобовFязується організувати роботи з виготовлення та передачі у власність замовника ДБ конструкцій. Вартість виробу за Договором становить 7900,00 грн. Представник відповідача при укладенні Договору запевнила позивача, що остання підписує договір купівлі товару в розстрочку, але як виявилося позивач оформила споживчий кредит цього ж дня з ПАТ «Банк Форвард». Предметом оформлення цього кредиту було придбання послуг у відповідача в сумі 7900,00 грн. Термін дії цього кредиту сплив 22.02.2018 року та повністю погашений. Кредитодавцем кошти одразу були перераховані на рахунок відповідача, позивач особисто кошти не отримувала. Тобто, зі сторони позивача умови договору були виконані. Позивач вартість виробу сплатила, але самого виробу досі не отримала. Так, 22.09.2017 року на домашню адресу позивача було доставлено виріб за вказаним Договором, однак у зв'язку з тим, що виріб не відповідає прописаним у Договорі вимогам, а саме з одного боку дверей була відсутня МДФ накладка та вони були з явним вигином, позивачем складено відмову від прийняття виробу та підписання Акту приймання-передачі виробу, проте представник відповідача, який привозив двері, відмовився приймати від позивача будь-який документ. Того ж дня позивач зателефонувала відповідачу, щоб повідомити про недоліки товару та відмову приймати виріб неналежної якості. Менеджер відповідача по телефону зазначила, що виріб буде доукомплектовано пізніше. 05.10.2017 року [PERSON] отримала лист-претензію з повідомленням про зобовFязання отримання виробу протягом 10 днів, після отримання якого позивач зателефонувала менеджеру відповідача, яка повідомила, що недоліки дверного блоку так і не усунено. 06.10.2017 року на адресу офісу, за якою укладався договір, а саме: м. Харків, просп. Московський, 89, позивачем направлено лист-вимогу про усунення недоліків та готовність прийняти виріб ДБ належної якості. Проте, вказаний лист повернувся на адресу відправника за закінченням терміну зберігання. 22.11.2017 року позивач спробувала надати відповідачу письмову вимогу про розірвання договору та повернення сплачених коштів, а також неустойки, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобовFязань по договору. Цього ж дня [PERSON] стало відомо, що відповідач змінила місце здійснення підприємницької діяльності на іншу адресу, а саме: м. Харків, пров. Лопатинський, буд. 15, про що позивача. Як сторону Договору, не було належним чином повідомлено. Оскільки представника відповідача відмовлялись приймати вимогу, [PERSON] викликала поліцію, після чого [PERSON], який представився керівником, на вимозі позивача написав відмову від її прийняття. Після такої відмови позивач направила вимогу про повернення коштів на адресу відповідача за місцем реєстрації, яку остання отримала 24.11.2017 року. Однак, жодної відповіді на вимогу позивача не надходило. Таким чином, оскільки врегулювати спір в позасудовому порядку позивачеві не вдалось, вона вимушена звернутись до суду для захисту своїх прав та інтересів. Окрім того, позивач зазначає, що Договором передбачена сплата неустойки в розмірі 0,01% від вартості Договору за кожен робочий день прострочення. Станом на день подання позову пропущений строк щодо передачі виробу замовнику складає 127 днів, а сума неустойки відповідно F 10033,00 грн. (7900 х 0,01% х 127 = 10033,00). Також, позивачеві завдано моральної шкоди. У зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, яка порушила взяті на себе зобовFязання, а також тривалий час не вживає заходів щодо повернення безпідставно утриманих грошей, уникає спілкування, позивач відчуває постійне хвилювання та душевне страждання. Позивач зазначає, що шляхом обману нею було укладено кредитний договір, який вона змушена оплачувати з додатковими грошовими стягненнями, на які позивач не розраховувала, адже вважала, що купує товар в розстрочку. Позивач не отримала придбаний нею товар, на який дуже розраховувала, позаяк її дверний блок вже потребує заміни у зв'язку з фізичним зносом. З цього приводу звичайний розпорядок життя позивача порушився через неспокій та поганий сон, постійне хвилювання через оформлений кредит, сімейні суперечки у зв'язку з неможливістю придбати інший дверний блок через відсутність коштів, відчуття незахищеності. У зв'язку з викладеним, у позивача значно погіршився стан здоровFя F болі в серці, мігрені, неодноразове звернення за допомогою до лікаря. У звFязку з викладеним [PERSON] звернулася до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 лютого 2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків (а.с. 29). 04.04.2018 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 52-53). 29.05.2018 року ухвалою суду заяву представника позивача [PERSON] про витребування доказів від 29.05.2018 року повернуто представнику позивача без розгляду (а.с. 86-87). Також, 29.05.2018 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідків (а.с. 89). 01.06.2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с. 101-102), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки не згоден з позовом позивача та вважає позовні вимоги безпідставними, з огляду на наступне. 18.08.2017 року між сторонами укладено Договір на ДБ Індивідуальний номер замовлення БД F 195, згідно якого замовник доручає, а виконавець зобовFязується організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ДБ конструкцій за розцінками виконавця. Підписуючи договір, позивачу була надана в повному обсязі інформація про товар, умови оплати та доставки, про що остання власноручно підписалася в Доповненнях F 1 до Договору. Що стосується ціни Договору, яка складає 7900,00 грн., то відповідач зазначає, що будь-які кошти готівкою або за безготівковою формою розрахунку, безпосередньо від позивача вона не отримувала і позивачем взагалі не надано суду жодного підтвердження отримання ФОП [PERSON] грошових коштів згідно спірного Договору, а отже і вимога стягнути з останньої грошові кошти в разі розірвання договору є безпідставною. Крім того, надана позивачем копія кредитного договору, на думку відповідача, не має ніякого відношення до спірного Договору, оскільки предметом Договору є «ДБ конструкція, колір «Махонь» МДФ/Ліліан, наповнювач F мінвата», а в розділі «товар» кредитного договору зазначено «вікна комплект, ABVER». Що стосується посилання позивача на те, що предмет Договору (дверний блок) не відповідає умовам Договору, то відповідач вважає, що це також не відповідає дійсності, оскільки вищевказана комплектація, яка і є предметом Договору, є базовою. Розміри виробу зазначені та узгоджені з замовником у листку заміру ДБ від 18.08.2017 року. В разі, якщо сторони домовляються про виконання виробу, який відрізняється від базового, про це робиться відповідний запис у листку заміру та у Договорі. Проте, будь-яких домовленостей з цього приводу не досягалось і будь-які додаткові умови не узгоджувались. Ухвалою суду від 12.07.2018року закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті в судове засідання (а.с. 135-136). Ухвалою суду від 18.02.2019 року, у зв'язку з призначенням повторного автоматизованого розподілу справи, цивільну справу прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В. В. Постановлено справу розглянути в порядку загального позовного провадження. Призначено справу в підготовче судове засідання (а.с. 168-169). 15.03.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання (а.с. 176-177). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив (а.с. 105-108). Представником відповідача F адвокатом [PERSON], який діє на підставі ордеру, 20.02.2019 року, подано до суду заяви про розгляд справи за його відсутності, в яких зазначив, що заперечує проти задоволення позову та просить відмовити в його задоволенні з підстав викладених у відзиві (а.с. 171, 196). Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не зFявилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовFязані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та обFєктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесульні обовFязки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову та його заперечень, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 18 серпня 2017 р. між [PERSON], як замовником F з однієї сторони, та ФОП [PERSON], як виконавця F з іншої сторони, укладено Договір на ДБ Індивідуальний номер замовлення БД F 195 (а.с. 9). За умовами вказаного Договору замовник доручає, а виконавець зобовFязується організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ДБ конструкцій (далі виробу) за розцінками виконавця. Замовник зобовFязується сплатити та прийняти готові вироби та роботу згідно умовам цього Договору. Якість виробів повинна відповідати технічним умовам виробника, нормам якості для даного виду виробу. Загальна площа виробів складає: 1,763 м2. Колір: Махонь (МДФ)/Ліліан. Наповнювач: мінвата. Вартість виробів складає 7900,00 грн. Завдаток F 7900,00 грн. (розстрочка). Замовник зобовFязується сплатити вартість виробів, що складає 7900,00 грн., після чого виконавець зобовFязується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення Договору. Зміна конфігурації та розмірів виробу за бажанням замовника здійснюється лишу у випадку коли замовник звернувся протягом однієї доби з моменту підписання цього Договору (а.с. 9). Розміри виробу зазначені та узгоджені з замовником [PERSON] у листку заміру ДБ від 18.08.2017 року (а.с. 10 зв.сторона). Згідно Доповнення F 1 до договору БД - 195 від 18.08.2017 року, підписаного позивачем, [PERSON] під час укладення договору належним чином проінформована, що ДБ розкроєний під позначений нею, покупцем (замовником), індивідуальним розміром та, згідно законодавства України, не підлягає поверненню, як річ з індивідуальними ознаками, незамінна. Позивач підтвердила, що їй в повній мірі надана формація про товар, умови оплати та доставки, а також про умови кредитування, процентну ставку, загальну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту, строк на який кредит може бути отримано (а.с. 10). 18.08.2017 року між ПАТ «Банк Форвард» та [PERSON] укладено кредитний договір F 200058056, згідно умов якого останній відкрито рахунок у валюті гривні, що буде використовуватись для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за Кредитним договором; надано кредит в сумі 7900,00 грн, шляхом зарахування суми кредиту на Рахунок та її подальшого безготівкового переказу з Рахунку згідно з дорученням клієнта F для списання в безготівковому порядку з Рахунку та зарахування на користь Організації, а саме ФОП [PERSON], суму вказаних грошових коштів на товар F «1. вікна комплект, ABVER, 860*2050» (а.с. 11). Кредит по договору станом на 03.03.2018 року погашено повністю (а.с. 127-128). Однак, суд зазначає, що вказаний кредитний договір не має ніякого відношення до спірного Договору, оскільки предметом Договору F БД F 195 від 18.08.2017 є ДБ конструкція, загальною площею виробів: 1,763 м2, колір: «Махонь» (МДФ)/Ліліан, наповнювач: мін вата (а.с. 9), тоді як в розділі «товар (товари)» кредитного договору F 200058056 зазначено «1. вікна комплект, ABVER, 860*2050» (а.с. 11). 22.09.2017 року [PERSON] складено письмову вмотивовану відмову, зі змісту якої вбачається, що позивач відмовилась підписати акт прийому-передачі виробу по Договору ДБ Індивідуальний номер замовлення БД F 195 від 18.08.2017 року, оскільки з однієї сторони двері відсутня МДФ-накладка (а.с. 14). Відповідачем направлено на адресу позивача лист від 28.08.2017 року з проханням прийняти конструкції та повідомленням, що у разі неприйняття виробу протягом 10 днів з дня отримання даного листа-претензії, виконавець не несе відповідальності за виріб і знімає з себе всі обовFязки по Договору F БД-195 від 18.08.2017 року. При цьому, у вказаному листі відповідач визнав, що [PERSON] повністю оплатила виріб та на дату складення цього листа боргу не має(а.с. 15). 06.10.2017 року [PERSON] склала лист у відповідь на лист-претензію ФОП [PERSON], яким повідомляє відповідача, що вона готова прийняти виріб «ДБ» належної якості, виготовлений за замовленням позивача та погодженими замірами до 16.10.2017 року, та у разі порушення вимог щодо комплектності чи якості товару, [PERSON] буде змушена відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми (а. с. 16). Проте, доказів щодо направлення такого листа відповідачеві суду не надано, оскільки з наданої позивачем копії опису вкладення до листа на ім'я [PERSON] вбачається, що в поштове відправлення вкладено «заяву про отримання виробу ДБ від 6.10.2017» (а.с. 17). Зазначене поштове відправлення відповідачем не отримано та повернуто на адресу відправника F [PERSON], за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 17). Крім того, 06.10.2017 року позивачем надано начальнику Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області заяву, в якій зазначила короткий зміст спірного Договору, та вказала, що вважає умови цього Договору такими, що обмежують права споживача і повинні бути визнані недійсними, виклала окремі пункти Договору, з якими [PERSON] не погоджується та інші обставини, на які вважає, що слід звернути увагу. Також, зазначила, що побоюється, що зі сторони ФОП [PERSON] умови Договору будуть використані з метою уникнення взятих на себе зобовFязань по Договору та у позивача не буде можливості відмовитись від неякісного та недоукомплектованого товару, а оплачені нею грошові кошти не будуть повернені (а.с. 23). 22.11.2017 року позивачем складено письмову вимогу, відповідно якої [PERSON] просить відповідача розірвати Договір ДБ Індивідуальний номер замовлення БД F 195 від 18.08.2017 року, протягом семи днів з дня отримання вимоги повернути сплачену за товар грошову суму в розмірі 7900,00 грн, а також неустойку, відповідно до умов а. 4.2. Договору в розмірі 5135,00 грн. Крім того, позивач попередила відповідача про вирішення вказаного питання у судовому порядку в разі порушення відповідачем вказаного вище строку (а.с. 18). Як вбачається з відмітки на вказаній вимозі, керівник [PERSON] 22.11.2017 року відмовився приймати заяву (а.с. 18). З приводу вказаних обставин [PERSON] надано письмові пояснення начальнику ОсновFянського відділу поліції ГУНП України в Харківській області (а.с. 19). Окрім того, така вимога направлена позивачем на адресу реєстрації [PERSON] (а.с. 21), та отримана останньою особисто 24.11.2017 року, про що свідчить її підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 22). 23.11.2017 року [PERSON] надано начальнику Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області заяву, в якій вона повторно зазначила короткий зміст спірного Договору, та вказала, що вважає умови цього Договору такими, що обмежують права споживача і повинні бути визнані недійсними, виклала окремі пункти Договору, з якими [PERSON] не погоджується та інші обставини, на які вважає, що слід звернути увагу. Також, зазначила, що наразі зі сторони ФОП [PERSON] умови Договору використовуються з метою уникнення взятих на себе зобовFязань по Договору та у позивача немає можливості відмовитись від неякісного та недоукомплектованого товару, який не відповідає її замовленню по Договору, а оплачені нею грошові кошти не будуть повернені, у зв'язку з невиконанням ФОП [PERSON] взятих на себе зобовFязань (а.с. 25). 14.12.2017 року позивачем отримано відповідь від Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області Державної служби України з питань забезпеченості харчових продуктів та захисту прав споживачів на звернення [PERSON] від 06.10.2017 року щодо порушення законодавства про захист прав споживачів ФОП [PERSON], якою повідомлено, що посадовими особами Головного управління було здійснено виїзд за зазначеною позивачем адресою: м. Харків, пр. Московський, 89, з метою проведення позапланової перевірки ФОП [PERSON] Однак, під час виїзду встановлено, що ФОП [PERSON] за вищезазначеною адресою не знаходиться, у зв'язку з чим немає можливості провести позапланову перевірку останньої (а.с. 24). Відповіді від Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на лист позивача від 23.11.2017 року суду не надано, як і відомостей щодо проведення будь-яких перевірок ФОП [PERSON] та здійснених заходів за результатами таких перевірок. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовFязків. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з положень ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За частиною першої статті 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Проте, посилання позивача на те, що предмет спірного Договору (дверний блок) не відповідає умовам цього Договору ніякими доказами не підтверджено. Жодного порушення відносно [PERSON] з боку відповідача судом не встановлено. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В п. 27 постанови F 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розFяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправFя сторін та враховуючи обовFязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обовFязок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобовFязаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Так, дослідивши надані по справі докази, суд зазначає, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували неналежне виконання ФОП [PERSON] спірного Договору F БД F 195 від 18.08.2017 року, невідповідність замовленого товару доставленому та наявність на такому товарі дефекту F «явного вигину», позивачем не надано. Окрім того, позивачем жодним чином не обґрунтовано на яких підставах відповідач має сплатити [PERSON] у разі розірвання спірного Договору кошти в розмірі 7900,00 грн, оскільки будь-яких доказів на підтвердження факту сплати позивачем обумовленої в Договорі грошової суми суду не надано. Також, суд зазначає, що надана позивачем копія кредитного договору жодним чином не стосується даної справи, оскільки за умовами цього кредитного договору кошти позивачеві надавались на оплату зовсім іншого товару, який не являється предметом спірного Договору F БД F 195 від 18.08.2017. У судовому засіданні позивач пояснила суду про відсутність у неї інших доказів, при цьому належним чином не скористалася своїми процесуальними правами, що були роз'яснені їй судом до початку розгляду справи по суті, про витребування, або забезпечення доказів у разі необхідності, з підстав, передбачених законом. Виходячи з положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення позову, у звFязку з його недоведеністю, оскільки позивачем не обґрунтовано та жодним належним і допустимим доказом не підтверджено, що її права як споживача порушено. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову [PERSON], яка звільнена від сплати судового збору, відмовлено у повному обсязі, то судовий збір відноситься за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed