Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 02-07/529Ф у розмірі 173 132,54 грн., а також судових витрат. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 15 травня 2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] уклали кредитний договір № 02-07/529Ф, за умовами якого банк зобов'язувався надати [PERSON] кредитні кошти у розмірі 250 000,00 грн., відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Банк виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику у кредит грошові кошти, проте [PERSON] належним чином не виконував умови договору, в зв'язку з чим станом на 01 лютого 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 173 132,54 грн., а саме: за кредитом - 53 739,20 грн., за відсотками - 50 892,20 грн.; за комісією - 2 741,44 грн., пеня - 65759,70 грн. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 02-07/529Ф від 15 травня 2007 року. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 173 132,54 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 596,99 грн. В судове засідання представник позивача Матвійчук М.З. (довіреність від 05.07.2018 р.) не прибув, від нього поступила заява про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не прибув, від нього поступив відзив на позовну заяву в якому зазначається, що позов він вважає безпідставним, просить відмовити в задоволенні позову ТзОВ "Кредитні ініціативи" до нього про стягнення заборгованості, застосувавши ст.267 ЦК України, в зв'язку зі спливом позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав. 15 травня 2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] васильович уклали договір про кредитний договір № 02-07/529Ф, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 250 000 гривнів. 17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 02-07/529Ф від 15 травня 2007 року перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідач [PERSON] належним чином не виконував умови договору, в зв'язку з чим станом на 01 лютого 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 173 132,54 грн., а саме: за кредитом - 53 739,20 грн., за відсотками - 50 892,20 грн.; за комісією - 2 741,44 грн., пеня - 65759,70 грн. Суд не бере до уваги подані представниками позивача розрахунки заборгованості (а.с. 15-16), в яких зазначено сплату відповідачем 01.06.2013 р. 7,51 гривні, оскільки представниками позивача не надано жодних первинних документів, на підставі яких у цих розрахунках відображена така сплата. Згідно п. 6.1 згаданого вище договору про відступлення права вимоги, сторони домовились здійснити розсилку повідомлень кожному позичальника про відступлення прав вимоги та повідомлення про нові банківські реквізити. Натомість доказів надсилання та одержання [PERSON] повідомлення про нові реквізити, представниками позивача не надано. Відповідно до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року право вимоги про погашення кредитної заборгованості до відповідача [PERSON] виникло у позивача 17.12.2012 року, позовна заява була здана на пошту 13.06.2018 року(а.с.44), до суду поступила 18.06.2018 року (а.с.1). Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає причини пропущення позовної давності неповажними. За змістом статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, то з цієї підстави слід відмовити у задоволенні позову. На підставі ст. ст. 256, 257, 258, 259, 265, 266 ЦК України та

Outcome: dismissed