Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

15.06.2021 року позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 07.06.2018 у розмірі 22432,41 грн. Позовна заява мотивована тим, що 07.06.2018 між Публічним акціонерним товариством «Акцент-банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Акцент-банк», та [PERSON] шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-банку було укладено кредитний договір б/н у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 31.03.2021 у загальній сумі 22432,41 грн, яка складається з: 18999,00 грн заборгованість за кредитом; 3433,41 грн заборгованість по відсоткам, а також судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Рух справи в суді. 16 червня 2021 року ухвалою судді Великоновосілківського районного суду Донецької області зазначену справу передано до Волноваського районного суду Донецької області за підсудністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021 головуючою суддею у зазначеній справі визначено суддю Подоляк Я.М. 14.07.2021 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання [PERSON] щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Згідно відповіді адміністратора ЦНАП Волноваської міської військово-цивільної адміністрації від 27.09.2021, [PERSON] зареєстрована на території смт. Донське Волноваського району Донецької області. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 01.10.2021 відкрито провадження у справі за позовною заявою АТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розгляд справи постановлено здійснювати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. В матеріалах справи є заява представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів, клопотання та заяви з боку АТ "А-БАНК" відсутні. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, тому, у відповідності з нормами ст.280 ЦПК України, справу розглянуто без його участі при заочному розгляді справи. Ухвалою від 24.11.2020 постановлено проводити заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з таких підстав. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушенні зобов`язання. Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно зі ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 07.06.2018 відповідачем [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Надана позивачем копія анкети-заяви, підписана відповідачем, не містить інформацію про кредитний ліміт, про встановлення якого просив відповідач, погоджену сторонами процентну ставку за користування таким кредитним лімітом, строк кредитування, умов застосування штрафних санкцій тощо, а також інформацію про банківські картки, які б мали б бути випущені банківською установою. Суд зазначає, що з наданого позивачем доказу у вигляді копії анкети-заяви взагалі не вбачається інформація щодо виду банківської послуги, за отриманням якої звертався відповідач до банку. З наданого позивачем витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк», розміщеного на сайті http://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» вбачається, що ці умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування карт. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку карти здійснюється у разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Карти (п. 2.1.1.1). Для надання послуг Банк видає Клієнту Картку. Її тип визначено в Договорі, частиною якого є Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Датою укладення договору є дата отримання Карти, зазначеної у заяві (п. 2.1.1.2.1). Отже суд зазначає, що підписання клієнтом банку заяви-анкети не є беззаперечним доказом видачі кредиту банком та отримання такого кредиту позичальником, зважаючи на той факт, що після розгляду заяви-анкети банк мав би прийняти рішення про видачу кредиту або про відмову у видачі кредиту. У разі позитивного рішення, банк мав би видати кредитну картку, з дати отримання якої між сторонами виникли б договірні відносини щодо укладення кредитного договору у межах строку дії виданої картки. Зважаючи на відсутність в наданій позивачем анкеті-заяві посилання на тип кредитної картки, доказів прийняття банком відповідного рішення про випуск картки, доказів видачі такої картки відповідачу, суд не вважає доведеними твердження позивача про укладення кредитного договору. Будь-яких доказів у вигляді: довідки про видані відповідачу кредитної картки, виписки з банківського рахунку відповідача з зазначенням руху коштів по такому рахунку; доказів відкриття банківського рахунку та встановлення за ним кредитного ліміту із зазначенням розміру кредитного ліміту, - позивач не надав. Не вбачається розмір кредитного ліміту, встановленого позивачем на банківську картку відповідача й з тексту позовної заяви. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач обмежився фразою такого змісту «відповідачу видано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку» без вказівки конкретного його розміру та номеру, дати видачі та строку дії платіжної картки. Також до позову надано копію паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а. с. 6 ,7). Вказаний паспорт містить різні умови кредитування для картки «Універсальна» та картки «Універсальна Gold». Вказаний паспорт містить підпис відповідача. Відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» затверджено стандартизовану форму паспорта споживчого кредиту, у якому відображено, що загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складається з тіла кредиту, відсотків, комісії та інших платежів. Відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Водночас Додатком 1 до Закону України «Про споживче кредитування» передбачено стандартизовану форму Паспорта споживчого кредиту, відповідно до якої такий паспорт обов`язково підписується позичальником, а у самому паспорті зазначені конкретні умови кредитування. Як установлено судом, додана до позову копія паспорта споживчого кредиту, не містить конкретних умов кредитування саме для [PERSON] , а стосується загальних установлених Банком умов кредитування за двома різними типами карток. А тому, наданий позивачем паспорт не в повній мірі відповідає вищезазначеним вимогам. З огляду на викладене, суд не визнає вказаний паспорт споживчого кредитування як належний та допустимий доказ у цій справі, що доводить обставини отримання (використання) відповідачем кредитних коштів Банку та прийняття відповідних умов користування ними. Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, суд зазначає таке. Наданий розрахунок заборгованості за договором №SAMABWFC00001590407 від 2018-06-07, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом [PERSON] , ОКПО - [NUMBER] , підписаний представником АТ «Акцент-Банк» Шкапенко О.В. Підпису відповідача такий розрахунок не містить. Отже позивач самостійно склав такий розрахунок, та тільки позивач міг впливати на зміст такого розрахунку незалежно від волевиявлення відповідача. Самостійно на власний розсуд складений позивачем розрахунок заборгованості не може бути визнаний судом належним доказом наявності заборгованості за кредитним договором у відповідача, оскільки такий розрахунок не підтверджується іншими доказами (первинними документами, які б свідчили про отримання відповідачем грошових коштів). На переконання суду, сам по собі розрахунок заборгованості, здійсненний банківською установою в односторонньому порядку, не є достатнім та беззаперечним доказом отримання кредиту позичальником без наявності доказів відкриття позичальнику карткового рахунку, зарахування грошових коштів на такий картковий рахунок, встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, отримання картки позичальником тощо. Крім того, суд звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості містить посилання на договір № SAMABWFC00001590407 від 2018-06-07, проте такого договору до позову не долучено. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачем [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-банку було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність тощо. Цивільне судочинство здійснює на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Outcome: dismissed