Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», 10.12.2018 р. звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути солідарно на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з [PERSON] , [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 38178 грн. 26 коп. та понесені судові витрати. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АК/0680359. 24.06.2017 р. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням водія [PERSON] та ряду транспортних засобів, серед яких був автомобіль «Санг Йонг» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до постанови Святошинського районного суду м.Києва від 06.10.2017 р. [PERSON] визнано винним у настанні вказаної ДТП, з зазначеної постанови вбачається, що дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. До ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся власник автомобіля «Санг Йонг» д/н [NUMBER] [PERSON] . На виконання зобов`язань страховик - ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» виплатив на користь власника автомобіля «Санг Йонг» д/н [NUMBER] [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 27429 грн. 41 коп., а згодом було здійснено доплату страхового відшкодування в розмірі 10748 грн. 85 коп., а всього 38178 грн. 26 коп. Таким чином, на підставі п.п. 38.1.1 та п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як до страхувальника так і до водія забезпеченого транспортного засобу в порядку регресу перейшло право вимоги ТДВ СК «Альфа-Гарант» яким було сплачено страхове відшкодування за полісом №АК/0680359. Відповідно до ухвали від 11 грудня 2018 р. відкрито провадження по вказаній цивільній справі. 15.02.2019 р. представником відповідачів адвокатом Конюшко Д.Б. подано відзив на заявлені позивачем позовні вимоги, в яких просили в задоволенні заявлених вимог відмовити вказуючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо сплаченого розміру страхового відшкодування, а також щодо не належного технічного стану транспортного засобу, крім того вказували на те, що солідарне стягнення в даному випадку не передбачено нормами чинного законодавства України. 25.02.2019 р. представником позивача подано відповідь на відзив. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 04 квітня 2019 р. закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі. Представник позивача в судові засідання не з`явився, просив справу розглядати в його відсутності, що суд вважає за можливе. Відповідачі в судові засідання не з`явились, ро час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, направили до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому є можливим розгляд справи в їх відсутності. Представник відповідачів адвокат Дорошенко М.А. в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечувала та просила в їх задоволенні відмовити, вказуючи а обставини викладені в відзиві на заявлені вимоги та додаткових поясненнях до відзиву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, між ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АК/0680359. 24.06.2017 р. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням водія [PERSON] та ряду транспортних засобів, серед яких був автомобіль «Санг Йонг» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до постанови Святошинського районного суду м.Києва від 06.10.2017 р. [PERSON] визнано винним у настанні вказаної ДТП, з зазначеної постанови вбачається, що дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. До ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся власник автомобіля «Санг Йонг» д/н [NUMBER] [PERSON] . На виконання зобов`язань страховик - ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» виплатив на користь власника автомобіля «Санг Йонг» д/н [NUMBER] [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 27429 грн. 41 коп., а згодом було здійснено доплату страхового відшкодування в розмірі 10748 грн. 85 коп., а всього 38178 грн. 26 коп. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м.Києва від 06 жовтня 2017 р. вбачається, що [PERSON] 24.06.2017 року приблизно о 21.16 годин, по вул . Кільцева дорога, 19-б в м. Києві, керуючи автомобілем «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] , не впевнився в технічній справності автомобіля, не впорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль перекинувся, та його уламки пошкодили автомобіль «Санг Йонг», д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] , автомобіль «Фіат», д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] , автомобіль «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , водій, [PERSON] , що призвело пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.3 (а), 12.1 ПДР. Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення і провадження у справі закрити, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Згідно п п.п. «г» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо дорожньо-транспортна пригода, визначена в установленому порядку, є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Однак, в даному випадку не можна вважати встановленими обставини зазначені в п.п. «г» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з наступних підстав. Відповідно до наданої суду постанови про закриття кримінального провадження від 01.09.2017 р. Святошинського УП ГУ НП у м.Києві вбачається, що [PERSON] 24.06.2017 р. о 21.16 хв. керуючи автомобілем «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись по вул.Кільцева дорога 19-Б в м.Києві порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого не справився з керуванням автомобілем, що призвело до перекидання ТЗ, внаслідок чого пасажиру даного автомобіля [PERSON] були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Як вбачається з пояснень водія [PERSON] даних безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди від 24.06.2017 р. та від 06.07.2017 р. останній вказує, що 24.06.2017 р. о 21.10 хв. керуючи автомобілем «Санг Йонг», д.н.з. [NUMBER] наближаючись до АЗС «БРСМ» помітив автомобіль чорного кольору, який перекинувся, від чого з вказаного автомобіля випало запасне колесо, яке зіткнулось з частиною керованого ним автомобіля. Таким чином, доказів щодо того, що дана дорожньо-транспортна пригода є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху не вбачається. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові в межах наданих позивачем доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Крім того, статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Солідарна відповідальність внаслідок завдання шкоди встановлена, зокрема, ст. 1190 ЦК України, частина перша якої визначає, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. В тім, в ході розгляду справи не встановлено, що шкода завдана автомобілю «Санг Йонг», д.н.з. [NUMBER] , спільними діями відповідачів. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність правових підстави для задоволення позову. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed