Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що 12 вересня 2007 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір споживчого кредиту №LGTSAU10560626, відповідно до умов якого позивачу було надано у вигляді непоновлюваної лінії кредитні кошти в розмірі 15 999,61 дол. США на придбання транспортного засобу та витрат пов'язаних з його купівлею. На думку позивача, відповідач під час виконання договору споживчого кредитування з використанням нечесної підприємницької практики (застосуванням обману) щодо надання кредиту на страхові платежі, належного визначення загальної ціни фінансових послуг і реальної заборгованості по кредиту, стягнув суми кредиту і відсотків по ньому, які фактично позивачу не надавалися, чим порушив його права як споживача фінансових послуг. Крім того, позивач зазначає те, що не був попереджений: про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, штрафні санкції в разі неналежного виконання); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту, витрати на страхові платежі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві, щодо застосування строків позовної давності заперечував. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити позивачу в задоволенні позову повністю, крім того, представник позивача просив застосувати строки позовної давності, оскільки, зі слів позивача він дізнався про порушення його прав ще у 2009 році, що підтверджується рішенням Алчевського міського суду Луганської області від 27 жовтня 2009 року. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12 вересня 2007 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір споживчого кредиту №LGTSAU10560626, відповідно до умов якого позивачу було надано у вигляді непоновлюваної лінії кредитні кошти в розмірі 15 999,61 дол. США на придбання транспортного засобу. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права:можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно дост. 628 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, що визначено ч. 1ст. 202 ЦК України. У свою чергу зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними. Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При укладенні договору, підписаного позивачем, який підтвердив цим свою згоду умовами даної угоди, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін. Згідно із ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину, якими є недодержання в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч.ч. 1-3,5,6ст. 203 цього кодексу. Відповідно до ч. 2ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно з ч. 1ст. 56 Закону «Про банки і банківську діяльність»клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: перелік послуг, що надаються банком; ціну банківських послуг; іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг. Відповідно до п. п. 1.1., 2.1, 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженихпостановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу перед укладенням кредитного договору і під час укладення кредитного договору повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. В додатку до цих Правил зазначена таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Згідно зі ст. ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленихст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно дост. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно зіст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно доч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] підписав спірний кредитний договір, тим самим прийняв умови отримання кредиту. Належність підпису позивачу у наданих примірниках вищевказаних документів ним не оспорюється. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що при укладанні оспорюваного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які були обумовлені згодою сторін, позивач ознайомився з усіма елементами вартості кредиту та іншими необхідними складовими оплат по ньому, погодився з ними. Більш того, позивач погасив кредит в повному обсязі, що підтверджується довідкою ПАТ КБ "Приватбанк", що також є доказом того, що позивач погодився на умови кредитного договору. Доказів щодо несправедливості умов договору та порушення принципів добросовісності, їх невідповідності положенням ЦК Україниа бо іншим актам цивільного законодавства, порушень з боку кредитора ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачем [PERSON] до суду не надав. Більш того, недійсність окремої частини договору не тягне за собою визнання недійсним всього договору, як це передбачено ст. 217 ЦК України, а також ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, у зв'язку з його необґрунтованістю, безпідставністю та недоведеністю. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed