Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

В серпні 2019 року позивачі звернулися до Хмільницького міськраойнного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 0195 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] . Власником 7/25 багатоквартироного будинку [ADDRESS] є відповідач, яка всупереч вимогам закону спочатку самовільно, а в подальшому із отриманням дозволу на будівництво, з відхиленням від проектної документації звела приміщення гаража, яке однією із сторін розташоване на межі земельної ділянки, яка належить позивачам, що порушує їх право користування земельною ділянкою. Позивачі зверталися у відповідні установи для зобов`язання відповідача усунути вказані перешкоди, однак будь яких дій з боку відповідача вчинено не було. У зв`язку із викладеним позивачі вимушені звернутися із позовом про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди. 07.08.2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд справи до підготовчого судового засідання. 23.08.2019 року відповідач суду надала відзив на позовну заяву в якому вказала, що заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, посилаючись на те, що позовна заява не відповідає вимогам с. 175 - 177 ЦПК України. Разом із тим, попереднім власником вказаного житла, що належить їй був [PERSON] , якому було надано дозвіл на будівництво добудови, яка є предметом спору та розпочато будівництво. При розробленні будівельного паспорту, позивачем [PERSON] було надано дозвіл, про що у будівельному паспорті міститься відповідна заява. Право приватної власності за нею виникло з 2014 року. [PERSON] помер [INFO] , а вона не є спадкодавцем ні за законом ні за заповітом після його смерті та не має обов`язків передбачених ст. 1281 ЦК України, тобто є неналежним відповідачем. 18.09.2019 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] , який також діє згідно довіреності від імені [PERSON] та її представник адвокат Матяш Д.Ю., в судовому засіданні позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити в повному обсязі. Також, представник позивача адвокат Матяш Д.Ю, зазначив, що позивачем строки позовної давності не порушено, оскільки ним вживались міри щодо усунення перешкод у користуванні майном усіма можливими способами, а тому у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності просить відмовити та не брати її до уваги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Однак, її представник адвокат Мироненко В.О. в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві та суду надав заяву в якій просить суд застосувати строки позовної давності у відповідності до ст. 267 ЦК України, посилаючись на те, що позивачі дізналися про порушення своїх прав, щодо даного предмету спору ще в 2014 році та будь яких поважних причин, щоб заважали їм звернутися вчасно до суду з 2014 року, суду не надано. Свідок [PERSON] , який працює головним спеціалістом будівельного нагляду інспекційного відділу № 1 Департаменту ДАБІ у Вінницькій області в судовому засіданні вказав, що позивач [PERSON] звертався до Департаменту ДАБІ у Вінницькій області в тому числі до нього особисто із заявою про перенесення гаражу, що належить відповідачу. Ним було здійснено позапланові перевірки та встановлено, що даний гараж збудовано з відхиленням норм будівництва. В подальшому було складено припис та протокол про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності та накладено грошове стягнення. Через деякий час було повторно встановлено, що відхилення гаражу від норм не усунуто відповідачем та повторно притягнуто відповідача до адміністративної відповідальності. Також свідок зазначив, що в 2014 році проводилась позапланова перевірка гаражу, що належав [PERSON] . Суд, вислухавши думку осіб, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 766160 від12.11.2009 року [PERSON] належить право власності на земельну ділянку площею 0, 0195 га, яка розташована в [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.(а.с.7-8) Згідно договору купівлі продажу [PERSON] продав, а [PERSON] , купив 7/25 частини будинку з відповідною часткою службових будівель в [ADDRESS] .(а.с.45-47) [PERSON] видано будівельний паспорт на добудову розміром 4.05*3.3 м будинк [ADDRESS] . (а.с.54-69) Разом із тим в матеріалах будівельного паспорту наявна заява [PERSON] , яка не заперечує, щодо місця розміщення (перебудови) іншого співвласника будинковолодіння [ADDRESS] , її сусіда [PERSON] , . (а.с.65) Відповідно до договору купівлі продажу 27.08.2013 року, акту приймання - передачі від 27.08.2013 року, розписки від 27.08.2013 року та заяви від 27.08.2013 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купила 7/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS] . (а.с.70-74) Відповідно до рішення Хмільницького міськраойнного суду Вінницької області від 24.04.2014 року визнано договір купівлі-продажу від 27.08.2013 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] - дійсним та визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме: 7/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані: [ADDRESS] , вартістю 37 761 гривня 08 копійок та належав [PERSON] відповідно договору купівлі-продажу від 09 червня 1972 року посвідченого Хмільницькою нотаріальною конторою р. № 960., зареєстрованого 16 грудня 1972 року в КП "ВООБТІ" в книгу № 2-333 за № 23.(а.с.75-77) Відповідно до технічного паспорту від 29.10.2008 року, витягу з державної реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24354552 від 17.07.2014 року, витягу з державної реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42669789 від 21.08.2015 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 42669313 від 21.08.2015 року, [PERSON] належить 7/25 частини будинку з відповідною часткою службових будівель в [ADDRESS] та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,012 га..(а.с.48-53, 78-79, 80-81, 82) Згідно до довідки управління містобудування та архітектури № 12-24/266 від 11.04.2017 року [ADDRESS] .(а.с.83) [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.11.2015 року.(а.с.84) [PERSON] у відповідності до листа від 05.10.2016 року №Д-668/02 звертався до департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Вінницькій області із проханням провести перевірку об`єкта будівництва господарської споруди - гаражу на садибній ділянці за [ADDRESS] .(а.с.10) Згідно листа Виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 31-Д-6772 від 28.10.2016 повідомлено, що [PERSON] набула права власності на виконання будівельних робіт на об`єкті на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт зареєстрованого у департаменті державної архітектурно будівельної інспекції у Вінницькій області.(а.с.11) Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури від 30.03.2017 року № 19-24/240 [PERSON] було проінформовано, що гр. [PERSON] звернулася із заявою до Управління містобудування та архітектури міської ради із письмовою заявою, надавши до неї пакет документів, про видачу будівельного паспорта на її об`єкт будівництва. Будівельним паспортом, виданим за р№ 53-15 від 21.08.2015 року, було враховано ситуацію будівництва:знаходження стіни споруди гаражу на межі сусідньої ділянки. Згідно до вимог ДБН 360-92** заявниці (відповідачу) рекомендовано відступити від цієї межі на 1 метр. Однак, заявниця (відповідач) на час перевірки станом на 28.03.2017 року не було розібрано кам`яної стіни і не влаштовано нової на відстані 1 метр.(а.с.12) Відповідно до листа державного архітектурно-будівельної інспекції України № 31-Д-115-2 від 06.06.2017 року, візуальним та інструментальним оглядом встановлено, що розпочате будівництво об`єкта здійснюється з відхиленням (порушення абз. 3 п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень) від проектної документації (будівельного паспорту) виданого управління містобудуванням та архітектури Хмільницької міської ради та зареєстрованого за № 53-15 від 21.08.2015 року.(а.с.13) Згідно акту архітектурно-будівельної інспекції України № 578-пп від 26.05.2017 року за заявою [PERSON] від 11.05.2017 року №31-Д-115-2 проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері місто будованої діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил гр.. [PERSON] будівництва гаражу по [ADDRESS] . В ході перевірки встановлено відхилення (порушення) в тому, що об`єкт збудовано по меж суміжних земельних ділянок, тоді як відповідно до будівельного паспорту дана будівля повина розміщуватися 1 м. від межі, що є порушенням абз. 3 п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень. Відповідно до припису державної архітектурно-будівельної інспекції України № 159 [PERSON] зобов`язано усунути порушення абз. 3 п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень. Відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення від 26.05.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП за порушення абз. 3 п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень. Постановою державної архітектурно-будівельної інспекції України № 178 від 30.05.2017 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 96 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення від 14.07.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП за порушення п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та постановою державної архітектурно-будівельної інспекції України від 18.07.2017 року № 223 притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 188-42 ч. 1 КупАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 5100 грн. Згідно до квитанції № 77 від 31.07.2017 року [PERSON] сплатила гштраф в розмірі 170 грн., постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності не оскаржувала, тим самим підтвердила наявні порушення у будівництві гаража, порушення абз. 3 п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень та порушення п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно зі ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнанних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до приписів ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Згідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, усунення перешкод у користуванні майно, шляхом усунення перешкод у користуванні майном має місце бути як спосіб захисту. Представник відповідача адвокат Мироненко В.О. суду надав заяву в якій вказав на пропуск позивачами строку позовної давності, оскільки про порушення своїх прав вони дізналися у 2014 році, у зв`язку із чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. З приводу викладено суд відзначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. За змістом пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таких самих висновків дійшов Верховний суд по справі № 916/1807/18 у Постанові від 30.07.2019 року. У справі Волков проти України (Oleksandr Volkov v. Ukraine № 21722/11, параграф 137, від 9 січня 2013 року) Європейський суд з прав людини зазначає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень. Таким чином, суд вказує на те, що позовні вимоги позивачів в частині усунення перешкод у користуванні майном є обґрунтованими, оскільки наявні порушення зі сторони відповідача щодо будівництва гаражного приміщення з відхиленням від проектної документації, яке однією із сторін розташоване на межі земельної ділянки, яка належить позивачам. Проте суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди, зважаючи на пропуск позивачами строку позовної давності, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні та зазначено самим позивачем [PERSON] про порушення своїх прав позивачі дізналися в 2014 року, однак із даним позовом про усунення перешкод у користуванні майном та стягненні моральної шкоди, звернулися лише у 2019 році та з заявою про поновлення строку звернення до суду позивачі та представник позивача не зверталися, оскільки вважають, що строк позовної давності не пропущено. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 256, 257, 261, 267, 317, 387, 391 ЦК України та

Outcome: dismissed