Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

24 березня 2016 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] в якій згідно позовних вимог просив: Зобов'язати [PERSON] сплатити [PERSON] в рахунок вартості транспортного засобу ROBUSTE, реєстраційний номер [NUMBER] кошти у сумі 100 000 грн., покласти на [PERSON] відшкодування судових витрат пов'язаних з розглядом справи, а також додатково судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. В подальшому представник Позивача надав до суду уточнення позовних вимог, та просив Зобов'язати [PERSON] сплатити [PERSON] в рахунок вартості транспортного засобу ROBUSTE, реєстраційний номер [NUMBER] кошти у сумі 148 463,33 грн., Зобов'язати [PERSON] сплатити [PERSON] витрати на експерта у розмірі 300 грн., покласти на [PERSON] відшкодування судових витрат пов'язаних з розглядом справи, а також додатково судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем був укладений у березні 2013 року договір оренди автотранспортного засобу з правом викупу, а саме транспортного засобу марки напівпричіп - бортовий -Е, марки ROBUSTE, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. Оскільки сторони домовилися про всі істотні умови договору та обставини , Позивач передав Відповідачу зазначений транспортний засіб. При цьому сторонами не було дотримано вимог чинного законодавства України щодо нотаріальне посвідчення договору, що передбачено ст. 799 ЦК України. Позивач зазначає, що на ім'я Відповідача також було оформлено тимчасовий реєстраційний талон, Відповідач з моменту підписання договору оренди автотранспортного засобу користується майном та отримує від цього матеріальну вигоду. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, оскільки дійсно договорі оренди транспортного засобу був укладений у простій письмовій формі, проте Позивачем не надано доказів передачі транспортного засобу відповідачу відповідно ст.640 ЦК України. Договір, який укладено між позивачем відповідачем, є нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений, що за вимогами цивільного законодавства є обов'язковим та не тягне у цьому випадку за собою будь-яких правових наслідків, при цьому сам договір не є підтвердженням його виконання, оскільки визначальною ознакою договірної операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнових прав у сторін. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 798 ЦК України, Предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Статтею 799 ЦК України передбачає, що Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Статтею 214 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно статті 216 ЦК України, Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тобто в даному випадку для застосування наслідків нікчемного договору судом має бути встановлено факт передачі та факт отримання майна за цим договором, в той же час суду доказів передачі транспортного засобу позивачем не надано. Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Судом встановлено, що договір оренди транспортного засобу з правом викупу №1 від 19.03.2013 року був укладений у простій письмовій формі між Позивачем та Відповідачем. Предметом договору був транспортний засіб марки напівпричіп - бортовий -Е, марки ROBUSTE, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. Договір найму транспортного засобу незалежно від строку має бути укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений, у випадку якщо одна із сторін є фізичною особою. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Договір оренди транспортного засобу з правом викупу в даному випадку є реальним (тобто вважатися укладеним з моменту передачі майна наймачу в користування), проте доказів передачі майна відсутні. Суд не приймає до уваги покази Позивача, який був допитаний у якості свідка, оскільки його свідчення різняться із свідченнями інших свідків щодо обставин, часу передачі транспортного засобу Суд, також погоджується з наданими запереченнями представником Відповідача щодо договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір може свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Відповідно до наведеного вище визначення операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів сторони договору , виникнення у сторін прав та обов'язків. Відповідно до відповіді від 10.02.2017 р. б/н наданої на адвокатський запит з боку Приватного підприємства «Сервіс - Тест» згідно інформаційної бази проходження технічного огляду транспортним засобом, марки напівпричіп - бортовий -Е, марка ROBUSTE, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], власник [PERSON], було здійснено 04.07.2014 року, бланк АС 056019, який був виданий власнику транспортного засобу, відповідно до вимог Постанови КМУ від 30 січня 2012 р. N 137 «Про затвердження Порядку проведення обов'язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу», що підтверджує факт перебування транспортного засобу на період липень 2014 року безпосередньо у власника, тобто у Позивача. Згідно з ч. 3ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, в результаті дослідження у судовому засіданні письмових доказів, показів свідків, пояснень осіб, що беруть участь у справі, суд прийшов до висновку, що жодного належного та допустимого доказу передачі транспортного засобу Позивачем Відповідачу відсутні. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України. Окрім того, суд зазначає, що вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, відносяться до судових витрат, проте відповідно до ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, при цьому особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу та бути її представником і в ході розгляду справи, вона має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК (п. 11 постанови Пленуму ВС України N 2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"), а саме : - знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів бути присутнім у судовому засіданні. Право подавати клопотання, подавати докази, подавати усні і письмові пояснення, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі та інші права не передбачено. Процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу, не сприяє наданню ефективної правової допомоги, адже права цього учасника є обмеженими порівняно із правами представника. Особа, яка надає правову допомогу, не має права брати активну участь в судових засіданнях, тому її правова допомога має позасудовий характер. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Ініціатива щодо допуску до справи особи, яка надає правову допомогу, повинна виходити від особи, яка бере участь у справі. До складу осіб, які беруть участь у справі, належать сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Оскільки Адвокат [PERSON] виступає в судовому провадженні як представник, тому правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed