Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що 16.05.2008 року Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та [PERSON], який зареєстрований за адресою: 07500, Київська обл., смт. Баришівка, вул. Ватуттіна, буд. 21, уклали кредитний договір №197/КАМК/39/2008/980, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в гривнях на придбання автотранспортного засобу на загальну суму 396 817, 00 (триста девяносто шість тисяч вісімсот сімнадцять грн. 00 коп.) гривень із розрахунку 19,00 % на рік строком з 16.05.2008 року по 15.05.2013 року. Відповідно до п. 1.3. Договору про внесення змін та доповнень №2 до Договору Кредитування комерційного автотранспорту» №197/КАМК/39/2008/980 від 16.05.2008 року (надалі - Договору №2), Позивач надав Відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 130 810, 76 (сто тридцять тисяч вісімсот десять грн.. 76 коп.) гривень зі сплатою 20, 1% річних з обовязковим щорічним переглядом розміру відсоткової ставки , в залежності від значення Українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб за 12 місяців з урахуванням маржі Банку не нижче ніж 5% (пять) відсотків річних. Кредит надавався Відповідачу для погашення прострочених відсотків та комісій за Договором «Кредитування комерційного автотранспорту» №197/КАМК/39/2008/980 від 16.05.2008 року. Кінцевий термін повернення кредиту 31.10.2013 року. За договором поруки [PERSON] та [PERSON] зобовязалися відповідати перед позивачем як солідарні боржники. Відповідно до договору поруки 2-й відповідач поручився перед позивачем за належне виконання 1-м відповідачем зобовязань, що витікають з кредитного договору № 197/КАМК/39/2008/980 від 16.05.2008 року. Станом на 10.04.2014 року за 1-м відповідачем [PERSON] наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 705 270, 37 (сімсот пять тисяч двісті сімдесят грн.. 37 коп.) гривень, в тому числі: непогашений кредит - 478 050, 44 (чотириста сімдесят вісім тисяч пятдесят грн. 44 коп.) грн.; несплачені відсотки - 183 020, 05 (сто вісімдесят три тисячі двадцять грн. 05 коп.) грн.; несплачена пеня за прострочення строків виконання зобовязань - 42 399, 88 (сорок дві тисячі триста девяносто девять грн.. 88 коп.) грн.. ; заборгованість по сплаті оцінки забезпечення - 1800,00(одна тисяча вісімсот грн. 00 коп.) грн.. Справа була предметом судового розгляду та 14.11.2014 року судом було винесено ухвалу, якою явку представника позивача було визнано обовязковою для особистих пояснень по суті справи та надання оригіналів доказів по справі. Представник позивача будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання втретє не зявився. 12.08.2016 року про причини неявки представник позивача суд не повідомив. 26.08.2016 року до суду надійшла заява про перенесення розгляду справи через зайнятість представника в іншому судовому засіданні, проте жодних підтверджень поважності пропуску судового засідання 26.08.2016 року в подальшому суду надано не було. 12.09.2016 року представник позивача втрете не зявився в судове засідання. До суду надійшло клопотання про перенесення розгляду справи в звязку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні, проте жодних доказів на підтвердження даного клопотання суду надано не було. Разом з тим в клопотанні було зазначено, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності позивача на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Суд вважає, що така поведінка позивача та невиконання ухвали суду від 14.11.2014 року про надання оригіналів документів та обовязкову явку представника позивача в судове засідання, свідчить про навмисне затягування розгляду справи, а тому справу можливо розглянити на підставі доказів наданих сторонами. Відповідач [PERSON] позов не визнав у повному обсязі, та пояснив суду, що підтримує письмові заперечення подані суду раніше, крім того додав, що він тривалий час співпрацював з позивачем, неодноразово брав позики, проте не памятає щоб укладав саме такий кредитний договір тому він і клопотав про витребування оригіналів документів на які посилається позивач , просить суд у задоволені позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу заочно. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.05.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №197/КАМК/39/2008/980, на придбання автотранспортного засобу на загальну суму 396 817, 00 (триста девяносто шість тисяч вісімсот сімнадцять грн. 00 коп.) гривень із розрахунку 19,00 % на рік строком з 16.05.2008 року по 15.05.2013 року. Копія даного договору надана суду (т.1 а.с.10-14) Відповідно до п. 1.3. Договору про внесення змін та доповнень №2 до Договору Кредитування комерційного автотранспорту» №197/КАМК/39/2008/980 від 16.05.2008 року (надалі - Договору №2), Позивач надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 130 810, 76 (сто тридцять тисяч вісімсот десять грн.. 76 коп.) гривень зі сплатою 20, 1% річних з обовязковим щорічним переглядом розміру відсоткової ставки , в залежності від значення Українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб за 12 місяців з урахуванням маржі Банку не нижче ніж 5% (пять) відсотків річних. Кредит надавався Відповідачу для погашення прострочених відсотків та комісій за Договором «Кредитування комерційного автотранспорту» №197/КАМК/39/2008/980 від 16.05.2008 року. Кінцевий термін повернення кредиту 31.10.2013 року. Копія зазначеного договору надана суду (т.1 а.с.30-40) Між позивачем та відповідачем [PERSON] 16.05.2008 року укладено договір поруки за яким поручитель поручається перед кредитором за належне виконання позичальником [PERSON] взятих на себе зобовязань, що витікають із зазначеного договору Кредитної лінії. Зазначені обставини позивачем підтверджені наданими суду копіями вказаних договорів ( т.1 а.с.43-44). Згідно наданого суду розрахунку заборгованості відповідачі не виконали взяті на себе зобовязання і станом на 10.04.2014 року загальна сума заборгованості складає 705 270, 37 (сімсот пять тисяч двісті сімдесят грн.. 37 коп.) гривень (а.с.6-8). Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст.ст. 610, 612, 629 ЦК України відповідачі порушили зобовязання, оскільки мало місце прострочення боржника відповідно до п. 3 частини 1 ст. 611 ЦК України, який повинен сплатити неустойку, передбачену умовами кредитного договору. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2015 року поруку [PERSON] за договором поруки від 16 травня 2008 року укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра" та [PERSON] визнано припиненою з 22 жовтня 2010 року. При вирішені справи по суті позовних вимог суд погоджується з доводами відповідача [PERSON] щодо ненадання суду стороною позивача суду належних та допустимих доказів існуючого боргу по даному кредитному договору. У судовому засіданні за клопотанням представника відповідачів було зобовязано представника позивача надати суду оригінали та копії документів, зазначених у письмових поясненнях, але представником позивача не було надано суду жодного оригіналу документів на які позивач посилається як на доказ. Таким чином стороною позивача не надані суду для огляду оригінали належних та обґрунтованих документів на підтвердження позивачем свого права вимоги, які підтверджували б заборгованість на підставі Кредитного Договору №197/КАМК/39/2008/980 від 16.05.2008 року та Додаткових Угод, які підтверджують обґрунтованість наявності кредитної заборгованості в сумі 705 270, 37 (сімсот пять тисяч двісті сімдесят грн.. 37 коп.) гривень за даним кредитним договором, що можливо лише на підставі належного письмового доказу оригіналу вищевказаного Кредитного Договору, невідємних додатків до нього, оригіналу касового документу про видачу кредитних коштів саме за даним договором кредитної лінії та їх отримання відповідачем. Суд погоджується з позицією відповідача, що лише в сукупності оригіналів зазначених документів з обовязковим підписом відповідача можуть бути підставою визнання наявності зазначеної суми заборгованості за відповідачем, підставою для перевірки правильності її розрахунку та подальшого стягнення в судовому порядку. Суду також не надано графіків видачі погашення кредиту, не надано оригіналів первинних фінансових доказів заяви на видачу готівки (касового документу) за підписом відповідача про отримання зазначених в Додаткових угодах до Кредитного Договору №197/КАМК/39/2008/980 від 16.05.2008 року сум виданих та отриманих відповідачем коштів. Згідно ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд, у разі недостатності доказів відповідно до вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 137 ЦПК України, повинен вжити заходів та сприяти сторонам у здійсненні їх прав для всебічного й повного зясування обставин справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Згідно з ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотання осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Без надання оригіналу оскаржуваного договору рішення суду в будь-якому разі буде ґрунтуватися на припущеннях, що є неприпустимим ( ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Проте як зазначено вище позивач проігнорував вимоги суду та не скористувався наданими йому правами. Суд також приймає до уваги судову практику , що склалась при розгляді аналогічних справ. Так, скасовуючи рішення Апеляційного суду, ВССУ у свої ухвалі від 10 лютого 2016 року (Справа №6-34710ск15) зазначає наступне: «Крім того, оригінали розрахунку процентів та розписки на підтвердження укладення між сторонами договорів позики, судам не надавалися та не досліджувалися. Отже, у порушення вимог закону рішення судів ґрунтуються лише на припущеннях». 7 жовтня 2015 року( Справа № 6-15310св15) ВССУ також підкреслює необхідність виконання умов ч.2 ст.64 ЦПК України: «ненадання оригіналу акту приймання-передачі апеляційний суд визнав безпідставними доводи апелянта і її представника щодо ненадання цього документа і зазначив, що вони не обґрунтовані і спростовуються матеріалами справи. Між тим, в чому полягає необґрунтованість дій сторони реалізацією нею наданого ч. 2 ст. 64 ЦПК України права вимагати подання оригіналу письмового доказу та якими конкретно матеріалами справи спростовуються доводи представника відповідача про неможливість використання наданої позивачем копії акту приймання-передачі у зв'язку із неналежністю посвідчення її відповідності оригіналу в ухвалі апеляційного суду не вказано». Із роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за №14 від 18 грудня 2009 року вбачається, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Враховуючи наведене, а також судову практику з розгляду справ даної категорії, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed