Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

У січні 2020 року позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Чорній Д.О., звернулась в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання його втратившим право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позовна заява обгрунтована тим, що квартира, в якій зареєстрований відповідач, є неприватизованою і була надана позивачеві згідно ордера від 16.08.2000 року. Відповідач у спірній квартирі не проживає вже кілька років, не сплачує коштів за утримання квартири, тільки позивач несе в повному обсязі тягар утримання майна. Реєстрація відповідача в квартирі створює незручності та додаткові витрати для позивача. Як відомо позивачеві відповідач вже тривалий час проживає у Королівстві Нідерланди разом зі своїм батьком. Факт непроживання відповідача у квартирі підтверджуєстья відповідними актами. Вказані підстави і стали причиною звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 27.01.2020 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 06.04.2020 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач також не прибув у судове засідання, 04.05.2020 року до суду надійла заява від [PERSON] про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги визнав, зазначив, що не проживає в Україні з 2001 року та немає наміру проживати в Україні. Відповідно до ст. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 ЖК УКраїнської РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідно до ордера на жиле приміщення № 21032 від 16.08.2000 року квартира [ADDRESS] була надана в користування [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6 - 7). Відповідно до інформації електронного реєстру територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА", в зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] (а. с. 22). Факт непроживання відповідача у вказаній квартирі визнаний відповідачем та підтверджується наданими до суду копіями актів про непроживання. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, подану відповідачем заяву про визнання позовних вимог,

Outcome: approved