Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

01 червня 2018 року, в.о. головного лікаря Чернівецької обласної психіатричної лікарні [PERSON] звернувся\~ до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] у психіатричний стаціонар Чернівецької обласної психіатричної лікарні без її згоди. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В своїй заяві в.о. головного лікаря Чернівецької обласної психіатричної лікарні [PERSON] вказує, що 31 травня 2018 року о 13 год. 10 хв. госпіталізовано [PERSON]за направленням лікаря психіатра ПНД [PERSON]від 31.05.2018 року. Після особистого огляду [PERSON] лікар-психіатр [PERSON] зробив висновок про необхідність госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у звязку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих, суттєву шкоду її здоровю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON], які надійшли від лікаря психіатра [PERSON] Також, [PERSON]була оглянута лікарем-психіатром [PERSON] у приймальному відділенні ЧОПЛ о 13 год. 10 хв. 31 травня 2018 року, яка підтвердила висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] у психіатричний стаціонар. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра, підлягає обовязковому огляду протягом 24 год. комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. На виконання зазначеної вимоги закону [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів в складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Комісія підтвердила наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, у проявах: недоступності мовленевого контакту, дезорієнтованості, наявності розладів сприйняття, емоційної нестійкості, суїцидальної спроби, агресії до оточуючих, відсутність критики. Відповідно до висновку від 01 червня 2018 року комісія лікарів-психіатрів ЧОПЛ прийшла до висновку про наявність у [PERSON] на час огляду важкого психічного розладу, яке відповідає діагностичним критеріям F05.8 в звязку з чим обстеження і лікування [PERSON] можливо лише в умовах психіатричного стаціонару, тому просили винести рішення про подальше її перебування у психіатричному закладі без її згоди.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник Чернівецької облпсихлікарні лікар-психіатр в судовому засіданні підтримала заяву та просила її\~ задовольнити. Особу відносно якої розглядається справа не було доставлено в суд. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Прокурор в судовому засіданні вважав, що заява не обґрунтована і задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Заслухавши доводи лікаря-психіатра, прокурора, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення виходячи з наступного. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що 31 травня 2018 року о 13 год. 10 хв. госпіталізовано [PERSON]за направленням лікаря психіатра ПНД [PERSON]від 31.05.2018 року. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем-психіатром ПНД [PERSON]від 31.05.2018 року, який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для лікування у зв'язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу. \~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з ч. 1ст.\~339\~ЦПК України за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У ч.ч. 1, 2 ст.\~340\~ЦПК України передбачено, що у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. \~\~ \~ \~ \~ \~До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Із заяви вбачається, що після комісійного огляду\~ лікарів ЧОПЛ було встановлено у хворої\~психічні розлади у проявах: недоступності мовленевого контакту, дезорієнтованості, наявності розладів сприйняття, емоційної нестійкості, суїцидальної спроби, агресії до оточуючих, відсутність критики, що відповідає діагностичним критеріям: F05.8. \~ \~ \~ \~Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію та прийшла до висновку, що обстеження і\~лікування можливе тільки в умовах психіатричного відділення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно зі ст.\~14\~Закону України\~«Про психіатричну\~допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Застосування норми\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», тобто про примусову госпіталізацію особи, можливе лише у виняткових випадках, та заявником у порушення вимог ст. ст.12,81\~ЦПК України не надано достатніх доказів на підтвердження обставин того, що [PERSON] безпорадна та не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Саме по собі посилання на звернення сина хворої на її примусову госпіталізацію у зв'язку із її поведінкою без перевірки цієї інформації, аналізу та оцінки (ст. 89 ЦПК України) на предмет наявності підстав для припущення про погіршення у неї психічного розладу є недостатнім. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Так, прикладом реалізації права на здоров'я в контексті положень п.п. «е» п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об'єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. \~\~\~\~\~\~\~\~ Такі ж висновки містяться й в інших рішеннях ЄСПЛ, а саме, рішення від 28 жовтня 2003 року у справі Ракевич проти Російської Федерації, рішенні від 27 березня 2008 року у справі Штукатуров проти Російської Федерації. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до матеріалів справи, хвора на обліку в ЧОПЛ не перебуває, також стаціонарно в ЧОПЛ ні разу не лікувалася. Відповідно до ст. 345 ЦПК України справи про\~примусову госпіталізацію\~до протитуберкульозного\~закладу або\~про продовження\~строку примусової\~госпіталізації суд\~розглядає не\~пізніше 24\~годин після\~відкриття провадження\~у справі.\~Особі має\~бути надано\~право особистої\~участі в\~судовому засіданні,\~за винятком\~випадків,\~коли за\~даними протитуберкульозного\~закладу така\~особа становить\~загрозу розповсюдження\~хвороби. Участь у розгляді справи представника протитуберкульозного закладу, за заявою якого відкрито провадження у справі, представника особи, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію або про продовження строку примусової госпіталізації, є обовязковою. В судовому засіданні особу відносно якої розглядається справа: [PERSON] не доставлено, з неповажних причин, хоча у відповідності до ст.. 345 ЦПК України її участь є обовязковою. Також в судове засідання не зявився представник особи, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У звязку з наведеним, суд вважає, що заява не містить обґрунтовані підстави для надання [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку, що встановлені законом (ст. 340 ЦПК України), факти викладені в заяві, не знайшли свого підтвердження, а також з урахуванням позбавлення права участі [PERSON] в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного та ст.ст. 12, 19, 22 Закону України\~Про психіатричну допомогу,

Outcome: dismissed