Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з вищезазначеним позов. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] в м. Бровари Київської області, що підтверджується витягом з реєстру прав на нерухоме майно від 07.07.2010 року.. 26 березня 2010 року прописав у своєму будинку сина [PERSON], який жодного дня в будинку не проживав. Реєстрація відповідача в будинку порушує його права як власника будинку, яке регламентовано Конституцією та законодавством України., просив позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, 05 жовтня 2015 року через загальну канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача в судовому засіданні змінив підставу позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням відповідно до ст. 405 ЦК України, а саме як член сім'ї власника будинку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про його проведення повідомлений належним чином. Відповідно до п. 9 ст. 74 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.07.2010 року [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] Відповідно до наданої позивачем копії Будинкової книги для прописки громадян запис про реєстрацію відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] Київська область відсутній. Згідно акту обстеження житлових умов складеного депутатом Бобко А.М. [PERSON] спільного господарства з позивачем не веде. Як вбачається з позовної заяви, позивач звертаючись до суду з даним позовом керується статтею 405 ЦК України, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 405 ЦПК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищезазначену статтю суд приходить до висновку, що в контексті ст. 405 ЦК України вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. Якщо ж виходити з розуміння сім'ї за житловим законодавством то відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України "до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство". Тут ознака постійного проживання є обов'язковою умовою розуміння сім'ї. В судовому засіданні не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач є членом сім'ї позивача, а тому відсутні й підстави вважати відповідача в розумінні положення ст. 405 ЦК України членом сім'ї власника будинку, оскільки зазначена стаття стосуються членів сім'ї власника житла, то суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed