Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, в обгрунтування якого вказав, що 17.01.2012 між ним та Житомирським РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір споживчого кредитування №ZRKCLOSO1191, відповідно до умов якого банк зобов"язався встановити йому кредитний ліміт в розмірі 2 656 370, 93 грн. строком до 14.01.2022 зі сплатою 19 відсотків річних. Ліміт вказаного договору складався з суми кредиту 2 528 924, 69 грн. на реструктуризацію кредитного договору №МІ-89-07 від 02.07.2007, а також 127 446, 24 грн. на сплату судових витрат. До вказаного договору сторонами підписано Додаток №1 від 17.01.2012, в якому зафіксований графік погашення кредитної заборгованості. 16.05.2014 позивач був призваний по частковій мобілізації Житомирським ОМВК Житомирської області та проходив службу до 27.07.2015. В зв"язку із перебуванням на службі позивач 25.06.2014 направив повідомлення до банку про необхідність припинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами і штрафних санкцій по кредитних договорах. Не зважаючи на це, 13.07.2015, ПАТ КБ «ПриватБанк» направив позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту за №30.1.0.0/2, згідно якої банк вимагав від нього і поручителів [PERSON] та [PERSON] повернення в 5-денний термін поточної заборгованості, а в разі невиконання вимоги в зазначений термін повернення суми кредиту в повному обсязі, відсотків і штрафних санкцій. [PERSON] просить скасувати нараховані відсотки та штрафні санкції по вказаному вище кредитному договору за період з 16.05.2014 року по 28.07.2015 року в звязку з мобілізацією та проходженням служби в Житомирському ОМВК Житомирської області. В свою чергу, [PERSON], звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати договір поруки №ZRKCLOSO1191від 17.01.2012 припиненим в зв'язку з тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк», направивши 13.07.2015 року вимогу про дострокове виконання зобов'язань, не звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості протягом шести місяців, а отже, враховуючи положення ч.4 ст.559 ЦК України порука є припиненою. Представник позивачів до суду не з»явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 78). В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти задоволення обох позовів за безпідставністю. Суд заслухав пояснення представника відповідача, дослідив матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та вважає обидва позови такими, що не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що 17.01.2012 між позивачем за первісним позовом [PERSON] та Житомирським РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір споживчого кредитування №ZRKCLOSO1191, відповідно до умов якого банк зобов»язався встановити йому кредитний ліміт в розмірі 2 656 370, 93 грн. строком до 14.01.2022 зі сплатою 19 відсотків річних. Ліміт вказаного договору складався з суми кредиту 2 528 924, 69 грн. на реструктуризацію кредитного договору №МІ-89-07 від 02.07.2007, а також 127 446, 24 грн. на сплату судових витрат. До вказаного договору сторонами підписано Додаток №1 від 17.01.2012, в якому зафіксований графік погашення кредитної заборгованості. 16.05.2014 [PERSON] був призваний по частковій мобілізації Житомирським ОМВК Житомирської області та проходив службу до 27.07.2015. В зв»язку із перебуванням на службі він 25.06.2014 направив повідомлення до банку про необхідність припинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами і штрафних санкцій по кредитних договорах. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк», до звернення позивача з даним позовом, здійснив перерахування відсотків та штрафних санкцій, що підтверджується випискою по рахункам за 17.03.2016 року (а.с. 80). Тобто, на момент звернення з позовом до суду спору між сторонами не було, оскільки вимоги позивача в частині перерахування нарахованих відсотків та штрафних санкцій по вказаному вище кредитному договору за період з 16.05.2014 року по 28.07.2015 року були задоволені відповідачем добровільно. Крім того, 05.12.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладеного договір про внесення змін до кредитного договору № ZRKCLOSO1191 від 17.01.2012 року, на підставі якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язувався реструктуризувати наявну у нього заборгованість за кредитним договором, а позичальник - сплачувати щомісячні платежі відповідно до графіку погашення. Також не підлягають до задоволення зустрічні позовні вимоги [PERSON], оскільки 05.12.2016 року останній уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про внесення змін до договору поруки № ZRKCLOSO1191/DP1 від 17.01.2012 року, за умовами якого він поручився перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання зобов'язань [PERSON] по реструктуризованим зобов'язанням за договором від 05.12.2016 року про внесення змін до кредитного договору № ZRKCLOSO1191 від 17.01.2012 року. Отже, на даний час підстав для визнання договору поруки припиненим з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві, немає. За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачами не надано, а відтак позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed