Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

21 листопада 2019 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за Договором позики. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 07.10.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено Договір позики №79335 в електронній формі. За умовами п.1.1. укладеного між позивачем та відповідачем Договору позики, Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 1201,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п.1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін, вважається датою укладення Договору позики між Позичальником і Позикодавцем. Як зазначено у позові, ТОВ «ВЕЛЛФІН» в порядку, встановленому п.1.4. Договору позики на картковий рахунок [PERSON] була перерахована сума позики в розмірі 1201,00 грн., що підтверджується повідомленням від 29.10.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору доручення №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Згідно п.1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 (тридцять гривень 00 копійок) за перший день користування позикою; - 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 цього Договору; 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день; користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Позивач вказує, що станом на 05.11.2019 року загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» за договором позики становить 51843,55 грн., з яких: 1201,00 грн. - основний борг; 25678,56 грн. - заборгованість по відсоткам; 24963,99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором не сплатив, чим порушив зобов`язання, встановлені вказаним договором, тому позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором позики №79335 від 07.10.2016 року в загальному розмірі 51843,55 грн. та судовий збір в сумі 1921,00 грн. 20 травня 2020 року заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики - задоволено та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за Договором позики № 79335 від 07.10.2016 року в розмірі - 51843 гривні 55 копійок, та судовий збір в сумі - 1921 гривня 00 копійок, а всього стягнуто - 53764 гривні 55 копійок. 16 січня 2021 року відповідач [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області із заявою про перегляд заочного рішення Василівського районного суду Запорізької області від 20.05.2020 року. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення - задоволено. Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2020 року у цивільній справі №311/4319/19 (провадження №2/311/221/2020) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики - скасовано. Розгляд цивільної справи №311/4319/19 визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 01 березня 2021 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву(а.с.132-134) разом з заявою про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, в редакції від 26.02.2021 року, та з якої вбачається, що Василівським районним судом Запорізької області розглядалася цивільна справа №311/4319/19 (провадження 2/311/472/2021) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду для захисту своїх прав. На обґрунтування своїх доводів відповідач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛФІН» звернулось з позовною заявою до суду лише 21.11.2019 року, та відповідно до довідки щодо заборгованості, яка міститься в матеріалах справи (а.с.36), позика [PERSON] надана строком до 06.11.2016 року, тобто з 07.11.2016 року почав відраховуватись загальний строк позовної давності, а позивач звертається до суду 21.11.2019 року та відповідно, трирічний строк позовної давності має відраховуватися з 07.11.2016 року і цей строк позивачем пропущено без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідач просить застосувати наслідок пропуску позовної давності як до основних вимог, так і до додаткових, та відмовити у позові за пропуском строку позовної давності, як самостійною підставою для відмови у позові (а.с. 135). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день та час розгляду заяви про перегляд заочного рішення був повідомлений своєчасно, належним чином, однак про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано. В судове засідання представник відповідача [PERSON] не з`явився, про день та час розгляду заяви про перегляд заочного рішення був сповіщений своєчасно та належним чином, відповідно до розписки яка міститься в матеріалах справи (а.с.144), проте на адресу суду подано письмове клопотання, в якому представник просить розглянути справу без його участі та без участі його довірителя, просить застосувати наслідок пропуску позовної давності як до основних вимог, так і до додаткових, та відмовити у позові за пропуском строку позовної давності (а.с.147). В судове засідання представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» повторно не з`явився, про день та час розгляду справи за пред`явленим ним позовом був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судових повісток (а.с.118,121,131,145), однак про причини неявки суду не повідомлено, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, відповідь на відзив на адресу суду не подано. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справ, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 07.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладений договір позики №79335 в електронній формі. Відповідно до умов Договору позикодавець надає позичальникові [PERSON] на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 1201,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 19 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2. цього договору; 1,9% додатково до основних процентів від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 договору у разі не виконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (а.с.27-35). Відповідно до п. 1.2. Договору позики, позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п.1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст.530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Позивачем в порядку встановленому п.1.4. Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована 07.10.2016 року сума позики в розмірі 1201 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року (а.с.37). Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідач в свою чергу належним чином не виконав умов договору позики у встановлений строк. З наданої позивачем довідки щодо заборгованості за договором № 79335 від 07.10.2016 року у відповідача [PERSON] перед ТОВ «Веллфін» , станом 05.11.2019 року виникла заборгованість у розмірі 51843,55 грн., з яких: 1201,00 грн. - основний борг, 25678,56 грн . - заборгованість по відсоткам; 24963,99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.36). Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1 та 5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Із п.7.7 договору позики №79335 від 07.10.2016 року вбачається, що до правовідносин за цим Договором встановлюється загальний строк позовної давності, що визначенням ст.257 ЦПК України складає 3 (три) роки. Судом встановлено, що дата повернення коштів згідно договору позики №79335 від 07.10.2016 року - є дата 07.11.2016 року, отже право позивача порушене 07.11.2016 року, а відтак перебіг строку позовної давності почався 08.11.2016 року і закінчився 08.11.2020 року. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позовна заява про стягнення заборгованості за договором позики №79335 направлена позивачем до суду поштовим відправленням, яке сформовано 19.11.2020 року (а.с.42), а отримана судом 21.11.2020 року, тобто на час звернення позивача до суду з позовом у справі, строк позовної давності сплив. При цьому, позивачем не наведено обставин та підстав, за яких ним було пропущено строк загальної позовної давності та не наведено поважності причин пропуску такого строку. Із заявами про поновлення такого строку ТОВ «ВЕЛЛФІН» також не зверталося. Позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛФІН» не надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності. Таким чином суд, вважає за необхідне застосувати до позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості строк позовної давності. Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 16.01.2021 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с.113). У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним пропущено з поважних причин строк звернення до суду з позовом до [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Таким чином, у зв`язку із вищевикладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущена позовна давність звернення до суду з даним позовом, клопотань про поновлення позовної давності позивач не заявляв. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову, відшкодуванню не підлягають. Отже, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» у відшкодуванні понесених ним судових витрат у вигляді судового збору в сумі 1921,00 грн., відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed