Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Словечанського споживчого товариства про визнання за нею права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме, на приміщення магазину загальною площею 271,4 м.кв., які складаються з приміщення площею 169,0 м.кв., приміщення площею 39,7 м.кв., приміщення площею 21,8 м.кв.,\~ приміщення площею 40,9 м.кв., що розташовані в с. Тхорин по вулиці Леніна,31в Овруцького району Житомирської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з листопада 2006 року по даний час добросовісно, відкрито та безперервно користується нерухомим майном, а саме приміщенням будівлі магазину, що розташоване в с. Тхорин по вул. Леніна,31в загальною площею 271,4 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 28.10.2006 року між нею та СТОВ «Словечне», а тому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву, просили її задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви в повному обсязі, посилаючись на те, що відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем в порядку набувальної давності. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Відповідно до ст.15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК Україниодним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що 28 жовтня 2006 року між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Словечне» в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір купівлі-продажу, згідно якого остання за визначеною сторонами ціною в 12458,40 грн.\~ придбала приміщення магазину, розташованого за адресою: село Тхорин вул. Леніна, 17 Овруцького районру Житомирської області (а.с.13). Як вбачається зі змісту акту приймання-передачі від 07 листопада 2006 року згідно даного договору купівлі-продажу власник передав, а покупець прийняв вищевказане майно.\~ Покупець\~ перерахувала на рахунок господарства 12458,40 грн.\~ (а.с.15). Проте нотаріально такий договір позивачка та відповідач не посвідчили. Довідка видана директором СТОВ «Словечне» свідчить про те, що магазин, який знаходиться в с. Тхорин по вул. Леніна, 17 Овруцького районру належить СТОВ «Словечне» . У зв»язку з тим, що він недобудований, і господарство не в змозі його добудувати, будівля магазину не розпайована між співвласниками майнових паїв (а.с.16). Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 14.04.2008 року у справі №2-983/08 визнано належно оформлений договір купівлі-продажу магазину, який знаходиться в с. Тхорин по вул.Леніна, 17 Овруцького району від 28 жовтня 2006 року між [PERSON] та СТОВ «Словечне» дійсним. Визнано за [PERSON] право власності на магазин, який знаходиться в с. Тхорин по вул. Леніна, 17 Овруцького району Житомирської області (а.с.17). Копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19459034 від 08.07.2008 року свідчить про те, що [PERSON] є власником нежилого приміщення, магазину, загальною площею 271,4 кв.м., за адресою: Житомирська область, Овруцький район, село Тхорин, вул. Леніна,17 (а.с.18). Рішенням виконавчого комітету Словечанської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 21.01.2009 року №5\~ присвоєно юридичну адресу будівлям, які розташовані в селі Тхорин по вул. Леніна приміщенню недобудованого магазину /пп. [PERSON]В./ вулиця Леніна, 31в (а.с.19). Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 31.10.2013 року рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14 квітня 2008 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову до СТОВ «Словечно» про визнання угоди дійсною та визнання права власності на майно (а.с.22-25). В матеріалах справи мається технічний паспорт нежитлового приміщення кафе-бар по вул. Поліська (Леніна), 31в в с. Тхорин Овруцького району Житомирської області, виготовлений ФОП [PERSON] (а.с.76-79). Свідки [PERSON],[PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт використання позивачем спірної булівлі для заняття підприємницькою діяльністю з 2006 року по теперішній час.\~ Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Враховуючи зміст вимог статті 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної правової норми, цей спосіб набуття права власності встановлюється на сукупності обставин, зазначених у цій статті, а саме тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном, як своїм власним. При цьому тривалість означає, що повинен закінчитися передбачений у законі строк, добросовісність означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, відкритість означає, що володіння є відкритим, безперерервність означає, що на протязі зазначеного у законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'явлено позовів про повернення майна. У постанові від 6 червня 2018 року № 61-8051св18 Верховний Суд висловив правову позицію про те, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позивач звертаючись до суду з позовом знала, що кімната №2 (39.7 м2 а.с.77) приміщення\~ магазину, розташованого за адресою с. Тхорин вул. Леніна,31 в Овруцького району Житомирської області належить на праві власності відповідачу, а решта будівлі належить СТОВ " Словечне" яка не розпайована між співласниками майнових паїв, тому відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на спірне майно за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним набувачем майна в розумінні статті 344 ЦК України. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~ Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 31.10.2013 року рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14 квітня 2008 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову до СТОВ «Словечно» про визнання угоди дійсною та визнання права власності на майно. Враховуючи, що позивач намагалася визнати за нею право власності на приміщення магазину, посилаючись на те, що спірне приміщення вона отримали на підставі договору купівлі-продажу, тобто підставно, суд приходить до висновку, що вона знала про володіння чужим майном, що виключає можливість застосування набувальної давності, так як відсутня ознака добросовісності володіння, а тому положення ст. 344 ЦК України до спірних відносин застосуванню не підлягають. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення її позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять добросовісність набуття нею спірного нерухомого майна, як необхідної обставини для визнання за нею права власності за набувальною давністю, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed