Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

07.07.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила витребувати з чужого незаконного володіння ПАТ «АКБ «Київ» у приватну власність позивачки земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:05:013:0039, яка належала [PERSON] на підставі державного акту Серії КВ № 043149 виданого 24.06.2004 року на підстав Договору купівлі-продажу № 3614 від 27.12.2003 року; та земельну ділянку за кадастровим номером 3223155400:05:013:0038, яка належала [PERSON] на підставі державного акту серії КВ № 043150 виданого 24.06.2004 року на підставі договору купівлі-продажу № 3614 від 27.12.2003 року; та витребувати з приватної власності ПАТ «АБ «Укрназбанк» житловий будинок з надвірними побудовами зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 959,5 кв.м., належав [PERSON] на підставі свідоцтва пр. право власності б/н виданого Козинською селищною радою 12.01.2007 року. Вказане нерухоме майно за договором іпотеки від 26.09.2007 року передано в якості забезпечення виконання зобов`язань по договору позики від 19.09.2007 року, укладеному [PERSON] із ПАТ «АКБ «Київ». 06.08.2010 року рішенням Обухівського районного суду Київської області звернуто стягнення на вказане нерухоме майно, яке виступило предметом іпотеки. 11.04.2011 року за судовим рішенням відкрито виконавче провадження. Підставою своїх вимог позивачка зазначила вибуття у власність відповідача поза її волею об`єктів нерухомого майна, що підтверджується ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03.11.2015 року, якою скасовано постанову державного виконавця про передачу спірного нерухомого майна стягувачу ПАТ «АКБ «Київ» в рахунок погашення боргу від 18.11.2013 року. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 08 липня вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 20.07.2020 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 22 липня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року залучено до участі у справі № 372/2163/20, в якості третіх особи без самостійних вимог - [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» (місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 77-А; Код ЄДРПОУ: 38962392). Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року залучено до участі у справі № 372/2163/20, в якості третьої особи без самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АМБЕР» (місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Чигоріна, 49, прим. 82, офіс 10; Код ЄДРПОУ: 40889885). Ухвалою суду від 20 січня 2021 року по справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача Мартинюк Є.В. проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, та у задоволенні просив відмовити із підстав, викладених у відзиві на позову заяву. Окрім цього звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давнини, який просив обраховувати із 23.12.2014 року, як дати, з якою позивачці стало відомо, що майно відповідно до опису ВП № 25884244 передано стягувачу ПАТ «АКБ Київ» в рахунок погашення боргу. Вказаний факт не потребує доведення, на думку представника відповідача, оскільки встановлений ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03.11.2015 року. Представниця позивачки не просила суд поновити строк позовної давності із зазначенням поважних причин, оскільки не вважала його пропущеним і просила обраховувати строк обізнаності із дати отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 18.06.2020 року, з якої стало відомо про реєстрацію права власності на спірні об`єкти нерухомості на відповідачем. Інші сторони в судове засідання не з`явились, заяв чи клопотань до суду не направили, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 19 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним Банком «Київ» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 83. 26 вересня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язання по вищевказаному Кредитному договору № 83 між [PERSON] та АКБ «Київ» було укладено Договір іпотеки, за яким [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: -земельну ділянку загальною площею 0,2511 га, яка розташована на території ТІЗ «Сосновий Бір» діл. [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер: 3223155400:05:013:0039, яка належала [PERSON] на підставі державного акту Серії КВ № 043149 виданого 24.06.2004 року на підстав Договору купівлі-продажу № 3614 від 27.12.2003 року; -земельну ділянку загальною площею 0,15 га, яка розташована на території ТІЗ «Сосновий бір» діл. [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровий номер: 3223155400:05:013:0038, яка належала [PERSON] на підставі державного акту серії КВ № 043150 виданого 24.06.2004 року на підставі договору купівлі-продажу № 3614 від 27.12.2003 року; -житловий будинок з надвірними побудовами зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 959,5 кв.м., належав [PERSON] на підставі свідоцтва пр. право власності б/н виданого Козинською селищною радою 12.01.2007 року. 06 серпня 2010 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі № 2-1373-10, позовні вимоги ПАТ «АКБ «Київ» задоволено, та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № 83 від 19.09.2007 звернуто стягнення на вищезазначений предмет іпотеки. Зазначеним рішенням визначено спосіб звернення стягнення шляхом реалізації предмета іпотеки (вказаний земельних ділянок та будинку) через прилюдні торги, та встановлення початкову ціну реалізації того ж предмета іпотеки земельної ділянки площею 0,2511 га та земельної ділянки площею 0,15 га з розташованим на ній житловим будинком та надвірними побудовами не нижче вартості встановленої суб`єктом оціночної діяльності. 23 грудня 2010 року ухвалою Апеляційного суду Київської області по справі № 22ц-9575/2010 заочне рішення Обухівського районного суду від 06.08.2010 року залишено без змін. 11 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 09 березня 2011 року № 2-1373/10, відповідно до якого у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 83 від 19.09.2007 року в розмірі 27384999,12 грн., 1820,00 грн. судових витрат звернуто стягнення на предмет іпотеки. В ході виконання рішення суду іпотечне майно було описано, на нього було накладено арешт, проведена оцінка та неодноразово призначались прилюдні торги. Однак, враховуючи те, що прилюдні торги не відбулись, 18.11.2013 року Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було прийнято постанову про передачу нерухомого майна стягувану в рахунок погашення боргу (Виконавче провадження 25884244). 23 грудня 2013 року у зв`язку з передачею іпотечного майна стягувану, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, було прийнято постанову, якою повернуто виконавчий документ стягувану. Не погоджуючись з вищезазначеною постановою про передачу нерухомого майна стягувачу ПАТ «АКБ «Київ`в рахунок погашення від 18.11.2013 року, [PERSON] звернулась до Обухівського районного суду Київської області із скаргою, в результаті розгляду якої по справі № 372/150/15-ц прийнято ухвалу, якою частково задоволено скаргу [PERSON] , визнано протиправним дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, щодо передачі іпотечного майна в рахунок погашення боргу ПАТ «АКБ «КИЇВ» та скасовано постанову про передачу нерухомого майна стягувача в рахунок погашення боргу від 18.11.2013 року. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року по справі № 372/150/14-ц залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 травня 2016 року. Як зазначається представником позивача 18 червня 2020 року, [PERSON] було отримано інформаційні довідки, щодо трьох об`єктів нерухомого майна, з яких вбачається наступне: Відповідно до Інформаційної довідки № 212971234 від 18.06.2020 року земельна ділянка загальною площею 0,2511 га, яка розташована на території ТІЗ «Сосновий Бір» діл. [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3223155400:05:013:0039, перебуває у власності ПАТ «АКБ «Київ» на підставі Свідоцтва, серія та номер 1748, видане 04.12.2013 року, видавник Приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Гринько А.П. Відповідно до Інформаційної довідки № 212971912 від 18.06.2020 року земельна ділянка загальною площею 0,2511 га, яка розташована на території ТІЗ «Сосновий Бір» діл. [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: 3223155400:05:013:0038, перебуває у власності ПАТ «АКБ «Київ» на підставі свідоцтва серія та номер 1746, видане 04.12.2013 року, видавник Приватний нотаріус Гринько А.П. Обухівського районного нотаріального округу. Відповідно до Інформаційної довідки № 212978458 від 18.06.2020 року житловий будинок з надвірними побудовами розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 959,5 кв.м., який фактично належав [PERSON] перебуває у власності ПАТ «АК «УКРГАЗБАНК» на підставі Договору про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку, серія та номер 3932, виданий 19.06.2015, видавник приватний нотаріус Осипенко Д.О. Київського міського нотаріального округу. Відповідно до інформації про ПАТ «АКБ «Київ» станом на 15.05.2020 року має стан суб`єкта «припинено», номер запису 10741110051004822 (арк. справи 54-57). 19 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Київ», як неплатоспроможний банком, та Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК», як приймаючим банком, укладений Договір про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку (арк. справи 107-110). Ст. 388 ЦК України встановлює, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. 3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Суд погоджується із обраним позивачем способом захисту шляхом подання віндикаційного позову в порядку ст. 388 ЦК України. Окрім цього, враховуючи, що спірні земельні ділянки зареєстровані на праві власності за АКБ «Київ» станом на 26.09.2020 рік, діяльність якого, як зазначалося вище припинена станом на 15.05.2020 року і в зв`язку із існуванням договору про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку від 19.06.2015 року, укладеному між ПАТ «АКБ «Київ» та ПАТ «Укргазбанк», суд погоджується із позивачем в частині визначення належного відповідача по справі -ПАТ «Украгазбанк». Так, по-перше, вказаний договір передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку від 19.06.2015 року є підставою для реєстрації права власності за приймаючим банком, що доводиться зокрема витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.06.2015 року, відповідно до якого житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за відповідачем на підставі зазначеного договору (а. с. 111, том 1). По-друге, додатком до договору про передачу активів є відповідний реєстр, в якому значиаться спірні земельні ділянки (а. с. 104, том 1). Враховуючи, що державна реєстрація права власності є лише визнанням держави права власності, підставою набуття права власності на спірні земельні ділянки слід вважати саме договір про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку від 19.06.2015 року, укладений між ПАТ «АКБ «Київ» та ПАТ «Укргазбанк». В зв`язку з чим, суд виходить з того, що законним набувачем права власності на спірні земельні ділянки є відповідач і позовні вимоги правомірно звернені до нього. Аналізуючи статус відповідача в контексті ст. 388 ЦК України, суд прийшов до висновку, що ПАТ «АБ «Укргазбанк» є добросовісним набувачем з огляду на наступне. Критерії добросовісності набувача визначені ч. 1 ст. 388 ЦК України і зводяться до сукупності наступних ознак: 1) відплатність договору; 2) неволодіння інформацією, що відчужувач майна, не має права вчиняти такий правочин. Суд погоджується із позицією відповідача, висловленою в судовому засіданні, що договори від 19.06.2015 року про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку та про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку, укладені між ПАТ «АКБ «Київ» та ПАТ АБ «Укргазбанк», є відплатними договорами з огляду на наступне. Відповідно до п. 1.3 Договору (а. с. 94, том 1) приймаючий банк, тобто відповідач приймає на себе зобов`язання неплатоспроможного банка, які включають повернення грошових коштів на поточні рахунки клієнтів; сплата процентів за договорами банківського рахунку/вкладу, зобов`язання перед Національним банком України за кредитними договорами та інші зобов`язання перед кредиторами (вкладниками) неплатоспроможного банку. Станом на день укладення вказаних договорів від 19.06.2015 року постанова про передачу спірного нерухомого майна в рахунок погашення боргу від 18.11.2013 року не скасована, дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо передачі спірного нерухомого майна не визнанні протиправними. Право власності значиться зареєстрованим за ПАТ «АКБ «Київ», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої право власності на земельні ділянки за стягувачем зареєстровано на підставі свідоцтв нотаріусів, виданих 04.12.2013 року. (а. с. 45, 49, том 1, а. с. 114, 115, том 2). Таким чином, суд прийшов до висновку, що відплатність договорів про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку та про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку, укладених між ПАТ «АКБ «Київ» та ПАТ АБ «Укргазбанк» від 19.06.2015 року, та факт доведення права власності ПАТ КБ «Київ» належними та допустими доказами перед відповідачем станом на 19.06.2015 рік, свідчать про добросовісність набувача - відповідача по справі. Разом з тим, суд вважає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України позивачкою доведений факт вибуття майна з її володіння, як власниці, не з її волі іншим шляхом. Вказаний факт підтверджується ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року по справі № 372/150/14-ц залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 травня 2016 року, відповідно до якої постанова про передачу спірного нерухомого майна в рахунок погашення боргу від 18.11.2013 року скасована, дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо передачі спірного нерухомого майна визнанні протиправними. Враховуючи, що саме ця постанова стала в майбутньому підставою для видачі свідоцтва нотаріусів від 04.12.2013 року та реєстрації права власності за стягувачем ПАТ КБ «Київ», суд вважає це моментом, коли майно вибуло з володіння [PERSON] поза її волею. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд також вважає незастосовними в даному випадку положення ч. 2 ст. 388 ЦК України, відповідно яких, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень з огляду на наступне. Спірне нерухоме майно набуте відповідачем не внаслідок його примусової реалізації на виконання судового рішення, а за відплатним договором, укладеним із стягувачем ПАТ «КБ «Київ», в зв`язку з чим це не унеможливлює для позивачки звернення із вимогою про витребування. Вказана позиція викладена в постанові Верховного суду від 29.05.2020 року № 367/2022/15-ц (п. 49). Таким чином, проаналізувавши вказані обставини, суд дійшов висновку про наявність у позивачки підстав для витребування майна від добросовісного набувача з огляду на те, що майно вибуло з її володіння, як власниці, не з її волі іншим шляхом. Проте, 16.11.2020 року відповідач звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 223 - 226, том 1) і суд погоджується із доводами цієї заяви в повній мірі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі N 907/50/18 зроблено висновок про застосування норми права згідно якого за наявності правових підстав для витребування майна від добросовісного набувача відповідно до статей 387, 388 ЦК України мають застосовуватися положення статті 267 ЦК України. Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі N 907/50/16). Отже визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Верховний Суд в свої постанові від 09.04.2020 року в справі № 10/Б-743 зазначає, що порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі N 914/3234/16. В постанові від 26.11.2019 справі N 914/3224/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, та зазначила, що початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно. Таким чином, як вбачається із ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 року, 23.12.2014 року скаржнику, тобто [PERSON] стало відомо, що майно відповідно до опису ВП № 25884244 передано стягувачу ПАТ КБ «Київ» у рахунок погашення боргу (а. с. 42, том 1). В зв`язку з чим [PERSON] в подальшому розпачала вживати заходи для захисту її прав, зокрема шляхом звернення до суду із відповідною скаргою на дії державного виконавця. Суд також ставиться скептично до тверджень представниці позивачки про відсутність в неї інформації до 18.06.2020 року про ПАТ КБ «Укргазбанк», як володільця майна, оскільки до теперішнього часу в Державному реєстрі речових прав власником двох спірних земельних ділянок значиться АКБ «Київ», тобто, суд робить висновок, що починаючи із 2013 року і до 2020 року, позивачка не вживала будь-яких дій, направлених на захист порушеного права власності шляхом звернення до АКБ «Київ». В інакшому випадку, інформація про ПАТ КБ «Укргазбанк» з`явилася б у позивачці під час з`ясування цих питань. Суд приходить до висновку про необхідність відраховування початку строку позовної давності саме із 23.12.2014 року, як дати, коли позивачка дізналася про вибуття свого майна на користь ПАТ КБ «Київ». Таким чином, станом на день звернення до суду із позовом 07.07.2020 року трирічний строк позовної давними добіг кінця. Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі N 911/3677/17. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові в зв`язку із спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed