Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

20 травня 2016 року [PERSON] звернулась до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом до [PERSON] В своїй позовній заяві позивач просила суд встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] більше як п'ять років та визнати за позивачем право на спадкування за законом разом зі спадкоємцями другої черги. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що вона проживала з [PERSON] як чоловік та дружина з 2007 року та по день його смерті. Вони були пов'язані спільним побутом, сімейним бюджетом, мали взаємні права та обов'язки, померлий виховав та сприймав сина позивача як свою рідну дитину. У зв'язку з тяжкою хворобою [PERSON] позивач піклувалась про нього, доставляла до медичних установ, доглядала його, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу під час його хвороби, родичі [PERSON], в тому числі і відповідач не допомагали по догляду за останнім ні фізично, ні матеріально. [INFO] року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS]. У встановлений законом строк позивач звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], нотаріусом було роз'яснено позивачу, що до спливу шестимісячного терміну вона має надати рішення суду про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу більш як п'ять років та зміну черговості отримання права на спадкування. Виходячи з вищевикладеного позивач просила суд позов задовольнити. 05 жовтня 2016 року в судовому засіданні до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залучено [PERSON]. В судовому засідання позивач та її представник вимоги позову підтримали та наполягали на його задоволенні. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували. Відповідач вказала, що її брат [PERSON] та позивач почали проживати однією родиною з 2007 року, проте між ними часто виникали сварки. Також, представник відповідача вказала, що позивачем в судовому засіданні не доведено, що вона тривалий час надавала опіку, матеріальне забезпечення та допомогу спадкодавцеві у зв'язку з перебуванням його у безпорадному стані. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, вказала що її брат [PERSON] та позивач почали проживати однією родиною з 2008 року. Проте їх відносини були напружені, між ними часто виникали сварки. В час коли [PERSON] хворів, позивач не забезпечувала його ліками, посилаючись на відсутність грошей та також не надавала останньому належного догляду. Тому, у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. Представник третьої особи Першої Миколаївської державної нотаріальної контори надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, рішення по справі просив прийняти на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши спадкову справу № 154/2016 після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] /а.с.38 оборот/. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 27732164 від 20.10.2010 року [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/6 частка житлового будинку [ADDRESS] /а.с.24/. 18 березня 2016 року до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті свого брата [PERSON] звернулись [PERSON] та [PERSON] /а.с.37 оборот, 38/. 28 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], з яким вона проживала однією сім'єю більш як п'ять років /а.с.12/. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що позивач та [PERSON] проживали однією сім'єю в житловому будинку [ADDRESS] з 2007 року, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Позивач готувала їсти, займалась пранням одягу, прибирання будинку, морально підтримувала в буденному житті померлого. Також, свідки пояснили, що приблизно останні два-три роки [PERSON] важко хворів, не міг самостійно пересуватись, тому перебував в безпорадному стані. В свою чергу позивач здійснювала за ним догляд. Однак, допитана в якості свідка лікар [PERSON], пояснила, що дійсно останній час [PERSON] тяжко хворів, проте він не був лежачим, тобто він самостійно мав змогу пересуватися та не потребував сторонньої допомоги. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що померлий був її дядьком. Вона та її матір з тіткою, допомагали матеріально [PERSON], на його прохання надавали йому їжу та купували ліки. Як пояснив свідок, позивач матеріально не забезпечувала померлого, стосовно того, що позивач виконувала господарські функції по дому, так як пояснила свідок це зумовлено тим, що в спірному житловому будинку також проживали дитина та мати позивача, саме тому позивач намагалась тримати дім в належному стані. Відмовляючи у позові суд виходив з наступного. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч.2 ст.1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною другою ст.1259 України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. При цьому відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", вбачається, що спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року - узагальнення про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування зазначено, що вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно враховувати що, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Зважаючи на те, що позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що нотаріус відмовив їй в оформленні права на спадщину, у позові слід відмовити. Таким чином, суд приходить висновку, що даний позов заявлено передчасно, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed