Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

10.06.2021 від представника заявниці [PERSON] до суду надійшла зазначена заява, в якій заявниця [PERSON] просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла в м. Горлівка Донецької області, [INFO] . В заяві [PERSON] вказувала, що [INFO] померла її мати [PERSON] . 26 березня 2021 року Калінінським відділом запису актів громадянського стану Горловського міського управління юстиції Мінюсту ДНР було видане Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Реєстрацію її смерті не було проведено на окупованій території, оскільки свідоцтво про смерть, видане на окупованій території є недійсним, бо вчинене без внесення даних до Державного реєстру актів громадського стану громадян установою невизнаної держави на території непідконтрольній державі Україна з використанням бланків свідоцтв та реквізитів держави Україна. Без свідоцтва про смерть заявниця не може оформити спадщину на майно, яке залишилося після смерті її матері та отримати належні виплати. Заявниця посилається на лист Верховного суду від 22.04.2021 №987/0/208-21, ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст.293-297, 315-317 ЦПК України. У якості доказів надано: копія паспорта громадянина України [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Біржай Республіки Литва, копія свідоцтва про смерть виданої так званим Калининским відділом РАЦС Горлівського МУЮ МЮ Донецької Народної Республіки (російською мовою) серія [NUMBER] від 26.03.2021, фотографії з цвинтаря датовані 25.03.2021, копія довідки про причину смерті видана так званим відділом охорони здоров`я адміністрації м. Горлівка, копія свідоцтва про народження [PERSON] , копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] і [PERSON] . Представником заявниці також було подано клопотання про витребування інформації щодо зміни прізвищ заявниці для встановлення її родинних зв`язків з померлою особою. Вказане клопотання було задоволено. 16.06.2021 і 23.06.2021 судом було отримано витребувану інформацію. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про слухання справи у відсутності представника заінтересованої особи. В судовому засіданні представник заявниці підтримав доводи заяви з підстав зазначених у ній, просив задовольнити заяву. На питання суду повідомив, що наявні у матеріалах справи фотографії з цвинтаря зроблені родичем заявниці, який займався похованням [PERSON] в м. Горлівка. Однак про виклик і допит цієї особи представник заявниці не клопотав пояснивши це небажанням останнього приїжджати в Україну з тимчасово окупованої території. Дослідивши надані документи і матеріали, заслухавши представника заявниці, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Зі змісту доводів заяви випливає, що неможливість реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті обумовлено смертю особи на тимчасово окупованій території України. Згідно з абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Обмеження права на звернення із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, передбачені ст.317 ЦПК України, встановлені з метою недопущення внесення до Державного реєстру актів цивільного стану громадян недостовірних відомостей за зверненнями сторонніх осіб. Вказівка процесуальної норми на суб`єкта, який вправі звернутись із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, свідчить про встановлення законодавцем обов`язкових до врахування обмежень у можливості звернення до суду з відповідною заявою. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з копією паспорта [NUMBER] виданого Новомиколаївським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 04.03.2009 [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Біржай Республіки Литва, з 20.02.2004 і до 29.09.2009 була зареєстрована в [ADDRESS] , а з 10.10.2009 зареєстрована в [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] . Відповідно до копії запису про одруження № [NUMBER] 27 липня 1990 р., складеного російською мовою, « [PERSON] » [INFO] , уродженка м. Горлівка, Донецької області, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (російською мовою). Згідно з копією запису акта про одруження №685 від 2 грудня 1995 р., [PERSON] [INFO] , уродженка м. Горлівка, Донецької області, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 30 червня 2010 р., [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Горлівка, Донецької області, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Отже судом встановлено, що заявниця є донькою [PERSON] . Згідно з довідкою про причину смерті, складеною російською мовою, яка видана так званим відділом охорони здоров`я адміністрації м. Горлівка «Хворостяная Реолина Николаевна» померла у віці 72 років. Причина смерті - гостра серцева недостатність. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , складеного російською мовою, виданого так званим Калинінським відділом РАЦС Горлівського міського управління юстиції, «Хворостяная Реолина Николаевна, [INFO] », померла [INFO] в м. Горлівка. Відповідно до роз`яснень наданих в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно зі ст.17\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть, з метою оформлення в подальшому спадщини. Щодо можливості використання як доказу по справі довідки і свідоцтва про смерть виданими органами так званої Донецької Народної Республіки, слід вказати наступне. Відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, є недійсними і не створює правових наслідків. Відповідно до Розпорядження КМУ\~від 7\~листопада 2014\~року №1085-р\~«Про затвердження\~переліку населених\~пунктів,\~на території\~яких органи\~державної влади\~тимчасово не\~здійснюють свої\~повноваження,\~та переліку\~населених пунктів,\~що розташовані\~на лінії\~зіткнення» м. Горлівка є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Разом з цим, відповідно до висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), Молдови та Росії (зокрема, Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), які ґрунтуються на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, суд вважає за можливе взяти до уваги довідку про причину смерті і свідоцтво про смерть, надане заявницею з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи. Оскільки встановлення факту смерті необхідно заявниці для реалізації прав та обов`язків, пов`язаних із смертю її матері, а також той факт, що чинним законодавством не передбаченого іншої можливості державної реєстрації смерті особи на тимчасово окупованій території України, окрім встановлення факту смерті, суд доходить висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до п.18 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №5\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. За змістом ст.18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Outcome: approved