Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

17.08.2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, а 20.08.2012 року та 18.03.2013 року - з уточненою позовною заявою, до Приватної фірми «Самей» з такими вимогами: встановити сервітут щодо земельної ділянки, площею 1,0783 га., яка розташована на території Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області (квартал 101, виділ 13 Задінецького лісництва) переданій Зміївською районною державною адміністрацією в оренду ПФ "Самей", згідно договору оренди від 07.07.2003 року на підставі розпорядження Зміївської РДА №169 від 12.04.2003 року для обслуговування бази відпочинку «Лісна поляна». Встановити, що земельна ділянка на яку поширюється сервітут має довжину 70,35 м., та ширину 5м., (площа 351,75 м.кв.) має вигляд вкатаної ґрунтової дороги вздовж берегу річки Сіверський Донець. Встановити, що сервітут щодо вказаної земельної ділянки (право користування цією земельною ділянкою) полягає у забезпеченні можливості безперешкодного проходу, проїзду через земельну ділянку пішоходів, велосипедистів та транспортних засобів, які прямують до орендованої позивачем земельної ділянки (бази відпочинку «Коропів Хутір»). Встановити плату за користування земельною ділянкою на користь ПФ «Самей» в розмірі 377,64 грн., на рік (31,47 грн., щомісячно) з подальшим коригуванням пропорційно зміні ставок орендної плати за орендовану земельну ділянку. Плата за сервітут вноситься щомісячно до 05 числа поточного місяця. Строк дії сервітуту обмежується строком дії договору оренди земельної ділянки [PERSON], а саме до 06 червня 2027 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 21.06.2001 року йому належать будівлі бази відпочинку с. Коробів Хутір. 26.06.2002 року з Зміївською РДА було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,9364 га., Зміївського держлісгоспу квартал 101, виділ 13 Задінецького лісництва, на строк 25 років, цільове призначення земельної ділянки - культурно оздоровчі цілі, для обслуговування бази відпочинку. Згідно акту вибору земельної ділянки від 20.08.2001 року, земельні ділянка відповідає всім встановленим нормам і правилам та може бути виділена в довгострокове користування, під'їзд на орендовану земельну ділянку можливий по існуючій ґрунтовій дорозі вздовж берегової лінії річки Сіверський Донець. На підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2001 року будівлі бази відпочинку «Лісна Поляна», яка є сусідньою з базою відпочинку, належною позивачу, перейшли у власність ПФ «Самей». 07.07.2003 року між Зміївською районною державною адміністрацією і ПФ «Самей» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 1,0783 га., на території Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області, для культурно оздоровчих цілей з метою обслуговування бази відпочинку. В договорі зазначено, що земельна ділянка не має недоліків, які суттєво можуть вплинути на ефективність передбаченого договором її використання. Саме через земельну ділянку, яку орендує ПФ «Самей» проходить під'їзна дорога, якою користується позивач для можливості проїхати на належну йому базу відпочинку. Дорога має довжину 70,35 м. та ширину 5 м. (площа 351,75 м.кв.), має вигляд вкатаної ґрунтової дороги вздовж ріки Сіверський Донець та є єдиним наявним шляхом. В свою чергу відповідач всіляко перешкоджає позивачу у можливості використання єдиного під'їзного шляху - ґрунтової дороги, наявність якої на момент укладення договору оренди, підтверджується тематичним планом земельної ділянки та висновками судової комісійної будівельної - технічної експертизи №6553 від 20.01.2010 року та власне не спростовується відповідачем. Так, ПФ «Самей» в особі її керівника [PERSON] на адресу позивача було направлено проект договору земельного сервітуту з пропозицією його укладення, але після ознайомлення з умовами договору, він дійшов висновку про їх несприятливість та не можливість вирішення спірного питання шляхом укладення такого договору та звернувся до суду. Виходячи з того, що він є законним користувачем земельної ділянки; ним надано достатні докази того, що нормальне господарське використання земельної ділянки є неможливим без обтяження сервітутом; сервітут, який вимагається, є найменш обтяжливим для відповідача; встановлення сервітуту не призведе до порушень права ПФ «Самей» щодо користування земельною ділянкою; встановлення земельного сервітуту відповідає цільовому призначенню земельної ділянки, щодо якої встановлений сервітут; позивач вважав, що його позовна заява підлягає задоволенню. [PERSON] зазначив, що строк дії сервітуту необхідно обмежити строком дії укладеного ним з Зміївською РДА договору оренди - 06.06.2027 рік та встановити плату за земельний сервітут виходячи з розміру земельної ділянки на якій розташований проїзний шлях, а саме 3,517 сотих та з урахуванням розміру орендної плати, яку сплачує ПФ «Самей», відповідно до договору оренди, що у відповідному розрахунку становитиме 377,64 грн. на рік. Позивач [PERSON] у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених у ньому просив його задовольнити. [PERSON] довірив представляти свої інтереси представнику - адвокату [PERSON], яка у повному обсязі підтримала доводи свого довірителя та вказала, що нормальне господарське використання земельної ділянки є неможливим без обтяження сервітутом. Сервітут, який вимагається, є найменш обтяжливим для відповідача та не призведе до порушень прав ПФ «Самей» з огляду на те, що відповідач не отримувала документів дозвільного характеру на організацію роботи належної їй бази відпочинку, а тому рух транспортну не може зашкодити відпочиваючим бази відпочинку «Лісна Поляна». Керівник ПФ «Самей» - відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовних вимог [PERSON] не визнала вказуючи на їх необґрунтованість та порушення її прав у разі задоволення позову, не визнала також вимоги в частині встановлення плати за користування земельною ділянкою (сервітуту). При цьому відповідач не заперечувала проти безперешкодного проходу через орендовану нею земельну ділянку пішоходів, які прямують на базу відпочинку позивача чи проїжджають на велосипедах, а також проїзду легкового транспорту, що належить особисто [PERSON] та спеціальних транспортних засобів: карет швидкої допомоги, пожежної охорони, міліції. Представник відповідача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову. У письмовому запереченні проти позовної заяви вказали, що позивачем не надано жодного доказу про те, що нормальне господарське використання земельної ділянки, яка належить позивачу, неможливе без обтяження сервітутом. Цільове призначення земельної ділянки [PERSON] - культурно-оздоровчі цілі, обслуговування бази відпочинку, жодної умови щодо можливості цільового використання орендованої земельної ділянки, яка пов'язана з використанням транспортних засобів відпочиваючих чи неможливості або неефективного використання земельної ділянки в разі, якщо орендар буде використовувати орендовану земельну ділянку, обслуговуючи базу відпочинку без транспортних засобів відпочиваючих не існую ані фактично, ані юридично, це ґрунтується лише на зручності осіб, які користуються послугами позивача. У [PERSON] існує достатньо варіантів для задоволення своїх потреб, наприклад організація стоянки транспортних засобів, доставляння відпочиваючих до території бази відпочинку з подальшим переходом по території бази відпочинку «Лісна Поляна». Крім того встановлення сервітуту є технічно неможливим з огляду на те, що у договорах оренди не міститься жодних посилань на дорогу по якій можливий рух транспорту, жодного документу про належність ґрунтової дороги, якою планує користуватись позивач в разі встановлення сервітуту та її відповідність нормам ЗУ «Про автомобільні дороги» позивачем не надано. Кожної весни, коли є розливи ріки, накатана частина орендованої земельної ділянки зникає і транспортні засоби позивача та відпочиваючих, які прямують на його базу відпочинку кожного року накатують проїзд, тобто розміри та конфігурація зазначеної позивачем дороги ніколи не співпадають та щороку змінюються. Замість того, щоб врегулювати ситуацію мирним шляхом та погодитись на пропозицію ПФ «Самей», яка мала місце ще у 2007 році щодо укладення договору сервітуту, [PERSON] звернувся до суду. Ефективне та цільове використання земельної ділянки ПФ «Самей» ускладнюється для відпочиваючих тим, що по ґрунтовій дорозі, яка проходить майже посередині бази відпочинку «Лісна Поляна» в різний час доби, без дотримання швидкісного режиму постійно проїжджають транспортні засобу, які прямують на базу відпочинку позивача, що створює реальну небезпеку та дискомфорт для відпочиваючих. Так у липні 2012 року, особи, які відпочивали на базі відпочинку [PERSON], допустили дорожньо-транспортну пригоду на території бази відпочинку ПФ «Самей». Просили застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити [PERSON] у задоволенні його позову. (а.с.50-53) Представник третьої особи - управління Держкомзему у Зміївському районі Харківської області Місевич О.В. в судове засідання не з'явилася, подала письмові пояснення, в яких не заперечувала проти задоволення позовної заяви за умови доведеності обставин, передбачених ст. 401 ЦК України. Судовий розгляд справи просила провести за відсутністю представника управління Держкомзему у Зміївському районі Харківської області. Представник Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Кривеженко В.В. вважала за доцільне встановити термін дії сервітуту який би не перевищував термін дії договору земельної ділянки, укладеного між Зміївською РДА та [PERSON] та визначити плату, яка б була адекватною тим обмеженням та незручностям, які буде нести ПФ «Самей» та не перевищує розміру орендної плати за цю земельну ділянку. [PERSON], [PERSON], які були залучені до участі у справі у якості третіх осіб, відповідно до ухвали від 29.12.2012 року, як власники літніх будиночків, розташованих на території бази відпочинку «Лісна Поляна», у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову [PERSON] та встановлення земельного сервітуту, посилаючись на те, що транспортні засоби, які прямують на базу відпочинку [PERSON] заважають їм спокійно відпочивати. [PERSON] вказав про те, що [PERSON] не позбавлений можливості облаштувати проїзд поза межами земельної ділянки ПФ «Самей» і для цього існують усі об'єктивні можливості. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: [PERSON] належать будівлі бази відпочинку в с. Коропове Зміївського району Харківської області на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2001 року. (а. с. 14,15,16) На підставі договору оренди земельної ділянки від 26.06.2002 року, укладеного між Зміївською районною державною адміністрацією та [PERSON], позивач є користувачем земельної ділянки загальною площею 0,9364 га. Зміївського держлісгоспу (квартал 101, виділ 13 Задінецького лісництва. Цільове призначення земельної ділянки - культурно оздоровчі цілі, обслуговування бази відпочинку. Строк дії договору 06 червня 2027 року. (а. с. 9-12) Відповідно до акту вибору земельної ділянку [PERSON] для обслуговування бази відпочинку в с. Коропів Хутір від 30.08.2001 року, обрана земельна ділянка відповідає всім установленим нормам і правилам, і може бути виділена у довгострокове користування на умовах оренди на строк 25 років. Під'їзд на земельну ділянку можливий по існуючій ґрунтовій дорозі уздовж берегової лінії. ( а.с.13) Згідно договору купівлі-продажу від 30.03.2001 року, будівлі бази відпочинку «Лісна Поляна» належать відповідачу [PERSON] 07.07.2003 року між Зміївською районною державною адміністрацією і ПФ «Самей» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 1,0783 га., на території Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області, для культурно оздоровчих цілей з метою обслуговування бази відпочинку. В договорі зазначено, що земельна ділянка не має недоліків, які суттєво можуть вплинути на ефективність передбаченого договором її використання.(а.с.17-22) 17.03.2006 року, 06.08.2007 року та 04.04.2009 року між ПФ «Самей» в особі [PERSON] та [PERSON], [PERSON], укладено договори купівлі-продажу літніх спальних будиночків, розташованих на базі відпочинку «Лісна Поляна». ( а.с.150,151,153) Згідно до збірного плану землекористувачів, ділянки [PERSON] та ПФ «Самей» мають спільну межу. (а. с. 199) Відповідно до висновку судової комісійної будівельно-технічної експертизи №6553 від 25.01.2010 року: 1)можливість проїзду безпосередньо через земельну ділянку яку орендує ТОВ НВТ «Тіком» до земельної ділянки, яку орендує [PERSON], відсутня, але існує можливість проходу. Існуюча накатана колія довжиною приблизно 200,0 м., яка проходить по землях ДП «Зміївське лісове господарство», включених до складу НПП «Гомільшанські ліси», від межі земельної ділянки, яку орендує ТОВ НВТ «Тіком» не доходить до земельної ділянки, яку орендує [PERSON] 2) визначити технічну можливість влаштування проходу чи під'їзду до земельної ділянки, яку орендує [PERSON] понад земельною ділянкою, яку орендує ТОВ «Тіком» зі сторони земель Зміївського держлісгоспу, не уявляється можливим з причин, вказаних у дослідженні. 3) Можливість проїзду та проходу безпосередньо через земельну ділянку, яку орендує ПФ «Самей», до земельної ділянки, яку орендує [PERSON] відсутня. Існує ґрунтова дорога довжиною приблизно 50,0 м., яка експлуатується та є продовженням ґрунтової дороги, що проходить по земельній ділянці, орендованій ПФ «Самей». Ця дорога розташована за територією бази відпочинку ПФ «Самей» та проходить по землях ДП «Зміївське лісове господарство», включених до складу НПП «Гомільшанські ліси» до межі земельної ділянки, яку орендує [PERSON] та далі продовжується по території бази відпочинку [PERSON] З урахуванням цієї дороги, можливість проїзду та проходу через земельну ділянку, яку орендує ПФ «Самей» до земельної ділянки, яку орендує [PERSON] існує. 4) існує можливість проїзду та проходу до земельної ділянки, яку орендує [PERSON] через земельну ділянку, орендовану ПФ «Самей», при умові використання ґрунтової дороги, довжиною 50 м., що проходить по землях ДП «Зміївське лісове господарство», включених до складу НПП «Гомільшанські ліси», від межі земельної ділянки ПФ «Самей» до межі земельної ділянки [PERSON] Існуюча дорога експлуатується та не потребує додаткових технічних заходів по її облаштуванню. Існує накатана колія довжиною близько 200, 0 м., яка проходить по землях ДП «Зміївське лісове господарство», включених до складу НПП «Гомільшанські ліси», від межі земельної ділянки, яку орендує ТОВ НВТ «Тіком» та не доходить до земельної ділянки, яку орендує [PERSON] Для використання цієї накатаної колії в якості під'їзної дороги до земельної ділянки, яку орендує [PERSON] через земельну ділянку ТОВ НВТ «Тіком», необхідні технічні заходи по облаштуванню дороги відповідної категорії. Для цього необхідна розробка проектної документації організацією, що має ліцензію на виконання такого виду робіт та отримання дозволів, передбачених чинним законодавством. З технічної точки зору доцільніше, для проїзду та проходу до земельної ділянки, яку орендує [PERSON], використовувати ґрунтову дорогу, яка проходить через земельну ділянку ПФ «Самей».( а.с.101-139) Відповідно до листа керівника апарату райдержадміністрації О.С. Приймак №02-32/561 від 22.02.2013 року, протягом 2012 року ПФ «Самей» за отриманням документів дозвільного характеру щодо функціонування бази відпочинку не зверталась. (а.с.196) Згідно до листа директора НПП «Гомільшанські ліси» від 20.02.2013 року, територія бази відпочинку «Лісна поляна» є місцем реєстрації та постійного проживання членів сім'ї [PERSON] Комерційна діяльність з рекреаційних послуг протягом 2012 року не велась. ( а.с.195) У відповідністю зі ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомими майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатацію ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Як видно із договору від 20.09.2007 року ПФ «Самей» в особі [PERSON] зверталась до [PERSON] з пропозиціє укласти договір земельного сервітуту (а.с.23), однак згоди між сторонами щодо можливості укладання такого договору не досягнуто. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнута домовленість про встановлення сервітуту та про його умови, відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України, позивач [PERSON] мав підстави для звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 7 ст. 403 ЦК України сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах. Позивачем [PERSON] надано письмові докази, якими підтверджується, що він є користувачем земельної ділянки, площею 0,9364 га. Зміївського держлісгоспу (квартал 101, виділ 13), а також власником розташованого на цій земельній ділянці комплексу бази відпочинку с. Коропове, яка межує з базою відпочинку відповідача. За змістом статті 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до частини першої, другої статті 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Як вбачається із роз'яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7, пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. При цьому слід враховувати, що з врахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, закон вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки та він зобов'язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом. Цільове призначення земельної ділянки позивача, відповідно до п. 2.1 Договору оренди є культурно-оздоровчі цілі, обслуговування бази відпочинку. З огляду на цільове призначення земельної ділянки, основний напрямок господарської діяльності [PERSON] полягає в культурно-оздоровчих та рекреаційних цілях та здійснюється з метою забезпечення масового відпочинку та оздоровлення громадян, що включає в себе організацію дозвілля на існуючій базі відпочинку, проведення культурно-оздоровчих заходів, прогулянок у лісі, відпочинку біля води тощо, позивач в свою чергу не надав жодного доказу про те, що що нормальне господарське використання земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Так, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи доводи позивача про те, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом. Зокрема висновком судової комісійної будівельно-технічної експертизи №6553 від 25.01.2010 року встановлено, що існує накатана колія довжиною близько 200, 0 м., яка проходить по землях ДП «Зміївське лісове господарство», включених до складу НПП «Гомільшанські ліси», від межі земельної ділянки, яку орендує ТОВ НВТ «Тіком» та не доходить до земельної ділянки, яку орендує [PERSON] Для використання цієї накатаної колії в якості під'їзної дороги до земельної ділянки, яку орендує [PERSON] через земельну ділянку ТОВ НВТ «Тіком» для чого необхідні технічні заходи по облаштуванню дороги відповідної категорії. Даним висновком чітко визначено про те, що можливість проїзду та проходу безпосередньо через земельну ділянку, яку орендує ПФ «Самей» до земельної ділянки, яку орендує [PERSON] відсутня. Висновок судової земельно-технічної експертизи від 09.04.2014 року, складений сертифікованим інженером землевпорядником Найпак І.П. про те, що з урахуванням інтересів користувача земельної ПФ «Самей» для визначення меж земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту встановлювати його якомога менш обтяжливим способом, а саме здійснювати проїзд через земельну ділянку ПФ «Самей» до земельної ділянки [PERSON] по вже існуючій ґрунтовій дорозі, шириною 3 метри, що задовольняє потреби у проїзді та проході, суд до уваги не приймає, оскільки він прямо суперечить даним судової комісійної будівельно-технічної експертизи №6553 від 25.01.2010 року про те, що можливість проїзду та проходу безпосередньо через земельну ділянку, яку орендує ПФ «Самей», до земельної ділянки, яку орендує [PERSON] відсутня. Наявність альтернативних способів задоволення потреб позивача, без обтяження земельної ділянки ПФ «Самей», також встановлена при здійсненні огляду місцевості за місцем розташування земельних ділянок [PERSON] та ПФ «Самей», зокрема щодо можливості облаштування стоянки для транспортних засобів у місці запропонованому відповідачем та облаштування іншого шляху для проїзду поза територією бази відпочинку «Лісна Поляна» за умови здійснення відповідних заходів. Критично ставиться суд і до доводів представника позивача про те, що [PERSON] не здійснює господарську діяльність з організації функціонування бази відпочинку ( а.с. 195,196), що вказує на те, що обтяження належної їй земельної ділянки сервітутом не завдасть шкоди її інтересам, оскільки само по собі відсутність дозвільних документів у 2012 році не свідчить про зміну цільового призначення землі отриманої ПФ «Самей» в оренду, враховуючи також той факт, що строк дії сервітуту, з огляду на вимоги позивача необхідно встановити до 2027 року. У судовому засіданні були оглянуті матеріали №2068 про відмову в порушенні кримінальної справи, відповідно до яких 28.07.2012 року в с. Коропове (територія бази відпочинку Лісна Поляна) відбулася дорожньо-транспортна пригода, що є підтвердженням доводів відповідача про те, що рух транспорту, що прямує на базу відпочинку [PERSON], по території належної їй бази відпочину є небезпечним. З огляду на посилання відповідача про сплив строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити на відсутність підстав щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності. З аналізу зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] та обставин, визначених ст. 401 ЦК України та необхідність відмовити у задоволенні позову, що відповідає засадам розумності та справедливості. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed