Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди.Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.06.2013 року, отримавши квитанцію на сплату комунальних послуг за вищим тарифом ніж звичайно, він вирішив з'ясувати в голови ЖБК № 134 [PERSON] на якій підставі збільшився розмір квартплати. Проте, коли він прийшов до [PERSON], останній виштовхував його з приміщення, під час чого вдарив його плечем об одвірок вхідних дверей та розбив наручний годинник позивача. Позивач звернувся з цього приводу в райвідділ міліції та слідчий скерував його на проведення судово-медичної експертизи, згідно висновку якої в позивача виявлено синець в ділянці лівого плечового суглоба, що відноситься до легкого тілесного ушкодження. Внаслідок даної травми позивач був госпіталізований в 4-ту клінічну лікарню, де проходив лікування з 19.06.2013р. по 20.06.2013 р., на яке витратив 556,35 грн. Також позивач поніс витрати на ремонт годинника в розмірі 100 грн. Крім того, діями відповідача позивач зазнав моральних переживань, а тому просить позов задовольнити, стягнути з відповідач на його користь майнову шкоду в розмірі 955 грн., моральної шкоди в розмірі 1200 грн. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] поширив про нього неправдиву інформацію, безпідставно звинуватив його у вчиненні протизаконних дій, що ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] та завдало йому моральної шкоди. Просить визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, і такою, що є наклепом, інформацію, розповсюджену [PERSON] дільничому та слідчому Залізничногто РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, зобов'язати відповідача спостувати вказану інформацію, стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково зазначив, що звернення в правоохоронні органи не є поширенням інформації проти особи, просить суд позов задоволити. Проти зустрічної позовної заяви заперечив в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник первісний позов заперечили, покликаючись на письмові заперечення, долучені до матеріалів справи, та відповідач пояснив, що вказане в позові є наклепом. Вказав, що позивач [PERSON] має упереджене ставлення до нього, оскільки [PERSON] підозрює, що [PERSON] хоче бути головою кооперативу. Проведеною працівниками Залізничного РВ ГУМВС України у Львівській області перевіркою не було встановлено його вини у вчиненні незаконних дій по відношенню до позивача Вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю. Зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив задоволити. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України, відшкодуванню підлягає реальна шкода, яка була завдана внаслідок неправомірних дій винної особи. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Заявляючи позов, позивач покликається на те, що 13.06.2013 року відповідач безпідставно наніс йому тілесні ушкодження, пошкодивши при цьому його наручний годинник «ORIENT», внаслідок чого йому було завдано як майнової, так і моральної шкоди.Майнова шкода складається із коштів, витрачених на медичне лікування та ремонт годинника 655 гривень, витрати на правову допомогу - 300 грн. На підтвердження вказаних обставин позивач долучив до матеріалів справи чеки на придбання ліків та гарантійний талон на ремонт годинника. Проте, суд критично оцінює подані чеки, оскільки як вказав позивач на лікуванні він перебував з 19.06.2013 р. по 20.06.2013 р., а серед поданих чеків на придбання ліків є чеки датовані вже 17-18.06.2013 р. Разом з тим, за наслідками перевірки даних обставин 22.06.2013 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. Дану постанову позивач не оскаржував. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. На підтвердження вказаних обставин позивач [PERSON] не надав будь-яких доказів суду, а також, не довів, що [PERSON] завдав йому тілесні ушкодження та внаслідок дій відповідача, він зазнав моральних страждань. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суд України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31.03.95 року, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З наведеного вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідачем йому було завдано майнової та моральної шкоди. Не були встановлені вказані факти і судом під час розгляду справи. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист честі та гідності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України,від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. В зустрічній позовній заяві [PERSON] вказує, що [PERSON] подав до райвідділу міліції заяву з недостовірною інформацією, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію та розповсюдив її дільничому та слідчому Залізничного РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, передбачено ст.297 ЦК України. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) та яка порушує право позивача на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням іншого засобу масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно із ст.277 ЦК України, об'єктивна сторона складу даного цивільного правопорушення передбачає одночасну наявність двох складових елементів - недостовірність поширеної інформації та її направленість на порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст). Відповідно до ст. 18 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі виник спір з приводу звернення [PERSON] до Залізничного РВ ГУМВСУ у Львівській області, в якому, на думку [PERSON], останній поширює відносно нього негативну недостовірну інформацію, яка порушує його права та свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію. Так, у заяві від 13.06.2013 р. до Залізничного РВ ГУМВСУ [PERSON] вказав, що [PERSON] 13.06.2013 р. близько 19:50 год. в приміщенні ЖБК 134 по вул. Кульпарківській, 178 безпідставно наніс йому тілесні ушкодження, при цьому розбивши скло ручного годинника марки «ORIENT». Відповідно до п.16 Постанови ПВСУ №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою,в якій міститься та чи інша інформація, і вразі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь,проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження,вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003р. N 8-рп/2003 відповідно до якого поняття "поширив такі відомості" в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Враховуючи вищевикладене, звернення [PERSON] до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину не може бути підставою для задоволення позову, оскільки в даному випадку мала місце реалізація ним свого конституційного права, а не поширення недостовірної інформації. [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів, що поширена інформація порушує його особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Оскільки вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про спростування недостовірної інформації, яка задоволенню не підлягає, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав і для задоволення зустрічних позовних вимог про відшкодування моральної шкоди Виходячи з наведеного, суд не знайшов підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, а тому суд відмовляє в задоволенні зустрічної позовної заяви.

Outcome: dismissed