Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою та трьох процентів річних. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.08.2014 року ним було надано грошову суму в розмірі 25 000,00 дол.США [PERSON] , про що складено розписку, згідно якої кошти надані на строк до 01.09.2015 року. 21.07.2015 року [PERSON] була складена власноруч підписана розписки, згідно якої він взяв на себе обов`язок повернути отримані його сином [PERSON] кошти в сумі 25 000 дол. США. Проте у встановлений у розписці строк ані [PERSON] , ані його батько [PERSON] вказану суму грошових коштів не повернули, а навпаки усіляким способом ухиляються від виконання зобов`язань, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за борговою розпискою в розмірі 549 250,00 грн., судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 34 985,00 грн.. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.01.2016 року позовні вимоги задоволено, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.10.2017 року вказане рішення суду залишено без змін. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 15.08.2014 року у вигляді процентів за користування грошовими коштами за договором позики у розмірі 246 237,90 грн. та трьох процентів річних у розмірі 44256,49 грн. та судовий збір. Уповноваженим представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позовні вимоги безпідставними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що відповідачем отримано від позивача грошову суму 25 000,00 дол.США, на підтвердження чого надано розписку від 15.08.2014 року, згідно якої кошти потрібно повернути до 01.02.2015 року, а отже фактично укладено договір позики. 21.07.2015 року за згодою позивача по справі було замінено сторону Договору позики з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується розпискою та рішенням суду від 19.01.2016 року. Враховуючи викладене, зазначає, що відбулась заміна боржника у зобов`язанні. Крім того вказує, що сторони, укладаючи договір позики, не виразили грошового зобов`язання за договором у національній валюті, тому не вбачається підстав для застосування облікової ставки Національного банку України до спірних правовідносин. Ні підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] у повному обсязі. Представником відповідача надано до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого вважає доводи позивача такими, що не містять під собою правого підґрунтя. Вказує, що позивачем по справі фактично прийнята розписка від нового боржника та він погодився на нові умови Договору позики, підтвердженого борговою розпискою, а саме в частині строків виконання зобов`язання та розміру зобов`язання, що доводить наявність згоди кредитора на заміну боржника у зобов"язанні. Крім того, наявність згоди позивача на заміну боржника підтверджується подальшими діями самого позивача, оскільки з позовом про повернення позичених коштів останній звернувся саме до нового боржника у зобов"Язанні [PERSON] . Крім того, зазначає, що розписка 14.08.2014 року надана первісним боржником, та розписка від 15.07.2015 року надана новим боржником однакові за формою та змістом, створюють обов`язки для позичальників. Сам факт написання нової розписки і є підтвердженням укладення договору переведення боргу і наявності угоди між кредитором, первісним боржником та новим боржником. Шляхом укладення договору переведення боргу припиняються зобов`язання первісного боржника. Крім того вказує, що сторони, укладаючи договір позики, не виразили грошового зобов`язання за договором у національній валюті, тому не вбачається підстав для застосування облікової ставки Національного банку України до спірних правовідносин. Ні підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] у повному обсязі. Третя особа [PERSON] надав до суду письмові пояснення, згідно яких з позовними вимогами позивача не погоджується та вважає їх необґрунтованими та безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що твердження позивача, що він є лише гарантом виконання первісним боржником [PERSON] своїх зобов`язань за Договором позики є недоречними. Посилається, що розпискою від 21.07.2015 року фактично замінено первісного боржника за Договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] на нового боржника - [PERSON] . Факт звернення з вимогою про повернення боргу не до відповідача по справі, а до нового боржника у зобов`язанні - [PERSON] підтверджує згоду позивача на заміну сторони у зобов`язанні. Вказує, що він є фактично боржником за договором позики. На підставі викладеного просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Також надала додаткові пояснення, згідно яких вказує, що ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.10.2017 року встановлено та не оспорювалось сторонами, що за позикою до позивача звертався саме [PERSON] з проханням позичити йому гроші на невідкладні потреби. Під час апеляційного розгляду судом встановлено, що саме [PERSON] зобов`язань за договором позики не виконав. З зазначеною ухвалою позивач погодився в повному обсязі, отже факт того, що саме [PERSON] є боржником за договором позики встановлений під час судового розгляду і не підлягає додатковому доказуванню. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях. Суд, заслухавши вступне слово учасників провадження, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що 15 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у формі розписки, відповідно до якої позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 25 000 дол.США на строк до 01.09.2015 року. Також судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що 21.07.2015 року [PERSON] була складена та власноруч підписана розписка, відповідно до якої він взяв на себе обов`язок повернути отримані його сином [PERSON] кошти у сумі 25 000 дол.США. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.01.2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволені, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики (письмовою борговою розпискою) в розмірі 549 250,00 грн., а також судовий збір. Ухвалою апеляційного суду Харківської області зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вказаними рішеннями, зокрема встановлено, що [PERSON] зобов`язань за договором позики (борговою розпискою) не виконав. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. На відміну від передбаченого ст. 512 ЦК переліку підстав заміни кредитора у зобов`язанні, переліку підстав заміни боржника ЦК не містить. Отже за правилами вказаної статті переведення боргу допускається виключно за згодою кредитора. Зазначена правова норма не містить вказівок стосовно того, в якій формі має бути виражена згода кредитора. З точки зору ділової практики форма вираження згоди кредитора принципового значення не має. Єдине, що є важливим, це наявність підтвердження такої згоди. За Договором позики, укладеному між мною [PERSON] та [PERSON] було змінено сторону Договору позики з [PERSON] на [PERSON] . Наявність згоди позивача на заміну боржника підтверджується подальшими діями самого позивача, оскільки з позовом про повернення позичених коштів останній звернувся саме до нового боржника у зобов`язанні - [PERSON] , що підтверджується заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.01.2016 року по справі № 638/15654/15-ц, що набрало законної сили. Отже факт звернення з вимогою про повернення боргу не до первісного боржника - відповідача по справі, а до нового боржника у зобов`язанні - [PERSON] є підтвердженням згоди позивача на заміну боржника у зобов`язанні за договором позики. Форма правочину щодо заміни божника у зобов`язанні згідно зі ст. 521 ЦК визначається за правилами, встановленими для форми правочину щодо заміни кредитора (ст. 513 ЦК). Таким чином, договір переведення боргу повинен мати ту ж саму форму, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, в якому замінюється боржник. Крім того (якщо інше не передбачено законом), правочин щодо заміни боржника у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований у порядку, встановленому для реєстрації цього правочину. Головним принципом тут також є те, що переведення боргу має відбуватися у тій же формі, у якій було вчинено правочин, що став підставою виникнення зобов`язання. З правової точки зору переведення боргу - це заміна боржника у зобов`язанні (ст. 520 ЦК України). Тобто первісний боржник вибуває з зобов`язання, передавши свій борг новому боржникові. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи,спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч, ч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15. Отже в даному випадку, що розписка 15.08.2014 року надана первісним боржником, що розписка від 21.07.2015 року надана новим боржником однакові за формою та змістом, створюють обов`язки для позичальників. Сам факт написання нової розписки і є підтвердженням укладення договору переведення боргу і наявності угоди між кредитором, первісним боржником та новим боржником. Шляхом укладення договору переведення боргу припиняються зобов`язання первісного боржника. Таким чином як вбачається з доказів доданих позивачем до позовної заяви, первісний боржник [PERSON] отримав кошти на підставі розписки від 15 серпня 2014 року. 21 липня 2015 року на підставі розписки [PERSON] , за згодою кредитора [PERSON] відбулося переведення боргу та заміна боржника у зобов`язанні з [PERSON] на [PERSON] . На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять та не надано стороною позивача в судовому засіданні доказів того, що [PERSON] є боржником у зобов`язанні за Договором позики. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позивачем позов подано до неналежного відповідача, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed