Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та в інтересах неповнолітньої [PERSON], треті особи орган опіки і піклування Канівської міської ради, виконавчий комітет Канівської міської ради про усунення перешкод у користуванні квартирою та стягнення моральної шкоди. Свій позов мотивує тим, що вона є власником 5/20 частин квартири [ADDRESS], співвласниками даної квартири є: [PERSON] якому належить 4/20 частин даної квартири та [PERSON] якому належить 11/20 частин квартири. Позивач постійно проживаю в квартирі [ADDRESS], оскільки іншого житла не має, тоді як, інший співвласник квартири- [PERSON]., має інше житло та проживає за адресою: [ADDRESS] В даний час склалася така ситуація коли у відсутність позивач [PERSON] вселив до їх спільної квартири невідомих їх людей ([PERSON], [PERSON] та [PERSON]), без її на те згоди, навіть не повідомивши її про наміри, чим порушив недоторканність її житла шляхом вчинення вказаних вище дій. Дані особи порушують правила співжиття, зневажливо ставляться до інших співмешканців, псують та пошкоджують її майно, користуються її речами та речами інших співмешканців без їх згоди, неекономно використовують воду та електроенергію, за які сплачує позивач, оскільки встановлені лічильники на її ім'я. На будь-які контакти не йдуть, встановлюють свої правила та ведуть себе нахабно. Позивач неодноразово, усно вимагала звільнити приміщення, та скаржилася у всі інстанції оскільки дану квартиру вона використовує для свого проживання та проживання її родини, але добровільно вирішити спір не вдалося, відповідачі не бажають звільнити приміщення , що змусило її звернутись до суду . Договір найму з [PERSON] не укладався, дані особи в квартирі не зареєстровані, не оплачують ніяких комунальних платежів, займають приміщення самоправно. Добровільно звільнити приміщення відповідачі не бажають, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду, оскільки своїми діями відповідачі створюють їй перешкоди в користуванні квартирою. Просить суд ухвалити рішення, яким усунути [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] м. Канева з боку [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Виселити [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітню дочку [PERSON], з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Зобов'язати відповідача [PERSON] не надавати для тимчасового проживання, не всиляти та не укладати договори найму квартири [ADDRESS], без попереднього узгодження з позивачем [PERSON] та іншим співвласником. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та посилаючись на обставини, викладені в ньому просять задовольнити його в повному обсязі. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимог не визнали про що надали письмові заперечення щодо позову та просять суд відмовити в задоволенні позову в зв'язку з його безпідставністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет позову - органу опіки і піклування Канівської міської ради - Костенко Н.Г. в судовому засіданні позов не підтримала та просить відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет позову -виконавчого комітету Канівської міської ради в судове засідання не з'явився, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він працює слюсарем Канівського УЕГГ, на аварійну службу поступила заявка, що в квартирі [ADDRESS] хтось хотів перевстановити газову плиту, оскільки в квартирі було багато людей ним було проведено інструктаж з техніки безпеки для всіх мешканців та припинено газопостачання до квартири. В судовому засіданні свідок [PERSON] в якості свідка пояснила, що до Канівського УЕГГ надійшла заявка [PERSON] в цей же день працівник Канівського УЕГГ під'їхав за адресою м.Канів, вул.Г.Дніпра, опломбував газовий кран і провів інструктаж з техніки безпеки. 20.10.2014р. до служби з'явилася [PERSON] з заявою про підключення газової плити. Також було отримано пояснення від [PERSON] про те, що відбулося втручання в газову систему шляхом самовільної заміни газової плити. Відповідно до ДБН у одній квартирі, де кухня менше 15 кв.м. повинна бути одна чотирьох камфорна плита, а тому встановлення двох плит не можливе. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у вересні 2014р. [PERSON] привів до квартири людей і повідомив, що останні будуть в ній проживати. Дані особи почали проживати в квартирі, користуватися всім, але не сплачувати в той час за комунальні послуги, ведуть себе нахабно. Провели водопровід до жилої кімнати, відключили самовільно газ. Постійно виникають сварки. [PERSON] не погодив вселення даних осіб до квартири з іншими мешканцями цієї квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що їй відомо зі слів позивача, що в останньої в квартиру заселені [PERSON] особи, які відключили газ і ведуть себе нахабно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є сусідом позивача. Йому відомо, що у спірну квартиру заселили переселенців із зони АТО з погодженням із співвласником квартири, але [PERSON] нічого про угоду не знала. Зі слів позивача поведінка цих осіб при проживанні в квартирі бажала б кращого. Ним запропоновано в ході співбесіди з родиною [PERSON] в разі, якщо вони не знайдуть спільної мови з [PERSON] переселитися до іншої квартири. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, оголосивши та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що: - з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 24908266 виданого 24.12.2009р. (а.с.6), що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], якому належить 4/20 частин, [PERSON], які належить 5/20 частин, та [PERSON], якому належить 11/20 частин. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.05.2009р. (а.с.81-82): виділено [PERSON] у користування приміщення у квартирі [ADDRESS], враховуючи його частку у спільному майні у 11/20, а саме: приміщення «5» спальня площею 9,3 кв.м., вартістю 25240,99 грн.лоджію ІІ, загальною площею 2,6 кв.м., що примикає до приміщення «5» (спальня), вартістю 7056,62 грн.; приміщення «2» (спальня), площею 13,5 кв.м., вартістю 36640,14 грн.; приміщення «10» вбудована шафа, площею 0,4 кв.м., вартістю 1085,63 грн.; виділено [PERSON] та [PERSON] у користування наступні приміщення, відповідно 5/20 та 4/20 частин, а саме: - приміщення «6» (вітальня), площею 16,4 кв.м., вартістю 44510,99грн.; лоджію І, загальною площею 2,8 кв.м., щ приймає до приміщення №6 (вітальня), вартістю 7599,44грн., приміщення «7» (комора), площею 0,7 кв.м., вартістю 1899,86 грн.; приміщення «8» (комора) площею 0,9 кв.м., вартістю 2442,68 грн. Залишити у спільному (загальному) користуванні позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON], [PERSON] коридор «1», площею 10,9 кв.м., вартістю 14791,76 грн., кухню «9» площею 1,1 кв.м., вартістю 1492,75 грн. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У разі вселення у спірну квартиру за згодою власника і за умови укладення договору найму або виникнення між власником квартири і вселеними за його згодою особами фактичних правовідносин з договору найму жилого приміщення, виселення останніх можливе лише за правилами ч. 3 ст.168 ЖК України. Згідно із ч. 3 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Сфера застосування договору найму визначається з урахуванням виду права власності, до якої належить житло, та кола наймачів. За цим критерієм договір найму житла поділяється на два види: 1) договір соціального найму житла; 2) договір комерційного найму житла. Предметом договору соціального найму житла є об'єкти права державної або комунальної власності (ч.2 і 3 ст. 810 ЦК України), що надаються в найм громадянам України, які відповідно до законодавства визнані такими, що потребують соціального захисту та мають право на отримання соціального житла. Предметом договору комерційного найму житла є об'єкти права приватної власності, що надаються іншим фізичним та юридичним особам. Форма договору комерційного найму житла повинна бути письмовою (ст. 811 ЦК України). Недотримання письмової форми договору комерційного найму житла не має своїм наслідком його недійсність. Судом встановлено, що в жовтні 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір найму житла (безоплатного користування частиною квартири) (а.с.95-96), який посвідчений у Канівській міській раді. Таким чином, [PERSON], [PERSON], неповнолітня [PERSON] - набули правового статусу наймачі. Згідно умов договору найму житла від 01.10.2014р. Наймодавець - [PERSON] безоплатно передав, а Користувач - [PERSON] прийняв від Наймодавця частину квартири [ADDRESS] в м.Канів, що складається з 11/20 частин квартири та включає в себе дві жилі кімнати, загальна площа яких складає - 35,6 кв.м., житлова - 23 кв.м. В зв'язку з укладенням договору найму житла з [PERSON] - [PERSON] уклав угоду на водопостачання, користування електроенергією та газом для приготування їжі (а.с. 91-94). Судом встановлено, що відповідно до умов договору найму житла від 01.10.2014р. [PERSON] як користувач частини квартири за власний рахунок оплачує платежі за користування електроенергією, теплопостачання та інші комунальні послуги, що підтверджено в судовому засіданні шляхом огляду квитанцій на оплату комунальних послуг. Положення ст. 159 ЖК України передбачають, що предметом договору найму в квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності може бути як і ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення не придатні для проживання, а також підсобні приміщення - кухня, коридор, комора, ванна кімната та інше. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність укладення договору найму частини жилого приміщення (квартири) між [PERSON] та [PERSON], оскільки укладенням даного договору не порушено права та інтереси інших осіб, зокрема, позивача [PERSON], так як [PERSON] при укладенні договору найму частини жилого приміщення розпорядився належною йому на праві власності 11/20 частиною квартири, яка виділена йому в натурі. Позивач ставить позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] м. Канева з боку відповідачів та виселити [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітню дочку [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Як підставу даних вимог позивач посилається на положення ст.. 116 ЖК УРСР та вказує, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітня донька [PERSON] порушують правила співжиття, зневажливо ставляться до інших співмешканців, псують та пошкоджують майно позивачки, використовують її речей, речі інших співмешканців без їх згоди, неекономно використовують воду та електроенергію. Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" (з наступними змінами) при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем та її представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в частині, що відповідачі порушують правила співжиття, зневажливо ставляться до інших співмешканців, псують та пошкоджують майно позивачки, використовують її речей, речі інших співмешканців без їх згоди, неекономно використовують воду та електроенергію та що до останніх застосовувалися заходи попередження судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, які вживаються на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідачів, навпаки, такі твердження позивача спростовані матеріалами справи. Судом встановлено, з довідок №7103/00019, №7103/00020 від 20 жовтня 2014року (а.с.38,39) що [PERSON], [PERSON], та [PERSON] взяті на облік в м. Каневі як особи, які переміщені з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) та, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на виконання плану заходів, пов'язаних із соціальним забезпеченням громадян України, які переміщуються з тимчасово окупованих територій та районів проведення антитерористичної операції, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11 червня 2014 року № 588-р, було видано розпорядження міського голови м. Каневі від 19.06.2014 року № 106/1-р, яким, вимушені переселенці забезпечувались тимчасовим житлом на базі «Міського центру туризму, краєзнавства спорту та екскурсій учнівської молоді». Судом встановлено, що при приїзді до м.Канева [PERSON] відразу влаштувався на роботу, а [PERSON] навчається у школі. Як вже зазначалося вище, відповідачі оплачують платежі за користування електроенергією, теплопостачання та інші комунальні послуги, що підтверджено в судовому засіданні шляхом огляду квитанцій на оплату комунальних послуг. В судовому не знайшли свого підтвердження і доводи позивача, що [PERSON], [PERSON] та їх донька [PERSON] чинять перешкоди у користуванні частиною квартири, яка належить [PERSON] Суд не бере до уваги та піддає критичній оцінці покази свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки [PERSON] перебуває у родинних відносинах з позивачем та неприязних відносинах з відповідачем [PERSON], в зв'язку з виникнення спору щодо спірної квартири, а покази свідка [PERSON] грунтуються на словах позивача [PERSON] та [PERSON] Проаналізувавши надані суду докази, заслухавши учасників процесу, покази свідків, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні квартирою Позивачу та виселенні на підставі ст.. 116 ЖК УРСР відповідачів. Суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині зобов'язання відповідача [PERSON] не надавати для тимчасового проживання, не вселяти та не укладати договори найму квартири [ADDRESS], без попереднього узгодження з позивачем [PERSON] та іншим співвласником. Оцінюючи зібрані по справі докази та приймаючи до уваги, що при розгляді заявлених вимог позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів в частині порушення відповідачами правил співжиття, що робить неможливим подальше спільне проживання в одній квартирі інших осіб, враховуючи думку органу опіки і піклування Канівської міської ради та інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що пред'явлені вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed