Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 28.01.2015 року між ним та фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений договір про надання інформаційних послуг № 002. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору він доручив, а відповідачка прийняла на себе зобов'язання надати інформаційні послуги з приводу оформлення документів для виїзду за кордон, інформаційні послуги з візових питань та інші інформаційні послуги пов'язані з оформленням візи до країни Фінляндія. До послуг, які надаються відповідачкою входить: оформлення запрошення для відкриття робочої візи до Фінляндії, запис до візового центру або до консульства, оформлення страхового полісу, надання консультації щодо заповнення та подачі анкет та інших візових документів, виготовлення копій документів, кореспонденція. На виконання п.п.3.3., 6.1-6.3 договору, 28.01.2015 року позивач за домовленістю з відповідачкою провів часткову оплату послуг, передбачених договором, в сумі 350 Євро, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 002 від 28.01.2015 року. Протягом декількох місяців після укладання договору він неодноразово усно при особистих зустрічах та по телефону звертався до відповідачки з вимогою надати послуги, передбачені договором, однак станом на 16.06.2015 року вона своїх зобов'язань по договору не виконала, жодних послуг не надала. 28.05.2015 року позивач звернувся до відповідачки з письмовим листом-претензією через відділення поштового зв'язку з вимогою в семиденний строк надати передбачені договором послуги, а у випадку ненадання вказаних послуг повернути сплачені кошти. Однак, жодної з вимог вказаної претензії відповідачка не виконала, послуг не надала. При укладені договору не було встановлено строк виконання відповідачкою зобов'язань, тому з огляду на вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, враховуючи надіслання письмової вимоги 16.06.2015 року, час необхідний для доставки її поштою (орієнтовно 2 дні), останнім днем виконання нею зобов'язань за договором було 25.06.2015 року. У зв'язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов'язань, передбачених п.п.1.1, 1.2 договору позивач не отримав необхідні інформаційні послуги та документи для виїзду на роботу у Фінляндію, на що розраховував при укладенні договору, тому посилаючись на ст.ст.599, 610, 611, 651 ЦК України вважає, що укладений договір № 002 від 28.01.2015 року підлягає розірванню. Крім того, позивач зазначив, що порушенням зобов'язання йому нанесена матеріальна шкода в розмірі 350 Євро (кошти, сплачені по договору) та моральна шкода (постійні хвилювання у зв'язку з неможливістю виїзду на роботу у Фінляндію та неможливістю заробити кошти на утримання родини), яку він оцінює в розмірі 5000 гривень. На підставі наведеного позивач просив розірвати договір № 002 від 28.01.2015 року про надання інформаційних послуг, укладений між ним та фізичною особою - підприємцем [PERSON]; стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в сумі 350 Євро та моральну шкоду в сумі 5000 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що 28 січня 2015 року він уклав з відповідачкою договір, який прочитав та підписав. Згідно договору відповідачка повинна була виготовити запрошення, страховий поліс та здійснити реєстрацію у консульському центу Фінляндії для виїзду на роботу. За усною домовленістю, в день укладення договору він сплатив їй половину суми обумовленої в договорі - 350 Євро, а решту грошей мав сплатити після огляду та отримання на руки вказаних документів, які в подальшому подаються у консульство Фінляндії для отримання робочої візи. В договорі не зазначено строк його виконання, але усно відповідачка повідомила, що документи будуть виготовлені орієнтовно після 12 квітня 2015 року, тоді в червні він мав би отримати робочу візу, а роботу - в літній чи осінній період. Однак відповідачка умови договору не виконала, документи йому не надала, він не досяг того результату, який очікував. Позивач вважає, що відповідачка повинна була показати йому виготовлені документи перед оплатою другої частини коштів. Однак вона відмовилася це робити, тому в нього є сумніви, що такі документи взагалі були виготовлені і не сплатив другу половину грошей. За таких обставин позивач вважає, що договір слід розірвати та стягнути з відповідачки сплачену ним суму коштів 350 Євро. Крім того, зазначив, що внаслідок вказаних дій відповідачки, зволікання та затягування часу виконання договору, вона заподіяла йому моральну шкоду. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідачка позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні та письмових запереченнях пояснила, що 28.01.2015 року вона уклала з позивачем договір про надання інформаційних послуг, згідно якого повинна була підготувати йому документи для виїзду на роботу у Фінляндію, а саме: запрошення, страховий поліс, анкету. Реєстрація у фінському консульстві не проводиться - клієнт після отримання всіх необхідних документів в будь - який день може подати їх. В договору було передбачено, що вся сума коштів 700 Євро має бути сплачена в день його підписання. Проте, за усною домовленістю, позивач сплатив половину суми - 350 Євро, а після виготовлення документів мав доплатити іншу частину коштів та отримати документи. При цьому він був попереджений, що документи з Фінляндії готуються від 2 до 4 місяців. В квітні 2015 року інший клієнт, якому вона оформляла документи для виїзду у Фінляндію, не сплативши другу половину коштів, забрав виготовлені документи та самостійно поїхав за кордон. Після вказаної події представник з Фінляндії відмовився давати їй документи до попередньої оплати всієї суми коштів. Тому в квітні 2015 року вона зателефонувала до позивача та попередила його, що документи, після їх виготовлення, будуть передані йому лише після сплати другої частини обумовленої в договорі суми. Після цього позивач зателефонував їй і сказав, що передумав їхати за кордон і просив повернути сплачені гроші. На що вона погодилася їх повернути частинами протягом 45 календарних днів, але він відмовився. В травні 2015 року позивач приїжджав зі своєю мамою до неї в офіс, просив повернути гроші в Євро, але вона погоджувалася повернути їх в гривнях по курсу, який діяв на день сплати. Від вказаної пропозиції він відмовся. Тоді ж вона пропонувала йому поїхати разом з її братом на роботу в Естонію підсобним робітником на будівництво та оплатити за власних рахунок дорогу, але він також відмовився. Під час вказаної зустрічі вона в його присутності, включивши гучномовець, телефонувала до представника від Фінляндії, який повідомив, що в разі сплати другої частини коштів документи будуть готові до 20.06.2015 року, однак платити решту грошей позивач відмовився. 15.06.2015 року посередники повідомили їй, що всі документи для позивача виготовлені, а саме: запрошення, анкета, страховий поліс і знаходяться на фірмі у Фінляндії, яка мала працевлаштовувати позивача і робила запрошення. Після цього вона стала телефонувати позивачу, щоб повідомити про виготовлення документів і необхідність сплати решти грошей, але він не відповідав. Вважає, що з її сторони умови договору були виконані - документи виготовлені, однак позивач не виконує свої зобовязання щодо повної оплати послуг, тому вона не може передати йому документи. На даний час, через відмову позивача від повної оплати послуг, документи скасовані. Проте, в разі доплати ним в будь - який час другої половини грошей, документи будуть відновлені та передані йому. Вислухавши позивача, його представника, відповідачку, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Свідок [PERSON] - мати відповідачки, в судовому засіданні показала, що допомагає дочці [PERSON] в здійсненні підприємницької діяльності і була присутня в офісі під час її розмови з позивачем та його матір'ю. Тоді в присутності позивача, дочка телефонувала до посередника, який знаходиться в м.Камянець - Подільський і здійснює підготовку документів для виїзду за кордон, і він повідомив, що документи будуть виготовлені та передані лише після проплати другої частини коштів. Другу проплату позивач робити відмовився. Тоді ж йому пропонували поїхати на роботу в Естонію, але він також відмовився. Судом встановлено, що 28.01.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено договір про надання інформаційних послуг № 002, що сторонами не заперечується. Згідно п.п.1.1, 1.2 договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати замовнику інформаційні послуги з приводу оформлення документів для виїзду за кордон, інформаційні послуги з візових питань та інші інформаційні послуги пов'язані з оформленням візи до країни Фінляндія. До послуг, які надаються замовнику виконавцем входить: оформлення запрошення для відкриття робочої візи до Фінляндії, запис до візового центру або до консульства, оформлення страхового полісу, надання консультації щодо заповнення та подачі анкет та інших візових документів, виготовлення копій документів, кореспонденція. Розділом 2 договору передбачено права та обов'язки виконавця, зокрема: п.2.1 вимагати належного виконання своїх зобов'язань замовником; 2.3 підготувати та передати замовнику всі документи необхідні для подачі у консульські установи або візовий центр для відкриття національної візи країни Фінляндія. Розділом 3 договору передбачено права та обов'язки замовника, зокрема: п.3.1 вимагати належного виконання своїх обов'язків виконавцем; п.3.3 замовник зобов'язаний оплатити послуги передбачені цим договором в порядку та на умовах визначених цим договором; п.3.4 замовник зобов'язаний після надання послуг підписати в строк не пізніше трьох календарних днів акт приймання - передачі наданих послуг; п.3.6 замовник зобов'язаний письмово не пізніше ніж за три робочі дні до початку виконання даного договору повідомити виконавця про відмову від отримання інформаційних послуг, а також про намір розірвати цей договір до початку його виконання виконавцем. У разі невиконання цього пункту виконавець звільняється від обов'язку повернути сплачені замовником грошові кошти. Згідно п.4.1 договору, у випадку неналежного виконання умов даного договору, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до п.п.5.1 - 5.5 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту повного його виконання; даний договір вважається виконаним виконавцем в повному обсязі з моменту отримання візи до країни Фінляндія або в момент коли стане відомо, що було відмовлено у видачі візи до країни Фінляндія; даний договір може бути розірваний будь - якою із сторін в односторонньому порядку до початку його виконання виконавцем; в інших випадках цей договір може бути змінено, розірвано або припинено за згодою сторін шляхом підписання додаткового договору. Розділом 6 договору передбачено умови та порядок оплати інформаційних послуг, зокрема: п.6.1 вартість інформаційних послуг передбачених цим договором за домовленістю сторін складає 700 Євро; 6.2 оплата за інформаційні послуги передбачені цим договором здійснюється відповідно до порядку та умов визначених чинним законодавством України; 6.3 замовник здійснює оплату за інформаційні послуги в розмірі 100% від суми зазначеної в п.6.1 даного договору в момент підписання цього договору в порядку передбаченому в п.6.2 договору. В п.7.2 договору зазначено, що підписуючи текст даного договору сторони в повній мірі усвідомлюють умови договору та обовязки, які випливають з цієї угоди між ними. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 05.09.2014 року, фізична особа - підприємець [PERSON] здійснює діяльність агентств тимчасового працевлаштування. Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордера № 002 від 28.01.2015 року та не заперечується сторонами, позивач [PERSON] сплатив фізичній особі - підприємцю [PERSON] на виконання вищевказаного договору частину коштів в сумі 350 Євро. Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Як вбачається з договору про надання інформаційних послуг № 002 від 28.01.2015 року, строк його виконання не встановлено. Лише зазначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту повного його виконання. Водночас, оскаржуваним договором передбачено, що вартість інформаційних послуг за домовленістю сторін складає 700 Євро і замовник здійснює оплату за інформаційні послуги в розмірі 100% від суми вартості вказаних послуг в момент підписання цього договору. Замовник зобов'язаний оплатити послуги передбачені цим договором в порядку та на умовах визначених цим договором. Аналіз вказаних умов договору свідчить про те, що надання виконавцем послуг, зазначених в договорі, здійснюється лише після оплати замовником 100% суми вартості цих послуг, тобто 700 Євро. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що за усною домовленістю, в день підписання договору позивач сплатив лише половину суми вартості послуг 350 Євро, другу половину мав доплатити після виготовлення документів, передбачених договором. Однак оспорюваним договором не передбачено обовязок виконавця надати для огляду чи передати замовнику виготовленні на виконання договору документи до повної оплати вартості послуг. Враховуючи наведене, суд вважає безпідставними твердження позивача про те, що відповідачка повинна була надати йому для огляду виготовлені документи до сплати другої половини суми вартості послуг, оскільки вони суперечать умовам, укладеного між ними договору. Суд також не приймає до уваги твердження позивача про те, що він не хотів сплачувати другу половину грошей, оскільки не бачив документів і тому сумнівався, що вони взагалі існують, переживав, що його можуть обманути, оскільки права та інтереси замовника захищені умовами договору, де зазначено, що у випадку неналежного виконання умов даного договору, сторони несуть відповідальність відповідно до вимог законодавства України. Відповідно до ст.907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Згідно вимог ст.ст.526, 599, 610 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.1 ст.906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається з листа - претензії від 16.06.2015 року, позивач звертався до відповідачки з вимогою повернути попередньо сплачені кошти в сумі 350 Євро, за надання послуг, які обумовлені в договорі № 002 від 28.01.2015 року, протягом тижня з 16.06.2015 року по 23.06.2015 року, посилаючи на тривале невиконання умов договору. Суд не приймає до уваги твердження позивача та його представника, що відповідачка повинна була надати послуги передбачені договором протягом семи днів з дня отримання листа претензії, оскільки у вказаному листі претензії відсутня вимога виконати умови договору. Позивач вимагав лише повернення сплачених коштів. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідачка не вчинила істотного порушення умов договору, оскільки в договорі не встановлено строк його виконання і передбачено обовязок замовника оплатити вартість послуг в день підписання договору, тобто до початку його виконання. Однак саме позивач порушив умови договору, не оплативши повністю вартість інформаційних послуг до їх надання, як це передбачено договором. Виходячи з умов договору, суд вважає, що до проведення позивачем оплати всієї суми вартості послуг у відповідачки не виникло обовязку надати послуги, передбачені договором. Крім того, як вбачається з умов договору та пояснень відповідачки в судовому засіданні, договір діє до моменту повного його виконання, тому в разі оплати позивачем другої половини коштів 350 Євро, документи передбачені договором будуть виготовлені та йому передані. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для розірвання договору про надання інформаційних послуг № 002 від 28.01.2015 року та стягнення з відповідачки матеріальної шкоди в сумі 350 Євро. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз'яснень викладених в п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами і доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що з вини відповідачки він зазначав душевних страждань та переживань, був позбавлений можливості заробити кошти на утримання родини, а відтак, він не довів заподіяння йому моральної шкоди. Крім того, судом встановлено, що відповідачка не вчиняла протиправних дій щодо позивача, а договір не виконано через відмову останнього оплатити повністю вартість послуг, передбачених договором. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.

Outcome: dismissed