Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до суду до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , ПП «Влад-Буд 2007» про стягнення заборгованості. У позові вказує, що 26 вересня 2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір 15-ЛОМ, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 68850,00 грн на термін до 20.09.2013 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов`язання за договором 15-ЛОМ АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки з поручителем [PERSON] , та договір поруки з поручителем ПП «Влад-Буд 2007». Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Станом на 13.06.2019 відповідач не виконав свої зобов`язання у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 188999,56 грн. Тому позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутися до суду про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , ПП «Влад-Буд 2007» заборгованості. 10.09.2019 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому останній зазначив, що 26.09.2008\~між AT\~КБ «ПРИВАТБАНК»\~та [PERSON] \~було укладено\~Кредитний договір\~№ 15-ЛOM.\~Відповідно до\~умов Кредитного\~договору AT\~КБ «ПРИВАТБАНК»\~надав [PERSON] \~кредит у\~розмірі 68 850,00 грн. на купівлю\~автомобіля,\~на термін:\~до 20.09.2013. 26.09.2008 між AT КБ «ПРИВАТБАНК» та ПП «ВЛАД-БУД-2007» було укладено Договір поруки № 15/1-ЛОМ, відповідно до умов якого ПП «ВЛАД-БУД-2007» надав поруку перед AT КБ «ПРИВАТБАНК» за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором. 26.09.2008 між AT КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 15/2-ЛОМ, відповідно до умов якого [PERSON] надав поруку перед AT КБ «ПРИВАТБАНК» за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором. На момент укладення Кредитного договору [PERSON] був директором ПП «ВЛАД-БУД-2007». За рахунок кредитних коштів, для потреб ПП «ВЛАД-БУД-2007», було придбано автомобіль, який було зареєстровано за ПП «ВЛАД-БУД-2007». 27.09.2008 між AT КБ «ПРИВАТБАНК» та ПП «ВЛАД-БУД-2007» було укладено Договір застави № 15-ЛОМ, відповідно до якого автомобіль було передано у заставу AT КБ «ПРИВАТБАНК», як забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором (примірник Договору застави № 15-ЛОМ від 27.09.2008 у [PERSON] відсутній). До 18.02.2009 [PERSON] виконував свої зобов`язання за Кредитним договором, перебуваючи на посаді директора ПП «ВЛАД-БУД-2007». 18.02.2009 [PERSON] звільнився з посади директора ПП «ВЛАД-БУД-2007», і на посаду директора ПП «ВЛАД-БУД-2007» було призначено [PERSON] . Погашенням кредиту, від імені [PERSON] , займався [PERSON] . Наскільки відомо [PERSON] , у листопаді 2012 року [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором передав автомобіль, що належав ПП «ВЛАД-БУД-2007», AT КБ «ПРИВАТБАНК». У грудні 2012 року [PERSON] повідомив [PERSON] , що його зобов`язання за Кредитним договором виконані у повному обсязі . З того часу, жодних претензій ні за Кредитним договором, ні за Договором поруки № 15/2-ЛОМ АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] не пред`являв. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав до Пирятинського районного суду Полтавської області належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог до [PERSON] стягнення заборгованості у зв`язку з чим відповідач [PERSON] просить застосувати до позову строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Також просив стягнути з позивача на його користь судові витрати, які він поніс, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у сумі 10 000 грн. Представник позивача адвокат Єрмолаєв Є.М. у судове засідання не з`явився, на адресу суду 02.10.2019 надіслав відповідь на відзив у якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, щодо компенсації витрат на правову допомогу зазначив, що такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні таких вимог. Щодо строку позовної давності представник позивача зазначив, що згідно п.7.1 Договору, даний договір діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором, у зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається у своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідачів [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечує проти задоволення позовної заяви, та просить застосувати до позову строк позовної давності. Представник відповідача ПП «Влад-Буд 2007» у судове засідання не з`явився, відповідно до запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи від 29.04.2014, номер запису: 15761170012000391, стан суб`єкта: припинено, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських організацій. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № 15-ЛОМ, відповідно, до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 68850,00 грн. Термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 20 вересня 2013 року (а.с. 11-13). Відповідно до п. 6.4 даного кредитного договору нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань здійснюється протягом 3 років від дня, коли це зобов`язання повинне було бути виконане позичальником (а.с. 13). Відповідно до п. 6.6 кредитного договору при порушені позичальником будь-якого з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову. Відповідно до п.6.8 кредитного договору строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.13). В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 15/2-ЛОМ, відповідно до якого останній надав поруку перед кредитором за виконання [PERSON] своїх обов`язків за кредитним договором (а.с. 15). Крім того між позивачем та ПП «Влад-Буд 2007» також було укладено договір поруки № 15/1-ЛОМ, відповідно до якого останній надав поруку перед кредитором за виконання [PERSON] своїх обов`язків за кредитним договором (а.с. 16). Відповідно до пунктів 12 вказаних договорів поруки сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою пор захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 5 років (а.с. 15, 16). Позивач вважає, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконує. Щомісячні внески згідно договору кредиту не проводяться, а тому заборгованість станом на 13.06.2019 становить 188999,56 грн, у тому числі: -17804,60 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту); -62828,95 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -108366,01 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 5-6). Проте, у ході судового розгляду встановлено, що до суду позивач звернувся з пропуском строку позовної давності відносно заявлених вимог про стягнення пені. Так, відповідно до укладеного кредитного договору 15-ЛОМ від 26.09.2008 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язувався надати [PERSON] кредит на термін дії до 20.09.2013 року (а.с. 136). Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.\~258\~ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг\~строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207\~ЦК України правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що кредитним договором встановлено загальну та спеціальну позовну давність тривалістю в 5 років. Кредитний договір на кожній сторінці містить підписи кредитодавця та позичальника, а отже сторони належним чином обізнані про встановлену договором позовну давність. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Останній платіж, внесений відповідачем у погашення заборгованості був 11.10.2013, а отже, при несплаті платежу у листопаді 2013 року, позивачу було відомо про його порушене право вже в грудні 2013 року. У зв`язку з викладеним, строк позовної давності до позовних вимог закінчився у грудні 2018 року, а позивач звернувся з даним позовом 14.08.2019, тобто з порушенням строків позовної давності. Оскільки позовна давність у цій справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування. Оскільки у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, то позовна давність не застосовується, а в позові відмовляється в цій частині за безпідставністю. Вказане узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі та Постановою Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 753/11267/16-ц (провадження № 61-5663св18). Крім того, узгоджений сторонами п`ятирічний строк позовної давності аналогічно закінчився відносно договорів поруки, укладених з [PERSON] та ПП «Влад-Буд 2007» 26 вересня 2008 року. Згідно з вимогами ч. 3 та ч. 4 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідачів заявив клопотання про застосування позовної давності, а тому суд вважає за можливе застосування такої. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі часткового задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір стягується з позивача.

Outcome: dismissed