Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позов обгрунтований тим, що сестра позивача [PERSON] 1967 року виїхала за межі с. Моївка та постійно до моменту смерті [INFO] проживала в м. Донецьк. З моменту виїзду сестри на постійне місце проживання до м. Донецьк позивач самостійно утримував її майно, що складається з житлового будинку та земельних ділянок під ним, а в 2000 році остаточно заволодів нерухомим майном, при цьому, вільно та відкрито користується нерухомістю по даний час. Позивач власними силами та коштами здійснював поточний та капітальний його ремонт, здійснював поліпшення земельної ділянки шляхом внесення мінеральних добрив, обробляв земельну ділянку, не допускав забур'янення території, здійснював та здійснює нагляд та утримання прибудинкової території. За увесь вказаний час, ані відповідач, ані терті особи прав на зазначене майно не пред'являли, претензій щодо порядку володіння будинком з господарськими будівлями та спорудами з боку його власника, третіх осіб до позивача також не надходило. За таких обставин, позивач вважає, що має право на нерухоме майно, а тому просить суд визнати за ним право власності на цілий житловий будинок загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 35,4 кв.м., по [ADDRESS] за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не з'явився, забезпечив явку в судове засідання для захисту його інтересів уповноваженого представника адвоката Голівського В.В. Представник позивача - адвокат Голівський В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним обставинам в позовній заяві та просив суд їх задоволити. Сільський голова Моївської сільської ради [PERSON] подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, зазначивши, що прийняття рішення по позовних вимогах відносить на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] - адвокат Лисько В.П. подав до суду письмове заперечення проти позову. З даного письмового заперечення слідує, що власником спірного нерухомого майна - житлового будинку є [PERSON], яка до дня своєї смерті щорічно, в літній період часу проживала в належному їй будинку в [ADDRESS], й особисто здійснювала догляд за належним їй будинком та присадибною ділянкою. Лише в осінній та зимовий періоди [PERSON] проживала в м. Донецьк. У відсутність власника за будинком доглядав її брат [PERSON] та [PERSON] Після смерті власниці в її будинку до дня своєї смерті з відома та дозволу [PERSON] проживав, відкрито володів та здійснював догляд за належним померлій нерухомим майном її брат [PERSON] [PERSON] важко хворів, а тому присадибну земельну ділянку обробляла [PERSON] Крім того, остання особисто допомагала [PERSON] утримувати в належному стані будинок померлої [PERSON], знаючи про те, що остання за життя усіх родичів повідомила, що житловий будинок по [ADDRESS] залишає третій [PERSON] В подальшому після смерті [PERSON] за погодженням із [PERSON] позивач використовував присадибну земельну ділянку, при цьому, жодних дій по утриманню та благоустрою будинку він не вчиняв, в будинку не проживав та не проживає по даний час. Вказане підтверджується актом обстеження будинку та ото таблицями до нього, згідно яких чітко прослідковується, що будинок перебуває у вкрай занедбаному стані, зайшовши всередину можна спостерігати, що будь-які ознаки проживання в ньому людей відсутні. За таких обставин, позивач не володів та не володіє відкрито спірним житловим будинком, мав доступ до будинку лише тому, що залишив собі ключі від замка вхідних дверей, не допускаючи до майна інших спадкоємців померлої [PERSON] Враховуючи наведене, третя особа [PERSON], та представник третьої особи просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що ще три роки тому перебував на посаді сільського голови Моївської сільської ради та останньому достеменно відомо про те, що спірний житловий будинок [ADDRESS], належить померлій [PERSON] Остання щороку навесні приїздила в с. Моївка та проживала в належному їй будинку, разом із братами та племінницею [PERSON] обробляла город, засіваючи його різного роду сільськогосподарськими культурами. Після її смерті, що мала місце 2005 року вказаний житловий будинок якийсь час доглядала [PERSON] та [PERSON] Натомість позивач [PERSON] не здійснював жодних ремонтних робіт в будинку, в ньому не проживав та не проживає. Вже тривалий час будинок знаходиться в занедбаному стані. Окрім того, йому відомо про те, що дійсно спочатку позивач деякий час обробляв присадибну ділянку за домовленістю із [PERSON], яка є спадкоємицею майна померлої [PERSON] за заповітом. Через деякий час у них виникла суперечка, яка полягала в тому, що позивач без дозволу власників зрубував дерева, які росли на земельній ділянці, для вирішення якої свідок як сільський голова приїздив до сторін. Також свідку відомо про те, що позивач без дозволу спадкоємиці змінив навісний дверний замок на вхідних дверях спірного житлового будинку, через що між ними також виникали суперечності. В подальшому позивач разом із [PERSON] та [PERSON] спільно доглядали лише за присадибною ділянкою та городом, засівали сільськогосподарські культури. Вказане тривало близько 3-4 років. Після цього, за станом здоров'я він не міг обробляти город та всім займалася [PERSON] із сім'єю. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою спадкодавиці [PERSON], яка щороку на весні та до пізньої осені приїздила в с. Моївка та проживала в належному їй будинку, справлялася на городі, засіваючи його різного роду сільськогосподарськими культурами. Після її смерті доглядали за городом позивач та третя особа. Втім, це тривало не довго, приблизно 3-4 роки, потім догляд за город здійснювала [PERSON] з сім'єю. В будинку, що належить померлій [PERSON] ніхто не проживає та не проживав, він перебуває в занедбаному стані. Якийсь час одразу після смерті [PERSON] за будинком доглядала [PERSON] та [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є двоюрідню сестрою позивача та тіткою третьої особи. Свідку відомо, що за життя померла [PERSON] усій родині казала, що після смерті спірний житловий будинок та земельну ділянку залишає племінниці [PERSON] Позивач та [PERSON] ще декілька років після смерті спадкодавця разом обробляли город, в подальшому його обробляла третя особа із родичами. При цьому, в будинку [PERSON] ніхто ніколи не проживав, не здійснював в ньому ремонтних робіт, будинок перебуває вже тривалий час в занедбаному стані. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, її представника, покази допитаних в судовому засіданні свідків, з'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, дійшов висновку про наступне. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно дост. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER]. На підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Моївської сільської ради 18.01.1988 згідно рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської районної ради народних депутатів №210 від 31.08.1987 та зареєстрованого в Могилів-Подільському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 25.01.1988, розташований по [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджуються наданою суду копією довідки, виданої 07.09.2017 за №880 начальником КП Могилів-Подільське міжрайонне Бюро технічної інвентаризації. Позивач [PERSON] в поданій позовній заяві стверджує, що власник житлового будинку з 2000 року в ньому не проживає, постійно проживаючи в м. Донецьк. Позивач з того часу самостійно опікується житловим будинком та земельними ділянками під ним, вільно та відкрито володіє та користується нерухомістю по даний час. На підтвердження даних обставин суду було надано довідки, видані виконкомом Моївської сільської ради від 31.08.2017 №1430, №1431, №1432, від 04.09.2017 №1444. За таких обставин, в порядку статті 344 ЦК України він має право на набуття права власності на вказаний житловий будинок за набувальною давністю. Разом із тим, зазначені твердження позивача та відомості, вказані в виданих сільською радою довідках спростовані показами допитаних в судовому засіданні свідків. Зокрема, свідок [PERSON] показав, що три роки тому перебував на посаді сільського голови Моївської сільської ради та останньому достеменно відомо про те, що спірний житловий будинок [ADDRESS], належить померлій [PERSON] Остання щороку навесні приїздила в с. Моївка та проживала в належному їй будинку, разом із братами та племінницею [PERSON] обробляла город, засіваючи його різного роду сільськогосподарськими культурами. Після її смерті, позивач [PERSON] не здійснював жодних ремонтних робіт в будинку, в ньому не проживав та не проживає. Вже тривалий час будинок знаходиться в занедбаному стані. Позивач разом із [PERSON] та [PERSON] спільно доглядали лише за присадибною ділянкою та городом. За цей період, між позивачем та третьою стороною неодноразово виникали суперечки з приводу користування спадковим майном. Вказане тривало близько 3-4 років. Після цього, за станом здоров'я він не міг обробляти город та всім займалася [PERSON] із сім'єю. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали суду аналогічні покази, стверджуючи, що в спірному житловому будинку позивач ніколи не проживав та не проживає, не здійснював за ним догляд, не проводив будь-яких ремонтних робіт, будинок перебуває у занедбаному стані, заріс бур'янами. Крім того, на противагу доводів позивача, що наведені в позовній заяві, а також доводів його представника, наведених в судовому засіданні, представником третьої особи було надано суду акт обстеження будинку по [ADDRESS] Чернівецького району Вінницької області з фото таблицею від 13.11.2017 комісією в складі сільського голови Моївської сільської ради [PERSON], секретаря та депутата Моївської сільської ради, в присутності адвоката Лиська В.П., [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказаним актом стверджується, що будинок перебуває в аварійному стані, ремонти як поточні, так і капітальні [PERSON] не проводив, що було підтверджено останнім під час огляду. Зазначені висновки, наведені в акті засвідчені підписами усіх присутніх, в тому числі позивача. Фото-таблицею, доданою до даного акта зафіксовано загальний вигляд домоволодіння, сліди його руйнування, як ззовні, так і всередині. Разом із тим, представник позивача вказує на те, що судом не може бути прийнятий до уваги зазначений акт із додатками як належний і допустимий доказ з огляду на те, що ст. 7 Житлового кодексу Української РСР від 30.06.1983 №5464-Х та Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання врегульовано питання щодо визнання житлового будинку непридатним для проживання. Таким чином, комісія, яка складала вищезазначений акт була не уповноваженою на такі дії. Всупереч доводам представника позивача, представник третьої особи суду пояснив, що акт було складено з метою спростування обставин, наведених в позовній заяві про здійснення позивачем догляду за житловим будинком та проведенням в ньому ремонтних робіт, які акт спростовує. Як слідує із висновків, наведених в акті, комісія виключно зафіксувала наявні обставини, при цьому не вирішуючи будь-яких питань щодо визнання житлового будинку непридатним для проживання. Врахувавши доводи представників позивача та третьої особи, в порядку статті 58 ЦПК України суд бере до уваги зазначений акт, так як він містить відомості щодо предмета доказування, а саме щодо користування позивачем понад 10 років спірним житловим будинком, проживання в ньому та здійснення ремонтних робіт. В порядку статті 59 ЦПК України складення акту про здійснення громадянином догляду за житловим будинком та проведенням в ньому ремонтних робіт, в порядку, який був дотриманий в даному випадку та наявною комісією не заборонено законом, не порушує порядок, встановлений законом, а тому суд визнає допустимим доказом. За таких обставин, вирішуючи спір про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю суд враховує наступні положення законодавства. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. 1ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За роз'ясненнями п.п. 9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до ч. 1ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. З огляду на положення статті та роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а також обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Враховуючи надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю не підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належав на праві приватної власності [PERSON], яка померла [INFO], про що позивачу було достеменно відомо. Позивачем не доведено безперервність володіння майном протягом 10 років, як того вимагає положення ст. 344 ЦК України, обставини володіння [PERSON] спірним будинком спростовані показами допитаних в судовому засіданні свідків та наданими суду письмовими доказами. Довідки, видані сільським головою Моївської сільської ради про те, що позивач з 2000 року володіє спірним житловим будинком суд не сприймає до уваги як належний та допустимий доказ, так як вони спростовані підписом сільського голови, проставленим в акті обстеження спірного житлового будинку від 13.11.2017 та самим актом обстеження. Крім того, в судовому засіданні не доведено фактичне добросовісне володіння вказаним майном, а саме не надано доказів оплати комунальних послуг, витрат на утримання будинку, показів свідків тощо.

Outcome: dismissed