Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

У жовтні 2014 р. позивач, ПрАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], - про визнання недісним договору страхування у вигляді полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №9100815. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 02.07.2014. о 18 год. 50 хв. на перехресті вул. Малиновського - пр. Оболонського, за участі транспортних засобів Форд Транзіт, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та ЗАЗ д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої були пошкоджені автотранспортні засоби. Відповідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2014 в адміністративній справі за ст. 124 КУпАП винним у ДТП визнаний [PERSON]. Відповідач, [PERSON], мав при собі поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №9100815 на автомобіль Форд Транзіт, д.н.з. [NUMBER]. Відповідно наявної у страховій компанії інформації та бази даних МТСБУ страховий платіж за вказаним полісом не надходив, звіт про оформлення цього полісу від страхового агента не наданий. У зв»язку з наведеним, на підставі вимог закону позивач вважає, що поліс підлягає визнанню недійсним. Позивач просив позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити ( а. с. 27, 28, 33, 34). Відповідач, [PERSON], позовні вимоги не визнав, пояснив, що уклав з ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» договір страхування у вигляді полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №9100815 на автомобіль Форд Транзіт, д.н.з. [NUMBER], від імені якого виступав страховий агент з відповідними повноваженнями, у той же день повністю сплатив страховий платіж у сумі 963 грн. 48 коп., чому інформація відсутня в базі даних МТСБУ не знає, від страховика ніяких пояснень не отримав. Третя особа: [PERSON] позовні вимоги визнав, пояснив, що у ДТП пошкоджений його автомобіль, страхова компанія відмовляється виплатити страхове відшкодування, у разі якщо відповідач не укладав з нею поліс, то має понести витрати за ремонт автомобіля. Після перерви відповідач у судове засідання повторно не з»явився, причини неявки не повідомив, третя особа подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає за можливе завершити розгляд справи за відсутності сторін і третьої особи, на підставі наявних даних і доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджені та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, за матеріалівами справи, зокрема: відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва, 02.07.2014 близько 18 год. 50 хв. відповідач, [PERSON], керуючи автомобілем марки «Доро Транзіт» д.н.з. [NUMBER], на перехресті вул. Малиновського - пр. Оболонського не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER], під керуванням третьої особи, [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів . Відповідач за даною ДТП визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. ( а.с. 5). На момент ДТП відповідач мав поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №9100815 від ПАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» на автомобіль Форд Транзіт, д.н.з. [NUMBER], строком дії з 28.06.2014 до 27.06.2015, з лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50000 грн., при 0 франшизі ( а. с. 4). Відповідно до п.22.1, ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю майну третьої особи . Позивач у обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно наявної у нього інформації, та бази МТСБУ страховий платіж за полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №9100815 на автомобіль «Форд Транзіт» д.н.з [NUMBER] до ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» не надходив, звіт про оформлення полісу страховим агентом не наданий, на підтвердження того надав витяг із автоматизованої централізованої бази даних МТСБУ, тому вважає даний договір страхування недійсним ( а. с. 11). Суд не може погодитися з доводами позивача, наведеними у обґрунтування позовних вимог, враховуючи наступне. Так, положення ст. 16 Закону України «Про страхування» передбачають, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором (ст. 983 ЦК). За правилами ст. 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Таким чином, законодавець у нормі ст. 18 Закону розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності», та не пов'язує момент укладення договору страхування з моментом передання грошей - страхового платежу, договір страхування є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Тобто, момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся, проте це не є передбаченою законом підставою для визнання договору стравхуваання недійсним. Так, ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу . Якщо недійсність правочину, прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним . За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: 1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом. Отже, підстави недійсності правочину, передбачені ст. ст. 203 , 215 ЦК України та спеціальною нормою - ст. 18 Закону України «Про страхування», перелік таких підстав є вичерпним, а невнесення страхового платежу, на що посилається позивач, не є передбаченою законом підставою про визнання страхового договору недійсним, тому при вирішенні спору визначальним є розмежування понять - «набрання чинності договором», «недійсність договору» та «неукладений договір», тобто такий, у якому відсутні встановлені законодавством необхідні умови для його укладення. Позивач стверджує, що бланк оспорюваного страхового полісу не був реалізований та страховий платіж за ним до страховика не надійшов, тобто фактично на не укладення правочину. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 06.11.2009., № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. Проте, суд ураховує, що в розумінні ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» наявний в матеріалах справи страховий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС 9100815 підтверджує факт укладання договору страхування, який за умовами, що містяться в ньому, набирає чинності з 00 год. 00 хв. 28.06. 2014 р. та діє до 27.06.2015 р. включно, що відповідає вимогам ст. 983 ЦК України, доказом внесення відповідачем 27.06.2014 р. страхового платежу в сумі 963 грн. 48 коп. грн. є відмітка в самому полісі про сплату відповідної суми, надання додаткових письмових доказів законом не вимагається. Відповідно ст. 11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Отже законодавець поклав обов'язок саме на страховика подавати інформацію про укладені договори до централізованої бази даних, тому твердження позивача про відсутність у базі даних СК «Інтер-Поліс» та МТСБУ відомостей про укладення договору страхування з відповідачем не може бути підставою для визнання договору недійсним. Крім того, позивач не посилається на підробленість опорюваного полісу, не надав доказів, які б свідчили, що страховий агент мав повноважень на укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від імені позивача, як страховика, та йому не видавався бланк полісу за № АС/9100815, яким підтверджено укладення договору страхування з відповідачем, і що він не мав повноважень на отримання від страхувальника страхових платежів та вчинення у полісі відмітки про оплату страхового платежу . З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що страховий поліс № АС/9100815 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів містить усі обов'язкові дані, передбачені вимогами ст. 16 Закону України "Про страхування ", й підстав для визнання його недійсним немає, висновку, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б давали підстави для визнання недійсним укладеного між сторонами договору страхування у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На підставі наведеного, ст.ст. 205 - 210, 640, 983 ЦК України, ст. 11, п.22.1, ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 16, 18 Закону України «Про страхування»,

Outcome: dismissed