Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 11201грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що працював на ПАТ «СМУ №26»(являється правонаступником ЗАО «БМЦ №26 «Одесабуд») на посаді тесляра 4 розряду з квітня 2001р. відповідно до наказу №11к від 02.04.2011р. та по 11.02.2014р. Відповідач являється керівником вказаного підприємства та протягом тривалого часу з 2002р. затримував йому виплату заробітної плати, пояснюючи тимчасовими фінансовими труднощами, у звязку з чим утворилася вказана вище заборгованість. Також позивач просив стягнути моральну шкоду у розмірі 106299грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що про своє звільнення він взагалі не знав, так як йому повідомили що на підприємстві зараз фінансові труднощі тому він знаходився у тривалій відпустці. Лише з листа відповідача він дізнався про своє звільнення, хоча при цьому позивач вважає що воно є незаконним, і що відповідач скористався його похилим віком. Позивач при цьому також пояснив, що впродовж тривалого часу він на прохання [PERSON] також працював і у нього вдома в приватному будинку, допомагав в інших роботах, іноді з ним відповідач особисто розплачувався готівкою. А іноді він отримував кошти по відомостям. Проте позивач просить стягнути вказані кошти за відпрацьовану роботу. Представник відповідача [PERSON] діюча по довіреності, в судове засідання не зявилася, надала суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнала та зазначила, що позивач прийнятий на роботу в ПАТ «СМУ №26»(являється правонаступником ЗАО «БМЦ №26 «Одесабуд») з 01.12.2003р. за сумісництвом. За весь час він отримав всі належні йому кошти згідно відомостям. На підтвердження даних обставин представник відповідача надала суду копію рішення Приморського районного суду міста Одеси від 17.02.2015р., яке набрало законної сили та не скасоване. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи із змісту даної норми, суд вважає такими, що не підлягають доказуванню обставини, встановлені в рішенні Приморського районного суду міста Одеси від 17.02.2015р. по цивільній справі №522/18628/14-Ц за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажне управління №26» про стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди. Судом встановлено, що позивач прийнятий на роботу до ЗАО «БМЦ №26 «Одесабуд» з 01.12.2003р. згідно наказу №22-к від 01.12.2003р. на посаду тесляра 4 розряду. Згідно трудової книжки позивача він прийнятий на посаду тесляра 4 розряду 01.12.2006р., яке 04.04.2011р. ЗАО «БМЦ №26 «Одесабуд» реорганізовано в ПАТ «СМУ №26». Листом ПАТ «СМУ №26» від 11.02.2014р. №11 повідомлено позивача, що він звільнений 11.02.2014р. по ст.40 ч.4 КЗпП України та про необхідність з'явитися до відділу кадрів за отриманням кінцевого розрахунку: компенсація за невикористану відпустку за період з 01.12.2009р. по 11.02.2014р. у кількості 99 кал. днів-2790,55 грн. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України та ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, які власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексу. Будь-яких належних та допустимих доказів про працевлаштування позивача в період з 2001р по листопад 2003р. суду не надано. Крім того, відповідач [PERSON] ніколи не являвся працедавцем позивача, а тільки керівником ПАТ «СМУ №26»(являється правонаступником ЗАО «БМЦ №26 «Одесабуд»). За таких обставин, суд доходить висновку, що даний позов подано не тієї особи, яка повинна за ним відповідати. З урахуванням вищенаведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі. Оскільки суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості по заробітної плати, також не підлягають задоволенню і похідна вимога про стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed