Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також на її утримання в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що сторони з 09 січня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина, який проживає з матір'ю. На даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а відповідач проживає окремо від сім'ї та з лютого 2016 року припинив надавати матеріальну допомогу. У зустрічній позовній заяві відповідач [PERSON] просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] та зареєстрований 09 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області /актовий запис №1/, обґрунтовуючи тим, що їх спільне життя не склалося, протягом останнього року проживають окремо, що призвело до припинення їх сімейних відносин, шлюб існує формально, примирення між ними неможливе і збереження сімї суперечить їх інтересам. Також [PERSON] просить усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною поза місцем проживання [PERSON] та встановити часи і дні спілкування з дитиною, а саме, одного вихідного тижня (суботу чи неділю) з 08.00 години до 08.00 години наступного дня, перші дні Великодніх і Різдвяних свят з 08.00 до 20.00 години, в день народження дитини 28 червня з 08.00 години до 14.00 години, в день його народження 04 липня, баби 20 січня, діда 14 лютого з 14.00 години до 20.00 години, зимові канікули з 1 січня з 08.00 години до 07 січня до 20.00 години, літні канікули з 1 липня з 08.00 години до 31 липня до 20.00 години, обґрунтовуючи тим, що остання забороняє йому виховувати дитину, бачитися і спілкуватися з нею. У судовому засіданні позивач за первісним позовом свої вимоги підтримала повністю та з аналогічних мотивів і частково визнала позовні вимоги за зустрічним позовом у частині розірвання шлюбу, при розірванні шлюбу просить залишити їй прізвище «Кравчук», а в частині вимог [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення днів спілкування просить відмовити за безпідставністю, оскільки будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною не чинить. Відповідач та позивач за зустрічним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримав повністю та з аналогічних мотивів. Позовні вимоги [PERSON] не визнав та просить відмовити мотивуючи тим, що хворіє через травму і не працює, обмежується тимчасовими заробітками, які складають близько 1000 грн., а також має хворих батьків, які потребують матеріальної допомоги. [PERSON] має постійну роботу і не перебуває у декретній відпустці, тому не може претендувати на аліменти на своє утримання. Просить справу розглянути без його участі. Представник органу опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області позовні вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод у вихованні дитини та встановлення днів спілкування вважає необґрунтованими, підтримавши наданий суду висновок. Зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Установлено, що [PERSON] та [PERSON] з 09 січня 2015 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області /актовий запис №1/, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами і ці обставини не заперечуються. Частиною 1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач не надає достатніх коштів на утримання дитини, проживає окремо від сім'ї, що є підставою для стягнення аліментів. Кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до частин 1 і 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, яке є задовільним, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, отримує доходи і може сплачувати аліменти на дитину, відсутність у відповідача інших дітей та стягнень з його доходу. Згідно із ст.1 Закону України Про прожитковий мінімум прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. А тому доводи відповідача про наявність у нього батьків пенсіонерів, які потребують матеріальної допомоги на утримання і лікування, з огляду на отримання ними пенсії за віком, є помилковими. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, суд з урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину є обґрунтованими та підлягають до задоволенню. Відповідно до положень ст.ст.84, 91 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Доказів можливості надавати відповідачем допомогу ще і на утримання своєї дружини [PERSON], з якою проживає їх малолітня дитина, остання не надала, а відповідач такі обставини заперечує. А тому вимога позивача про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку є недоведеною і задоволенню не підлягає. Згідно положень ст.ст.21, 24 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги призвели до відчуження між сторонами, миритись вони не бажають, шлюб існує формально і подальше його збереження є недоцільним. На підставі всебічного дослідження матеріалів, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини зустрічного позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до положень ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно положень ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення, яке є обов'язковим до виконання, про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Доказів звернення сторін до органу опіки та піклування щодо визначення способу участі у виховання дитини та наявність спору з цього приводу сторони суду не надали. Часиною 1 ст.159 СК України визначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд відповідно до ч.2 ст.159 СК України визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно висновку органу опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області комісія з питань захисту прав дитини рекомендує бачитися з малолітнім [PERSON] 28 червня 2015 року за місцем проживання матері у будь-який узгоджений попередньо час, за взаємною згодою обох батьків, ураховуючи інтереси та стан здоровя дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З огляду на викладене та ураховуючи вік, інтереси і стан здоров'я дитини суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Здолбунівської РДА Рівненської області. Обставини чинення перешкод у вихованні дитиною відповідач за зустрічним позовом [PERSON] заперечує, а позивач належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин у розуміння ст.57-58 ЦПК України не надав. А відповідно положень ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають частковому задоволенню. Первісний позов про стягнення аліментів до суду предявлений 23 червня 2016 року, а тому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину повинні стягуватися з указаної дати. При постановлені рішення з [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір в прибуток держави згідно положень ст.88 ЦПК України в розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивач звільнена від їх сплати. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: approved