Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

18.11.2013 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON],третя особа виконком Маразліївської сільської ради про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. 06.03.2007 року [PERSON] був складений заповіт на ім'я брата позивача [PERSON] Позивач вважає вищевказаний заповіт недійсним, оскільки заповіт не підписаний власноручно заповідачем, хоча прочитаний вголос, та в заповіті зазначено, що заповідач був малограмотною особою, що не відповідає дійсності. До того ж заповіт посвідчений секретарем Маразліїської сільської ради з порушенням вимог ст. 1253 ЦК України, тобто без участі свідків. Уточнивши свої позовні вимоги, 25.04.2014 року остаточно просить суд: визнати недійсним заповіт [PERSON], який помер [INFO], на користь [PERSON], що посвідчий 06.03.2007 року секретарем Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Топор Т.П., зареєстрований в реєстрі за № 56, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ВТІ № 684185 від 23.07.2013 року, серії ВТМ № 894256 від 25.10.2013 року, серії ВТМ № 894256 від 25.10.2013 року, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку [ADDRESS], на ? частину земельної ділянки площею 12,54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [ADDRESS], на ? частину майнового паю в структурі майна колективного сільськогосподарського підприємства СК «Прогрес» (колишнього КСП «Прогрес») с.Широке Білгород-Дністровського району Одеської області, вартістю 9276 грн, або 0,27 відсотка пайового фонду КСП СК «Прогресс», на ? частину майнового паю в структурі майна колективного сільськогосподарського підприємства СК «Прогрес» (колишнього КСП «Прогрес») с.Широке Білгород-Дністровського району Одеської області, вартістю 5175 грн, або 0,15 відсотків пайового фонду КСП СК «Прогресс», на ? частину вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться в ТВБВ № 10015/0344 філії - Одеське обласне управління на рахунках, відкритих до 02.01.1992 року: [NUMBER] - залишок 1557,30 грн., № [NUMBER] - залишок 50,20 грн., що належали [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, наведених в позові. Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечували, вказуючи, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки заповіт відповідає волі заповідача. Секретар Маразліївської сільської ради в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, враховуючи, що її діє при посвідченні заповіту були законними та відповідали волі заповідача. Представник Білгород-Дністровської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна заява, відповідно до якої просить розгляд справи проводити у його відсутність за наявними в матеріалах справи доказами (а.с.31). Представник Широківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причина неявки суду невідома. У відповідності до ст. 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не виявлено, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутність не з'явившехся осіб. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського МУЮ (т.1 а.с.3). Таким чином, спірні правовідносини регулюються Книгою шостою «Спадкове право» Цивільного кодексу України в редакції 2003 року. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Об'єктом спадкування є права та обов'язки, якими володіла особа, що померла - спадкодавець. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Фізична особа може за життя розпорядитися своєю власністю на випадок смерті, склавши заповіт. Якщо фізична особа склала заповіт і не скасувала його, то у разі її смерті спадкування здійснюється за заповітом, тобто за останньою волею спадкодавця. Спадкування за законом здійснюється у разі: відсутності заповіту; повного або часткового визнання заповіту недійсним; неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом чи відмови від неї; усунення спадкоємця за заповітом від права на спадкування; охоплення заповітом лише частини спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст.1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Розпорядження, яке міститься в заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України). Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч.ч.2,4 ст.1236 ЦК України). [PERSON] зробив особисте розпорядження на випадок своєї смерті, склавши заповіт, який 06.03.2007 року було посвідчено секретарем Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Топор Т.П., зареєстровано в реєстрі за № 56. Заповіт складено в селі Маразліївка Білгород-Дністровського району Одеської області від 06.03.2007 року о 09 годині 30 хвилин, і підписаний в двох екземплярах, що мають однакову юридичну силу, один з яких залишився на зберіганні в справах Маразліївської сільської ради, а другий видано заповідачу. В заповіті зазначено, що за малограмотного заповідача [PERSON] за його особистим проханням та в його присутності розписався [PERSON] Заповіт до його підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] Особу [PERSON] встановлено, дієздатність перевірено. Особу [PERSON], який розписався замість заповідача встановлено. За заповітом [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б таке майно не складалось, і в загалі все те, що йому буде належати на день смерті на що за законом заповідач матиме право заповідав - [PERSON].(а.с.13). В позовній заяві [PERSON] посилалась на те, що її батько [PERSON] не був малограмотною особою, як зазначено в заповіті, та міг власноручно розписатися в ньому, оскільки він працював в колгоспі ім. Жданова техніком штучного осіменіння з 1984 по 1987 на МТФ № 2. Окрім того отримував пенсію та власноручно за неї розписувався. До того ж, він був учасником Другої світової війни, під час якої володів румунською мовою, був залучений при штабі перекладачем румунської мови. Має освіту 4 класи, що вказує на те, що він був письменною особою. Також позивач зазначає, що заповіт був посвідчений секретарем Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області з порушенням ст. 1253 ЦК України, тобто без участі свідків за умови, що заповідач не міг самостійно прочитати та власноручно підписати оспорюваний заповіт. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноруч, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Відповідно до ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Зміст коментованої статті передбачає три підстави для залучення свідків при посвідченні заповіту: 1) бажання заповідача; 2) неможливість заповідача через фізичні вади самостійно прочитати заповіт (абзац третій ч. 2 ст. 1248 ЦК); 3) посвідчення заповіту здійснюється посадовими, службовими особами, перерахованими у частинах 1 - 6 ст. 1252 ЦК. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що ст.1253 ЦК наголошує, що лише за бажанням заповідача, або коли заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт або у сенсі положень ст.1252 ЦК України,заповіт повинен бути посвідчений при свідках. Тож, в даному конкретному випадку присутність свідків при посвідченні оспорюваного заповіту не було обов'язковим. Згідно із п. 16, 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, (яка діяла на час посвідчення заповіту) якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати документ, то за її дорученням і в її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, зацікавлена у вчиненні нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин не може підписувати особа, на користь або за участю якої її посвідчено. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. Аналіз вказаних норм позволяє зробити висновок, що заповіт це одностороння угода, в якій викладено особисте розпорядження громадянина щодо переходу на випадок його смерті права власності на належне йому майно до інших осіб. Заповіт складається у письмової формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою особою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Перелік причин внаслідок яких заповідач не може власноручно підписати запотів не є вичерпним і, діюче законодавство не вимагає від нотаріуса при посвідченні заповіту документально встановлювати освіту, грамотність, діагноз, анамнез та характер захворювання і хвороб та ступінь і вид фізичних розладів і вад відносячи це питання до дискретних повноважень самого нотаріуса, яка на власний розсуд має переконатися в неспроможності самостійно підписати заповіт і засвідчити підпис іншої особи , що власне і було зроблено секретарем Маразліївської сільської ради. Тож, в заповіті зазначено, що за малограмотного заповідача [PERSON] за його особистим проханням та в його присутності розписався [PERSON] Заповіт до його підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] Особу [PERSON] встановлено, дієздатність перевірено. Особу [PERSON], який розписався замість заповідача встановлено. Заповіт був зареєстрований в Журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Маразліївської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району за 2007 рік за реєстрованим № 56. Заповіт посвідчений відповідно до покладених на секретаря обов'язків рішенням сільської ради №9-V від 26.04.2006 року, рішення виконкому сільської ради за № 48/2006 від 29.06.2006 р. "Про визначення посадової особи виконавчого комітету, на яку покладаються обов'язки щодо вчинення нотаріальних дій", Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, (яка діяла на час посвідчення заповіту) Таким чином, при посвідченні оспорюваного правочину були дотримані усі обов`язкові положення норм чинного законодавства. Крім того судом звертається увага на ту обставини, що при посвідченні заповіту важливим є волевиявлення особи на складання заповіту і посвідчення такого нотаріусом в межах закріпленого за ним територіального нотаріального округу чи посвідчення секретарем виконавчого комітету на території сільської ради, де його обрано. В судовому засіданні встановлено, а також ці обставини не заперечуються сторонами по справі, що заповідач весь час мешкав з [PERSON], який за ним доглядав, стосунки з [PERSON] ледве підтримував, а отже складеним заповітом [PERSON] за життя розпорядився своєю власністю на власний розсуд, що відповідало його волі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог, як то порушення вимог щодо посвідчення заповіту, не довела. Спірний заповіт складений і посвідчений відповідно до вимог закону, підстави для визнання заповіту недійсним (нікчемним) відповідно до частини 1 статті 1257 ЦК України відсутні. Вимоги позивача, щодо визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на частку спадщини в порядку спадкування за законом є похідними від основного позову та можуть бути задоволенні лише у разі задоволення позовних вимог про визнання заповіту не дійсним, а тому, за викладених обставин задоволенню не підлягає. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, а також те, що для дійсності заповіту важливим є волевиявлення особи на складання заповіту і посвідчення такого нотаріусом в межах закріпленого за ним територіального нотаріального округу чи посвідчення секретарем виконавчого комітету на території сільської ради, де його обрано, враховуючи те, що заповіт посвідчений в межах посадових обов`язків секретаря сільської ради, його форма і зміст відповідають нормам чинного законодавства, порушень при його складанні судом не виявлено, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач та його представники як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed