Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

08.04.2021 р. до Радехівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява подана представником позивача [PERSON] - [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер Буд-Дах», третя особа: Головне Управління Держпродспоживслужби у Львівській області про повернення грошової суми, сплаченої за товар неналежної якості та стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позову покликаються на те, що 05.09.2018 р. позивач - [PERSON] придбала у відповідача ТзОВ «Полімер «Буд-Дах» «черепицю рядову», за яку частинами сплатила 55 000 грн., а саме першу частину в розмірі 45 000 грн. - 05.09.2018 р., що підтверджується рахунком на оплату № 4 від 05.09.2018 р. та видатковою накладною № 5 від 05.09.2018 р., та другу частину в розмірі 10 000 грн. - 07.09.2018 р., що підтверджується заявою на переказ готівки № 23840333-1 від 07.09.2018 р. Орієнтовно через рік, після встановлення вказаної черепиці продукція почала втрачати свій колір та зовнішній вигляд. Оскільки дефекти купленого товару були виявлені протягом гарантійного терміну, позивач звернулася до директора ТзОВ «Полімер «Буд-Дах» Домашовця Р.С. з проханням замінити його на аналогічний товар належної якості, однак останній відмовив у проведенні гарантійних робіт. 09.10.2019 р. позивач звернулася із скаргою до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області щодо повернення коштів за вказану черепицю придбану у Відповідача, демонтаж та монтаж товару, який не відповідає якості. Відповіддю №072-15/310 від 16.01.2020 р. головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області повідомило, що на адресу управління надійшло пояснення директора ТзОВ «Полімер «Буд-Дах» Домашовця Р.С. у якому він повідомив, що погоджується на заміну товару у розмірі 10% від загальної кількості придбаного товару. Не вирішивши своїх питань у позасудовому порядку позивач вважає за необхідне відмовитися від договору купівлі-продажу «черепиці рядової» та вимагати від відповідача повернення сплаченої суми товару неналежної якості в розмірі 55 000 грн., крім того, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, що виражається у порушенні звичайного життєвого ритму, порушенні стосунків з оточуючими, а вказані життєві обставини безумовно вимагали від позивача додаткових зусиль для організації життя. Так, позивач змушена терпіти кпини і глузування сусідів та знайомих, які робили і роблять їй зауваження. Неодноразові звернення до відповідача, тривала боротьба за свої законні права як споживача якісних послуг виснажує позивача, завдає страждань, що викликало у неї знервованість, дискомфорт, почуття безперспективності витрачених зусиль і часу, зневіру в дії закону. Факт моральної шкоди виражається в занепокоєнні, стресі, розчаруванні, відчутті несправедливості, тривалій невизначеності та інших негативних переживаннях. Враховуючи викладене ,завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 15 000 грн., що в певній мірі частково може компенсувати душевні переживання та наслідки викликані неправомірними діями відповідача. Із врахуванням зазначеного, представник позивача просить - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Полімер «Буд-Дах» на користь [PERSON] - 55 000 грн. у якості повернення сплаченої суми за товар неналежної якості; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Полімер «Буд-Дах» на користь [PERSON] - 15 000 грн. моральної шкоди. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2021 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. 13.04.2021 р. ухвалою Радехівського районного суду Львівської області прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено у спрощеному порядку. 30.04.2021 р. до суду надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, де позивач просить додатково про стягнення 4554 гривень інфляційних витрат на суму боргу та 2526 гривень 99 копійок - 3% річних (а.с.45-46). 11.05.2021 р. судове засідання протокольно було відкладено через неявку представника відповідача та третьої особи (а.с. 54-55). 01.06.2021 року позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, 25.05.2021 року представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.63-64). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник позивача. В судове засідання представник відповідача - ТзОВ «Полімер «Буд-Дах» не з`явився, хоча повідомлявся про час і місце розгляду справи на 11.05.2021 р., 01.06.2021 р. належним чином. Виклик останнього був здійснений поштою за адресою місця знаходження, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернулись на адресу суду (а.с.53, 62). Причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Представник третьої особи: Головне Управління Держпродспоживслужби у Львівській області в судові засідання не з`явився, додаткових пояснень суду не надав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.44, 61). Згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив представник позивача в письмовому клопотанні від 25.05.2021 року. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, 05.09.2018 р. позивач - [PERSON] придбала у відповідача ТзОВ «Полімер «Буд-Дах» «черепицю рядову», за яку частинами сплатила 55 000 грн., а саме першу частину в розмірі 45 000 грн. - 05.09.2018 р., про що підтверджує рахунок на оплату № 4 від 05.09.2018 р. та видаткова накладна № 5 від 05.09.2018 р.; 10 000 грн. - 07.09.2021 р., про що свідчить заява на переказ готівки № 23840333-1 від 07.09.2021 р. (а.с.12-14). 03.10.2019 р. [PERSON] звернулася до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області із Заявою-Скаргою на товар неналежної якості, який придбаний в ТзОВ «Полімер «Буд-Дах» (а.с.15). Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області надало відповідь на звернення позивача, де зазначило, що розгляд звернення [PERSON] щодо повернення коштів за придбану черепицю у ТзОВ «Полімер «Буд-Дах», проводився на підставі наказу про проведення позапланової перевірки від 17.12.2019 р. № 3323 та направлення на перевірку/обстеження об`єктів від 17.12.2019 р. № 3037, виданих відповідно до вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» та ін.. З виходом на місце - 23.12.2019 р. було встановлено, що ТзОВ «Полімер «Буд-Дах» не функціонував, про що була складена доповідна записка. На адресу управління надійшло пояснення директора ТзОВ «Полімер» «Буд-Дах» Домашовця Р.С. у якому він повідомив, що погоджується здійснити заміну у розмірі 10 % від загальної кількості проданого товару (а.с.17, 22, 24, 26-27). Позивач зверталася за захистом своїх прав в Радехівське ВП Червоноградського Відділу ГУНП у Львівській області, на що їй рекомендовано звернутися в суд так як в діях ТОВ «Полімер Буд-Дах» відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення, а можуть мати місце цивільно-правові відносини (а.с.18-19). Представником позивача було додатково надано фотокопію товару неналежної якості, які надійшли разом із заявою про збільшення позовних вимог (а.с.49-51). 10 лютого 2020 р. [PERSON] та адвокат Мулявка О.В. уклали договір про надання правової допомоги та 22.01.2021 р. Доповнення до Договору №03ц-20 від 10.02.2020 р. (а.с.34, 64). Згідно Акту передачі - приймання виконаних робіт, до Договору про надання правової допомоги № 03ц-20 від 10 лютого 2020 р. виконавцем були проведені наступні роботи - вивчення поданих та зібраних документів - 300 грн., вивчення та узагальнення судової практики - 600 грн., підготовлення та складання позовної заяви - 1500 грн, всього 2400 грн (а.с.37). Відповідно до квитанцій 0.0.2077932463.1. від 06.04.2021 р. за вказані послуги [PERSON] оплатила 2400 грн.(а.с.38). Станом на день розгляду справи кошти або заміна неякісного товару позивачу повернуті не були, доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, регулює Закон України «Про захист прав споживачів», яким встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. При вирішенні спорів про захист прав споживача слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, лежить на продавцеві. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). Згідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 672 ЦК України, якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 678 ЦК України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Відповідно до ч. 1 ст. 688 ЦК України, покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару. Як судом встановлено, що після виявлення недоліків, позивач повідомила директора ТзОВ «Полімер «Буд-Дах»» про наявність недоліків у придбаній черепиці. Проте, відповідач дані недоліки не усунув та відмовив їй у проведенні гарантійних робіт. Згідно до ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено, що у разі наявності недоліків споживач має право на їх безоплатне усунення. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Згідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживача», встановлено, що продавець, виробник зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Враховуючи вище наведене оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача - 55 000 грн. в якості повернення сплаченої за товар неналежної якості грошової суми є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, відповідно до п. 22 ч. 1ст. 1 ЗУ "Про захист прав споживачів", споживач це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. За змістом ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи, що вимога позивача про заміну товару на аналогічний товар належної якості відповідачем не задоволена, останній відмовив позивачу у проведенні гарантійних робіт (завдання майнової і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала та потерпілою особою), а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на корить позивача інфляційної складової та 3% річних. Представник позивача надав розрахунки 3% річних від суми, на яку повинні вчинятися нарахування, та інфляційні втрати за період з 03.10.2019 року по 14.04.2021 року, відповідно до якого, на зобов`язання відповідача перед позивачем розраховано 3% у розмірі 2 526,99 грн., інфляційні втрати - 4 554,00 грн. Даний розрахунок перевірений судом, відповідачем не спростований, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню зазначені кошти. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позовні вимоги в частині відшкодування позивачеві моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів. Пункт 5 частини першої статті 4 Закону про захист прав споживачів передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону про захист прав споживачів термін "продукція" у цьому Законі вживається в значенні - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом частини другої статті 22 Закону про захист прав споживачів при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду - 01 вересня 2020 року при розгляді справи № 216/3521/16-ц. При визначенні розміру моральної шкоди у даному випадку суд враховує, що незаконними діями відповідача позивач зазнала певних душевних страждань у зв`язку з тим, що протягом тривалого часу була позбавлена можливості отримати подібний товар належної якості і використовувати його для своїх потреб, суд враховує неодноразові звернення позивача до відповідача; звернення позивача за захистом свого права до Держпродспоживслужби (а.с.15,20,28) та до Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області (а.с.18-19), глибину душевних страждань позивача, крім того, даним питанням з лютого 2020 року займався її представник, а також враховує вимоги розумності і справедливості. Враховуючи викладене, тривалість порушення прав позивача, суд вважає, що розмір спричиненої позивачеві моральної шкоди, який заявлений позивачем, є завищеним і такий розмір повинен складати 3000 грн. Такий розмір відшкодування моральної шкоди на думку суду відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для позивача, яка зазнала моральних страждань. Таким чином, суд вважає що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з п.1 ч.3 ст. 133 цього Кодексу - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом перевірено Акт передачі-приймання виконаних робіт згідно договору про надання правової допомоги №03ц-20 від 10 лютого 2020 р., зокрема, встановлено, що адвокат Мулявка О.В. вивчав подані та зібрані документи, узагальнення судової практики та підготував позовну заяву. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із складності справи та виконаних адвокатом робіт по даній справі, витраченого ним часу, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також враховуючи те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне ухвалити, у відповідності до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Полімер «Буд-Дах» на користь позивача [PERSON] - 2016 (дві тисячі шістнадцять) грн. витрат на правову допомогу (84 % від 2400 грн. (які сплатила позивач за надання послуг правової допомоги). Відповідно до ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За подачу позовної заяви позивач - мала б сплатити 908 грн. судового збору, проте така звільнена від сплати судового збору. (а.с. 35). За підсумками судового розгляду справи суд прийшов до висновку про те, що задоволенню підлягає 84% позовних вимог позивача (65 080,99 грн. від 77 080,99 грн. заявлених позовних вимог). Відтак, з Товариства з обмеженою відповідальність «Полімер «Буд-Дах» підлягає до стягнення на користь держави 762 грн. 72 коп. (84 % від 908 грн (які мала б сплатити позивач), інша частина у відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial