Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

04 січня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 10000000 грн., завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування. В обґрунтування\~\~ позовних\~\~ вимог\~\~[PERSON] зазначив, що він звертався до Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області із заявами про вчинення кримінальних правопорушень депутатами Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] за ознаками ст.366-1 КК України. На вказані заяви позивачу надавались відповіді про те, що органом досудового розслідування вже здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №12017170300000614 від 23.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України та вказані повідомлення були приєднані до вказаного кримінального провадження, хоча це провадження здійснювалось за іншим фактом неподання у встановленому порядку електронної декларації депутатом Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області [PERSON], що, на думку позивача, було неприпустимим фактом. [PERSON] вказує, що внаслідок вказаних протиправних дій працівників Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області позивач був змушений звертатися до суду за захистом порушених прав та інтересів, на що витрачав свій час, отримував стреси, душевні хвилювання та психоемоційні навантаження, відстоюючи свої порушені права. Після цього, згідно ухвал слідчих суддів Октябрського районного суду м.Полтави службових осіб Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області було зобовязано виконати вимоги ст.214 КПК України та внести відповідні відомості до ЄРДР. Викладені обставини, на думку [PERSON], свідчать про відкрите та системне порушення його прав як громадянина України, моральне знущання над ним, створення штучних проблем безпосередньо працівниками Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області виключно з метою морального знущання, приниження та нелюдського поводження з ним, інвалідом 2-ї групи, учасником бойових дій, ветераном Національної поліції України. Згідно листів СУ ГУНП в Полтавській області йому було повідомлено, що проводилося службове розслідування щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення, а також департаментом кадрового забезпечення Національної поліції України було повідомлено, що за його зверненням проведено комісійне службове розслідування, у ході якого встановлено порушення з боку окремих посадових осіб в організації службової діяльності, що виразилось у невнесенні відомостей до ЄРДР про кримінальні правопорушення за фактом. Наявна системна протиправна незаконна бездіяльність посадових осіб Полтавського районного відділу поліції ГУ НП в Полтавській області, що полягала у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР щодо неподання у встановленому порядку електронних декларацій з 01.01.2017 року депутатами Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що встановлено відповідними рішеннями суду, змусила його відстоювати у судових засіданнях свої порушені права, направляти велику кількість заяв та скарг , що завдало йому моральних страждань, стресів, переживань та психоемоційних навантажень. Крім того, позивач повязує із цим його госпіталізацію до Полтавського обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру, де він проходив стаціонарне лікування з 30.08.2017 року по 18.09.2017 року з діагнозом атопічний дерматит, викликаний через часті нервові навантаження і щоденні психологічні стреси. На підставі викладеного, а також доводів, викладених у позовній заяві, позивач вважає, що бездіяльністю Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 10000000 грн., оскільки це суттєво вплинуло на його стан здоровя, який погіршився та йому необхідно періодично проходити відповідні лікування, реабілітації, обстеження лікарів з відповідним використанням спеціальної техніки та приборів за кордоном. Крім того, позивач стверджує, що він таким чином, намагається будувати правову, демократичну, Європейську державу, але Полтавським РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області відкрито нехтуються його намагання викоренити корупційні ризики та прояви з Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що суперечить відкритій політиці нашої держави та вимогам Європейського союзу та всього світу. Ухвалою суду від 09.01.2018 року було відкрите провадження за даною позовною заявою та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Ухвалою суду від 19.02.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 14.06.2018 року задоволено заяву прокуратури Полтавської області та допущено прокурора до участі у справі. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник. не зявились, про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином. Позивач надав суду заяви про розгляд справи без його участі від 27.06.2018 року та від 12.07.2018 року, свої позовні вимоги та письмові пояснення по справі підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача [PERSON] районного відділу поліції Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області до суду не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не надходили. Відповідно до вимог ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та його представника за наявності його заяви про розгляд справи за його відсутності та за відсутності представника Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, який повторно в судове засідання не зявився та про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Прокурор прокуратури Полтавської області [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, про що надав відповідні пояснення. Просив відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідно до ст.ст.1173, 1174 ЦК України відшкодування моральної шкоди на загальних підставах передбачає встановлення одночасно факту спричинення шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди і його вини, причинного зв'язку між протиправною дією та негативними наслідками, але позивачем всіх чотирьох елементів не доведено та не надані належні тому підтвердження, а підстави позову є надуманими, та обумовлені розглядом численних скарг та звернень позивача судом, органами прокуратури та МВС України. Натомість, вказує, що єдиним доказом перебування [PERSON] на лікуванні є медична довідка. Також прокурор вважав, що дії, вчинені в рамках досудового розслідування кримінальних проваджень, не створюють умов для відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач неодноразово звертався до суду з аналогічними заявами, в яких посилався на обґрунтування позову та одну і ту ж саму довідку медичного закладу. Представник відповідача Державної казначейської служби України [PERSON] позов не визнала, заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову повністю. Вказала, що вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними та позивачем не надані докази на підтвердження вказаних позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд вважає відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.55, 124\~Конституції України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти\~\~лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом ч.1\~ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Як свідчить тлумачення\~статті 1176 ЦК\~України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності умов для застосування частини першої\~статті 1176\~ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~ЦК України). Аналогічний висновок про застосування статей\~1166,\~1167,\~1173,\~1174,\~1176\~ЦК України\~зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16. Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 10000000 (десять мільйонів) грн.., завданої неправомірною бездіяльністю органу досудового розслідування Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення за його заявами до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Судом встановлено, що 17.09.2017 року №7302798, №7302795, № 7302782, №7302776, №7302779, №7302787, №7302790, а також 11.07.2017 року позивач [PERSON] звертався до начальника Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області із заявами щодо фактів неподання у встановленому законом порядку електронних декларацій депутатами Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області 01.01.2017 року за ст.366-1 КК України (а.с.24-25, 28-29, 32-33, 36-37, 40-41, 44-45, 48-49, 52-53). На вказані заяви позивачу 02.10.2017 року за вих.№Ф-737, вих.№Ф-738, вих.№Ф-741, вих.№Ф-735, вих.№Ф-742, вих.№Ф-740, вих.№Ф-739, а також 31.07.2017 року за вих.№7729/115/104/07-17 були направлені відповіді про те, що за даним фактом Полтавським РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №12017170300000614 від 23.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України (а.с.26, 30, 34, 38, 42, 46, 50, 54). Ухвалами Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 року по справі №554/7460/17, від 26.09.2017 року по справі №554/7459/17, від 26.09.2017 року по справі №554/7454/17, від 26.09.2017 року по справі №554/7462/17, від 25.10.2017 року по справі №554/7456/17, від 25.10.2017 року по справі №554/7457/17, від 26.10.2017 року по справі №554/7458/17, а також від 26.10.2017 року по справі №554/5561/17 визнано незаконною бездіяльність посадових осіб Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, зобовязано службових осіб Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР по заявам [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України (а.с.23, 27, 31, 35, 39, 43, 47, 51, 55). Згідно копії листа слідчого управління ГУНП в Полтавській області від 17.11.2017 року за вих.№24/ФИ-838/кц, 24/ФИ-839/кц, 24/ФИ-840/кц/, 24/ФИ-842/кц позивачу повідомлено, що слідчим управлінням проводилось службове розслідування щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за фактом неподання декларацій в установлений законом порядок депутатами Микільської сільської ради. За відсутність належного контролю за роботою підлеглих слідчих заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності заступник начальника Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП начальник слідчого підрозділу [PERSON], але, враховуючи, що він має діюче стягнення, обмежилися раніше накладеним стягненням (а.с.56). Відповідно до листа Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 25.10.2017 року за вих.№6651/12/6/03-2017 позивачу [PERSON] повідомлено, що за його зверненням ГУНП в Полтавській області проведено комісійне службове розслідування, у ході якого встановлено порушення з боку окремих посадових осіб в організації службової діяльності, що виразилося у невнесенні відомостей до ЄРДР про кримінальні правопорушення за фактом умисного неподання декларацій згідно з Законом України «Про запобігання корупції» (а.с.57). Листом слідчого управління ГУНП в Полтавській області від 27.10.2017 року за вих..№24/ФИ-717/кц позивача було повідомлено, що за фактами, викладеними у його зверненнях, слідчим управлінням ГУНП в Полтавській області проведено службове розслідування. За порушення вимог кримінального процесуального законодавства України, що виразилось у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності заступник начальника Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області начальник слідчого підрозділу [PERSON], але враховуючи той факт, що останній має діюче стягнення, його було обмежено раніше накладеним стягненням (а.с.58). Також позивачу надавались відповіді на його звернення Головним слідчим управлінням Національної поліції України від 20.10.2017 року, від 20.11.2017 року, від 08.11.2017 року, 23.11.2017 року, 06.11.2017 року, 26.10.2017 року (а.с.60-67), Полтавською місцевою прокуратурою від 03.11.2017 року (а.с.68), СУ ГУНП в Полтавській області від 16.10.2017 року, 17.10.2017 року, 30.10.2017 року (а.с.69-73). Позивач, як на підстави позову, посилається на бездіяльність посадових осіб, слідчих, відповідальних за реєстрацію заяв про кримінальні правопорушення, безпідставне невнесення відомостей до ЄРДР, наявність ухвал слідчих суддів, за якими встановлено факти бездіяльності посадових осіб відповідача. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що неодноразово направляв ряд звернень до різних установ з метою вчинення відповідними органами повного, швидкого й неупередженого досудового розслідування кримінальних проваджень. Йому надавались відповіді, серед іншого, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017170300000614 від 23.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України. Як зазначає [PERSON], за захистом свого порушеного права він звертався до суду, що спричинило для нього стрес, хвилювання та психоемоційні навантаження. Вказує на те, що у звязку з відсутністю належного контролю та бездіяльністю відповідних органів він був вимушений відстоювати у судових засіданнях свої порушені права та інтереси, направляти велику кількість звернень та листів, а відтак йому завдано моральну шкоду на суму 10000000 грн. Згідно з п.п. 3, 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розяснено, що згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, позивачем не доведено завдання йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме діями чи бездіяльністю відповідачів, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням чи бездіяльністю відповідача та вини відповідача в її заподіянні, не зазначено з чого він виходив при визначенні розміру заподіяної шкоди. При цьому, суд вважає, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Суд також бере до уваги, що за скаргами позивача були внесені відомості про кримінальні правопорушення, які безпосередньо не мали негативних наслідків для позивача, не спричинили йому будь-якої шкоди, стосувалися порушень з боку посадових осіб щодо умисного неподання декларацій згідно з Законом України «Про запобігання корупції», а не порушень посадовими особами законних прав та інтересів позивача. Доводи [PERSON] про те, що йому заподіяна моральна шкода неправомірною бездіяльністю працівників правоохоронних органів та йому самостійно прийшлося захищати свої права, в тому числі в судових засіданнях, не підтверджені достатньою сукупністю доказів. Зокрема, позивачем не доведено причинно-наслідкового звязку між зазначеними ним діями, бездіяльністю відповідача та заподіянням йому моральної шкоди. Тоді як звернення ним до суду є реалізацією його права, а не доказом заподіяння йому моральної шкоди. Щодо його неодноразових звернень до установ з метою захисту своїх прав та спонукання відповідних органів вчинити певні дії, то з матеріалів справи вбачається, що відповіді на дані звернення йому надавалися, в разі нерозгляду звернення його права були захищені в судовому порядку. Крім того, не може бути підтвердженням заподіяння шкоди [PERSON] листи про вжиття заходів за неналежну службову діяльність до окремих працівників Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області та керівництва вказаного органу, оскільки це свідчить про контроль за здійсненням належного розгляду заяв, внесення відомостей до ЄРДР, досудового розслідування тощо та вжиття дій, щодо належної організації роботи правоохоронних органів. Посилання [PERSON] на те, що внаслідок вказаних ним фактів бездіяльності він звертався до лікаря та проходив стаціонарне лікування, що підтверджується матеріалами справи (а.с.21, 22), не є підставою для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що погіршення стану його здоровя, загострення хронічної хвороби та госпіталізація до Полтавського обласного клінічного шкірно-венеричного диспансеру викликано саме бездіяльністю відповідачів та хвилюванням з цього приводу. \~ \~ \~ \~Так, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією позивача визнано інвалідом другої групи з 02 серпня 2017 року по 01 вересня 2020 року ( а.с.16) та йому протипоказані психоемоційні навантаження. \~ \~ \~ \~Згідно з епікризом на а.с.17 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 30 серпня 2017 року по 18 вересня 2017 року та у рекомендаціях зазначено рекомендації щодо уникнення нервових напружень. При цьому суд бере до уваги, що аналогічні довідки щодо захворювання та перебування на стаціонарному лікуванні з 30 серпня 2017 року по 18 вересня 2017 року відповідно до епікрізу надавалися позивачем і в інших справах, про що свідчать рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 24 травня 2018 року у справі за позовом [PERSON] до ГУНП в Полтавській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, постанова Апеляційного суду Полтавської області від 07 червня 2018 року у справі за позовом [PERSON] до Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 червня 2018 року у справі за позовом [PERSON] до Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України, прокурора Полтавської області про відшкодування моральної шкоди та у кожній справі за його позовами позивач посилався на спричинення йому моральної шкоди, наслідком якої стало погіршення його стану здоров`я. Таким чином, позивач не довів, коли та чиїми діями, у який спосіб йому завдана моральна шкода, яка виразилася у погіршенні стану здоров`я та наявності хронічного захворювання через пересені, на його погляд, моральні страждання. Крім того, [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилається на судові рішення - ухвали слідчих суддів. Проте, відповідні рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих органів не свідчать про протиправність дій працівників поліції відносно самого позивача, оскільки їх діяльність слід розцінювати в межах процесуальних повноважень та їх правового регулювання, відомчих інструкцій тощо, тому такі обставини не свідчать про наявність їх вини та завдання цим шкоди позивачу. Слід зазначити, що під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст.\~1167,\~1174 ЦК України\~доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоровя, порушення нормальних життєвих звязків та стосунків з оточуючими через невнесення відомостей про кримінальні правопорушення за його заявами відносно депутатів Микільської сільської ради щодо неподання ними декларацій, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 10000000 (десять мільйонів) гривень. З огляду на зазначене, необґрунтованими є посилання [PERSON] на те, що сам факт невнесення відомостей до ЄРДР за його заявами, його численні заяви, скарги, звернення до різних установ є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч.1\~ст.19\~ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б завдання йому моральної шкоди, спричиненої правоохоронними органами. \~ \~ \~ \~Крім того, позивачем визначено відповідачем [PERSON] районний відділ поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області. \~ \~ \~ \~Разом з тим, відповідно до ч. 3\~ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію»\~держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. \~ \~ \~ \~Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ"\~утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1 та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2 та було створено Головне управління Національної поліції в Полтавській області, як юридичну особу. \~ \~ \~ \~Таким чином, залученню до справи у якості відповідача підлягало Головне управління Національної поліції в Полтавській області, як юридична особа, та позивачем відповідне клопотання відповідно до ст.51 ЦПК України не заявлялося, позивач в судове засідання не з`являвся та просив розглянути справу за його відсутності, розпорядившись своїми процеcуальними правами у такий спосіб. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.141\~ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed