Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 28 листопада 2007 року між нею та відповідачем (далі- банк, ПАТ КБ «Приватбанк») оформлені договірні відносини про надання споживчого кредиту на суму 500 гривень шляхом підписання нею наданих банком заявки, пам»ятки користувача та зразку розрахунку погашення кредиту, на підставі чого вона отримала пластикову картку для здійснення фінансових операцій. Сам текст договору вони не узгоджували, його позивачка не читала та не підписувала. Крім того, вона не надавала згоду про передачу інформації стосовно її кредитної історії до Українського бюро кредитних історій. Станом на жовтень 2008 року кредит вона повністю повернула банку, але в жовтні 2008 року з рахунку картки зникли 200 гривень. Вказані кошти вона не знімала, свій ПІН-код нікому не давала і карткою, крім неї, ніхто не користувався. За перевіркою відповідачем було встановлено, що гроші знімались з її картки у Мелітопольському відділенні Ощадбанку 07 жовтня 2008 року, чого не могло бути, оскільки позивачка знімала кошти тільки у банкоматах відповідача. Але відповідач до правоохоронних органів не звертався, натомість почав нараховувати їй проценти, а потім і штрафи. Неодноразово надсилав позивачці листи з погрозами у випадку несплати заборгованості, підроблені рішення суду про стягнення з позивачки цієї заборгованості. Внаслідок таких дій відповідача позивачка неодноразово опинялася у лікарні. Крім того, їй не вдалося в подальшому отримати кредит в інших банках, оскільки її кредитна історія із зазначенням несплаченої заборгованості відповідачем була передана до Українського бюро кредитних історій і це одразу становилося відомим іншим банкам. Таким чином, у зв»язку з відсутністю необхідних коштів та неможливістю отримати кредит позивачка втратила право першого покупця на покупку будинку за невелику ціну. Також вказує, що працює помічником виховательки в дитячому садку і є єдиною в установі, яка отримує заробітну плату не за пластиковою карткою, а по платіжній відомості, що додає її роботодавцю додаткову роботу та незручності. Таким чином, позивачці з боку відповідача завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 500000 гривень і просить стягнути з відповідача. Вказує, що банк міг надати їй тільки споживчий кредит, оскільки позивачка не є підприємцем, про що свідчить довідка № 509814, видана Реєстраційною службою Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, за отримання якої вона сплатила 25 гривень, які просить стягнути з відповідача. Також просить суд визнати виконаними у жовтні 2008 року своїх обов»язків, що мали місце між сторонами по справі за карткою [NUMBER], зобов»язати відповідача виключити її персональні дані із Переліку інформації Українського бюро кредитних історій щодо неї як боржниці та повідомити про це колекторську фірму. Крім того, просить ухвалити та направити відповідачеві окрему ухвалу щодо усунення причин та умов протиправних дій відповідача щодо спонукання споживачів виконувати обов»язки за нікчемними договорами. В судових засіданнях позивачка, її представник [PERSON], пізніше- її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали за обставинами, викладеними в позові. Також зазначили, що насправді між позивачкою та банком оформлені договірні відносини про надання споживчого кредиту не 28 листопада 2007 року, а 13 березня 2008 року і карткою [NUMBER] позивачка почала користуватися саме з березня 2008 року. В жовтні 2008 року кредит вона повністю повернула банку. Після спірної операції (коли в жовтні 2008 року з рахунку картки зникли 200 гривень, які вона не знімала) продовжувала користуватися карткою до листопада-грудня 2008 року, після чого в результаті переговорів з керівництвом Мелітопольського відділення банку щодо зникнення 200 гривень картку було нею передано банку. Зазначила, що десь з лютого 2009 року їй почали надходити телефонні дзвінки від банку з приводу заборгованості, з середини серпня 2013 року по середину вересня 2013 року їй телефонували з колекторської компанії з цього приводу і дзвінки припинилися лише після звернення неї до Мелітопольського міжрайонного прокурора. Моральна шкода, спричинена позивачці банком складається з того, що її неправомірно називають боржницею, того, що вона втратила право першого покупця на покупку будинку за невелику ціну у зв»язку із неможливістю отримання кредиту з вини відповідача, того, що вона вимушена отримувати заробітну плату по платіжній відомості. Представник відповідача Колодій Ю.А. в судовому засіданні проти позову заперечила, надала відповідні заперечення (а.с.60-61), в яких вказала, що своїм підписом на Заяві позивачка підтвердила, що ознайомлена та згодна із Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також Тарифами банку, які їй були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування у ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Крім того, Умови та правила надання банківських послуг викладені на електронному сайті Банку у вільному доступі. У п.1.1. Умов зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають укладений Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Таким чином, Позивачка приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, шляхом підписання Заяви, та погодилася, що Пам'ятка, Умови, Тарифи та Заява складають Договір про надання банківських послуг. Відповідачка не оскаржувала у встановленому законом порядку Договір або окремі його положення. Відповідачка зобов'язалась відповідно до заяви про на пунктів 6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, погашати кредит щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, сплачувати проценти за його використання, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених Договором, а у випадку невиконання своїх обов'язків за Договором на вимогу Банку виконати обов'язок по поверненню кредиту та сплатити винагороду Банку. Банк виконав взяті на себе зобов'язання за Договором, надавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, а Позивачка в порушення умов договору свої зобов'язання до цього часу не виконала. 4. Згідно п. 8.1 Умов, Позивачка несе відповідальність за операції, які здійснюються з Карткою. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє Відповідачку від виконання своїх зобов'язань за договором. Крім того, відповідно до 6.1. Умов, в зобов'язання Позивачки входить не передавати Карти, ПІН третім особам. Таким чином, Позивачка виконувала свої зобов'язання неналежним чином, з порушенням умов, визначених змістом Договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором. Також в судовому засіданні представник відповідача зазначила, що відповідачкою не надано жодних доказів того, що не нею, а іншою особою було здійснено операцію по зняттю 200 гривень у жовтні 2008 році. Крім того, вказала, що зазначений кредитний договір укладено між банком та відповідачкою саме 13 березня 2008 року, пунктом 5.4. Умов якого зазначено про надання згоди клієнтом щодо надання банком до бюро кредитних історій інформацію стосовно себе. Також пояснила, що у клієнтських виписках щодо [PERSON] , які надані їй у різний час банком та наданих у судовому засіданні існує різниця у зазначенні місця проведення операцій ( банкомат 6424, вул.. Б.Хмельницького, 17, супермаркет «Сільпо»; банкомат 6424, вул.. 50 років Перемоги, 49, супермаркет «Брусниця») , яка обумовлена переносом самого апарату банкомату з приміщення одного супермаркета до іншого, що не впливає на деталізацію операцій, здійснених клієнткою з урахуванням вказаного. Представник третьої особи - відділу розвитку підприємництва та захисту прав споживачів виконавчого комітету Мелітопольської міської ради в судове засідання не з»явився, надав клопотання про розгляд позову у відсутність представника, згодні з рішенням суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статей 11,15,27 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Судом встановлено наступне. 13 березня 2008 року [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про надання кредиту на суму 500 гривень, що підтверджується самою заявою (а.с.62) та визнається сторонами. Своїм підписом на Заяві позивачка підтвердила, що ознайомлена та згодна із Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також Тарифами банку, які їй були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування у ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а у відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони, та якщо воля сторін виражена за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У п.1.1. Умов зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають укладений Договір про надання банківських послуг (далі - Договір)(а.с.65-68). Таким чином, Позивачка приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, шляхом підписання Заяви, та погодилася, що Пам'ятка, Умови, Тарифи та Заява складають Договір про надання банківських послуг. На підставі вищевикладеного, суд вважає доводи позивачки щодо неукладення нею з банком договору на надання кредиту, його нікчемності необґрунтованими та такими, що спростовуються вищедослідженою заявою та Умовами. Як вбачається з клієнтської виписки, наданої банком (а.с.95-96), 07 жовтня 2008 року з картки позивачки [NUMBER] з банкомату 9200866/АТМ2086 ZAPRG8024 знято 200 гривень. Після цього позивачка користувалася карткою і знімала з неї гроші до 03 грудня 2008 року. Згідно постанови слідчого Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області від 19 жовтня 2012 року, досудове слідство по кримінальній справі № 4141211 за фактом крадіжки майна [PERSON] призупинено до встановлення особи , яка скоїла даний злочин(а.с.15). Згідно п. 8.1 Умов (стор. 66 зворотній бік), Позивачка несе відповідальність за операції, які здійснюються з Карткою. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє Відповідачку від виконання своїх зобов'язань за договором. Крім того, відповідно до п. 6.1. Умов в зобов'язання Позивачки входить не передавати Карти, ПІН третім особам. Таким чином, Позивачка виконувала свої зобов'язання неналежним чином, з порушенням умов, визначених змістом Договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором. Таким чином, на підставі викладеного, враховуючи, що позивачка користувалася карткою до 03 грудня 2008 року, що також визнається сторонами, на підставі ст. ст. 526, 530, 1048, 1049 ЦК України, суд знаходить її вимоги щодо визнання виконаними у жовтні 2008 року своїх обов»язків, що мали місце між сторонами по справі за карткою [NUMBER] необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, в п. 5.4. Умов зазначено про надання згоди клієнтом щодо надання банком до бюро кредитних історій інформацію стосовно себе, тож банком на законній підставі передано кредитну історію щодо [PERSON] до Українського бюро кредитних історій. Отже, з урахуванням раніше викладеного, законні підстави для зобов»язання банку виключити персональні дані стосовно позивачки з переліку інформації Українського бюро кредитних історій відсутні, що вказує на неможливість задоволення даної позовної вимоги. Розглянувши доводи позивача щодо стягнення моральної шкоди, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав і для задоволення цієї позовної вимоги у зв»язку з наступним. Відповідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачка в судовому засіданні не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй банком моральних страждань або втрат немайнового характеру, крім того, судом не встановлено з боку відповідача незаконних дій по відношенню до позивачки. Позовну вимогу щодо зобов»язання відповідача виплати позивачці витрати на отримання довідки Реєстраційної служби в сумі 25 грн. суд також знаходить необґрунтованими, оскільки ці витрати були обумовлені ініціативою самої позивачки, підстави для задоволення даної вимоги відсутні. Щодо ухвалення та направлення відповідачеві окремої ухвали щодо усунення причин та умов протиправних дій відповідача щодо спонукання споживачів виконувати обов»язки за нікчемними договорами суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 211 ЦПК України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. В судовому засіданні не встановлено порушення банком своїх обов»язків по даному кредитному договору, отже відсутні будь-які підстави для задоволення даної позовної вимоги. Таким чином, суд дійшов висновку, що обставини, зазначені позивачем в обґрунтування своїх позовних не доведеними і у зв'язку з цим не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed