Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 26 596 грн. 03 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] 12.02.2008 року укладено договір №DN1RRX17890002, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 2697 грн. 60 коп. а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит, сплатити за його користування відсотки у розмірі 12.00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON], умов кредитного договору від 12.02.2008 року, утворилась заборгованість станом на 24.10.2016 року у сумі 74 433,66 грн. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24.12.2013 року з [PERSON] на користь банку було стягнуто суму заборгованості у розмірі 49 580,30 грн., тому невідшкодованою є сума 26 596,03 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] 12.02.2008 року укладено договір №DN1RRX17890002, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 2697 грн. 60 коп. а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит, сплатити за його користування відсотки у розмірі 12.00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав умови згаданого кредитного договору та надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 2697 грн. 60 коп. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приватбанк», відповідно до статуту ПАТ КБ «Приватбанк». Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгувала позивачу станом на 24.10.2016 року кошти у сумі 74 433 грн. 66 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 2586 грн. 59 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 329 грн. 68 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 2043 грн. 87 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 69 473 грн. 52 коп., несплаченого штрафу відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: фіксовану частину у сумі 500 грн. 00 коп. та процентну складову у сумі 1242 грн. 67 коп. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком, який перевірено судом. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24.12.2013 року з [PERSON] на користь банку було стягнуто суму заборгованості у розмірі 49 580,30 грн., вказане рішення набрало законної сили 06.01.2014 року. Тому невідшкодованою є сума 26 596,03 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved