Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтуванні своїх вимог зазначив, що 09 травня 1987 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Ужгородським відділом реєстрації актів цивільного стану, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Вказує, що за час спільного проживання сторонами набуто у спільну сумісну власність підвальні приміщення площею 72,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які набуті у власність на підставі Договору купівлі-продажу №1729 від 17.12.2015 року. Згідно п. 3 Договору від 17.12.2015 року, відповідач набула у власність спірне майно вартістю 82 700 гривень. Зазначає, що спірне майно, щодо якого ставиться питання про поділ є спільною сумісною власністю подружжя та вважає, що слід здійснити поділ набутого сторонами у спільну сумісну власність майна, виділивши у власність по 1/2 частині права власності на спірні підвальні приміщення кожному. Враховуючи вищенаведене просить суд поділити спільне майно подружжя, виділити та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частку підвального приміщення площею 72,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , за кожним. 20.09.2021 року через канцелярію суду надійшла заява [PERSON] з повідомленням про те, що [PERSON] не є власником спірних приміщень та надала відповідні рішення судів. Позивач не скористався правом на участь у судовому засіданні та подав заяву, згідно якої просив задоволити позов та розглянути у його відсутності. Відповідач також не скористалася правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив та заперечень на позов не подавала. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2019 для забезпечення позову накладено арешт на підвальні приміщення площею 72,3 га., що за адресою [ADDRESS] . Заборонено [PERSON] , а також іншим суб`єктам господарювання, третім особам особисто або через третіх осіб вчиняти будь-які дії (вчиняти нотаріальні дії, користуватися, розпоряджатися, відчужувати, займати приміщення, укладати договори оренди), з підвальними приміщеннями площею 72,3 га., що за адресою [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб 09.05.1987 року. Після реєстрації шлюбу, прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». З оглянутої копії Договору купівлі-продажу підвальних приміщень від 17.12.2015 року судом встановлено, що [PERSON] придбала підвальні приміщення поз. І-1 площею 43,9 кв.м., поз. І-3 площею 28,4 кв.м., загальною площею 72,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також, згідно наданої позивачем копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №50133459 від 17.12.2015 вбачається, що [PERSON] належать підвальні приміщення поз. І-1 площею 43,9 кв.м., поз. І-3 площею 28,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2019 витребувано майно з чужого незаконного володіння, а саме підвальні приміщення площею 72,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які вказані на схематичному плані як позначені 1-1, 1-3 та належать ТОВ «Магазин «Тканини», [PERSON] на праві спільної сумісної власності, як приміщення загального користування від [PERSON] , переданих їй на підставі Договору купівлі-продажу №1729 від 17.12.2015 року. Також даним рішенням суду скасовано запис про державну реєстрацію права власності на підвальні приміщення площею 72,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які вказані на схематичному плані як позначені 1-1, 1-3, що виникло на підставі Договору купівлі-продажу №1729 від 17.12.2015 року, індексний номер 27204683 від 17.12.2015 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 808415321101 та належить [PERSON] . Вказане рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2019 набуло законної сили 01.03.2021. Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивачем зазначається про те, що відповідачу на праві власності належить нерухоме майно - підвальні приміщення поз. І-1 площею 43,9 кв.м., поз. І-3 площею 28,4 кв.м., загальною площею 72,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого суду було надано копію Договору купівлі-продажу №1729 від 17.12.2015 року та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №50133459 від 17.12.2015. Однак, в ході розгляду справи суду надано відомості про те, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2019 скасовано запис про державну реєстрацію права власності на підвальні приміщення площею 72,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які вказані на схематичному плані як позначені 1-1, 1-3, що виникло на підставі Договору купівлі-продажу №1729 від 17.12.2015 року, індексний номер 27204683 від 17.12.2015 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 808415321101 та належать [PERSON] . Таким чином, суду не надано належних доказів на підтвердження реєстрації права власності на спірні підвальні приміщення за відповідачем, а відтак у суду відсутні достатні законні підстави для визнання його об`єктом спільної сумісної власності подружжя та відповідно відсутні підстави для його поділу. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем не було надано належні докази на підтвердження перебування у власності відповідача спірного нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача. Одночасно, судом встановлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2019 накладено арешт на підвальні приміщення площею 72,3 га., що за адресою [ADDRESS] , та заборонено [PERSON] , а також іншим суб`єктам господарювання, третім особам особисто або через третіх осіб вчиняти будь-які дії (вчиняти нотаріальні дії, користуватися, розпоряджатися, відчужувати, займати приміщення, укладати договори оренди), з підвальними приміщеннями площею 72,3 га., що за адресою [ADDRESS] . За приписами ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що вжиті на час розгляду судом справи заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed