Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Ірпінський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту розірвання шлюбу. В якій він вказує, що 23.02.2002 року Новоозернівською селищною радою Євпаторійської міської ради Автономної Республіки Крим було зареєстровано шлюб між ним та [PERSON] . Спільне життя з [PERSON] не склалося, дітей від шлюбу не має, на підставі спільної заяви від 12.05.2017 року Євпаторійським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим шлюб було розірвано 14.06.2017 року. У зв`язку із тим, що [PERSON] постійно проживає в АР Крим, смт. Новоозерне, виїхати на материкову частину України вона не мала можливості, тому оформлення розірвання шлюбу було здійснено на території АР Крим. У 2019 році переїхав до м. Ірпінь та був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа. На початку 2020 року та метою безперешкодного оформлення нових шлюбних відносин в майбутньому, звернувся до Ірпінського МВ ДРАЦС ЦМУ МЮ (м. Київ) для здійснення реєстрації розірвання шлюбу з [PERSON] та складення відповідного актового запису, проте було отримано відмову, оскільки в нього наявне свідоцтво про розірвання шлюбу, яке було видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, йому було роз`яснено, що видане свідоцтво є недійсним та не створює жодних правових наслідків. Просить встановити факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 14 червня 2017 року, зареєстрований Євпаторійським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 14.06.2017 року, актовий запис №175. В подальшому заявником подано уточнюючу заяву про встановлення факту розірвання шлюбу у якій просив встановити факт розірвання шлюбу між громадянином України [PERSON] , [INFO] та громадянкою України [PERSON] , [INFO] , від 14 червня 2017 року, зареєстрований Євпаторійським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 14.06.2017 року, актовий запис №175; зобов`язати Ірпінський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) поновити актовий запис про розірвання шлюбу між чоловіком, громадянином України [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Ялта, Автономної Республіки Крим та дружиною, громадянкою України [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Красноярск, який було розірвано 14.06.2017 року та складено відповідний актовий запис №175. Від Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли заперечення на заяву про встановлення факту у яких зазначено, що у суді немає даних другого з подружжя - [PERSON] , а також заявник не звертався до Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Заява про встановлення факту розірвання шлюбу на тимчасово окупованій території незаконно створеними органами не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення таких фактів у судовому порядку. У додаткових запереченнях на заяву про встановлення факту зазначено, що Ірпінський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не має компетенції щодо поновлення актових записів цивільного стану, які були здійснені на тимчасово окупованій території України. Починаючи з 20.02.2014 року шлюби, зареєстровані на тимчасово окупованій території та документи, видані на підтвердження такої реєстрації, на території України є недійсними. А тому, шлюби та розірвання шлюбу, зареєстровані на тимчасово окупованій території, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав і обов`язків подружжя. Питання щодо встановлення факту розірвання шлюбу зареєстрованого на тимчасово окупованій території законодавством України не передбачені. Вважає, що заявник будучи обізнаним про офіційне визнання території АР Крим з 20.02.2014 року тимчасово окупованою, у 2017 році свідомо та добровільно, без будь якого примусу ініціював розірвання шлюбу на окупованій території. У свідоцтві про розірвання шлюбу було зазначено про приналежність його до громадянства Російської Федерації. Заявник, знаючи про правові наслідки розірвання шлюбу на тимчасово окупованій території, своїм правом на подачу позову про розірвання шлюбу до будь-якого українського суду за своїм вибором не скористався, що свідчить про порушення законодавства України. При цьому, у заявника наявний паспорт громадянина України, який на даний час є чинним. Просить відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту розірвання шлюбу, оскільки документи, складені органами окупаційної влади є недійсними та незаконними, не створюють юридичних прав і обов`язків та не можуть визнаватися на території інших держав як офіційні. Заявник [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, просив задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. В судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] 23.02.2002 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №06. Також, зазначені відомості містяться у паспорті заявника серії [NUMBER] , виданого Євпаторійським МВУ МВС України в Криму 18 березня 1998 року. В своїй заяві [PERSON] просить встановити факт розірвання шлюбу, вважаючи часом припинення шлюбних відносин 14 червня 2017 року. На підтвердження факту розірвання шлюбу заявником надано копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Євпаторійським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 14 червня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту розірвання шлюбу, в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану зазначених фактів. Рішення суду про встановлення фактів, які підлягають реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (ст.319 ЦПК України). Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану громадян в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року та зареєстрованих 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (зі змінами) актові записи про розірвання шлюбу складаються на підставі ст. 106, 107 СК України, а саме, за заявою подружжя, яке не має дітей та за заявою одного із подружжя, який визнано безвісно відсутнім або визнаний недієздатним, а також за рішеннями судів про розірвання шлюбу, які прийняті до 27 липня 2010 року. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - сухопутна територія АР Крим та м. Севастополя визнана тимчасово окупованою територією. Діяльність державних органів влади України, в т.ч. органів державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється на тимчасово окупованій території. За загальними правилами, бланки суворої звітності, в тому числі документи про державну реєстрацію актів цивільного стану, які були видані на тимчасово окупованій території України після 01 грудня 2014 року, не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України. Згідно з ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Як передбачено ч.2-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, наданий заявником документ не є дійсним. Слід зауважити, що відповідно п.2 ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, крім того згідно з ч.1 ст.109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Таким чином, заявник не позбавлений права звернутися до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу у відповідний суд із дотриманням вимог ст.27, 28 ЦПК України. Враховуючи, що заявником не надано доказів на підтвердження факту розірвання шлюбу, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed