Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Ві Ес Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів Головного управління юстиції у Чернівецькій області, [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог: державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манжосов М.П., [PERSON], про визначення недійсним постанови ВП № 38990985 про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року, акту державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та зобов'язання [PERSON] повернути майно власнику. Посилається на те, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області перебуває зведене виконавче провадження № 38990985 по примусовому виконанню листа Шевченківського районного суду м. Чернівці №2-1457 від 06.08.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ві Ес Банк», заборгованості за кредитним договором № KF 52572 в розмірі 2785957 грн. 25 коп. та виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/4932/13-ц від 12.07.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі 3240606 грн. 00 коп. На виконання зобов'язань за кредитним договором № KF 52572 від 29 вересня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку передано поділене в натурі нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], загальною площею 376,40 кв. м. та земельної ділянки, площею 0,0326 га, кадастровий номер ділянки 7310136300:17:003:1031, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що належить боржнику [PERSON] Іпотечний договір було посвідчено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] та накладено заборону відчуження зазначеної в договору нерухомості. 11 листопада 2013 року було призначено прилюдні торги з продажу вищезазначеного майна за стартовою ціною 3246505 грн. 00 коп., про що Чернівецька філія підприємства ПП «Спіціалізоване підприємство Юстиція» повідомила ПАТ «Ві Ес Банк». 19 листопада 2013 року банк було повідомлено про призначення прилюдних торгів на 02 грудня 2013 року з продажу майна за стартовою ціною 3214039 грн. 95 коп. 03 лютого 2014 року ВПВР УДВС у Чернівецькій області повідомило банк про те, що прилюдні торги не відбулися через відсутність купівельного попиту та банку запропонували в 15-ти денний термін з дня отримання повідомлення заявити про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно за початковою вартістю 3246505 грн. 00 коп. 06 березня 2014 року банк отримав постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року, відповідно до якої іпотечне майно банку передано [PERSON] в рахунок погашення боргу. Також отримано акт державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року [PERSON] Позивач вважає, що дії державного виконавця ВПВР УДВС у Чернівецькій області Манжосова М.П., щодо винесення постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та акту про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року є незаконними і підлягають скасуванню, оскільки дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку» та такими діями державного виконавця порушено права банку як іпотекодержателя щодо задоволення вимог за основним зобов'язанням забезпеченим іпотекою. Позивач просить визнати недійсною постанову ВП № 38990985 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року, визнати недійсним акт державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року та зобов'язати [PERSON] повернути боржнику [PERSON], як власнику, квартиру [ADDRESS], загальною площею 376,40 кв. м. та земельну ділянку, площею 0,0326 га, кадастровий номер ділянки 7310136300:17:003:1031, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які перебувають у іпотеці ПАТ «Ві Ес Банк». В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Ві Ес Банк» Винник І.І. позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник Головного управління юстиції у Чернівецькій області Калинюк Л.Г. позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову ПАТ «ВІ Ес Банк» відмовити в повному обсязі, оскільки державний виконавець діяв у межах та у спосіб визначений законодавством. Представник [PERSON] - [PERSON] просив розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON], подав письмові заперечення, в яких у задоволенні вимог ПАТ «Ві Ес Банк» просив відмовити. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] просив суд задовольнити вимоги ПАТ «Ві Ес Банк». Третя особа державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манжосов М.П. в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника) визначений у ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таке ж положення відображено у ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У силу вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст. ст. 1, 2, 6, 12 Закону). Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови та порядок виконання, зокрема, рішень судів, що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувачі і боржники. Вони мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у проведенні виконавчих дій, давати усні і письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають в ході виконавчого провадження, у тому числі при проведенні екпертизи, заявляти відводи та оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуються іншими правами, наданими вказаним Законом. Згідно розділу VІІ ЦПК України боржники мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб) порушені їх права чи свободи. В разі обгрунтованості скарги, суд своєю ухвалою зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Судом встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області перебуває зведене виконавче провадження № 38990985 по примусовому виконанню листа Шевченківського районного суду м. Чернівці №2-1457 від 06.08.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ві Ес Банк», заборгованості за кредитним договором № KF 52572 в розмірі 2785957 грн. 25 коп. та виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/4932/13-ц від 12.07.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі 3240606 грн. 00 коп. 03 лютого 2014 року ВПВР УДВС у Чернівецькій області повідомило банк про те, що прилюдні торги не відбулися через відсутність купівельного попиту та банку запропонували в 15-ти денний термін з дня отримання повідомлення заявити про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно за початковою вартістю 3246505 грн. 00 коп. 06 березня 2014 року банк отримав постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року, відповідно до якої іпотечне майно банку передано [PERSON] в рахунок погашення боргу. Також отримано акт державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що підставами для пред'явлення позову є посилання на недодержання державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження". Згідно положень Розділу VII ЦПК України («Судовий контроль за виконанням судових рішень», учасники виконавчого провадження (у т.ч. і стягувач, яким є позивач ) мають право звернутися до суду зі скаргою (а не з позовною заявою), якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб) порушені їх права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними та зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту щодо оскарження дій державного виконавця у позовному провадженні. Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження (постанова Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 р. у справі № 6-116цс12). Таким чином, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, позивач має право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Як встановлено в судовому засіданні, на розгляді у Шевченківському районному суді м.Чернівці перебуває на розгляді скарга ПАТ «Ві Ес Банк», правонаступника ПАТ «Фольксбанк», на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манжосова М.П., в якій просять визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манжосова М.П. вчинені у межах виконавчого провадження №38990985 щодо винесення постанови про передачу майна незаконними, просять визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Манжосова М.П. щодо складання акту про передачу майна незаконними, скасувати постанову про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року, скасувати акт державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2014 року в межах виконавчого провадження №38990985, провадження по якій відкрито 21 березня 2014 року. Після скасування ухвали Апеляційним судом Чернівецької області дана справа направлена на новий судовий розгляд. Не підлягає задоволенню позовна вимога ПАТ «Ві Ес Банк» про зобов'язання [PERSON] повернути власнику [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 376,40 кв. м. та земельну ділянку, площею 0,0326 га, кадастровий номер ділянки 7310136300:17:003:1031, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Частиною 1 статті 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 07 лютого 2014 року, спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо зобов'язання [PERSON] повернути власнику [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 376,40 кв. м. та земельну ділянку, площею 0,0326 га, кадастровий номер ділянки 7310136300:17:003:1031, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 387, 388 ЦК України, ст.ст.1, 2, 6, 12 Закону України «Про виконавче провадження», п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 07 лютого 2014 року,

Outcome: dismissed