Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради, у якій просив стягнути з Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради суму у розмірі 975,55 гривень, посилаючись на те, що він звертався до поліклініки № 5 та комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 11» з хворобою вух та йому було надане лікування, проте він був вимушений сплатити 50 гривень благодійного внеску до Одеського обласного благодійного фонду «Медицина», 80 гривень за тиманограмму у приватному сурдологічному кабінеті медичного центу «Нові медичні технології» та 885,56 гривень - за лікарські засоби, які йому довелось придбати за власні кошти, в чому він вбачає порушення його права на безоплатну медичну допомогу. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що він пред'явлений до неналежного відповідача. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання сповіщався належним чином, про поважні причини неявки у судове засідання не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що рішення у справі необхідно постановити із відмовою у задоволенні позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі наявних у матеріалах справи доказів. 29 листопада 2013 року позивачем було сплачено 80 гривень на користь ТОВ «Нові медичні технології» за аудіометрію та імпедансометрію, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 5249. 03 грудня 2013 року позивачем було сплачено 50 гривень у якості пожертви на користь благодійного внеску Одеського обласного благодійного фонду «Медицина». У період з 03 грудня 2013 року по 13 грудня 2013 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 11» із діагнозом: лівостороння гостра сенсоневральна тугоухість, двосторонній тубоотіт. У цей же період ним придбались лікарські засоби загальною вартістю 885,56 гривень, що підтверджується копіями фіскальних чеків, які наявні у матеріалах справи. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров'я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 49 Конституції України «у державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно» (справа про безоплатну медичну допомогу), № 10-рп/2002 від 29 травня 2002 року, положення частини третьої статті 49 Конституції України "у державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно" треба розуміти так, що у державних та комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається всім громадянам незалежно від її обсягу та без попереднього, поточного або наступного їх розрахунку за надання такої допомоги. Поняття медичної допомоги, умови запровадження медичного страхування, у тому числі державного, формування і використання добровільних медичних фондів, а також порядок надання медичних послуг, які виходять за межі медичної допомоги, на платній основі у державних і комунальних закладах охорони здоров'я та перелік таких послуг мають бути визначені законом. Згідно ст. 3 Основ законодавства України про охорону здоров'я, медична допомога - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв'язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв'язку з вагітністю та пологами. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Програми подання громадянам гарантованої державою безоплатної медичної допомоги, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 955 від 11 липня 2002 року, медична допомога - це вид діяльності, який включає комплекс заходів, спрямованих на оздоровлення та лікування пацієнтів у стані, що на момент її надання загрожує життю, здоров'ю і працездатності та здійснюється професійно підготовленими працівниками, які мають на це право відповідно до законодавства. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 2 цієї Програми, Державними та комунальними закладами охорони здоров'я подається безоплатна медична допомога таких видів: швидка та невідкладна - на догоспітальному етапі станціями (відділеннями) швидкої медичної допомоги, пунктами невідкладної медичної допомоги у стані, що загрожує життю людини; амбулаторно-поліклінічна; стаціонарна - у разі гострого захворювання та в невідкладних випадках, коли потрібне інтенсивне лікування, цілодобовий медичний нагляд та госпіталізація, в тому числі за епідемічними показаннями, дітям, вагітним та породіллям, хворим за направленнями медико-соціальних експертних комісій, лікарсько-консультативних комісій; невідкладна стоматологічна допомога (у повному обсязі - дітям, інвалідам, пенсіонерам, студентам, вагітним, жінкам, які мають дітей до 3 років); долікарська медична допомога сільським жителям; санаторно-курортна допомога інвалідам і хворим у спеціалізованих та дитячих санаторіях; утримання дітей у будинках дитини; медико-соціальна експертиза втрати працездатності. Безоплатна медична допомога перелічених видів подається дозволеними до застосування в Україні методами діагностики та лікування (відповідні протоколи, стандарти), включаючи лікарські засоби, кров та її компоненти і препарати, апаратуру, лабораторні та інші дослідження з використанням наявної матеріально-технічної бази. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, суд вважає, що позивач, стверджуючи, що лікарські засоби, вартість яких він просить відшкодувати на його користь, він вимушений був придбати у зв'язку із порушенням його права на безоплатну медичну допомогу, мав надати докази на підтвердження того факту, що дані лікарські засоби йому дійсно призначались та, крім того, закладом охорони здоров'я було відмовлено йому у наданні таких засобів. Одночасно з цим, позивачем будь-яких доказів на підтвердження таких фактичних обставин надано не було. Так, наявні у матеріалах справи переліки лікарських засобів не є рецептами, оскільки відповідно до п. 1.4 Правил виписування рецептів та вимог-замовлень на лікарські засоби і вироби медичного призначення, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України № 360 від 19 липня 2005 року, рецепти повинні мати кутовий штамп закладу охорони здоров'я та завірятися підписом і особистою печаткою лікаря, а у випадках, передбачених цим наказом (п. 1.14), додатково - круглою печаткою суб'єкта господарювання, що провадить діяльність, пов'язану з медичною практикою. Не надано й позивачем жодних доказів примушування його звертатись за послугами до ТОВ «Нові медичні технології» або здійснювати пожертву на користь Одеського обласного благодійного фонду «Медицина». Таким чином, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed