Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

у травні 2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, згідно з яким просив суд: стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на його користь грошові кошти у розмірі 35 537,90 грн., з яких: 6 367,00 грн. - три проценти річних; 29 170,90 грн. - інфляційні втрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.04.1998 року Указом Президента України за № 320/98 полковник гвардії [PERSON] був звільнений з посади заступника командувача Національної гвардії України з озброєння і техніки у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі і з 1998 року йому була призначена пенсія за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Згідно з автоматизованою системою розрахунків пенсій Пенсійного фонду України станом на 01.03.2018 року різниця між нарахованим і фактично виплаченим розміром пенсії [PERSON] становить 164 743,02 грн., з яких: 154 450,96 грн. - за період з червня 2016 року до січня 2018 року; 10 292,06 грн. - за період з січня 2018 року до березня 2018 року. За даними відповідача причиною такої різниці між нарахованим і фактичним розміром пенсії позивача є обмеження його максимального розміру пенсії відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011 року. При цьому, у зв`язку з проведеним перерахунком пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року за № 718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу», розмір пенсії позивача, починаючи з травня 2016 року перевищив максимальний розмір, встановлений Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи». Разом з тим, враховуючи дату призначення пенсії, а також дату набрання чинності вищенаведеним законом, позивач вважає, що обмеження у виплаті нарахованої пенсії є незаконним, оскільки згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач просить суд позов задовольнити. Ухвалою від 04.006.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19.09.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він, посилаючись на те, що між сторонами не є грошовим зобов`язанням у розумінні цивільного законодавства України, просив у задоволенні позову відмовити. 10.10.2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якому він зазначив, що дія ч. 2 ст. 625ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальним законом. Згідно з розпорядженням керівника апарату суду від 08.02.2019 року за № 01-8-138 було здійснено повторний авто розподіл даної справи. Ухвалою судді Пономаренко Н.В. від 11.02.2019 року справу прийнято до розгляду та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.04.2019 року до суду надійшли додаткові пояснення відповідача. 06.05.2019 року до суду надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду, яка в подальшому заявою від 14.05.2019 року, яка надійшла до суду 20.05.2019 року, була ним відкликана. Також було долучено до матеріалів справи надані стороною позивача в порядку ст..83 ЦПК України копії рішень від 15.01.2019 окружного адміністративного суду м. Києва та ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019, в справі за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (а.с.79-85). Ухвалою від 02.07.2019 року за заявою представника позивача було залучено до участі в справі правонаступника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ 22869069) - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] з 08.09.1998р. є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби". Відповідно до розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі ФА 128704 для позивача станом на дату розрахунку 01.06.2016р., пенсія позивача складає 70 % грошового забезпечення (вислуга 30 років) у розмірі 18 811,63 грн. Однак, з урахуванням максимального розміру пенсії складає 10740,0 грн., перерахунок здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №718 від 19.10.2016 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу». Одночасно, відповідно до розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі ФА 128704 для позивача станом на дату розрахунку 01.01.2018р., пенсія позивача складає 70 % грошового забезпечення (вислуга 30 років) у розмірі 18 876,03 грн. Однак, з урахуванням максимального розміру пенсії складає: 13 730,00 грн. Як вбачається з копії довідки Головного управління Пенсійного фонду України від 15.02.2018р. № 14/684 про доходи пенсіонера розмір виплаченої пенсії позивача складає: за червень 2016 р. - 5753,05 грн., липень 2016р. - листопад 2016р. 6072,98 грн. щомісячно, грудень 2016р. - квітень 2017р. 6096,38 грн. щомісячно, травень 2017р. - червень 2017р. 6109,38 грн., липень 2017р. 70451,40 грн., серпень 2017р. - грудень 2017р. 10740,0 грн. щомісячно; січень 2018 р. - лютий 2018 р. - 5 146,03 грн. щомісячно. При цьому за даними автоматизованої системи розрахунків пенсій Пенсійного фонду України станом на 01.03.2018 року різниця між нарахованим і фактично виплаченим розміром пенсії [PERSON] становить 164 743,02 грн., з яких: 154 450,96 грн. - за період з червня 2016 року до січня 2018 року; 10 292,06 грн. - за період з січня 2018 року до березня 2018 року. Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2019 року, яка набрала законної сили, дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження розміру пенсії позивача граничним розміром визнано протиправними та зобов`язано відповідача виплатити позивачу грошову суму у розмірі 42 578,58 грн., що складається з різниці між нарахованою і фактично виплаченою пенсією за період з 01.09.2017 року по 01.03.2018 року. Враховуючи положення ст. 82 ЦПК України, вищезазначені обставини, встановлені рішенням суду, не потребують доказуванню у даній справі. З огляду на вказане, судом встановлений обов`язок відповідача сплатити грошові кошти у розмірі 42 578,58 грн., що складається з різниці між нарахованою і фактично виплаченою пенсією за період з 01.09.2017 року по 01.03.2018 року. При цьому, позовні вимоги за період з 01.06.2016 по 31.08.2017 залишені без розгляду. Крім того, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд, під час ухвалення вищевказаного рішення, вийшов за межі позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження розміру пенсії позивача граничним розміром. Таким чином, судом встановлено, що таке обмеження тривало з 01.06.2016 і до 01.03.2018. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем за весь період обмеження виплати йому пенсії, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд, перевіривши розрахунки позивача, наведені в позовній заяві, приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних збитків за весь час заборгованості по сплаті пенсії у повному обсязі, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними. Тому з відповідача на користь позивача за період з червня 2016 року до березня 2018 року з урахуванням того, що заборгованість відповідача перед позивачем щодо сплати пенсії у повному обсязі виникала щомісячно з першого числа місяця, наступного за місяцем сплати кожного пенсійного платежу, підлягають стягненню: інфляційні втрати в розмірі 29 170,90 грн. та три відсотки річних в розмірі 6 367,00 грн. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved