Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, в якому послався на те, що він обраний на посаду Бердянського міського голови за результатами чергових виборів депутатів Верховної [PERSON] Автономної республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних голів 31 жовтня 2010 року. 28.03.2015 року о 09 год.36 хв. [PERSON] в соціальній мережі Інтернет, а саме: через свою персональну сторінку у «Facebook» (www.Facebook.com/vladyslav.shalyeyev) зазначив інформацію наступного змісту (мовою оригіналу): «Вчера был на допросе в СБУ. С подачи бердянского городского головы [PERSON] мне пытаются «пришить дело». Удивительно, но после общения с силовиком мои убеждения стали крепче. Мэр Бердянска вор и политический преступник, пособник сепаратизма в нашем городе. Президент моей страны недостоин носить звание президента.» Відповідач, виклавши негативну, недостовірну інформацію через мережу Інтернет, здійснив її поширення в розумінні ст.277 ЦК України. Розповсюджена ним інформація є недостовірною та негативною. Частиною 3 ст.277 ЦК Україна встановлено презумпцію недостовірності поширюваної інформації про фізичну особу. Із змісту поширеної проти нього інформації слідує, що вона не підпадає під ознаки критики та не є оціночними судженнями, так як повідомлення [PERSON] через свою персональну сторінку у «Facebook» є за змістом образою і наклепом, носить стверджувальний характер, що містить безапеляційне твердження, що начебто міський голова [PERSON] є злочинцем, посібником сепаратизму. Цей наклеп принижує честь, гідність і ділову репутацію його як людини і як посадової особи місцевого самоврядування та дискредитує його у необмеженого кола користувачів сайту. Він ніколи не займався злочинною діяльністю, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої та непогашеної судимості не мав, в розшуку не перебував. Інформація про сепаратистські настрої є виключно наклепом відповідача. Жодного офіційного документу, який би підтверджував викладене відповідачем, немає. Відповідно до ст.23 ЦК України він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок порушення його прав. Вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні його честі, гідності і ділової репутації. Розмір грошового відшкодування він оцінює в 60000,00 грн. При визначенні розміру моральної шкоди він врахував, що відповідачем через віртуальні соціальні мережі викладена інформація, яка містить посилання на конкретну особу та місце її роботи, відповідачем використана субєктивна однобічна подача інформації, категоричні та емоційні формулювання, які постають образливими для соціальної честі особистості та професійної репутації особи. Отже, він виходив із ступеня зниження його ділової репутації, часу і зусиль, які необхідно буде докладати, щоб відновити престиж та ділову репутацію у ділових стосунках та душевних стражданнях, негативних психологічних змін внаслідок умисних незаконних дій відповідача. Тому просив визнати недостовірною інформацію, розповсюджену [PERSON] в соціальній мережі Інтернет, а саме: через свою персональну сторінку у «Facebook» (www.Facebook.koom/vladyslav.shalyeyev) у публікації від 28 березня 2015 року о 9-00 год. 36 хв. наступного змісту: «Вчера был на допросе в СБУ. С подачи бердянского городского головы [PERSON] мне пытаются «пришить дело». Удивительно, но после общения с силовиком мои убеждения стали крепче. Мэр Бердянска вор и политический преступник, пособник сепаратизма в нашем городе. Президент моей страны недостоин носить звание президента.» Зобовязати [PERSON] спростувати недостовірну та негативну поширену інформацію, а саме через свою персональну сторінку у «Facebook» (www.Facebook.koom/vladyslav.shalyeyev) у публікації від 28 березня 2015 року о 9-00 год. 36 хв. наступного змісту: «Вчера был на допросе в СБУ. С подачи бердянского городского головы [PERSON] мне пытаются «пришить дело». Удивительно, но после общения с силовиком мои убеждения стали крепче. Мэр Бердянска вор и политический преступник, пособник сепаратизма в нашем городе. Президент моей страны недостоин носить звание президента.» , - у такий спосіб, яким вона була поширена, а саме: через свою персональну сторінку у «Facebook» (www.Facebook.koom/vladyslav.shalyeyev), не пізніше пятнадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили. А також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Шаркова-Мирошниченко підтримала позовні вимоги, доповіла обставини, викладені в позові, та просила задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся за місцем реєстрації та фактичним місцем проживання, проте конверти повернулися до суду за закінченням терміну зберігання, що відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України вважається що, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, тому суд за згодою представника позивача ухвалив розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних у ній доказів. Свідок [PERSON] у судову засіданні дав свідчення про те, що на той час він працював керівником прес-служби виконавчого комітету Бердянської міської ради і в його обовязки входило проглядати публікації, в тому числі і в мережі Інтернет. 01 квітня 2015 року в мережі «Фейсбук» на персональній сторінці [PERSON] він побачив вказане в позові повідомлення. Він зробив скрін-шот та роздруківку і показав все це міському голові [PERSON], його помічнику [PERSON] Вказана публікація знаходилася в мережі Інтернет декілька днів, можливо тиждень-два. На його думку, це є наклепом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання про те, що вона працювала помічником мера. 01 квітня 2015 року до кабінету міського голови зайшов [PERSON] і повідомив [PERSON], що в мережі Інтернет є повідомлення [PERSON], де він негарно висловлюється про нього, про те, що [PERSON] викликали до СБУ і поспілкувавшись там, він дійшов висновку, що [PERSON] - посібник сепаратизму, злочинець, а Президент негідний носити звання президента. [PERSON] зробив скрін-шот. Це повідомлення знаходилося в мережі Інтернет 2-3 дні. [PERSON] обурився і сказав що не пробачить це [PERSON] Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши та проаналізувавши представлені письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з долученої до позовної заяви копії повідомлення в соціальній мережі Інтернет на персональній сторінці у «Facebook» (www.Facebook.com/vladyslav.shalyeyev), відповідачем було розміщено наступну інформацію (на російській мові) такого змісту: «Вчера был на допросе в СБУ. С подачи бердянского городского головы [PERSON] мне пытаются «пришить дело». Удивительно, но после общения с силовиком мои убеждения стали крепче. Мэр Бердянска вор и политический преступник, пособник сепаратизма в нашем городе. Президент моей страны недостоин носить звание президента.» Позивач, вважаючи поширену відповідачем інформацію негативною, недостовірною, яка не підпадає під ознаки критики та не є оціночними судженнями, за змістом є образою та наклепом, носить стверджувальний характер, що начебто міський голова [PERSON] є злочинцем і посібником сепаратизму і цей наклеп принижує честь, гідність та його ділову репутацію, тому просив визнати її недостовірною, зобовязавши відповідача спростувати у такий же самий спосіб та стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 60000,00 грн. \~ За змістом ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. \~\~\~\~\~\~ Згідно\~\~із ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. \~\~\~\~ Частиною 1 статті 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, честь, гідність і ділова репутація. \~\~\~\~\~\~\~\~ За вимогами ст.270 ЦК України\~\~фізична особа має право\~\~на повагу до гідності та честі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно до положень ч.1,ч.3\~\~ст. 277 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин,\~\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Таким чином, за змістом\~\~вимог ст. 277\~\~ЦК України , а також\~\~п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1, 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. \~\~\~\~\~\~\~\~ Як вбачається із позовної заяви [PERSON], він просив визнати недостовірною інформацію та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: «Вчера был на допросе в СБУ. С подачи бердянского городского головы [PERSON] мне пытаются «пришить дело». Удивительно, но после общения с силовиком мои убеждения стали крепче. Мэр Бердянска вор и политический преступник, пособник сепаратизма в нашем городе. Президент моей страны недостоин носить звание президента.» . \~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що вказаний текст 28 березня 2015 року був розміщений в соціальній мережі Інтернет, а саме: через персональну сторінку відповідача [PERSON] у «Facebook» (www.Facebook.koom/vladyslav.shalyeyev), з яким станом на 01 квітня 2015 року ознайомилося 32 користувачі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може\~\~бути притягнутий до відповідальності за висловлення\~\~оціночних суджень. \~\~\~\~\~\~\~\~ Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять\~\~фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені\~\~як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. \~\~\~\~\~\~\~\~ Як розяснив Пленум Верховного Суду України у абзацах 3-5 п.19 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009р., відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній\~\~судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. \~\~\~\~ Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені у засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст.37 Закону «Про пресу») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності\~\~поширених суджень, надавши їм оцінку.\~\~\~\~Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні\~\~визначитися з характером такої інформації, та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 10\~\~Європейської Конвенції\~\~про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати та передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За змістом ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. \~\~ \~\~\~\~ Згідно до п. 21 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. \~\~\~\~\~\~\~\~Згідно до Резолюції 1165(1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя\~\~публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті ( у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації\~\~про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004р. на 872 засіданні Комітету [PERSON] Європи, зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональною, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості п погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадське: критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особі: Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач на час звернення до суду перебував на посаді Бердянського міського голови і, безумовно, відігравав значну роль у суспільному житті міста\~\~Бердянськ, а тому межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції. \~\~\~\~\~\~\~\~ Проаналізувавши розміщене відповідачем повідомлення, суд\~\~вважає, що у даному випадку немає факту розповсюдження недостовірної інформації щодо позивача у\~\~розміщеному на персональній сторінці [PERSON] у «Facebook» його висловлюванні, яке наведено в позовній заяві, оскільки це є його власними судженнями та переконаннями, які відповідач мав і до допиту його в СБУ, а після цього вони стали міцнішими, як він сам зазначає. Висновок суду зроблений на підставі характеру такої інформації, оскільки текст не містить саме фактичного твердження, що, зокрема, «..мэр Бердянска вор и политический преступник, пособник сепаратизма в нашем городе…», враховуючи те, що це є особистим переконанням самого [PERSON], до яких він дійшов після спілкування із силовиком СБУ, про що він прямо вказує в третьому реченні: «Удивительно, но после общения с тиловиком мои убеждения стали крепче.» і далі зазначено окремим реченням саме його особисті переконання про те, що: «мэр Бердянска вор и политический преступник, пособник сепаратизма в нашем городе». Суд не приймає при цьому позицію представника позивача про те, що оскільки ці висловлювання записані окремими реченнями, вони не повязані між собою, та в четвертому речення відповідач стверджує, що мер є злочинцем, посібником сепаратизму. Втім за своєю суттю вони є фактично одним складнопідрядним реченням, обєднаним одним змістом. Написання їх двома окремими реченнями не спростовує їх єдиного змісту, а тому, відповідно, і висновків суду. Враховуючи, що відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки та переконання, які є вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, то, відповідно, вони не підлягають перевірці на предмет їх відповідності, а тому й спростуванню, що відповідає прецедентній\~\~судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. \~\~\~\~\~\~\~\~Суд\~\~вважає, що\~\~сам стиль викладеного матеріалу може викликати почуття образи з боку позивача, проте\~\~аналіз змісту висловлювання [PERSON] говорить про те, що він так вважає і це його особиста думка і переконання, а отже можна говорити, що ці висловлювання викладені не у формі фактів стосовно позивача, тому вони є оціночними судженнями, що не дає підстав для спростування\~\~цієї інформації і задоволення позову про захист гідності, честі та ділової репутації. Втім позивач не скористався наданим йому ч.1 ст. 277 ЦК України, ст.37 Закону «Про пресу» правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи на тій же персональній сторінці [PERSON] у «Facebook» з метою обґрунтування безпідставності\~\~поширених суджень. Згідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. З огляду на те, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про захист честі,гідності, ділової репутації і\~\~докази\~\~порушення особистих немайнових прав позивача\~\~ відсутні, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог і в частині\~\~про відшкодування моральної шкоди. З урахуванням наведено, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 62-64, 212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 34, 68 Конституції України, ст. ст.23, 201, 270, 277, ч.1\~ст. 297,\~\~ч.1\~\~ст. 299 ЦК України, ст10 Європейської Конвенції\~\~про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд

Outcome: dismissed