Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 99065 грн 83 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.10.2008 [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», відповідач був зобов`язаний до 25 числа місяця, що слідує за звітним, надавати грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, позичальник зобов`язаний був сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Всупереч умовам договору [PERSON] своєчасно не здійснював платежів для погашення заборгованості за кредитом, тобто зобов`язання належним чином не виконав, а тому позивач просить стягнути з нього зазначену вище суму боргу. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив справу розглядати у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання надав заяви про розгляд справи у його відсутність, в яких зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог та просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки останній платіж для погашення ним заборгованості за кредитним договором був здійснений 15.07.2014, а позивач з відповідним позовом про стягнення заборгованості звернувся до суду лише 11.12.2019, що є підставою для відмови у позові. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2008 між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, за яким банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна 55 днів пільгового періоду» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний ліміт у заяві зазначений у сумі 500 грн. Згідно умов надання кредиту банк має право зміни кредитного ліміту та відповідач зобов`язаний щомісячно, надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Однак відповідач [PERSON] належним чином не виконує обов`язки щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, в результаті чого в нього утворилася заборгованість. З розрахунку суми боргу по договору № б/н від 01.10.2008 вбачається, що заборгованість останнього станом на 30.10.2019 становить 99065 грн 83 коп., яка складається з: - заборгованість за тілом кредита - 2777 грн 08 коп.; - заборгованість за відсотками - 86622 грн 87 коп.; - заборгованість по пені - 4472 грн 27 коп.; - заборгованість по судовим штрафам - 5193 грн 61 коп.; Водночас, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини в § 51 рішення від 22.10.1996 року «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та § 137 рішення від 09.01.2013 року « Олександр Волков проти України» зазначив, що строк позовної давності забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень стосовно подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік (спеціальна) застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Оскільки у матеріалах справи відсутній письмовий договір, укладений між позивачем та відповідачем, про збільшення строку позовної, тому до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року по справі № 6-154цс15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України, є обов`язковою для застосування судами, визначено, що оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що щомісячний платіж для погашення заборгованості за договором вноситься до 25-го числа місяця, наступного за звітним. Відповідачем визнається, що останній платіж на погашення ним заборгованості був здійснений 15.07.2014 у розмірі 1639 грн 44 коп. Із наданої представником позивача виписки по картковому рахунку за договором №б/н, відкритому [PERSON] , вбачається, що останній раз здійснювалося автоматичне погашення простроченої заборгованості 15.11.2016 у сумі 27 грн 73 коп. з карти 51 **37 . З поштового конверту, в якому позов від позивача надійшов до суду, вбачається, що він був відправлений 19.12.2019. Водночас, відповідач не визнає факт вчинення ним платежу 15.11.2016 у зазначеному вище розмірі, а банком не надано суду будь-яких належних доказів того, що автоматичне погашення частини кредиту з іншого відкритого рахунку відповідача відбулось за його згодою. Таким чином, таке автоматичне списання коштів банком з рахунку відповідача 15.11.2016 для погашення заборгованості не є підставою переривання строку позовної давності у розумінні положень статті 264 ЦК України. Відповідно до п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Національного банку України №22 від 21 січня 2004 року, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції), або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. З урахуванням обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна умов договору, з яких вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про внесення таких змін; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457. Бездіяльність боржника, в даному випадку на оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що оскільки останній платіж за спірним кредитним договором здійснено відповідачем 15.07.2014, тому позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за цим кредитним договором 19.12.2019, пропустив визначений законом трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмову у задоволенні позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України- за спливом позовної давності. Оскільки позивачем не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності, відповідач в своїх заявах наполягав на застосуванні строку позовної давності, тому у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed