Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON]В звернулась 14.07.2015 року в суд з цим позовом та в кінцевих позовних вимогах в редакції від 04.08.2015 року просила ухвалити рішення суду яким визнати кредитний договір укладений 04.06.2007 року між нею, [PERSON], та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», - таким, що не відповідає вимогам законодавства та недійсним з моменту його укладення, визнати недійсним з моменту його укладення договір застави № 120399 автомобіля: тип ТЗ: легковий седан; марка: DAСІА; модель: LОGАN; номер кузова: UUILSDАНН37541295; держ. реєстр, номер: ВН4056ВЕ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 019983, видане 04.06.2007 року, укладений 04.06.2007 року між нею та Акціонерним комерційниим інноваційним банком «УкрСиббанк», як кредитором та визнати недійсним з моменту його укладення Договір Факторингу №05/12 від 20.04.20 12 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», відповідно до умов якого ПАТ «УКРСИББАНК» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості в гривні за Договором про надання споживчого кредиту № 1 1 1 64 1 8 1 000 від 04.06.2007 року. Підставою цьому зазначала те, що Договір про надання споживчого кредиту за № 11164181000 від 04.06.2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та нею, є недійсним та не відповідає діючому на день його укладення. Їй відомо, що на час укладання кредитного договору ні банк не мав генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, ні вона не мала індивідуальну ліцензію на здійснення валютних операцій в Україні у такому обсязі, який надавав би банку право на укладення оспорюваного договору. До того ж, вона, як резидент та фізична особа, не отримувала будь-які ліцензії на виконання перед банком зобов'язань в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору в цій частині є незаконними. Викладене доводить, що зазначений кредитний договір, відносно якого виник спір, нею був укладений під впливом обману з боку банку, оскільки їй не була надана для відома ліцензія, яка б дозволяла банку укладати з нею валютний кредитний договір. Тому вважає, що Договір про надання споживчого кредиту за № 11164181000 від 04.06.2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та нею, є недійсним і не відповідає діючому на день його укладення законодавству. Також при укладанні кредитного договору їй не було доведено, що ризик валютні ризики при виконанні договору несе споживач. З оглядом на викладене також безумовно є недійсним і договір застави від 04.06.2007 року. Крім цього оскільки кредит брався у швейцарських франках, а договором факторингу від 20.04.2012 року передбачено відступлення права вимоги у гривні це є додатковою підставою для визнання договору факторингу недійсним. Представники Позивача за довіреністю [PERSON] і адвокат [PERSON] позов підтримали у повному обсязі. Представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, але надав письмове заперечення до позову, в якому просив відмовити у позові у повному обсязі за його безпідставності та розглянути справу у відсутність представника банку. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс" в судове засідання не зявився. Надав письмове заперечення до позову в якому просив відмовити у позові через його необґрунтованість. Вислухавши сторону позивача та дослідивши обставини справи наявними письмовими доказами, суд приходить до такого. Як вбачається з матеріалів справи 04.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем , [PERSON], було укладено Договір про надання споживчого кредиту за № 11164181000. Відповідно до умов вказаного договору вона отримала кредит у сумі 15380,00 швейцарських франків для придбання автомобіля та взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 04.06.2014 року зі сплатою 8,99 % річних за користування кредитом. Кредит надавався на 7 (сім) років, терміном повернення - не пізніше 04 червня 2014 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором вона 04.06.2007 року позивач уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір застави автомобіля: тип ТЗ: легковий седан; марка: DAСІА; модель: LОGАN; номер кузова: UUILSDАНН37541295; держ. реєстр, номер: ВН4056ВЕ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 019983, видане 04.06.2007 року. Рішенням загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК». 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено Договір Факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УКРСИББАНК» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11164181000 від 04.06.2007 року. Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України з зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 198 ГК України, грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити, розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконанні зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. Згідно ч.3 ст. 14 ГК України ліцензія - це документ державного зразка, яки засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження зазначеного в ньому вид господарської діяльності за умови виконання ліцензійних умов. Відносини, пов'язані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом. Законом України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що Банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, банківська ліцензії надається Національним банком України (ст. 19). Відповідно до ст. 47 ЗУ «Про банки банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст.49 цього Закону розміщення залучених коштів від свого імен визнається кредитною операцією. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківські діяльність» коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. 28 жовтня 1991 р. Національним банком України було видано АКІБ «УкрСиббанк банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, т письмовій Дозвіл № 75-2 від 24 грудня 2001р. на право здійснювати операції з валютними цінностями (копія цих документів долучена до справи). Таким чином, відповідно до положень ЗУ «Про банки і банківську діяльність», банк має право здійснювати операції з іноземкою валютою, у тому числі операції з надання кредитів і іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валют грошового зобов'язання за Кредитним договором відповідає вимогам законодавства. В «Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають кредитних правовідносин» (2009-2010 рр.), наданих Верховним судом Україні зазначається, що правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземні: валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, стриманої у встановленому порядку. Тому при розгляд спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті судам слід враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства. Доводи позивача про недійсність кредитного договору через відсутність у позичальника індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу є безпідставними. У п. 11 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», розяснено: « У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору». Твердження Позивача про те, що Кредитний договір було укладено в результаті введення його в оману нічим не підтверджується. Пунктом 9.13. Кредитного договору, який Позичальник підписав власноруч, зазначено, що підписанням даного Договору Позичальником свідчить про те, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе, а також, що перед підписанням даного Договору Позичальником отримано від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. та листа Верховного Суду України від 24.11.2008 р. сторона (Позивач) на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що такий обман насправді мав місце, тобто надати докази, які б свідчили про введення його в оману щодо істотних обставин правочину і існування цих обставин на момент вчинення правочину. Наявність умислу в діях Банку, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Таким чином, як було зазначено вище, Позивач був проінформований щодо усіх умов кредитування, а тому суд вважає Позичальник зробив свідомий вибір щодо умов кредитування. Крім цього Позичальник згідно з ч. 2 ст. 1056 Цивільного кодексу України, мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Також відповідно до п. 6 ст.14 Закону України «Про захист прав споживачів» у позичальника існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту» проте цим правом він не скористався, отже оцінюючи всі фінансові ризики, позичальник не відмовився від отримання кредитних коштів саме в валюті - швейцарських франках. Таким чином під час укладення Кредитного договору не було порушено жодних прав Позичальника, свої обов'язки перед ним Банк виконав у повному обсязі. З огляду відсутності з вищенаведених підстав визнання кредитного договору недійсним, відповідно з цього приводу у суду не має підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів застави і факторингу. Щодо додаткової підстави визнання недійсним договору факторингу з огляду визначення відступленого права вимоги у гривні, суд бере до уваги наступне. Ч.. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб\'« а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Статтями 6, 627 Цивільного Кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України. 20.04.2012 року відповідно до Договір Факторингу № 05/12 ПАТ «УКРСИББАНК» відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11164181000 від 04.06.2007 р., при цьому, сума боргового зобов'язання в момент переходу права вимоги була зафіксована в грошовій одиниці - гривні, що розрахована з розрахунку по відношенню до швейцарських франків. Це відповідає нормам ст. 99 Конституції України згідно якої, грошовою одиницею України є гривня, а отже наведена стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а стаття 192 Цивільного кодексу України передбачає, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом. Згідно положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Це: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; [PERSON], яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином з аналізу цих правових норм суд не находить підстав для визнання договору факторингу недійсним з цього приводу. У звязку із вище наведеним у позові слід відмовити у повному обсязі. Судові витрати у справі суд покладає на сторону позивача.

Outcome: dismissed