Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №143086 від 22.02.2017 року у розмірі 21490, 60 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.02.2017 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачем було укладено Договір позики № 143086 в електронній формі. За умовами п.1.1.укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору позики, Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 500 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 15 днів. Відповідно до п.1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між Позичальником та Позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п.1.4. Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 500 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідно п.1.1.,1.5. Договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 10.03.2020 року становить 21490,50 грн., з яких: 500 грн. - основний борг; 10569 грн. - заборгованість по відсоткам; 10421,50 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Отже, оскільки відповідач прийняті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, позивач вимушений звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача - адвокат Черкашин І.І. надав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги позивача не визнає, просить відмовити у їх задоволенні, при цьому зазначив, що відповідач жодних договорів з позивачем не укладав, жодних ідентифікаторів для здійснення електронного підпису відповідачем не вводилось, крім того зазначив, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» пропустило строк позовної давності, а тому просив застосувати строки позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Судом встановлено, що 22.02.2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики № 143086 в електронній формі. Відповідно до умов Договору позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 500 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 15 календарних днів, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 19 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3. цього договору; 1,9% додатково до основних процентів від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.3 договору у разі не виконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором . Відповідно до п. 1.3. Договору позики, позика надається строком на 15 днів. Відповідно до п. 1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивачем в порядку встановленому п.1.4. Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 500 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідач в свою чергу належним чином не виконав умов договору позики у встановлений строк. Станом на 10.03.2020 року у відповідача перед ТОВ «Веллфін» виникла заборгованість у розмірі 21490,50 грн., з яких з яких: 500 грн. - основний борг; 10569 грн. - заборгованість по відсоткам; 10421,50 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується довідкою від 10.03.2020, щодо заборгованості за договором позики № 143086 від 22.07.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Відповідно ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1 та 5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Із п. 7.8 договору позики №143086 від 22.02.2017 року вбачається, що до правовідносин за цим договором встановлюється загальний строк позовної давності, що визначенням ст. 257 ЦПК України складає 3 (три) роки. Судом встановлено, що дата повернення коштів згідно договору позики № 143086 від 22.02.2017 року - є дата 09.03.2017 року, отже право позивача порушене 09.03.2017 року, а відтак перебіг строку позовної давності почався 10.03.2017 року і закінчився 10.03.2020 року. Як вбачається з матеріалів судової справи, позовна заява про стягнення заборгованості за договором позики № 143086 направлена позивачем до суду поштовим відправленням сформованим 11.03.2020 року, а отримана судом 17.03.2020 року, тобто на час звернення позивача до суду з позовом у справі, строк позовної давності сплив. При цьому, позивачем не наведено обставин та підстав, за яких ним було пропущено строк загальної позовної давності та не наведено поважності причин пропуску такого строку. Із заявами про поновлення такого строку ТОВ «ВЕЛЛФІН» також не зверталося. Таким чином суд, вважає за необхідне застосувати до позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості строк позовної давності. Згідно з положеннями ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено строк для звернення до суду з позовом з поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed