Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У серпні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 5219 грн. 21 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] 19.10.2006 року було укладено договір №49.29/03903/06-ТК001000386, згідно умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» надав відповідачу кредит у сумі 4503 грн. 00 коп. на придбання майна, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит до 19.10.2007 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 24% річних. ПАТ «Кредитпромбанк» виконало умови кредитного договору та надало [PERSON] зазначені грошові кошти у повному обсязі. Між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 20.05.2013 року укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно даного договору відбулось відступлення права вимоги за кедитним договором №49.29/03903/06-ТК001000386 від 19.10.2006 року, що був укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] Таким чином, стягнення коштів має відбуватись на користь нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк». Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору від 19.10.2006 року, а саме через порушення строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак у позові просив суд про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] 19.10.2006 року було укладено договір №49.29/03903/06-ТК001000386, згідно умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» надав відповідачу кредит у сумі 4503 грн. 00 коп. на придбання майна, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит до 19.10.2007 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 24% річних (а.с.5-8). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ «Кредитпромбанк» виконало умови згаданого кредитного договору та надало відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 4503 грн. 00 коп. Між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 20.05.2013 року укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно даного договору відбулось відступлення права вимоги за кедитним договором №49.29/03903/06-ТК001000386 від 19.10.2006 року, що був укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] (а.с.15-20). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгував позивачу станом на 18.07.2014 року кошти у сумі 5219 грн. 21 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 4502 грн. 71 коп., заборгованості за відсотками у сумі 716 грн. 50 коп. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданими позивачем довідкою (а.с.13), яка перевірена судом. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved