Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

стислий виклад позицій сторін. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» (з 14.06.2018 змінено найменування позивача ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду 23.06.2018 з позовом про стягнення боргу з [PERSON] за кредитним договором № б/н від 13.03.2012. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що 13.03.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 30.04.2018 заборгованість по вказаному договору становить 64835,61 гривень (4872,71грн. заборгованість за кредитом; 52916,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3482,32 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. фіксована частина, 3063,60 грн. процента складова). 10.03.2021 від представника позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором № б/н від 13.03.2012 у розмірі 17289,05 грн. (4872,71 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 4872,71 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 9327,98 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 3088,36 грн. заборгованість з пені), а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, але при зверненні представника банку з позовом до суду, в позовній заяві зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» проти заочного розгляду справи не заперечує та просить розглядати справу за відсутності його представника. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились. 05.03.2021 представник відповідача адвокат Насонова М.С. надала до суду письмові пояснення по справі, відповідно до яких просить відмовити в позовних вимогах через пропущення позивачем строку позовної давності. Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі. 23.06.2018 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшов позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Кофанов А.В.). 24.04.2020 відповідно до ст.\~14\~ЦПК України справа надійшла в провадження судді Кіяшко В.О. у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку. 21.07.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи. Ухвалою суду від 07.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду. 10.03.2021 від представника позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. 05.03.2021 від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просить застосувати позовну давність та відмовити у позовних вимогах. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив 13.03.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 30.04.2018 заборгованість по вказаному договору становить 64835,61 грн. Представником банку зменшено позовні вимоги за договором № б/н від 13.03.2012 та просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 17289,05 грн. (4872,71 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 4872,71 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 9327,98 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 3088,36 грн. заборгованість з пені), а також понесені судові витрати. Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є стягнення заборгованості. Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість пред`явлення до суду позову про стягнення заборгованості випливає з положень статей 15, 16, а також статей ст.ст. 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст. 1054 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом примусового виконання обов`язку в натурі. Представник позивача, який має намір стягнути суму заборгованості за кредитним договором з відповідача вважає, що в нього є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості. Згідност.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст.\~15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Судом встановлено, що 13.03.2012 року АТ КБ «ПриватБанк» та відповідач [PERSON] уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № б/н, де був виданий кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за використування кредитом (а.с. 7). Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] 13.03.2012 кредитний ліміт було збільшено до 5000,00 грн. (а.с. 106). Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися суд виходить з наступного. Ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства, гарантує кожній людині право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обґрунтовуючи наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, представник відповідача вказував на те, що сплив строк позовної давності. Згідно зі статтею 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.\~257-258\~ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст.\~261\~ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у Постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-20цс14, від 18.06.2014 р. у справі № 6-61цс14, від 03.06.2015 р. у справі № 6-31цс15. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Матеріали справи не містять підтверджень, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, що може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З врахуванням наведеного, відповідно до статті 257\~ЦК України судом застосовується загальна позовна давність, яка складає три роки. Частинами 4, 5 ст.\~267\~ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Така ж позиція викладена у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Банківська виписка має статус первинного документу, тому є належним доказом у справі, що узгоджується з постановою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року (справа 200/5647/18), де касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Відповідно до ст.\~264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Автоматичне погашення простроченої заборгованості не вважається визнанням боргу та підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки не являється результатом вольових дій боржника, воно свідчить про час коли кредитодавець дізнався про порушення умов договору позичальником. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264ЦК\~України тавказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта. Виходячи з наведеного, автоматичне списання банком коштів з рахунку відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитом не може свідчити про визнання ним свого боргу та слугувати підставою для переривання позовної давності так як доказ того, що таке списання відбулося за згодою останнього позивачем суду не надано. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2020 року в справі № 442/5498/16-ц (провадження №61-37554св18). Так, згідно виписок по рахунку АТ КБ «ПриватБанк», 07.07.2015 було здійснено платіж в сумі 23,71 грн. на карту [NUMBER] , де вказано деталі операції автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти [NUMBER] (а.с. 101); 19.10.2015 було здійснено платіж в сумі 43,97 грн. де вказано деталі операції автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти [NUMBER] (а.с. 91), отже судом береться до уваги саме станній платіж на суму 300,00 грн., внесений 15.05.2015 відповідачем [PERSON] на погашення кредиторської заборгованості перед Банком (поповнення готівкою карти в терміналісамообслуговування) (а.с. 91, 101). Позов про стягнення заборгованості з відповідача надійшов до суду лише 23 червня 2018 року, а позовна заява датована 08 червня 2018 року, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем без поважних причин пропущений строк позовної давності щодо захисту порушених прав та інтересів. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Приватбанк». Будь-яких доказів щодо переукладання кредитного договору № б/н від 13.03.2012 року позивачем не надано. В зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості не обґрунтовані та не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а тому суд вважає, що у задоволенні таких вимог слід відмовити. Судові витрати. Судові витрати\~у справі\~понесені та\~сплачені позивачем\~і в\~силу ст.\~141\~ЦПК України підлягають зарахуванню на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed