Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

05 травня 2015 року позивач звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбуна підставі того, що сімейні відносини між сторонами не склалися, сімя носить формальний характер. Як причину розпаду сімї позивач вказує на той факт, що сторони є різними за характером людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у звязку з чим в родині склалися складні відносини, численні спроби взаєморозуміння виявилися марними. Подружні відносини сторони не підтримують, не ведуть спільне господарство. Шлюб перший. Від шлюбу є малолітня дитина [PERSON], [INFO]. 14 травня 2015 року через канцелярію Малиновського районного суду було подана заява про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом. Позивач зазначає, що під час проживання у шлюбі сторони набули наступне майно: легковий автомобіль «VOLKSVAGEN» PASSAT 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], придбаний в 2008 році. Ринкова вартість зазначеного майна 200 000 грн.; легковий автомобіль «VOLKSVAGEN» POLO 2011 року випуску державний номер [NUMBER], придбаний в 2011 році та подарований відповідачем позивачу на День народження. Ринкова вартість зазначеного майна 250 000 грн.; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 199,90 кв.м., житлова 58,60 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Нерубайське, вулиця Червоноармійська, будинок, 7-а на підставі рішення виконавчого комітету Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 335 від 09.02.2011 року оформлено право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Нерубайське, вулиця Червоноармійська, будинок, 7-а за позивачем [PERSON]В, також був побудований на спільні кошти подружжя та подарований позивачу відповідачем на День народження, що підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 22 лютого 2011 року. Ринкова вартість зазначеного майна 250 000 грн. Зазначене майно було придбано та побудовано на кошти подружжя. В теперішній час автомобіль та житловий будинок знаходяться у володінні позивача та розпорядженні і позивач є їх користувачем. Між позивачем та відповідачем існувала домовленість, що зазначені житловий будинок та автомобіль «VOLKSVAGEN» POLO 2011 року випуску державний номер [NUMBER] перейде у власність позивача, оскільки це майно було подаровано позивачу відповідачем за час перебування подружжя у шлюбі. Але, незважаючи на таку домовленість відповідач уникає оформлення належним чином договору поділу майна подружжя, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Враховуючи те, що позивач на даний час не працює, з позивачем залишається проживати неповнолітній син, а також те, що між сторонами була домовленість, позивач вважає, що необхідно здійснити наступний поділ спільного сумісного майна, виділивши позивачу:Легковий автомобіль «VOLKSVAGEN» POLO 2011 року випуску державний номер [NUMBER] та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами . що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, село Нерубайське, вулиця Червоноармійська, будинок, 7-а. Позивач у судове засідання не зявилась, надавши до суду заяву від 04 травня 2015 року, в якій вимоги позову підтримала у повному обсязі, просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. До суду надано заяву, згідно якої відповідач позов визнав у повному обсязі, проти його задоволення не заперечував. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи згоду позивача та визнання відповідачем позову, суд постановляє рішення. \~ У судовому засіданні встановлено, що 31 січня 1998 року між [PERSON] та [PERSON],укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №53 (Свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЖД №081366), зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради. Сімейні відносини фактично припинені, подружні відносини не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сімї. Сторони є різними за характерами людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у звязку з чим в родині склалися відчужені відносини. Несумісність характерів сторін призвела до припинення шлюбних відносин.\~Шлюб перший. Від шлюбу є малолітня дитина [PERSON], [INFO]. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. \~ \~ Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Спору щодо місця проживання дитини між сторонами\~немає. Положеннями ст. 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після реєстрації шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд\~\~ має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Після розірвання шлюбу позивач висловлює бажання залишити прізвище «Коренюгіна». Витрати по оплаті держмита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦСу суд вважає за необхідне покласти на відповідача.

Outcome: approved