Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договорів відчуження земельної ділянки та дачного будинку. При цьому в позові вказала, що 07 серпня 1959 року було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON], з яким вона спільно, однією сім'єю мешкала до його смерті. [INFO] [PERSON] помер. Під час сумісного проживання з померлим ними було придбано земельну ділянку в дачному кооперативі "Гіпроелектро". Приблизно у 2004 році продали свою дачну ділянку з будинком , а натомість купили земельну ділянку [ADDRESS] та будинок, що був на ній розташований. Після смерті чоловіка, їй від синів [PERSON] та [PERSON], які подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті батька, стало відомо, що за [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку та дачний будинок на момент його смерті не зареєстровано, а зареєстровано за відповідачкою, їх онукою. Вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки [ADDRESS] від 30.09.2013р. та Договір купівлі-продажу дачного будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], від 30.09.2013р, який посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], укладені між [PERSON] та [PERSON] повинно бути визнано недійсними, через те, що при укладанні вказаних угод не було ї згоди на відчуження спільно набутого майна. Бо на час їх укладення, реєстрація розірвання шлюбу між ними у органах РАГС не було проведена, шлюб не припинено, а тому спірне майно є їх спільним. В судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] підтримуючи доводи позову, просив його задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] і [PERSON] проти задоволення позову заперечували, про що надали письмові пояснення. 3-ті особи [PERSON] та [PERSON] підтримали доводи позову, просили його задовольнити, при цьому додали, що їх батькам належала земельна ділянка [ADDRESS], яка була батьком приватизована. Після обміну із сусідами, було придбано земельну ділянку №6 із будинком, який вони помагали добудовувати. 3-тя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена завчасно, причин неявки до суду не повідомила, заперечень щодо позову не надала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Cудом встановлено, що 07.08.1959 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований Святіловським СельЗАГС Градижского району Полтавської області Рішенням Орджонікідзеського народного суду м.Запоріжжя від 21.12.1972 року шлюб між ними розірваний. Актовий запис про державну реєстрацію розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] №86 виконаний 18.09.2013 року. Таким чином, у відповідності до ст.44 КпШС УРСР, яка була чинна на момент прийняття рішення від 21.12.1972 р. шлюб позивача з [PERSON] не був припиненим. Згідно договору купівлі-продажу дачного будинку від 30.09.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1689, [PERSON] придбала дачний будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 47,3 кв.м. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.09.2013 року, укладеного між мною та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1690, [PERSON] придбала земельну ділянку , що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 2310100000:04:043:0115. В обґрунтування позову позивачка та її адвокат посилаються на те, що зазначені дачний будинок і земельна ділянка на час їх відчуження відповідачці, були об'єктом сумісної власності подружжя, тобто позивачки та [PERSON] Але вказаний висновок проти ричить доказам наявним у справі, а саме : Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради за № 106/46 від 25.03.2004 року «Про передачу у власність земельних ділянок по [ADDRESS], передачу у власність та в оренду земельних ділянок членам дачно-будівельного товариства для дачного будівництва» передано членам дачно-будівельного товариства «Гіпроелектро», згідно з додатком, у власність земельні ділянки загальною площею 2,4181 га (землі, які використовуються для відпочинку) по [ADDRESS] для дачного будівництва за рахунок земель Запорізької міської ради. Відповідно до додатку до рішення виконавчого комітету ЗМР від 25.03.2004 року № 106/46 [PERSON] як члену кооперативу передано у власність земельну ділянку за [NUMBER], площею 0,0450 га. Ст. 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України Безоплатна передача у приватну власність комунальної власності члену кооперативу є приватизацією та такі об'єкти не є сумісною власністю подружжя. Таким чином, зазначена земельна ділянка [ADDRESS] була одноособовою власністю [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.07.2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] продав земельну ділянку [ADDRESS], дачно-будівельного кооперативу «Гіпроелектро», площею 0,0450 га за 22923 грн. Вказаний договір посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 26.07.2004 року за р № 1056. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.07.2004 року, укладеного між [PERSON], які діє від імені [PERSON], [PERSON] купив земельну ділянку [ADDRESS], площею 0,0459 га за 23381 грн. Вказаний договір посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 26.07.2004 року за р № 1058. Таким чином, суд погоджується із запереченнями представників відповідачки, що після продажу своєї одноосібної власності - земельної ділянки [ADDRESS], [PERSON] він в той же день за гроші, вилучені від продажу земельної ділянки, купив земельну ділянку [ADDRESS] (спірна земельна ділянка), бо вказані договори купівлі-продажу земельних ділянок укладені в один день, про що свідчить реєстрований номер договорів №№ 1056 та 1058, із незначною різницею в розмірі земельних ділянок 0,0450 га та 0,0459 га та їх вартості в 458 гривень, а тому це не є об'єктом спільної власності подружжя . Що також підтверджено п. 2 оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки, за яким земельна ділянка належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 26.07.2004 року за р № 1058 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 088018, виданого Запорізьким міським управлінням земельних ресурсів 06.09.2004 року, зареєстрованого Запорізькою міською радою Запорізької області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за № 779. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N11, від 21 грудня 2007 року не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Таким чином, договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, за яким право власності набуто відповідачкою правомірно [PERSON], без погодження з позивачкою, так як вона була його особистою власністю. Щодо спірного дачного будинку, то необхідно зазначити, що він не був придбаний чи збудований під час перебування в шлюбі з позивачкою [PERSON], так як згідно технічного паспорту до спірного дачного будинку він збудований в 1987 році, а також всі прибудинкові помешкання до нього теж забудовані в 1987 році, окрім душу, який має 2006 рік забудівлі, що доказує що цей спірний дачний будинок перейшов до [PERSON] разом з спірною земельною ділянкою, при її придбанні, що підтверджує зазначений вище договір купівлі-продажу. Через те, що він не був оформлений на момент купівлі спірної земельної ділянки [PERSON], то він й не склав щодо дачного будинку окремий договір купівлі-продажу, але оформив його самостійно, окремо від позивачки тільки в 2013 року, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про право власності на нерухоме майно та заява про передачу дачного будинку у власність. Окрім того, з технічного паспорту до спірного дачного будинку вбачається, що до реєстрації право власності на нього за [PERSON] він належав [PERSON] станом на 2004 рік, що доказує, що він не був збудований [PERSON] під час перебування в шлюбі з позивачкою, а придбаний разом зі спірною земельною ділянкою. Посилання 3-х осіб на ту обставину, що після придбання [PERSON] спірного дачного будинку, він за рахунок їх спільних коштів і особистої участі значно покращився, не є підставою для визнання договору купівлі-продажу дачного будинку недійсним, а може стати підставою для присудження грошової компенсації в цій частині. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірні земельна ділянка та дачний будинок не були об'єктами спільної власності подружжя, а тому згоди дружини - позивачки [PERSON] на їх укладання не потребувалось, тому підстав для визнання їх недійсними через невідповідність сімейному кодексу немає, а тому у задоволенні позову повинно бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed