Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

21 квітня 2015 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Придніпровської Товарної Біржі про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 листопада 1997 року між позивачем по справі - [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS]. Вказаний договір був зареєстрований Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі та в подальшому нотаріально не посвідчувався, оскільки згідно діючого на той час законодавства угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Вважає, що відповідач ухилився від нотаріального оформлення угоди, в зв'язку з чим просить суд визнати угоду дійсною, оскільки неналежно посвідчений договір унеможливлює розпорядження позивачем майном на власний розсуд. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив, що в 1997 році діючим законодавством не передбачено було нотаріальне посвідчення угод, зареєстрованих товарною біржею. При зверненні до приватного нотаріуса позивачу було роз'яснено в усній формі, що в зв'язку з неналежно оформленим договором купівлі-продажу квартири, вона не може здійснити продаж цієї квартири. Крім того, пояснив, що позивач зверталася до нотаріуса за посвідченням угоди, однак їй було відмовлено, пояснив, що позивач зверталася одна без іншої сторони договору - продавця [PERSON], про місцезнаходження якого їй нічого невідомо, в зв'язку з чим позов подано до Придніпровської товарної біржі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідка, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 листопада 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був зареєстрований Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі (а.с. 8). Крім того, вказаний договір було зареєстровано в КП «ДОР Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі 18П-128-128 на ім'я [PERSON] (а.с. 8, 11). Згідно копії довідки № 82 від 01.04.2015, виданій ТОВ «Житлокомцентр», за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] - власник, [PERSON] - син (а.с. 10). Із акту від 01.04.2015, складеному мешканцями будинку [ADDRESS], затвердженому працівником ТОВ «Жилокомцентр», вбачається, що [PERSON] проживає в квартирі № 18 вказаного будинку з 1998 року по теперішній час (а.с. 12). Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, також показала, що позивач по справі [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] з кінця 1997 року, та, як їй відомо, цю квартиру позивачу купили її батьки. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Судом встановлено, що сторонами оспорюваної угоди являються продавець - [PERSON], покупець - [PERSON], дана угода підлягала нотаріальному посвідченню, однак не була нотаріально оформлена з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991. Доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] ухилявся від нотаріального оформлення угоди позивачем не надано. З огляду на викладене, оскільки Придніпровська Товарна Біржа не являється належним відповідачем, за відсутності доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] ухилявся від нотаріального оформлення угоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), для визнання угоди дійсною, а недотримання вимоги щодо нотаріального посвідчення біржового контракту тягне за собою його недійсність, в зв'язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed