Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на\~те,\~що ПАТ\~КБ «ПриватБанк»\~та [PERSON]\~16.04.2007\~року уклали\~кредитний договір\~№HECFGK00001862,\~згідно якого\~[PERSON]\~отримав кредит\~в сумі\~54000,00\~дол.США\~зі сплатою\~відсотків за\~користування кредитом\~у розмірі\~12%\~на рік\~на суму\~залишку заборгованості\~за кредитом\~з кінцевим\~терміном повернення\~16.04.2027\~року.\~В забезпечення\~виконання зобовязань\~по кредитному\~договору [PERSON]\~17.04.2007\~року уклали\~іпотечний договір,\~згідно якого\~іпотекодавець надав\~в іпотеку\~житловий будинок,\~що розташований\~за адресою:\~м.Херсон,\~с.Антонівка,\~вул.Будьоного,\~буд.73.\~Майно належить\~на праві\~власності на\~підставі договору\~купівлі-продажу,\~який був\~укладений 17.04.2007\~року,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Херсонського\~міського нотаріального\~округу [PERSON],\~зареєстровано в\~реєстрі за\~№2398.\~В порушення\~умов кредитного\~договору та\~ст.526\~ЦК України,\~[PERSON]\~свої зобовязання\~не виконав.\~У звязку\~з викладеним\~позивач звернувся\~з позовом\~до Дніпровського\~районного суду\~м.Херсона\~з вимогою\~звернути стягнення\~на заставне\~майно,\~яке знаходиться\~за адресою:\~м.Херсон,\~с.Антонівка,\~вул.Будьоного,\~буд.73.\~02.12.2011\~року судом\~винесено рішення\~про задоволення\~позовних вимог\~ПриватБанку,\~яким надав\~право Банку\~на продаж\~предмету іпотеки:\~комплекс,\~розташований за\~адресою:\~м.Херсон,\~с.Антонівка,\~вул.Будьоного,\~буд.73.\~Для реалізації\~банком іпотечного\~майна при\~укладенні договору\~купівлі-продажу\~нотаріус витребовує\~оригінал документу,\~підтверджуючого право\~власності,\~в даному\~випадку для\~здійснення правочину\~необхідний дублікат\~договору купівлі-продажу\~від 17.04.2007\~року.\~У звязку\~з викладеним,\~просить зобовязати\~приватногонотаріуса Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] надати ПАТ КБ «ПриватБанк» дублікат договору купівлі-продажу від 17.04.2007 року за р. №2398 та провести державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав згідно дублікату договору купівлі-продажу з визначенням ПАТ КБ «ПриватБанк» як особи, що має відповідні права. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала до суду заперечення, в якому зазначила, що ПАТ КБ «Приватбанк» не є субєктом, який має право на отримання дублікату договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого відповідачем 17.04.2007 року за р. №2398. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог та просила справу розглядати за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 16.04.2007 року уклали кредитний договір №HECFGK00001862, згідно якого [PERSON] отримав кредит в сумі 54000,00 дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.04.2027 року. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору [PERSON] 17.04.2007 року уклали іпотечний договір, згідно якого іпотекодавець надав в іпотеку житловий будинок, що розташований за адресою: м.Херсон, с.Антонівка, вул.Будьоного, буд.73. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2011 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HECFGK00001862 від 16.04.2007 року, в розмірі 50639,37 дол.США, звернуто стягнення на будинок, що розташований на земельній ділянці загальною площею 55,3 кв.м, який розташований за адресою: м.Херсон, с.Антонівка, вул.Будьоного, буд.73, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАИК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14.03.2012 року рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2011 року залишено без змін. Статтею 7 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської міських державних адміністрацій. Нотаріуси у встановленому порядку в межах своєї компетенції вирішують питання, що випливають з норм міжнародного права, а також укладених Україною міждержавних угод. У частині першій статті 53 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Пунктом 1.1 глави 22 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок) встановлено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. З указаного вбачається, що коло осіб, яким надано право отримати дублікат утраченого або зіпсованого документа, не підлягає розширювальному тлумаченню. При цьому, частиною першою статті 12, частиною першою статті 33, частиною п'ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено право іпотекодержателя вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а у разі його невиконання - задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Разом з тим, вказані норми Закону не встановлюють право іпотекодержателя на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки. У пункті 2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» визначено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Закон України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» набрав чинності 01 січня 2004 року, а Закон України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» набрав чинності 01 січня 1994 року. Темпоральне правило, згідно з яким «закон наступний скасовує попередній», є правилом застосування норм права, а не нормативно-правових актів. Для того, щоб вдатись до темпорального правила правозастосування, слід виявити норму закону, яка набула чинності пізніше іншої норми закону, при чому обидві норми законів повністю або частково повинні співпадати за предметом правового регулювання (мати гіпотези, що співпадають або частково перетинаються за змістом). У справі підстав для застосування темпорального правила немає, оскільки стаття 38 Закону України «Про іпотеку» не містить норм, що стосуються підстав та процедури отримання дублікатів правовстановлюючих документів. Тому приписи статті 38 Закону України «Про іпотеку» не конкурують із положеннями статей 8, 53 Закону України «Про нотаріат», оскільки їх предметні сфери застосування не перетинаються. Норми щодо права продажу іпотеки (стаття 38 Закону України «Про іпотеку») та щодо процедури видачі дубліката нотаріально посвідченого документа (статті 8, 53 Закону України «Про нотаріат») мають різну правову природу. Оскільки правові норми статті 38 Закону України «Про іпотеку» у повній відповідності до приписів статей 590, 591 ЦК України конкретизують звернення стягнення на предмет іпотеки у певний спосіб, тому належать до норм приватного права. Натомість положення Закону України «Про нотаріат» містять норми публічного права, до яких у тому числі належать правила, що регламентують підстави та процедуру видачі нотаріусом дублікатів нотаріальних документів. Зазначена особливість підкреслює відмінність предметних сфер застосування вищезазначених норм права. З урахуванням вказаного, відсутні підстави для застосування темпорального правила щодо співвідношення положень статті 38 Закону України «Про іпотеку» та статей 8, 53 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, приватний нотаріус, вирішуючи питання про видачу дубліката нотаріального документа, повинен керуватися положеннями Закону України «Про нотаріат», зокрема положеннями статей 49, 50, 53 цього Закону, та дотримуватися порядку збереження і розкриття нотаріальної таємниці, до якої згідно із вказаними правовими нормами належить й інформація, що міститься у дублікаті втраченого нотаріального документа. Отже, стаття 53 Закону України «Про нотаріат» визначає підстави видачі дубліката нотаріального документа (втрата або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування), а також осіб, які мають право на його отримання, - це особи, перелічені у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону (фізичні та юридичні особи, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою - спадкоємці померлого). Надання дубліката документу іншим особам призведе до порушення нотаріальної таємниці (зобов'язання її зберігати викладені у статті 8 Закону України «Про нотаріат»). Таким чином, іпотекодержатель не має права на отримання дубліката правовстановлюючого документа на предмет іпотеки, оскільки статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки та йому не надано інших правомочностей, які б входили до змісту права на продаж предмета іпотеки. У такому випадку правовстановлюючим документом (у розумінні документа, який підтверджує його право власності на предмет іпотеки) є відповідне судове рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі [PERSON] Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 243/7935/16-ц, провадження № 61-18384сво18. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed