Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач, як правонаступник попереднього позивача [PERSON], яка померла [INFO], звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що [INFO] помер [PERSON], який був чоловіком його матері [PERSON] і які постійно проживали в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], який придбали в 1979 році. Після тяжкої гіпертонічної хвороби [PERSON] помер, у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно. [PERSON] та відповідач були спадкоємцями його майна за законом, інших спадкоємців у померлого не було. Посилаючись на те, що відповідач за весь час хвороби батька з 2008 року відносин з ним не підтримував, станом здоров`я не цікавився, матеріально не допомагав, хоча той через серцевий напад у 2010 році потребував постійного догляду і піклування, позивач прохав усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] з тих підстав, що він ухилявся від надання допомоги батьку, який через тяжку хворобу перебував в безпорадному стані протягом тривалого періоду часу. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що після того, як батько захворів, відповідач жодного разу не з`являвся до нього, а коли той впав в кому, то дружина телефонувала йому, але він начебто відмовився приїхати. А тому він просить усунути відповідача від права на спадкування. Представник позивача [PERSON] також підтримав позовні вимоги та пояснив суду, що перший інфаркт в [PERSON] стався в 2010 році, після чого він міг себе обслуговувати, але працювати вже не мав можливості. Відповідач не цікавився життям і здоров'ям батька, не допомагав матеріально, хоча знав, що той хворіє і перед смертю перебував 45 днів у комі. Відповідач позов не визнав, пояснивши суду, що твердження позивача є неправдивими, оскільки на протязі всього життя батька він підтримував з ним добрі відносини, неодноразово приїздив до нього, але зустрічалися вони в кумів через те, що дружина батька не рада була його бачити. Також він неодноразово телефонував до батька, але [PERSON] перешкоджала їх спілкуванню, постійно говорячи, що його немає вдома. Коли в 2011 році у нього народився син, то батько хотів приїхати і відвідати онука, але після перенесеного інсульту не міг їхати за кермом автомобіля на далеку відстань. В період хвороби батька у нього захворів син, який пролежав у комі два тижні в лікарні м. Луганська, і після виходу з коми він доглядав за сином, а тому не міг навідати батька в цей період, як і не мав можливості надати йому матеріальну допомогу, оскільки всі кошти витрачав на реабілітацію сина та винаймав житло в м. Луганську, щоб бути поряд з дитиною. Про те, що батько перебуває у комі він дізнався за п'ять днів до його смерті, а приїхавши на похорон, пропонував грошові кошти, але [PERSON] відмовилася їх брати і навіть не запросила його до будинку. Свідок [PERSON] пояснив суду, що після повторного інфаркту в 2012 році [PERSON] потрапив до реанімації і перебував в комі більше 40 днів. В той період, що він хворів, він ні разу не бачив його сина. Доглядала його до смерті дружина [PERSON] та її син [PERSON], вона ж його і поховала. Після смерті [PERSON] його майно перейшло у спадок до дружини. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є рідною сестрою померлої [PERSON] і їй відомо, що коли [PERSON] лежав в комі, то син до нього не приїздив, а приїхав лише на похорони. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з позивачем та [PERSON] вона перебувала в дружних відносинах, відповідача ж ніколи не бачила, а лише знає, що [PERSON] платив йому аліменти. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] був його сусідом. Близько 5 років тому він 40-45 днів перебував в комі і знаходився в обласній лікарні. Догляд за ним здійснювала його дружина і [PERSON], а сина він побачив вперше на похороні. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює лікарем реанімаційного відділення Чигиринської ЦРЛ. В період з 21.03.2012 року по [INFO] до них в реанімацію поступив [PERSON] Весь цей час він перебував в комі і помер [INFO]. Свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач є її сином. Пройшло вже 45 років з того часу як вона розлучилась з [PERSON] Син весь час спілкувався з батьком і той навіть забирав його до себе додому, коли він був малим. Будучи дорослим, син продовжував спілкуватися з батьком, часто приїздив до нього, зустрічався з братом [PERSON]. Оскільки його дружина не хотіла, щоб він зустрічався з сином, то зустрічі відбувалися в інших місцях. Коли [PERSON] перебував у комі, то її сина про це не повідомляли. Свідок [PERSON] пояснила суду, що являється співмешканкою відповідача і разом вони проживають близько 10 років. [PERSON] вона бачила один раз, коли вони зустрічалися в с.Верещаки за півтора роки до його смерті. Їй відомо, що її чоловік один раз на рік, а коли й один раз в два роки через віддаленість його місця проживання, приїздив до батька, але не до нього додому, оскільки дружина батька цього не хотіла. Також декілька разів на місяць він розмовляв з батьком по телефону. Свідок [PERSON] пояснила суду, що приходиться відповідачу хрещеною матір'ю. Він приїздив до них додому, де зустрічався з батьком. Відповідач весь час спілкувався зі своїм батьком як по телефону, так і під час особистих зустрічей. Після смерті сина [PERSON] [PERSON] плакав і говорив, що в нього залишився один син [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив суду, що приходиться відповідачу хрещеним батьком і йому відомо, що батько з сином не проживали разом, але [PERSON] приїздив на зустріч з сином в с.Верещаки. Вислухавши позивача та його представника, відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи (свідоцтво про смерть [NUMBER]), [INFO] помер [PERSON] (а.с.4). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом майна померлого [PERSON] була його дружина [PERSON], згідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.5), та відповідач, як його син, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.5, № провадження 2-п/708/1/17). Вказані вище спадкоємці у встановленому законом порядку подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджується даними приватного нотаріуса Чигиринського районного нотаріального округу Кашицької О.Г. № 538/02-14 від 01.12.2014 року (а.с.14). Однак, згідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00017587484 від 26.01.2017 року [PERSON] померла [INFO] (а.с.20). Спадкоємцем її майна за заповітом являється позивач, який, судячи з даних приватного нотаріуса Чигиринського районного нотаріального округу Кашицької О.Г. № 57/02-14 від 30.01.2017 року, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.25). Як передбачено ч.5 і ч.6 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при вирішенні спору судом підлягає з`ясуванню і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця, якого просять усунути від спадщини, за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. А відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно до абз. 7, 11 п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р., виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до вимог ст., ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Отже, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Як вбачається з виписки з історії хвороби № 3027 від 05.10.2010 року, витягу з медичної карти № 07407 від 15.08.2011 року та виписок з історії хвороб № 09087 від 08.10.2011 року, № 011534 від 16.12.2011 року, [PERSON] періодично проходив курси лікування в ендокринологічному, неврологічному та кардіологічному відділеннях КЗ «Черкаська обласна лікарня» та КЗ «Черкаський обласний кардіологічний центр». Виходячи з даних медичної карти стаціонарного хворого № 585, [PERSON] поступив в неврологічне відділення Чигиринської ЦРЛ 11.02.2012 року (а.с.122-126) та цього ж дня направлений до неврологічного відділення для хворих з порушенням мозкового кровообігу КЗ «Черкаська обласна лікарня», де перебував на лікуванні в період з 11.02.2012 року по 21.03.2012 року (виписка № 11353) з діагнозом «крупно вогнищевий ішемічний інсульт в басейні лівої внутрішньої сонної артерії, набряк головного мозку, кома І ступеня». Згідно до довідки № 14, виданої Чигиринською центральною районною лікарнею, [PERSON] хворів на гіпертонічну хворобу ІІІ ст., а з 21.03.2012 року по [INFO] перебував на лікуванні в їх закладі з діагнозом «кома ІІІ ст. після великовогнищевого ішемічного інсульту» та потребував стороннього догляду (а.с.9). Разом з цим, з показів свідка [PERSON], який працює на посаді лікаря-реаніматолога Чигиринської ЦРЛ, встановлено, що [PERSON] перебував без свідомості та потребував стороннього догляду саме медичного персоналу, а не родичів, оскільки їхня присутність в реанімаційному відділенні заборонена. Не заперечуючи факту відвідин хворого родичами (дружиною, її сином та невісткою), свідок підтвердив суду, що вони лише купляли для [PERSON] потрібні ліки та крапельниці, а не доглядали хворого в лікарні. Позивач в судовому засіданні теж пояснив, що під час перебування [PERSON] на лікуванні в КЗ «Черкаська обласна лікарня» ні дружину останнього, ні його до хворого не пускали, оскільки він весь час перебував в комі, а вони лише забезпечували його необхідними ліками. Також, як встановлено в судовому засіданні і підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є родичами та близькими друзями родини [PERSON], разом з [PERSON] постійно проживала його дружина [PERSON], яка його доглядала до смерті, несла витрати по лікуванню і похованню свого чоловіка. Однак така її поведінка узгоджується з нормами ст., ст. 55, 90 Сімейного кодексу України щодо обов'язку подружжя спільно турбуватися про сім'ю та взаємно брати участь у витратах на лікування, пов'язаних з хворобою чи каліцтвом другого з подружжя. Разом з цим судом встановлено та підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що відповідач також не припиняв спілкування зі своїм батьком, періодично розмовляючи з ним по телефону та зустрічаючись особисто. Що стосується посилань позивача та його представника на ухилення відповідача від надання батькові матеріальної допомоги під час перебування в лікувальних закладах, то в матеріалах справи відсутні докази умисного ухилення [PERSON] від надання такої допомоги, до того ж, як встановлено судом і випливає з пояснень відповідача та наданої ним виписки з історії хвороби № 1718/142/49, його син [PERSON] в період часу з 13.02.2012 року по 05.03.2012 року перебував на лікуванні в пульмонологічному відділенні Луганської обласної дитячої клінічної лікарні (а.с.94-98), при цьому свідок [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що [PERSON] дійсно є їх спільним з відповідачем сином і що відповідач у вказаний вище період перебував біля сина і всі кошти витрачались на його лікування. Вказаний період по часу відповідає періоду перебування в лікувальних закладах [PERSON] При цьому, судячи з діагнозу [PERSON] та призначень лікарів, на його лікування відповідачем витрачалися значні грошові кошти, що підтверджує його пояснення про те, що він не міг на той період часу надати батькові матеріальну допомогу на лікування, та враховуючи при цьому, що про хворобу останнього він дізнався лише за 5 днів до дня смерті [PERSON] Крім того, як встановлено судом і не спростовується позивачем та його представником, відповідач після похорону батька пропонував [PERSON] грошові кошти на поховання, від яких остання відмовилась. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги батькові під час його хвороби, а перебування спадкодавця в комі 45 днів не може свідчити про те, що він через похилий вік та тяжку хворобу перебував у безпорадному стані та потребував допомоги саме від відповідача, за умови отримання її від дружини, а останній мав можливість її надавати, оскільки саме по собі ненадання допомоги спадкодавцеві не може бути підставою для усунення особи від права на спадкування. Твердження позивача та його представника про те, що між відповідачем та спадкодавцем за життя останнього склалися погані відносини і вони між собою не спілкувалися, спростовується, крім пояснень відповідача, показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також оглянутими в судовому засіданні фотознімками, датованими 2008 роком, на яких зображені позивач, відповідач та спадкодавець [PERSON] Судячи з даних фотознімків, сторони перебували у дружніх родинних відносинах. Рідкі зустрічі відповідача зі своїм батьком є лише моральним аспектом і не мають правових наслідків та не можуть бути підставою для усунення [PERSON] від права на спадкування майна, що залишилося після смерті [PERSON] Щодо затрачених коштів на придбання пам`ятника чи інших витрат, понесених позивачем на поховання [PERSON], то останній вправі звернутися до суду з позовом про їх відшкодування йому відповідачем за наявності документального підтвердження цих витрат. За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed