Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Свою заяву обґрунтовує тим, що спільне проживання однією сім'єю її та [PERSON] без реєстрації шлюбу розпочалось у лютому 2015 р. Протягом трьох місяців сторони проживали за спільною адресою: [ADDRESS], після чого переїхали на нову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якій [PERSON] зареєстрована та постійно проживає, де вони проживали разом протягом дев'яти з половиною місяців в період з травня 2015 р. по 18.02.2016 р. Весь час сторони вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали спільний бюджет. Встановлення факту проживання однією сім'єю як зазначає заявник має юридичне значення, так як дозволить вирішити ряд процесуальних питань у кримінальному провадженні по факту ДТП, яке мало місце за участю заявника та зацікавленої особи, зокрема, скористуватись правом подання одним подружжям заяви про закриття кримінального провадження. Заявник в судовому засідання підтримала заяву, та надала пояснення відповідно до викладеного вище. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, надав показання у якості свідка та показав суду, що дійсно з [PERSON] у нього були близькі стосунки, однак вони ніколи не проживали разом однією сім'єю та не вели спільне господарство, не мали єдиного бюджету, що свідчить про відсутність сімейних стосунків. Суд, заслухавши пояснення заявника, зацікавленої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року з наступними змінами та доповненнями "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суди розглядають справи про встановлення фактів, які згідно із законом породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні допитані свідки заявника, а саме: [PERSON] (сестра заявника), [PERSON] (мати заявника), [PERSON] (співробітник заявника), [PERSON] (подруга заявника), [PERSON] (племінниця заявника), які показали суду, що сторони дійсно мали близькі стосунки приблизно рік, разом приїжджали до сестри заявника та її батьків у гості, разом проживали та відпочивали в Індії, разом робили покупки в магазинах, при цьому, [PERSON] давав гроші заявниці, часто забирав її з роботи, а заявниця часто допомогала в роботі [PERSON] Окремо свідок [PERSON] в суді показала, що [PERSON] називав її тещею, вона сприймала його як зятя, і після відпустки у зимку 2016 р. її дочка та [PERSON] планували зареєструвати свій шлюб, планували спільних дітей. Однак, суд вважає, що данні показання свідків не доводять безумовно той факт, що сторони проживали разом однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу, так як той факт, що сторони на протязі року мали особисті стосунки, проживали разом на одній житловій площі, взаємно вирішували деякі побутові питання, не свідчить, що вони утворпили сім'ю, і між ними виникли взаємні права та обов'язки. До показань свідка [PERSON] суд відноситься критично, так як вона є зацікавленою у справі особою, і її показання ніякими іншими доказами із боку заявника не підтверджуються, і спростовуються доказами, наданими зацікавленою особою. Також заявник надала суду в якості доказів документи, а саме, копії закордонного паспорту, авіабілетів та візи до Індії, диск з відео та фотознімками, які свідчать про факт спільного відпочинку [PERSON] та [PERSON], але зазначений факт не оспорюється, між тим, як пояснив [PERSON], допитаний як свідок, він сприймав даний відпочинок як спільну дружню подорож, яку вони оплатили також спільно. Оцінка показань свідків із боку зацікавленої особи, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дає суду підстави для висновку, що [PERSON] та [PERSON] не проживали однією сім'єю в розумінні ст. 3 Сімейного Кодексу України, так як не мали взаємних обов'язків та прав, не були пов'язані спільним побутом, та не мали спільного бюджету, так як зазначені свідки суду пояснили, що стосунки між [PERSON] та [PERSON] носили суто тимчасовий характер, [PERSON] ніколи не сприймав [PERSON] як свою цівільну дружину, ціквався іншими жінками, їздив неодноразово на відпочинок за кордон окремо від заявниці в період, на який зазначає заявниця як на період спільного проживання, проживали вони окремо, і лише іноді [PERSON] залишався на ніч в квартирі, що належить заявниці, при цьому, ніяких своїх речей в її квартирі надовго не залишав. Після дорожньо-транспорної пригоди вони взагалі перестали спілкуватися, і [PERSON] уклав шлюб з іншою жінкою. На підтвердження показань свідків [PERSON] суду надав копії закордонного паспорту, в яких місяться данні про виїзд його до Египту та Туреччини у 2015 році. Таким чином, суд вважає, що факт проживаня однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] не доведений, в зв'язку з чим, заява задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed