Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

[PERSON] у поданому суду позові просить вселити у квартиру [ADDRESS] її неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] та надати їй дозвіл до повноліття дітей право постійного перебування у цій квартирі і визнати виселення дітей з квартири . Свій позов обгрунтовує тим , що 24 жовтня 2013 р. шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу у них є двоє спільних дітей Син [PERSON] 1997 р.н., та дочка [PERSON] 2006 року народження . Відповідач з часу розірвання шлюбу знаходиться в Ізраїлі. Вона разом з дітьми з 2008 року до травня 2014 року проживала в квартирі [ADDRESS] Вказана квартира отримана у спадок її чоловіком [PERSON] від свого батька . В травні 2014 року [PERSON] вигнав її із займаної квартири з тієї причини, що цю квартиру він подарував своїй матері [PERSON] ще 24.04.2013 року. Виселення дітей вона вважає незаконним Відповідачі забороняли їй та її дітям реєструватися в спірній квартирі протягом всього часу, коли, вона там проживала. Її ніхто не попереджав про те, що 11 червня 2014 року вона має виселитися з цієї квартири. Тому такими діями відповідача їй було завдано душевного болю, бо донька не змогла попасти до себе до дому та , плачучи , стояла під дверима, а [PERSON] її не пускав . Також нічого не зрозумів з поведінки відповідача і їх син. Вона фактично була змушена підкоритися волі відповідача та виселитися з дітьми. 24.12.2014р. позивачка збільшила позовні вимоги , подавши відповідну заяву в суд. Вона просить визнати незаконним виселення [PERSON] та [PERSON] її неповнолітнього сина [PERSON], дочки [PERSON] та її з квартири [ADDRESS], що в м. Золочеві. В підтвердження вимог зазначає, що відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. А оскільки виселення було не з її волі, то воно є незаконним. 27.05.2015 року позивачка подала письмове пояснення у якому просить суд врахувати рішення суду від 28.01.2015 р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON]. У якому вирішено стягнути з [PERSON] 2000 грн. моральної шкоди у зв'язку з її виселенням. В поясненні вказує на те, що жодного рішення про виселення її та дітей з спірної квартири не має, а тому вона має право з дітьми проживати у [ADDRESS] Представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] позову не визнав і пояснив , що власником спірної квартири був [PERSON], колишній чоловік позивачки. Цю квартиру він успадкував після смерті свого батька. В 2013 році він цю квартиру подарував своїй матері. [PERSON] вимагала визнання цього договору дарування недійсним , але рішенням апеляційного суду Львівської області їй в цьому було відмовлено. В цьому рішенні апеляційний суд вказав , що цим договором не були порушені права дітей , так як діти у квартирі не зареєстровані , а сама позивачка мала іншу квартиру на вул.Промисловій. Крім цього , [PERSON] спірну квартиру продала , її купив [PERSON], який має свою сім`ю , у нього є двоє різнополих дітей , які не можуть по віку проживати в одній кімнаті . Вважає позов [PERSON] безпідставним. Представник відповідача [PERSON] , його дружина [PERSON] , позову не визнала і пояснила , що її чоловік в грудні 2014 рокцу придбав спірну квартиру. На час її купівлі у цій квартирі були відсутні батареї опалення , котел , все понищено. Вони до цього часу проводять у ній ремонт. У них є двоє дітей син і дочка , яким вже 11 і 9 років, а вони проживають в одній кімнаті у гуртожитку. Вони проти того , щоб дітей позивачки і її саму було вселено до них у квартиру . Представник відповідачів [PERSON] , крім цього , подав письмове заперечення проти позову у якому зазначає , що шлюб між сторонами був розірваний. Договір дарування спірної квартири оспорювався в судовому порядку і залишився в силі . Після відчуження квартири [PERSON] [PERSON] втратила право на цю квартиру. А [PERSON] набув право власності на цю квартиру на законних підставах. Крім того, позивачка разом з дітьми виїхала з квартири самостійно , забравши свої речі. А оскільки, вона не проживає у спірній квартирі більше 9-ти місяців , то вона вважається такою, що втратила право на користування нею відповідно до ст. 71 ЖК України. В договорі купівлі-продажу не зазначалися обов'язки на вселення колишньої дружини [PERSON] . Крім того, позивачка була зареєстрована разом з дітьми у квартирі №16 в цьому ж будинку, яка належить їй на праві власності, свою частку від якої вона відчужила дочці від першого шлюбу. Оцінивши подані докази суд прийшов до переконання , що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Як видно з копії договору дарування від 24.04.2013 року то за цим договором [PERSON] подарував своїй матері [PERSON] належну йому квартиру в [ADDRESS] Ця квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом його батька [PERSON] Рішенням Золочівського районного суду від 12.09.2014 року було визнано недійсним договір дарування квартири [PERSON] своїй матері [PERSON] Але рішенням апеляційного суду Львівської області від 27.11.2014 року це рішення районного суду було скасоване і ухвалено нове рішення , яким відмовлено [PERSON] у визнанні недійсним договору дарування [PERSON] квартири своїй матері, вселення у яку вимагає позивачка. Апеляційний суд вказав у своєму рішенні , що при даруванні спірної квартири права неповнолітніх дітей не були порушені, оскільки вони там не були зареєстровані та не проживали, бо проживали разом з матір'ю за іншим місцем проживання. [PERSON] подавала касаційну скаргу на рішення апеляційного суду , проте у відкритті касаційного провадження за її зверненням було відмовлено. 24.10.2013 року рішенням Золочівського районного суду задоволено позов яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Як вбачається з довідки №33 від 07.07.2014р., то [PERSON] проживала без реєстрації по [ADDRESS] разом з дочкою та сином. Іншою довідкою ОСББ "Наш дім" № 35 від 26.11.2014р. стверджується, що позивачка проживає разом з своїми дітьми в квартирі [ADDRESS] Як видно з договору купівлі - продажу від 08.12.2014р. то [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] Витягом з державного реєстру речових прав доведено ,що відбулась державна реєстрація спірної квартири за новим власником. [PERSON] не має до [PERSON] , а вона до нього ніякого відношення . Вони взагалі чужі люди , не перебувають ні в родинному , ні в сімейному зв`язку один з одним. У відповідності до ст. 156 ч.4 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користуватись займаним приміщенням. Але [PERSON] не є і не була членом сім`ї [PERSON] У цій квартирі вона не зарестрована , а тому неправомірно вимагає вселення своїх дітей у квартиру. Не заслуговує на увагу і її твердження про те , що її незаконно виселили з квартири. Сама [PERSON] в позовній заяві від 2014 року вказувала , що вона після того , як її колишній чоловік запропонував їй піти з вкартири , забрала звідти свої речі , у квартирі познімала батареї опалення , світильники , газову плитку , машину для миття посуду , інше обладнання. У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належить права володіння , користування та розпорядження своїм майном. Ст.319 ЦК передбачає , що власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності , як зазначається в ст.321 ЦК , є непорушним . Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже , так як власником спірної квартири став [PERSON] , який не має ніяких зобов`язань перед [PERSON] щодо забезпечення житлом і надання житла її дітям у квартирі і їй самій , тому позов є безпідставний.

Outcome: dismissed