Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до відповідачів в просит виділити йому 1/6 частину будинку, який знаходиться за адресою : [ADDRESS], а саме:- тамбур площею 8,8 кв. м., - передпокою площею 10,4 кв. м.- житлової кімнати площею 14,4 кв. м., виділити [PERSON] частину земельної ділянки, площею 405 кв. м., яка належить йому, згідно нотаріально посвідченого договору користування земельної ділянки від 01 жовтня 1948 року, а саме земельну ділянку DEFG , яка позначена на схематичному плані земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку № 4, зобов'язати Київську міську рада надати дозвіл [PERSON] на приватизацію та на розробку проекту землеустрою щодо відведення частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] площею 405 кв. м. та належить на праві користування згідно договору від 01 жовтня 1948 року без згоди інших співкористувачів земельної ділянки. Позовні вимоги обгрунтовані наступними обставинами. 25 липня 1948 року рішенням Житлового управління Печерського району м. Києва, посвідчено в нотаріальній конторі 13 серпня 1948 року за№ 43886 і зареєстровано в конторі Техобліку 3 вересня 1948 за № 6775 [PERSON] спільно з [PERSON] було надано право забудови земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (була перейменована на [ADDRESS]) . Площа даної земельної ділянки становить 1210 кв. м. За договором купівлі-продажу, посвідченим в Нотаріальній конторі від 01.10.1948 р. [PERSON], з належного йому права на половину в праві забудови продав [PERSON] та [PERSON] 2/3 права забудови. Згідно даного договору купівлі продажу 1/6 права належить [PERSON], 1/6 права забудови належить [PERSON] та 1/6 права забудови належить [PERSON], що в сумі становить 1/2 права забудови всієї земельної ділянки площею 1210 кв. м.. На даній земельній ділянці було побудовано цегляний, півтора поверховий , критий будинок на 8 кімнат. Згідно Договору від 01 жовтня 1948 року між співвласниками було встановлено конкретний порядок користування будинком та земельною ділянкою, на якій даний будинок було розміщено. Позивач вказує на те, що згідно даного порядку користування: [PERSON] користується лівою половиною будинку,а саме - трьома кімнатами на другому поверсі, однією кухнею, коридором з південної сторони, а на першому поверсі - кімнатою, кухнею і коридором і половиною присадибної землі, мірою 605 кв. м., яка припадає до цієї половини будинку; [PERSON] та [PERSON] користуються в правій половині будинку на другому поверсі трьома кімнатами, однією кухнею і коридором і частиною присадибної землі, мірою 200 кв. м. , що прилягає до цієї половини будинку з фасаду; [PERSON] користується останньою однією кімнатою, кухнею на першому поверсі та рештою присадибної землі, яка знаходиться з тилу садиби та становить 405 кв.м. [PERSON] являється правонаступником [PERSON], при цьому встановлений порядок користування є обов'язковим для всіх користувачів. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб'єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб'єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте якщо після виділу суб'єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності. Верховний Суд України у абзаці першому пункту 6 постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7 підкреслює, що судам при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Дане виділення є технічно можливим, адже виділення проходить на підставі договору про встановлення порядку користування, який був посвідчений нотаріусом та зареєстрований конторі Тех. обліку 3 вересня 1948 за № 6775. Всі квартири даного житлового будинку є ізольованими та мають окремий вхід та вихід. Позивач ніяким чином не порушує права інших співвласників та просить виділити лише належну йому 1/6 частину будинку, яка згідно експлікації приміщень до плану житлового будинку садибного типу складає 33,6 кв. м. та складається з тамбуру площею 8,8 кв. м., передпокою площею 10,4 кв. м. та житлової кімнати площею 14,4 кв. м., а також земельну ділянку в розмірі 405 кв. м., яка знаходиться під 1/6 частиною будинку . Виділення 1/6 будинку та земельної ділянки, площею 405 кв. м. є необхідним для подальшого звернення Позивача до Київської міської ради з заявою про приватизацію земельної ділянки. Питання передачі (надання) земельних ділянок у власність у м. Києві врегульовані, затвердженим у Законом порядку «Тимчасовим порядком передачі (надання) земельних ділянок у користування або власність у м. Києві». Відповідно до ч. 5 ст. 17 розділу 8 «Тимчасовим порядком передачі (надання) земельних ділянок у користування або власність у м. Києві» у разі, якщо на земельній ділянці розташовані будівлі і споруди, що перебувають у спільній власності кількох громадян України, заяви про приватизацію земельної ділянки подають всі співвласники будівель і споруд. Інші співвласники будинку (Відповідачі по справі) не виявляють бажання на приватизацію земельної ділянки, а також не надають письмової згоди на приватизацію позивачем, належної йому частини земельної ділянки. Звертаючись до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (київської міської державної адміністрація) з запитанням про можливість приватизації земельної ділянки без згоди інших співвласників, Позивач отримав наступну відповідь про те, що для приватизації даної земельної ділянки необхідна письмова згода усіх співвласників будинку та земельної ділянки, площею 1210 кв. м. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] підтримав вимоги, просив їх задовольнити,з підстав наведених у позоній заяві. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення вимог позивача [PERSON], вказуючи на те, що вони є необгрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів щодо можливості з технічної точки зору провести поділ домоволодіння з виділенням кожному із співласників окремого домоволодіння. Крім того зазначав про те, що згідно даних земельного кадастру право користування (встановлені зовнішні межі землекористування) щодо земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] - 645,62 кв. м., та [PERSON] -846,26кв. м . При цьому [PERSON] сплачує податок за 248 кв.м. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення з аналогічних підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлялась за місцем свого проживання зареєстрованого увстановленому порядку, письмових заперечень по суті спору не подавала. Відповідач Київська міська рада в особі представника Кохан А.І. подали до суду свої заперечення, згідно яких вважали вимоги позивача такими , що задоволенню не підлягають , оскільки Київська міська рада не приймала рішення про передачу земельної ділянки по [ADDRESS] у власність чи користування, тому вимоги про виділення її частини є безпідставними. Суд вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідачів [PERSON], відповідача [PERSON], третю особу [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши надані сторонами письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно ст. 364 ЦК України Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Під час судового розгляду встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за : - 1/36 ч. - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1 Київською держнотконторою 10.12.1987р. - 1/36 ч. - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1 Київською держнотконторою 10.12.1987р. - 1/6 ч. - [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого 27.06.1996р. - 1/6 ч. - [PERSON] на підставі договору посвідченого 18.12.2002р. - 1/2 ч. - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 6 Київською держнотконторою 25.06.2008р. 4/36 ч. - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 6 Київською держнотконторою 26.08.2008р. Згідно рішення Виконкому Київської міської ради Депутатів трудящих за №957 від 20.06.1956р. за адресою : [ADDRESS] (колишня [ADDRESS]) зареєстрована земельна загальною площею 1210 кв. м., крім того надлишки 259 кв. м. надані в тимчасове користування. Згідно даних міського земельного кадастру суміжні земельні ділянки на [ADDRESS] та [ADDRESS] площами 846,26 кв. м. і 645,62кв. м. відповідно, обліковуються за фізичними особами на підставі технічних звітів по встановленню зовнішніх меж землекористувань. Згідно вказаних технічних звітів 846,26 кв. м. зареєстровано за [PERSON], 645,62грн. - [PERSON] Згідно інформації наданої ДПІ у Печерському районі м. Києва [PERSON] сплачує податок на землю за 248кв.м. Із акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння по [ADDRESS] видно, що останній був прийнятий в експлуатацію 31 січня 1952 року. і складався з двохквартирного будинку в один поверх з цокольним поверхом. Наданий позивачем договір від 01 жовтня 1948 року про встановлення конкретного порядку користування будинком та земельною ділянкою, на якій даний будинок було розміщено та схематичний план земельної ділянки садибного (індивідуального ) житлового будинку [ADDRESS], як докази того, що виділення частки у спільній частковій власності є технічно можливим, судом оцінюється критично, оскільки вказані документи не є такими, що визначають технічну можливість в розумінні ст. 364 ЦК України. При цьому відповідачі заперечують таку можливість, вказуючи крім того на те, що позивач самовільно без їх згоди здійснив добудову, яка порушує їх права та завдає шкоди. При цьому відповідачі категорично заперечили, а позивач не надав відповідних доказів, щодо відмови відповідачів у реалізації ними права на приватизацію земельної ділянки. З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини суд знаходить вимоги позивача безпідставними, не доведеними належними та допустимими доказами, а тому такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed