Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

04.10.2018 року позивач - [PERSON] звернулася з позовної заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано 29.10.2016 року Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (актовий запис №492). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. За час шлюбу подружжя на спільні кошти придбало двокімнатну квартиру ( [ADDRESS] ), вартістю 450 485 грн. та автомобіль (NISSAN PRIMERA, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ) вартістю 64 648 грн. Шлюб між сторнами не розірвано, домовленості щодо розподілу сумісно нажитого майна не досягнуто, саме на цій підставі позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивачем 19.03.2019 року до суду надана заява (вх.№4206), у якій вона уточнює свої позовні вимоги, а саме, відмовляється від поділу автомобіля NISSAN PRIMERA та просить суд поділити по 1/2 частини кожному квартиру у [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, представник надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги визнала , не заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що з відповідачем - [PERSON] , позивач перебувє у шлюбі, який було зареєстровано 29.10.2016 року Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (актовий запис №492). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. За час шлюбу подружя на спільні кошти придбало двокімнатну квартиру ( [ADDRESS] ), вартістю 450 485 грн. та автомобіль (NISSAN PRIMERA, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ) вартістю 64 648 грн. Шлюб між сторнами не розірвано, домовленості щодо розподілу сумісно нажитого майна не досягнуто, саме на цій підставі позивач звернулася до суду з даним позовом. Судом встановлено, що спірна квартира була придбана відповідачем по справі на підставі договору від 16.03.2018 року (серія та номер: 647), посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. З довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 06.09.2018 року, вбачається, що право власності на нерухоме майно, розташованого за адресою: [ADDRESS] дійсно зареєстровано за [PERSON] на підставі догвору купівлі - продажу (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1508695848101). З відповіді Регіонального сервісного центру в Миколаївській області вбачається, що за [PERSON] зареєстровано автомобіль NISSAN PRIMERA, 1994 року випуску (номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ) на підставі договору купівлі-продажу №4841/2017/682984 від 27.10.2017 року. Згідно ст. 60 СК України, майно набуте подружжям у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, виховання дітей, хвороба чи інш.) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 61 СК України вбачається, що об"єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про приктику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та розподілу спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя можуть вважатися: квартири, житлові та садові будинки, земельні ділянки та інш. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом достовірно встановлено, що шлюбний договір між сторонами не укладався. Також з ч. 3 статті 368 ЦК України вбачається, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Таким чином, суд вважає доведеною та обґрунтованою позовну вимогу позивача про поділ майна подружжя в рівних частках. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved