Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

21.02.2019 заявник [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Спруцко В.І.., звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту перебування фізичної особи на утриманні. Заява мотивована тим, що вона, [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою № [NUMBER] від 14.12.2017 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 19.05.1978 вона уклала шлюб із [PERSON] , про що Палацом щастя м. Донецьк зроблено відповідний актовий запис № 587 від 19.05.1978. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що вона прожила з чоловіком більше 40 років до дня його смерті за адресою: [ADDRESS] , Петровський р-н. У зв`язку з тимчасовою окупацією м. Донецька, в грудні 2017 року вона з чоловіком [PERSON] виїхали із м. Донецька до смт. Мангуш Мангушського р-ну Донецької області до своїх родичів. В грудні 2017 року вона звернулась із заявою до Мангушського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області щодо отримання пенсії за віком за місцем взяття на облік. Її звернення було розглянуто та на даний час вона отримує пенсію за місцем тимчасового проживання у розмірі 1497 грн на місяць, що підтверджується відповідною довідкою № 2396/02 від 03.12.2018. Однак її пенсії не вистачає на життя, оскільки вона хворіє і потребує значних коштів на лікування. Її чоловік з 1974 по 1996 роки працював на різних шахтах Донецького промислового об`єднання по здобичі вугілля в якості електрика підземного та гірняка очисного забою. З 2006 по 2013 рік він процював у ТОВ «Донецьк Сіті Центр» на посаді адміністратора, що підтверджується його трудовою книжкою. За місцем роботи він отримував значну на той час заробітну плату. У вересні 2014 року у зв`язку з тимчасовою окупацією м. Донецьк він звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя для отримання пенсії за віком і йому було нараховано пенсію у розмірі 10500 грн, яка перевищує розмір її пенсії у п`ять разів, які він віддавав їй, а вона витрачала кошти на оплату квартири і комунальних послуг, придбання одягу, ліків, продуктів харчування тощо. Зазначена допомога була для неї основним джерелом існування. [INFO] її чоловік помер, про що у Мангушському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області зроблено актовий запис № 76. 28.12.2018 вона звернулась до Мангушського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки має на це право. Однак, відповіддю № 148/02 від 16.01.2019 їй було відмовлено та запропоновано надати документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника та звернутися до суду про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка. Ухвалою судді від 07.03.2019 відкрито провадження у даній справі. Заявник тп її представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надаши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Вимоги заяви підтримали та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № [NUMBER] від 14.12.2017, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Донецька, проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Палацом щастя м. Донецьк 19.05.1978, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] з 19.05.1978 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції № [NUMBER] від 23.12.2014, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Донецьк, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Мангушським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 18.05.2018, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10). Як вбачається із відповіді Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя № 20395/02 від 06.12.2018, [PERSON] перебував на обліку в управлінні з 01.09.2014 по день смерті та отримував пенсію за віком (а.с. 12). З листа Мангушського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області № 2396/02 від 03.12.2018 вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку управління з 01.12.2018 та отримує пенсію у розмірі 1497 грн на місяць (а.с. 11). З паспортів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також домової книги вбачається, що останні зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4, 8, 13-16). Згідно довідки № 1041 від 28.12.2018, виданої адміністрацією Петровського району м. Донецька, мікрорайон «Тихий», яка видана на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] спільно з померлим [PERSON] по день його смерті - [INFO] (а.с. 17). Згідно трудової книжки [PERSON] , 1955 року народження, від 03.07.1974, останній з 1974 по 1980 роки працював у шахтоуправлінні «Петровське», з 1980 по 1993 роки працював у шахті ім. Челюскінців, з 1993 по 1994 - у шахті Ювілейна, з 1994 по 1996 роки - в ТОВ «Карбон» під землею, а з 1995 по 1996 роки - у шахті ім. Челюскінців (а.с. 18-20). 28.12.2018 [PERSON] звернулася до Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про нарахування і виплату їй пенсії по втраті годувальника, виходячи з розміру 50% пенсії померлого годувальника [PERSON] , з 01.01.2019 довічно (а.с. 21). Відповіддю № 148/02 від 16.01.2019 Мангушське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області відмовило [PERSON] у виплаті зазначеної пенсії, оскільки нею була надана довідка, яка видана на території, де органи державної влади України тимчасово не здійсннюють свої повноваження, а тому вона не може бути прйнята як доказ обставин, зазначених у ній (а.с. 22). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, які були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно із роз`ясненнями які містяться в п. 8 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йомуутримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. А ні отримання непрацездатною особою пенсії, а ні її окреме проживання від годувальника не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Крім того, даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другоїстатті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд враховує висновки Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Тuгкеу", "Сурrus v. Тuгкеу"), а також Молдови та Росії (зокрема, Моzег v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v/Moldovav and Russia"), які відповідно до українського законодавства мають застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ суд розуміє в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, аналізуючи викладене, суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки заявником надано беззаперечні докази того, що [PERSON] знаходилась на утриманні чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved