Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

В травні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли земельні ділянки, площею 0,2144 га, 7,1878 га, 0,2473 га, що надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані в межах території Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Позивач є спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після смерті батька в передбаченому законом порядку. Проте, при зверненні до нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] отримала відмову в вчиненні вказаної нотаріальної дії. Відмова була обґрунтована наявністю заповіту, посвідченого 16.06.2014 року секретарем Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, відповідно до якого [PERSON] заповів належні йому земельні ділянки своїй сестрі [PERSON] Разом з тим, враховуючи, що спадкодавець за життя, в тому числі на час посвідчення заповіту, мав зареєстроване місце проживання в м. Миколаєві, вищевказана посадова особа не мала права посвідчувати заповіт, складений [PERSON] Посилаючись на вказані обставини, позивач [PERSON] просила констатувати нікчемність заповіту, посвідченого 16.06.2014 року секретарем Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області Хандручко Л.О., та застосувати наслідки його недійсності. Ухвалою суду від 13.09.2018 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали. Надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON], її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, посилаючись на те, що заповіт був посвідчений уповноваженою посадовою особою сільської ради з дотриманням необхідних вимог діючого законодавства. Представник третьої особи без самостійних вимог - Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити, вказуючи на їх необґрунтованість, зокрема, з огляду на те, що на час посвідчення спірного заповіту спадкодавець проживав на території сільської ради, реєстрація місця проживання у нього була відсутня. Представник третьої особи без самостійних вимог - Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позицію щодо заявлених позивачем [PERSON] вимог не висловив. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що 16.06.2014 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області Хандручко Л.О. Відповідні відомості внесені до Спадкового реєстру 08.07.2014 року. За даним заповітом [PERSON] заповів належні йому земельні ділянки, площею 0,2144 га, 7,1878 га, 0,2473 га, що надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані в межах території Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, своїй сестрі [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті в Третій Миколаївській державній нотаріальній конторі 16.01.2018 року заведена спадкова справа № 19/2018. Позивач [PERSON], третя особа без самостійних вимог [PERSON], як спадкоємці за законом, та відповідач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, прийняли спадщину після смерті вищевказаної особи, шляхом звернення з відповідними заявами до нотаріальної контори. Зазначені обставини сторонами в судовому засіданні не оспорювалися. Аналізуючи доводи сторін, суд виходить з наступного. Згідно ст. 1233 ЦК України заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Тобто метою складання заповіту є документальне відображення волі (бажання) людини стосовно долі належного їй майна після її смерті. Заповіт має відповідати вимогам, встановлених для правочинів з урахуванням особливостей для даного виду. Зокрема, загальні вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, за якою заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, особисто підписаний заповідачем, посвідчений нотаріусом або іншою посадовою, службовою особою, визначеною у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (ч.1 ст. 1257 ЦК України). Так, відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо в населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ст. 1251 ЦК України). При цьому, порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлений Порядком з обумовленою назвою, який був затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року за №3306/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року за №1298/20036. За даним Порядком перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено ст. 37 ЗУ "Про нотаріат" (п.1.1). Зокрема, відповідно до п.2 ч.1 вказаної статті до компетенції уповноважених посадових осіб органу місцевого самоврядування у сільських населених пунктах входить вчинення нотаріальних дій щодо посвідчення заповітів (крім секретних). Водночас, нотаріальні дії можуть вчинятися будь яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування за винятком випадків, передбачених ст.ст. 9,55,60,65,66,70-73,85,93,103 ЗУ «Про нотаріат» та інших випадків, передбачених законодавством України (ст. 41 ЗУ «Про нотаріат»). Отже, виходячи з системного аналізу вищевказаних нормативних актів, правомочність вчиняти нотаріальні дії щодо посвідчення заповітів не обмежується адміністративно територіальною одиницею, на якій заповідач має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання. Крім цього, суд звертає увагу на те, що громадянам України, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (ст.ст. 2, 3 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Так як зазначалося вище та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з метою вираження своєї волі щодо розпорядження належним йому майном після смерті, склав заповіт, який за його бажанням був посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем його фактичного проживання [ADDRESS], що узгоджується з положеннями вищевказаних нормативних актів. Таким чином, з огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] з наведених нею підстав в обґрунтування своїх вимог, не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed