Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

08.06.2017 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» звернулось із позовом до [PERSON], яким просили стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 11\~485,97 грн. Вказували, що відповідач з 01.03.2011 р. по 07.04.2014 р. перебував з [PERSON] у трудових відносинах та працював заступником директора відділення Одеського РЦ ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк». Під час перебування сторін в трудових відносинах відповідачу передано на відповідальне зберігання матеріальні активи, які обліковувались на балансі відділення [PERSON]. Під час проведення інвентаризації позивачем виявлено відсутність матеріальних цінностей, в звязку з чим відповідачу направлено вимогу про їх повернення або відшкодування їх вартості, проте відповідач вимогу не виконав. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач, як працівник, на якого було покладено матеріальну відповідальність, має відшкодувати [PERSON] вартість втраченого майна переданого йому на відповідальне зберігання. Відповідач своїм право на подання відзиву проти позову не скористався. Згідно Ухвали від 14.07.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 20.04.2018 року було прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 23.08.2018 року Ухвалою призначено справу до розгляду в режимі відео конференції. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився. Про розгляд справи повідомлений належним чином. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, встановивши фактичні обставини, суд при вирішенні справи виходить з такого. За змістом Витягу з Наказу №226-п від 01.03.2011 року [PERSON] прийнято на посаду начальника відділення №151 з випробувальним терміном 3 місяці, з робочим місцем в м. Миколаєві. Відповідно до Витягу з Наказу №175-п від 07.04.2014 року [PERSON] звільнено з посади заступника директора Одеського РЦ, 09.04.2014 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. Згідно матеріалів справи, з 20.03.2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк». За Протоколом засідання робочої інвентаризаційної комісії №19 від 18.05.2015 року під час проведення інвентаризації в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» встановлено, що за відділенням №149 враховуються, але фактично відсутні мобільний телефон Samsung 130, вартістю 409.00 грн., ДБЖ Sentinel XR 5000, вартістю 21\~004,00 грн. 15.07.2016 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» направлено вимогу про повернення матеріальних цінностей чи сплату їх вартості в розмірі 11\~485,97 грн.: 60,00 грн. вартості мобільного телефону Samsung 130, 11\~425,97 грн. вартості ДБЖ Sentinel XR 5000. У позовній заяві міститься посилання позивача на Наказ № 456 "ВіЕйБі Банк" від 09.04.2013 року «Про призначення осіб, відповідальних за облік та переміщення матеріальних цінностей» із зазначенням, що п.2.1. цього наказу призначено відповідного начальника відділення відповідальним за облік та переміщення основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, які обліковуються на балансі за відділенням [PERSON] за територіальною ознакою і використовуються в його обороті, або знаходяться в резерві. Проте вказаний Наказ позивачем не було долучено до позову, відтак суд позбавлений можливості його дослідження у судовому засіданні. Між іншим, інвентаризаційний опис за результатами проведення інвентаризації активів та зобов'язань містить лише посилання на відсутність матеріальних цінностей та не є доказом відповідальності певної особи за нестачу. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків (ч. 1 ст. 130 КЗпП України). При покладанні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установ, організації винними, протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (ч. 1\~ст. 130 КЗпП України). Таким чином, умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв'язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно чи інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди (ст. 135-3 КЗпП України). Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Таким чином, позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факту покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності. Крім того, відповідно до ст. 233 КзПП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно матеріалів справи, відповідача було звільнено 07.04.2014 року, позивачем виявлено недостачу обладнання в травні 2015 року, проте з вимогою до відповідача [PERSON] звернувся лише в липні 2016 року, а з позовом до суду в червні 2017 року, через що пропустив строк покладання на відповідача матеріальної відповідальності. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed