Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

18 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила: - стягнути з АТ «Альфа-Банк» переплату по кредитному договору за період з 07.01.2008 року по 07.08.2013 року у розмірі 655 доларів США, що в еквіваленті становить 18 058,35 грн.; - стягнути з АТ «Альфа-Банк» переплату по кредитному договору за період з 08.01.2013 року по 31.08.2020 року у розмірі 317 доларів США, що в еквіваленті становить 8 739,69 грн.; - стягнути з АТ «Альфа-Банк» відсотки за користування коштами у розмірі 183 доларів США, що в еквіваленті становить 5045,31 грн.; - стягнути з АТ «Альфа-Банк» інфляційні збитки у розмірі 801,42 доларів США, що в еквіваленті становить 22095,14 грн.; - стягнути з АТ «Альфа-Банк» моральну шкоду у розмірі 620 500 грн.; - зобов?язати АТ «Альфа-Банк» надати довідку про відсутність заборгованості по кредитному договору № 490044965 від 07.08.2007 року. В обґрунтування позову. позивач [PERSON] зазначає про те, що 07.08.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 49004496500. Позивач зазначає, що з початку дії кредитного договору, банк при погашенні позивачем основної суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, несвоєчасно зараховує платежі до погашення, що суперечить вимогам п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Під час несвоєчасного зарахування платежів, банком безпідставно нараховувалась пеня, оскільки платежі вносились позичальником достроково. Крім того, банком безпідставно нараховувалась позичальнику заборгованість за кредитним договором. 02.06.2010 року було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору від 07.08.2007 року, відповідно до умов якого складено новий розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, в який не внесено суму платежу по кредиту у розмірі 747 доларів США від 02.06.2010 року. Крім того, позивач зазначає, що кінцева сума платежі в розрахунку від 02.06.2010 року не відповідає дійсності - 18 366,10 доларів США. 21.08.2019 року позивач звернулась до АТ «Альфа-Банк» із заявою про отримання довідки про повне погашення кредиту, однак банком видано довідку, згідно якої станом на 14.08.2019 року у позивача наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 7255,61 доларів США, з яких 6951,30 доларів США штрафні санкції. Позивач вказує, що при погашенні заборгованості за кредитним договором, останньою була здійснена переплата за період з 07.01.2008 року по 07.01.2008 року по 07.08.2013 року у сумі в середньому 655 доларів США, а за період з 08.01.2013 року по 31.08.2020 року - 317 доларів США. Крім того, позивач зазначає, що на підстав ст. 625 ЦК України, банк має сплатити позиву відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 73 доларів США за період з 08.01.2013 року по 31.08.2020 року, а також інфляційні збитки у розмірі 328,42 доларів США за період з 07.01.2008 року по 07.08.2013 року, 473 долари США за період з 08.01.2013 року по 31.08.2020 року, а всього - 1 956,42 доларів США, що в еквіваленті становить 53 938,49 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.09.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 14.12.2020 року від АТ «Альфа-Банк» надійшли заперечення на позовну заяву, в яких представник банку вказує, що відповідно до розрахунку заборгованості, позичальником, починаючи з вересня 2008 року систематично порушувались умови договору щодо дати внесення платежів та їх розміру. 02.06.2010 року [PERSON] звернулась о банку із заявою про продовження кредитування на 72 місяці. Договором про внесення змін і доповнень № 1 від 02.06.2010 року змінено дату остаточного повернення кредиту на 07.08.2013 року. Крім того, представником АТ «Альфа-Банк» вказано про пропуск [PERSON] строку позовної давності на звернення до суду із заявленими вимогами, про що подано відповідну заяву. Враховуючи викладене представник АТ «Альфа-Банк» просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.02.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач повністю підтримала позов, просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи. судом встановлено наступне. 07.08.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 490044965 (далі - кредитний договір), відповідно до умов п. 2 якого банк надає позичальнику кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов?язань за договором предмет застави, а позичальник приймає кредит та передає в заставу банку в якості забезпечення виконання зобов?язань за договором предмет застави на наступних умовах: сума кредиту - 15 113,86 доларів США; процентна ставка - 11,5 %; дата остаточного завершення кредиту - 07.08.2010 року; цільове використання кредиту - придбання транспортного засобу. Відповідно до п. 2.8 кредитного договору, платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюється щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком № 1 до договору та його невід?ємноючастиною, в порядку та на умовах, визначених Договором. У разі сплати у валюті кредиту - 7 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 498 доларів США; у разі погашення кредиту у національній валюті таке погашення має здійснюватись не пізніше 6 числа кожного місяця в сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що при погашенні заборгованості за кредитним договором, останньою було здійснено переплату за період з 07.01.2008 року по 07.08.2013 року в сумі в середньому 655 доларів США, за період з 08.01.2013 року по 31.08.2020 року - у розмірі 317 доларів США. Однак, стверджуючи про вказана обставини, як про факти, позивач жодними належними та допустимими доказами не доводить суду їх існування. Так, в якості доказів, в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем додано до позовної заяви: копію кредитного договору з додатками; копію розрахунку заборгованості по кредитному договору, складеного АТ «Альфа Банк»; копію постанови Правління Національного банку України від 06.08.2009 року № 461; копію квитанції №11639 від 02.06.2010 року про сплату 474 доларів США; копію договору про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору з додатками; копію позовної заяви АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 року; копію постанови Апеляційного суду м. Києва від 20.09.2018 року; копію заяви на ім?я АТ «Альфа-Банк» від 21.08.2019 року; копію довідки АТ «Альфа-Банк» про заборгованість за кредитним договором від 14.08.2019 року; копії медичних документів позивача. Разом з тим, жоден із зазначених доказів, відображаючи кредитну історію правовідносин між сторонами спору, не посвідчує та не доводить обставини здійснення [PERSON] переплати за період з 07.01.2008 року по 07.08.2013 року в сумі в середньому 655 доларів США, за період з 08.01.2013 року по 31.08.2020 року - у розмірі 317 доларів США. Також, суд вважає безпідставними посилання позивача на завдання останній збитків в розумінні ст. 22 ЦК України АТ «Альфа-Банк», виходячи з наступного. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У даному конкретному випадку позивачем не доведено фактів, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, а саме: факту завдання протиправними діями АТ «Альфа-Банк» збитків позивачу, а також не обґрунтовано розмір таких збитків. Відтак, суд надходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] переплати за період з 07.01.2008 року по 07.08.2013 року в сумі в середньому 655 доларів США, за період з 08.01.2013 року по 31.08.2020 року - у розмірі 317 доларів США. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з АТ «Альфа-Банк» на підставі ст. 625 ЦК України процентів за користування грошовими коштами та інфляційних втрат, оскільки є похідними від первісних про стягнення переплати за період з 07.01.2008 року по 07.08.2013 року в сумі в середньому 655 доларів США, за період з 08.01.2013 року по 31.08.2020 року - у розмірі 317 доларів США, у задоволенні яких судом відмовлено. В частині позовних вимог про зобов?язання відповідача видати довідку про відсутність заборгованості по кредитному договору № 490044965 від 07.08.2007 року, суд зазначає наступне. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Такими, зокрема є: 1) визнання права;2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною другої статті 5 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У даному конкретному випадку в процесі розгляду даної справи судом не вирішувалось питання чи виконано [PERSON] зобов?язання за кредитним договором у повному обсязі, а так само питання наявності/відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за вказаним кредитним договором, оскільки такі позовні вимоги позивачем [PERSON] заявлені не були. Відтак, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у частині зобов`язання банку видати довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором № 49004496500 від 07.08.2007 року. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст.23, 1167 ЦК України. Як роз`яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. В ході судового розгляду справи судом не здобуто доказів на підтвердження факту понесення позивачем моральних страждань та хвилювання, а так само щодо розміру заявленого до відшкодування - 620 500 грн., відтак, у вказаній частині позову також слід відмовити. З огляду на викладене, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed