Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

20 липня 2020 року до Казанківського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі [PERSON] , позивач, орендодавець) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плай ЛТД» (далі ТОВ «Плай ЛТД», відповідач, орендар), третя особа: Баштанська районна державна адміністрація у Миколаївській області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником земельної ділянки, з кадастровим номером 4823684500:03:000:0005, площею 9,0605 га ріллі, яка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії II-МК № 006498. В грудні 2010 року, строком на десять років вона уклала з ТОВ «Плай ЛТД» договір оренди земельної ділянки, б/№. Договір оренди було зареєстровано Казанківським сектором реєстрації Миколаївської філії центру Державного земельного кадастру 30.12.2010 року за реєстраційним номером 041049102159. В липні 2020 року, звернувшись до державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона отримала інформаційну довідку з якої довідалась, що 18.10.2017 року державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно був зареєстрований договір оренди належної їй земельної ділянки, з кадастровим номером 4823684500:03:000:0005, площею 9,0605 га ріллі. Договір № 263, укладений 01.09.2017 року строком на 49 років. Орендодавець вона - [PERSON] , орендар - ТОВ «Плай ЛТД». Стверджує, що про існування договору оренди землі із строком дії 49 років вона не знала. Спірний договір оренди землі вона особисто не підписувала, повноважень або доручень на підписання та вчинення реєстраційних дій зазначеного договору оренди іншій особі вона також не надавала. Вважає, що оскільки свого волевиявлення на укладання спірного договору оренди землі вона не надавала, було порушено її право як власника земельної ділянки на володіння та розпорядження її майном. Посилаючись на викладене просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4823684500:03:000:0005 та скасувати державну реєстрацію права оренди. 03.09.2020 року ухвалою суду відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 16.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову, вважаючи позовні вимоги надуманими, безпідставними та необґрунтованими, посилаючись на наступне. Дійсно між ТОВ «Плай ЛТД» та [PERSON] , 01.09.2017 року був укладений договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4823684500:03:000:0005, який був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.10.2017 року. Сторони узгодили між собою всі істотні умови договору, в тому числі строк договору та орендну плату. Свідченням волевиявлення сторін щодо укладання договору є підписи сторін. Підтвердження добровільності укладання договору на думку відповідача є той факт, що [PERSON] особиста надала пакет документів, необхідний для вчинення реєстраційних дій - копію паспорта, номер облікової картки платника податків, правовстановлюючий документ на земельну ділянку, витяг з Державного земельного кадастру. 03.12.2020 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Проведення експертизи доручено Миколаївському відділенні Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення якої поставлено питання: чи виконано підпис, який міститься в графі "Орендодавцеь" у договорі оренди землі № 263 від 01.09.2017 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Плай ЛТД» особисто [PERSON] , або іншою особою. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 29.04.2021 року від Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок № 20 - 1368 від 23.04.2021 року судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами справи. 29.04.2021 року ухвалою суду відновлено провадження по справі. 19.05.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду на 16.06.2021 року. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Згідно поданої заяви, представник відповідача просив справу розглядати без їх участі, заявлені вимоги не визнають з підстав, викладених у відзові на позовну заяву, просили в задоволені позивних вимог відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Баштанської районної державної адміністрації у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Свого ставлення позовних вимог не висловили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки позивач, представник позивача, відповідач та представник відповідача не з`явилися до зали судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, оцінивши надані докази, приходить до такого висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - Земельного кодексу України (далі ЗК України), Законом України «Про оренду землі». Частиною 4 статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтями 16 Закону «Про оренду землі» оренда земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [PERSON] є власником двох земельних ділянок сільськогосподарського призначення, загальною площею 10,83 га ріллі, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (перехідний пай). Право власності виникло на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії II-МК № 006498, виданого 20.04.2002 року на підставі розпорядження Казанківської районної державної адміністрації № 124-р від 12.04.2002 року. 30.12.2010 року між [PERSON] з однієї сторони, та між ТОВ «Плай ЛТД» з другої сторони, строком на десять років було укладено договір оренди зазначених земельних ділянок, б/№, строком на десять років. Договір оренди було зареєстровано Казанківським сектором реєстрації Миколаївської філії центру Державного земельного кадастру 30.12.2010 року за реєстраційним номером 041049102159. На час укладання договору оренди землі земельні ділянки кадастрових номерів не мали. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сформованого 31.10.2017 року, 18.10.2017 року в Державному реєстрі речових прав було зареєстровано право оренди земельної ділянки, з кадастровим номером 4823684500:03:000:0005 площею 9,0605 га. Підстава - договір оренди землі, № 263, виданий 01.09.2017 року. Орендар - ТОВ «Плай ЛТД», орендодавець - [PERSON] . Рішення про державну реєстрацію права оренди за індексним номером 37849398 від 31.10.2017 року. Номер запису про інше речове право 23095377. Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З урахуванням приписів статті 202 ЦК України правочином є поєднання внутрішньої волі та волевиявлення сторін і воля учасників правочину полягає в їх обопільній, добровільній, усвідомленій згоді спільно досягти певної законної мети (набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки) шляхом прийняття на себе певних прав і обов`язків. Таким чином, підставою для визнання недійсним договору за частиною першою статті 215 ЦК України може бути встановлений судом дефект такого елемента правочину, як воля його учасника (учасників) - відсутність волі на укладення правочину або невідповідність волі та волевиявлення учасника (учасників) в момент вчинення правочину. В правовій позиції, висловленій в постанові від 18.12.2013 року № 6-127цс13, Верховний Суд України зазначив, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Виключне право на підписання договору оренди землі належить лише власнику землі або уповноваженій ним у встановленому законом порядку особі, а підписання договору іншою, не уповноваженою власником землі особою свідчить про порушення законних прав орендодавця під час укладення та підписання договору оренди. Доводи позивача [PERSON] про те, що вона данний договір оренди не укладала та не підписувала, суд відхиляє, виходячи з наступного. Як встановлено судом на підставі витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перед реєстрацією права оренди в державному реєстрі, власником земельної ділянки (позивачкою), право власності на орендовану земельну ділянку, посвідчене Державним актом на право приватної на землю серії II-МК № 006498, яке до цього часу в державному реєстрі знаходилось у паперовій формі та було зареєстроване в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за реєстраційним номером 180, було внесене та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішення про державну реєстрацію права власності за індексним номером 37849398. Номер запису про право власності 23095266 від 18.10.2017 року. Передумовою реєстрації права власності в державному реєстрі було присвоєння земельній ділянці кадастрового номера - 4823684500:03:000:0005, за яким можливо ідентифікувати земельну ділянку. Згідно вимог ч. 4 ст. 18, ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухому майно та їх обтяжень, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р. (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 р.), державна реєстрація прав на земельну ділянку, в тому числі речові права на які набуто до 1 січня 2013 року, проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану (сформовану) земельну ділянку. Замовником землевпорядних робіт, пов`язаними із формуванням земельної ділянки (присвоєння кадастрового номера) може виступати власник земельної ділянки та/або уповноважена особа. Враховуючі, що реєстрація права власності та реєстрація права оренди за спірним договором відбулась одночасно - 18.10.2017 року, на думку суду це є свідченням волевиявлення власника земельної ділянки на укладання договору оренди землі. Як встановлено судом та не спростовано позивачем, умови договору оренди землі виконуються відповідачем в повному обсязі, в тому числі щодо виплати обумовленої договором орендної плати. Оскільки для вирішення питання щодо ідентичності підпису [PERSON] і підпису в договорі оренди землі від імені позивача необхідні спеціальні знання, 03.12.2020 року судом по справі призначалась судова почеркознавча експертиза. У наданому на виконання ухвали суду висновку експерта № 20-1368 від 23.04.2021 року експертом категорично зазначено, що підпис, який міститься у графі «орендодавець» у договорі оренди землі № 263 від 01.09.2017 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Плай ЛТД», виконаний самою [PERSON] , а не іншою особою. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). З урахуванням вище означеного, суд не визнає обставину, що підпис від імені орендодавця в договорі оренди землі № 263 від 01.09.2017 року виконаний не [PERSON] та приходить до висновку, що факт підписання позивачем [PERSON] спірного договору оренди землі не спростовано в судовому засіданні. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Оскільки в судовому засіданні не спростовано того факту, що [PERSON] підписала договір оренди землі № 263 від 01.09.2017 року, суд приходить до висновку що в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки, судом відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат.

Outcome: dismissed