Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У позовній заяві позивач вказує, що02 червня 2017 року в м. Дніпро за оголошенням він вирішив придбати автомобіль «Ford focus» 2014 року випуску, для чого звернувся до представника товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 1. Представник ТОВ «Автотехнікс Україна» в м. Дніпро йому пояснив, що такий автомобіль як він хоче придбати буде коштувати в розстрочку всього 6000 доларів США. Перший внесок, який необхідно зробити, складає 1666 доларів США, що еквівалентно 44\~000,00 гривень. Після внесення першого внеску він був готовий підписати договір, за яким через 3-4 дні передадуть автомобіль «Ford focus» 2014 року випуску, а протягом останніх 5-ти років він має внести по графіку залишок за вказаний автомобіль, що складає близько 4400 доларів США. Його це влаштувало та він отримав реквізити для сплати першого внеску за автомобіль, сплативши першу суму 44000 гривень, повідомив про це представника ТОВ «Автотехнікс Україна» в м. Дніпро, який перевіривши квитанцію про сплату, виписав йому договір і наказав їхати додому чекати дзвінка від нього, для того, щоб приїхати та забрати автомобіль. До сплати першого внеску текст договору представник ТОВ «Автотехнікс Україна» йому не надавав у повному обсязі для вивчення та ознайомлення. Суть підписаного ним договору йому не розяснював, сказав, що вдома він сам все перечитає. 03.06.2017 року він перечитав договір і вивчив квитанцію про сплату 44000 гривень у якості першого внеску, то зрозумів, що представники ТОВ «Автотехнікс Україна» його ошукали, шляхом обману змусили підписати вказаний договір, не розяснивши його суті та не надавши можливості ознайомитися з його текстом до сплати першого внеску, який змусили оплатити до підписання умов договору. Також він зясував, що по вказаним представником ТОВ «Автотехнікс Україна» реквізитам платіж, який зі слів призначався як сплата першого внеску, був направлений на сплату адміністративного платежу. Вартість автомобіля зазначена не 6000 доларів США як йому пояснили, а 16628,45 доларів США, що не відповідає дійсній домовленості та це за вживаний, не новий автомобіль. Також, він зясував, що договір виявився не розстрочкою, а договором фінансового лізингу, умови якого явно не справедливі по відношенню до нього, тобто містять умови, що всупереч принципу добросовісності мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обовязків на шкоду йому як споживачу. Проаналізувавши відповідність Договору фінансового лізингу № 170816 від 02.06.2017 р. вимогам діючого законодавства, він зрозумів, що цей договір укладено з порушенням вимог законодавства. ТОВ «Автотехнікс Україна» визначило основним видом своєї діяльності фінансовий лізинг. Цей вид діяльності підлягає обовязковому ліцензуванню. Згідно з витягами з реєстрів Держфінпослуг, що додаються до позовної заяви, ТОВ «Автотехнікс Україна» не має діючої ліцензії на надання послуг з фінансового лізингу. Несправедливими є умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника), у звязку з розірванням або невиконанням ним договору. Умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено. Тобто, підписати договір працівники змусили його шляхом обману, його волевиявлення не було вільним, його обманули щодо ціни автомобіля, а також істотних умов договору, якби йому надали час для вивчення умов договору не змушували до його підписання оплатити перший внесок, то він не уклав би цього договору. Тому, позивач просить суд визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 170816 від 02.06.2017 року, укладений з ТОВ «Автотехнікс Україна» (код ЄДРПОУ 40085011) недійсним; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» на його користь суму, сплачену у вигляді адміністративного платежу в розмірі 44 000,00 гривень. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити на підставах, викладених у позові. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Суду пояснив, що він в Інтернеті побачив оголошення, що у м. Дніпро можливо купити автомобіль «Ford focus» за 6\~248 доларів = 164 тис. 200 грн. (а.с. 39-42). 02.06.2017 р. він з дружиною поїхали у м. Дніпро, знайшли офіс [PERSON] «Автотехнікс Україна», де з ним поспілкувався представник компанії, він підписав договір фінансового лізингу, не читаючи його, вартість автомобіля у якому була вказана 6 тис. 628 грн., а не 16 тис. 628 грн. У цей день він сплатив перший внесок за автомобіль в розмірі 44 тис. грн. Представник компанії повідомив, щоб я чекав дзвінка, коли можна буде отримати автомобіль. Коли вдома перечитав договір, то зрозумів, що був введений в оману, так як ТОВ «Автотехнікс Україна» не надало можливості ознайомитись з договором, змусили сплатити перший внесок. Вартість автомобіля у договорі була вказана 16\~628 доларів США, що не відповідало домовленості. 08.06.2017 р. він звернувся з письмовою вимогою до [PERSON] «Автотехнікс Україна» про повернення сплачених коштів, але отримав відповідь, що вказані кошти зараховані як адміністративний платіж і поверненню не підлягають. Вважає, що умови договору є несправедливими, тому просить визнати недійсним укладений ним договір фінансового лізингу. Представник відповідача ТОВ «Автотехнікс Україна», який був повідомлений своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи через газету «Урядовий курєр» від 17 листопада 2017 року № 217, у судове засідання не зявився. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та доказів на їх обгрунтування суду не надав. Суд, згідно ст. ст. 76, 169, 224 ЦПК України вважає можливим розглянути справу та винести заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши здобуті та перевірені у судовому засіданні докази у їх сукупності, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Цивільні відносини щодо недійсності правочину, в даному випадку, регулюються\~ ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», іншими актами законодавства. Згідно ст. 230 ЦК України\~ правочин, вчинений\~ під\~ впливом\~ обману є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої\~ сторони\~в оману\~ щодо\~ обставин,\~ які\~ впливають на вчинення правочину. Наявність умислу\~ в\~ діях\~ відповідача,\~ істотність\~ значення обставин,\~ щодо яких особу введено в оману та\~ сам\~ факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Судом встановлено, що 02.06.2017 року між позивачем [PERSON] як лізингоодержувачем та відповідачем [PERSON] «Автотехнікс Україна» як лізингодавцем було укладено договір фінансового лізингу № 170816 (а.с. 8-13), з додатками до нього\~ № 1 та № 2 (а.с. 14, 15).\~ Предметом договору, яка зазначено у тексті договору є: автомобіль «Ford fokus», 2014 року випуску. Вказаний предмет договору позивач [PERSON] «Автотехнікс Україна» повинен був викупляти платежами згідно додатку № 1 до Договору. Позивач сплатив на користь відповідача 44000 грн. у якості оплати за товари/послуги згідно договору лізингу № 170816 від 02.06.2017 року, що підтверджено рахунком для оплати (а.с. 6), копія якого надана позивачем. На дату укладення цього договору, обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 44000,00 грн. з ПДВ у власність та передати предмет лізингу в користування позивача, на строк і на умовах передбачених цим договором (а.с. 8-13). Відповідно до п. 1.7 договору предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів, з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу. Адміністративний платіж першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу в квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається у додатку № 1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Лізингоодержувач, який сплатив Адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок і не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвати договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, у якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60 % (шістдесят відсотків) від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % (сорок відсотків) лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає. Позивач [PERSON] оплатив 44 000 грн. на користь ТОВ «Автотехнікс Україна» із зазначенням призначення платежу адміністративний платіж за договором фінансового лізингу № 170816 від 02.06.2017 р., що підтверджується копією квитанції № 39 від 02.06.2017 року (а.с. 7). Дата здійснення операції 02.06.2017 р. Разом з тим, як пояснив у судовому засіданні позивач, представником ТОВ «Автотехнікс Україна» йому не було роз'яснено призначення даного платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу. В судовому засіданні позивач пояснив, що він мав намір придбати транспортний засіб - автомобіль «Ford Fokus» comfort\~вартістю 6,000 тисяч доларів, а не 16628,45 доларів. Згідно вимоги про розірвання договору фінансового лізингу та повернення грошових коштів від 08.06.2017 р., [PERSON] просив розірвати договір лізингу № 170816 від 02.06.2017 р. і повернути сплачений ним адміністративний платіж у розмірі 44 000 грн. (а.с. 16-17). Надання можливості за умовами договору відповідачу не повертати кошти на оплату, здійснену позивачкою, у разі її відмови укласти або виконати договір, без встановлення права на одержання відповідної компенсації,\~ у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, є порушенням вимог п. 4 ч. 3 ст. 18\~ Закону України «Про захист прав споживачів» та порушує права та законні інтереси позивача. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачем товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно зч.5 п. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Це означає, що Закон України «Про захист прав споживачів» безпосередньо регулює відносини, що склались між сторонами договору, а умови договору фінансового лізингу, в свою чергу, не можуть суперечити положенням цього Закону. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими, які суперечать принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно розяснень у\~ п. 7 Постанови Пленуму ВСУ України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами\~ про захист прав споживачів» вирішуючи справи про захист прав споживачів,\~суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону\~ держава: забезпечує громадянам\~ захист\~ їх\~ інтересів як споживачів;\~ надає можливість вільного вибору\~ товарів (робіт, послуг) та\~ набуття\~ знань\~ і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг)\~ відповідно\~ до\~ їх потреб;\~ гарантує придбання або\~ одержання\~ іншими\~ законними способами товарів\~ (робіт,\~ послуг)\~ в\~ обсягах,\~ що\~ забезпечують рівень споживання, достатній\~\~для\~ підтримання\~ здоров'я\~ та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік\~ прав,\~\~ якими\~\~ користуються споживачі,\~ не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не\~ суперечать\~ Закону,\~ можуть\~ бути\~ передбачені\~ й\~ інші\~ права споживачів та зобов'язання продавців, виготівників, виконавців.\~ Умови договору, що обмежують\~ права споживача порівняно з положеннями,\~ передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Якщо внаслідок\~ застосування\~ умов\~ такого\~ договору\~ споживачеві завдано збитків,\~ вони мають бути відшкодовані\~ винною особою у повному обсязі. Частиною\~ 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено які умови договорів, укладених зі споживачами є несправедливими. Зокрема, п. 3 визначено, що несправедливими є умови про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Пункт 1.1. договору, укладеного сторонами передбачає, що предметом фінансового лізингу за договором є транспортний засіб - «Ford Fokus» comfort\~вартістю; «об'єм/тип двигуна» 1,6; «тип КПП» МТ; «привід» 4х2. Специфікація предмета лізингу була самостійно та свідомо обрана лізингоодержувачем та у повній мірі відповідає його вимогам. У цьому пункті не зазначено типу транспортного засобу, а саме, що це має бути саме легковий автомобіль, не вказаний рік його випуску, що є одним з основних критерієв, який впливає на ціну транспортного засобу. Крім того, договором не передбачено порядок зміни та припинення дії договору, в зв'язку з невиконанням лізингодавцем своїх зобов'язань, що вказує про дисбаланс у договірних відносин. Вказана обставина порушує приписи п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України\~ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки умови договору щодо внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку та лише в інтересах та з боку лізингодавця є несправедливими. Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" - фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Оспорюваний договір не містить жодних умов щодо відповідальності відповідача, що є порушенням положень п. 9 ч. 1 ст. 6\~ Закону України\~ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тоді як\~ розділом 12 договору встановлена відповідальність сторін за невиконання будь-яких умов договору. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.п. 4-7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до ст. 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (зокрема, частина перша статті 220 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Таким чином,\~ положення\~ договору, які\~ встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усуваючи відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафів, у тому числі\~ за дострокове розірвання договору,\~ надають відповідачу право не повертати сплачені споживачем кошти у випадку дострокового розірвання договору, явно є несправедливими. Виходячи з зазначеного, при вирішенні спору між сторонами, суд враховує,\~ що позивачці, як споживачу, на момент укладення договору об'єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки договору з відповідачем щодо придбання у нього послуги фінансового лізингу. Відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. При цьому вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Крім того, згідно положень цих статей вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Такі вимоги розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 ЦПК. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним, що передбачено ч. 3 ст. 215 ЦК України, ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Як встановлено у судовому засіданні договір укладено сторонами у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчувався, а отже є нікчемним. Одночасно слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути на користь позивача витрачені кошти - сплачений адміністративний платіж. Оскільки, укладений між сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним, так як не дотримано нотаріальної форми, встановленої законом, він не породжує ніяких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання що позовні вимоги у частині застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 44 000 грн., підлягають задоволенню у повному об'ємі. Судові витрати, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved