Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У серпні 2014 року представник ПАТ «Укрсиббанк» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 28 лютого 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту при застосуванні ануїтетної схеми погашення №11307386000відповідно до умов якого Банк надав останньому 100\~000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобовязань за Договором про надання споживчого кредиту №11307386000 від 28 лютого 2008 року між Банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки від 28 лютого 2008 року, відповідно до умов якого було передано під заставу квартиру №27, житловою площею 39,6 кв. м., що знаходиться по вулиці Рекордна в б. №15 у м. Одесі. Позивач з вказаних обставин просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, до суду надав письмову заяву про проведення розгляду справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав посилався на відсутність належних та допустимих доказів, інші Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду не зявилися про дату, час та місце слухання справи сповіщенні належним чином. Дослідивши письмові докази, які надані позивачем в обґрунтування своїх вимог, вислухавши заперечення представника відповідача [PERSON], суд вважає, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Позивач посилається на ту обставину, що 28 лютого 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту при застосуванні ануїтетної схеми погашення №11307386000відповідно до умов якого Банк надав останньому 100\~000,00 доларів США. Натомість, відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, та ст. ст. 57-59 ЦПК України не надає жодного письмового доказу, який відповідає принципу належності та допустимості. Відповідно до п. 1.1 Договору про надання споживчого кредиту №11207386000 від 28 лютого 2008 року зазначено, що Банк зобовязується надати Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 100\~000,00 доларів США. Відповідно до п. 1.5 Договору про надання споживчого кредиту №11207386000 від 28 лютого 2008 року зазначено, що кредит надається шляхом видачі готівки через касу банку. Таким чином, Банк та Позичальник визначили відповідно до пункту договору порядок його виконання, який відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України є обовязковим для його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В матеріалах справи відсутні допустимі докази виконання АКІБ «Укрсиббанк» своїх зобовязань за вказаним кредитним договору, на що вказує представник Вдповідача. В матеріалах справи відсутні бухгалтерські касові документи (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек чи ін..) відповідно до розділу ІІІ Інструкції «Про касові операції в банках України» затвердженою постановою Правління Національного банку України №337 від 14.08.2003, яка була чинною на дату виникнення спірних правовідносин. Як зазначено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» №14 від 18.12.2009 року встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зазначена позиція підтверджується рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.02.2014 року по справі №22-ц/785/9111/13. Більш того, Позивач звертається до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 35 закону України «Про іпотеку» зазначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п. 12.2 Договору кредиту зазначено, що повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомлення про вручення) або доставляється курєром на адресу Позичальника, що вказана у розділі 13 цього Договору. Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку; рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "M", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення. Згідно з п. 91 цих Правил підлягають доставці додому: рекомендовані поштові картки, листи, секограми, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів. Виходячи з вищезазначеного, боржник вважається належним чином повідомленим в тому разі, коли банком не лише направлено на адресу такого боржника лист-вимогу, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Зазначених доказів не надано. Зробити висновки про повідомлення Боржника та отримання ним вимог в порядку встановленого законом не є можливим. Інших доказів Позивачем не надано (опису вкладення, повідомлення про вручення тощо). Більш того, з документів наданих відповідачем вбачається, що квартира під №27, у будинку №15, по вулиці Рекордній у м. Одесі, має загальну площу 70,0 кв. м, а житлову 39,6 кв. м., використовується як постійне місце проживання, що підтверджується наявними письмовими доказами в матеріалах справи, іншого нерухомого майна у власності відповідачів не має, що не спростовується і Позивачем, а тому вказані правовідносини врегульовані п. 1 ст. 1 закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, в якій зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Outcome: dismissed