Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 05.11.2003 року він та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох малолітніх дітей: дочку [PERSON] [INFO], дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], з березня 2016 року мати з дітьми не проживає, вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, не допомагає матеріально, не цікавиться життям та здоров'ям дітей, не приходить на батьківські збори, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, матеріальним забезпеченням та вихованням дітей займаються позивач та бабуся дітей [PERSON]. Позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідачку стосовно 3-х її дітей: дочки [PERSON] [INFO], дочки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]; стягнути з відповідачки аліменти на його користь на утримання дітей в розмірі 1/2 частини від усіх видів її доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов не визнала та пояснила, що спільне проживання з позивачем у них не склалося і вони припинили сімейно-шлюбні відносини, сам позивач з дітьми не проживає, оскільки діти проживають у будинку її матері, вона дійсно з 2016 року проживає в селі Засулля Лубенського району Полтавської області з іншим чоловіком, але весь цей час вона приїздила до дітей, надсилала матері гроші на утримання дітей, спілкувалася з дітьми, крім того, вона готує документи для того, щоб оформити дітей на навчання за місцем її проживання в селі Засулля, де вона проживає з іншим чоловіком у його помешканні, він не заперечує щодо проживання разом з ними її 3-х дітей, умови для проживання дітей нормальні, квартира складається з 3-х жилих кімнат. Представники 3-х осіб - органу опіки та піклування Іванівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та Служби у справах дітей та сім'ї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області просили суд позов задовольнити, оскільки відповідач по справі самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків. Заслухавши пояснення всіх осіб, які приймали участь у розгляді даної справи, покази свідка, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.11.2003 року, який було розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2017 року по справі № 357/13405/16-ц 2/357/113/17 за позовом [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с.9/ та копією вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 14.03.2017 року /а.с.51/. З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу сторони мають 3-х малолітніх дітей: дочку [PERSON] [INFO], дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], що слідує з копій свідоцтв про народження дітей /а.с.10-12/. Судом також встановлено, що сторони з дітьми проживали по [ADDRESS] в будинку, що належить матері відповідачки [PERSON], за цією адресою відповідач з дітьми зареєстровані, з березня 2016 року позивач та відповідач припинили подружні стосунки, позивач перейшов проживати до будинку його матері по [ADDRESS], а відповідач зустріла іншого чоловіка, з яким проживає в селі Засулля Лубенського району Полтавської області, діти залишилися проживати з бабусею в селі Іванівка, де проживають по даний час. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання малолітніх дітей від 11.11.2016 року /а.с.18/, в будинку по [ADDRESS] зареєстровані власник будинку [PERSON], відповідач [PERSON] та її малолітні діти, але фактично відповідач у цьому будинку не проживає, діти залишилися без догляду матері, проживають з бабусею, при обстеженні виявлено, що всі кімнати в будинку знаходяться в доброму стані, санітарний стан будинку відповідає санітарним нормам. З психолого-педагогічних характеристик, наданих адміністрацією Іванівського навчально-виховного комплексу «ЗОШ I- III ступенів-дитячий садок» щодо всіх 3-х дітей вбачається, що вихованням онуків займається бабуся [PERSON], яка постійно відвідує школу, цікавиться навчанням дітей, слідкує за здоров'ям дітей та зовнішнім виглядом; мати та батько з дітьми не проживають, батько періодично допомагає в роботі батьківського комітету, відвідує позакласні заходи; мати не цікавиться успіхами дітей в школі, з учителями не спілкується /а.с.14-16/. Рішенням виконавчого комітету Іванівської сільської ради від 11.10.2016 року за № 68 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її дітей: дочки [PERSON] [INFO], дочки [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO], оскільки вона з березня 2016 року з дітьми не проживає, самоусунулася від виконання батьківських обов'язків, не допомагає матеріально, не цікавиться життям, здоров'ям, успіхами дітей, які проживають з бабусею [PERSON]. Наведене стверджується вказаним висновком /а.с.13/. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як роз'яснено в п.17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання /крім хронічного алкоголізму чи наркоманії/ або з інших незалежних від неї причин. В судовому засіданні встановлено і вище в рішенні вказано на те, що дійсно відповідач з дітьми постійно не проживає, але вона відвідувала періодично дітей та матір, приїздила в село, де залишалася на один день або на декілька днів, надавала матеріальну допомогу на утримання дітей, а саме: придбала одяг дітям до школи в серпні 2016 року; надсилала посилки з одягом та продуктами харчування , про що свідчать експрес-накладні «Нової пошти» за 17.11.2016 року, за 29.11.2016 року, за 22.02.2017 року /а.с.56-58/; подарувала дітям мобільні телефони; на картковий рахунок доньки [PERSON] перераховувала кошти в сумі по 1000 грн. /два перекази за березень 2017 року, а.с.50, 55/; з січня місяця 2016 року її карткою, на яку перераховується управлінням соціального захисту населення Білоцерківської РДА допомога на дітей [PERSON] в розмірі 1271,11 грн. щомісячно, користується мати [PERSON]; новорічні свята відповідач провела з дітьми, відвідували з ними каток, святкові заходи. Зазначених обставин не заперечувала свідок [PERSON], але вона показала, що її дочка фактично залишила дітей на неї, свідок навіть не знала про місце проживання дочки, а тому звернулася до сільського голови за допомогою, їй було дуже тяжко матеріально утримувати дітей, діти часто хворіють, вона змушена їздити з дітьми по медичних установах, тоді як здоров'ям дітей має займатися мати, вона вважає, що її дочка має проживати з дітьми та займатися їхнім вихованням, вона проти того, щоб дочка забирала дітей проживати разом з нею у співмешканця дочки в селі Засулля, оскільки він набагато старший за [PERSON], у нього є свої дорослі діти та внуки, стосунки між ним та членами його родини напружені, квартира, де він проживає з [PERSON], належить не тільки йому. Отже, з досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що між відповідачкою та її матір'ю фактично існує спір щодо місця проживання дітей, між ними виникають сварки саме з приводу того, що відповідачка проживає з чоловіком, який старший за неї, але наданими доказами той факт, що відповідач повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, що вона зовсім не цікавиться дітьми, не спілкується з ними, не приділяє їм жодної уваги, не допомагає матеріально, не підтверджується. А саме на ці обставини посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог щодо позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідно до ст..ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна обґрунтувати свої вимоги та заперечення. За положеннями ст.150 СК України саме батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судовому засіданні відповідно до вимог ст.171 СК України було вислухано думку малолітніх дітей сторін [PERSON] та [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав відповідачки по справі, діти повідомили, що мають бажання залишитися проживати у бабусі, мама з ними рідко спілкується, купляє інколи одяг, надає грошову допомогу, приїздить в село десь раз на три місяці, але вони хотіли б, щоб мама приїздила частіше, щоб їхні батьки проживали разом, щодо позбавлення їхньої матері батьківських прав, то діти нічого не говорять, оскільки не знають наслідків такого рішення. В п.18 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. А тому суд з врахуванням всього наведеного вважає за можливе не позбавляти відповідачку батьківських прав щодо її дітей, оскільки це не призведе до захисту прав дітей, але з врахуванням встановлених по справі обставин суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування Іванівської сільської ради контроль за виконанням нею своїх батьківських обов'язків. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки аліментів на його користь на утримання дітей, то суд виходить з наступного. За ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В даному випадку судом не прийнято рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав. Крім того, судом встановлено, що позивач також з дітьми не проживає, він сам починаючи з червня 2016 року перераховує кошти на утримання дітей на користь [PERSON] -бабусі дітей, з якою вони проживають, по 1000 грн. щомісячно, що стверджується наданими квитанціями до поштових переказів /а.с.47-48/, а тому стягнення аліментів саме на його користь є необґрунтованим. Судом також приймаються до уваги ті обставини, що питання між сторонами по справі щодо місця проживання дітей до цього часу не вирішено у встановленому законом порядку.

Outcome: dismissed