Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду та просить стягнути із відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 411074 гривень, на відшкодування матеріальної шкоди - 10000 гривень. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 18.06.2008 року на виробництві Кобеляцького комунального підприємства «Водоканал» стався нещасний випадок, в результаті якого один працівник отримав отруєння легкого ступеня тяжкості, а двоє працівників, в тому числі його дружина, майстер житлового фонду [PERSON], загинули на місці події. 19.06.2008 року прокурором Кобеляцького району Полтавської області [PERSON] була порушена кримінальна справа щодо службових осіб ККП «Водоканал» за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України. Проте, посадові особи прокуратури умисно поклали повну відповідальність за загибель людей на його дружину [PERSON]В, а директора, головного інженера, інженера з охорони праці цього підприємства, які б мали нести відповідальність за безпеку на виробництві, залучили до справи в якості свідків. Про закінчення досудового слідства, закриття порушеної справи у звязку зі смертю обвинуваченої, та з матеріалами кримінальної справи не ознайомили позивача, не визнали своєчасно його потерпілим. Кобеляцьким районним судом справа була закрита по нереабілітуючим обставинам. В послідуючому на стадії досудового слідства працівниками районних, обласної прокуратури було винесено безліч незаконних процесуальних рішень. Фактично досудове розслідування по вказаній справі розпочалося 19.06.2008 року, а закінчилося 02.02.2015 року направленням до суду обвинувального акту, 12.02.2016 року Новосанжарскьмй районний суд виніс вирок щодо директора підприємства [PERSON] Померла дружина «перебувала» в стані притягнутої до кримінальної відповідальності з 16.12.2008 року до 21.04.2011 року. Таке затягування відбулося значною мірою внаслідок неодноразового направлення справи на додаткове розслідування та на судовий розгляд. Посилаючись на перевищення розумних строків кримінального провадження, беручи до уваги наявність у справі незаконних рішень, вчинення незаконних дій та бездіяльності органами прокуратури відносно [PERSON], як чоловіка померлої, що завдало моральної шкоди (фізичних, душевних, та психічних страждань, приниження честі і гвідності, суттєвої втрати здоровя) і матеріальної шкоди у вигляді процесуальних витрат та власного часу на відновлення прав, позивач, відповідно до ст.130 КПК Украхни, ст.ст.6,23,1176 ч.2, ч.6 ЦК України, просить позов задовольнити повністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав того, що прокуратура Полтавської області не є належним відповідачем\~ у даній справі, так як відшкодування шкоди, завданій фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, в разі задоволення позову, здійснюється за рахунок держави. Окрім цього, на сьогоднішній час не прийнято жодного судового рішення, яким би було встановлено факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності, та діючим законодавством не передбачена можливість спадкоємців отримувати відшкодування; немає рішень, якими б була встановлена вина відповідча. Позов необґрунтований, не надано належних та допустимих доказів спричинення моральної та матеріальної шкоди. Позивач не позбавлений можливості отримати відшкодування від винної особи за вироком суду. Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задовленні позову, оскільки немає даних про визнання незаконними дій та бездіяльності прокуратури, відсутні підстави для стягнення шкоди. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши надані докази та вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1, 3\~ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною, 1,2\~ст. 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно матеріалів справи, в ході досудового розслідування встановлено, що 18.06.2008 року при виконанні робіт по прочистці каналізаційного колодязя, який знаходиться за адресою: Кобеляки Полтавської області, вул. Садова, 2 А, двоє працівників ККП «Водоканал», а саме [PERSON] та [PERSON] загинули внаслідок отруєння випарами, а слюсар-сантехнік [PERSON] отримав отруєння каналізаційними газами. Прокурором Кобеляцького району Полтавської області [PERSON] 19.06.2008 року за вищезазначеним фактом порушено кримінальну № 08580025 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України. Помічником прокурора Кобеляцького району Прокопенком Г.С. 16.12.2008 року винесено постанову про притягнення у якості обвинуваченого [PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України. Постановою Кобеляцького районного суду від 12.01.2009 року кримінальну справу №08580025 закрито на підставі п.8 ч.1 ст.6 КПК України (у звязку зі смертю обвинуваченої [PERSON]В.). 17.07.2009 року апеляційним судом Полтавської області вищевказану постанову суду першої інстанції скасовано та направлено справу до прокуратури Кобеляцького району на додаткове розслідування. Після проведення досудового розслідування 31.08.2009 року помічником прокурора Кобеляцького району Прокопенком Г.С. кримінальну справу №08580025 повторно направлено до суду для вирішення питання про її закриття у звязку зі смертю обвинуваченої [PERSON] Постановою Кобеляцького районного суду від 14.09.2009 року кримінальну справу №08580025 повернуто прокурору Кобеляцького району для проведення додаткового розслідування. Старшим помічником прокурора Кобеляцького району Авраменко М.І. 11.02.2010 року кримінальну справу № 08580025 прийнято до свого провадження та після проведення досудового розслідування 28.05.2010 року направлено до суду для вирішення питання про її закриття у звязку зі смертю обвинуваченої [PERSON] Постановою Кобеляцького районного суду від 08.07.2010 року, кримінальну справу № 08580025 в порядку ст.249-1 КПК України направлено прокурору Кобеляцького району для усунення порушень. Постановою Кобеляцького районного суду від 13.07.2010 року, скасовано постанову помічника прокурора Кобеляцького району Монатко Д.С. від 28.07.2009 року про відмову в порушення кримінальної справи щодо директора ККП «Водоканал» [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України та постанову слідчого прокуратури Кобеляцького району [PERSON] від 27.07.2010 року про відмову в порушення кримінальної справи щодо директора ККП «Водоканал» [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України. Постановою Кобеляцького районного суду від 08.07.2010 року скасовано постанову помічника прокурора Кобеляцького району Авраменка М.І. від 16.12.2008 року про відмову в порушення кримінальної справи щодо директора ККП «Водоканал» [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України. Слідчим прокуратури Кобеляцького району Полтавської області [PERSON] 27.07.2010 року винесено постанову про відмову в порушення кримінальної справи щодо директора ККП «Водоканал» [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України. Слідчим прокуратури Кобеляцького району [PERSON] 30.07.2010 року кримінальну справу № 08580025 направлено до суду для вирішення питання про її закриття у звязку зі смертю обвинуваченої [PERSON] Ухвалою Кобеляцького районного суду від 03.09.2010 року кримінальну справу №08580025 повернуто прокурору Кобеляцького району для проведення додаткове розслідування. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29.10.2010 року, частково задоволено апеляцію державного обвинувача прокуратури Кобеляцького району [PERSON] про скасування постанови Кобеляцького районного суду від 03.09.2010 року про направлення кримінальної справи №08580025 прокурору Кобеляцького району для проведення додаткового розслідування та направлено справу в суд першої інстанції на новий судовий розгляд; Постановою Кобеляцького районного суду від 25.11.2010 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21.01.2011 року, кримінальну справу №08580025 направлено прокурору Кобеляцького району для проведення додаткового розслідування. 16.02.2011 року, помічником прокурора Кобеляцького району Пилипчуком А.Ю. кримінальну справу № 08580025 прийнято до свого провадження. Постановою прокурора Кобеляцького району від 17.02.2011 року скасовано постанову слідчого прокуратури Кобеляцького району [PERSON] про відмову в порушення кримінальної справи щодо директора ККП «Водоканал» [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України. Постановою помічника прокурора Кобеляцького району Пилипчука А.Ю. від 17.02.2011 року, досудове слідство у кримінальній справі № 08580025 зупинено на підставі п.3 ст.206 КПК України. Постановою помічника прокурора Кобеляцького району Пилипчука А.Ю. від 09.03.2011 року, досудове слідство у кримінальній справі № 08580025 відновлено. Постановою прокурора Полтавської області Андрєєва Р.Г. від 24.03.2011 року порушено кримінальну справу щодо депутата Кобеляцької районної ради [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та направлено кримінальну справу №08580025 для подальшого розслідування в прокуратуру Козельщинського району Полтавської області. Постановою слідчого прокуратури Козельщинського району [PERSON] від 21.06.2011 року, перекваліфіковано дії [PERSON] у кримінальній справі № 08580025 з ч.2 ст.367 на ч.1 ст.272 КК України. Слідчим прокуратури Козельщинського району [PERSON] 23.06.2011 року кримінальну справу № 08580025 направлено до суду для вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] у звязку із закінченням строків давності. Ухвалою Кобеляцького районного суду від 11.07.2011 року кримінальну справу №08580025 направлено прокурору Козельщинського району для усунення виявлених порушень. Ухвалою Козельщинського районного суду від 27.07.2011 року скасовано постанову слідчого прокуратури Козельщинського району [PERSON] про відмову в порушення кримінальної справи щодо [PERSON] за ч.2 ст.272 КК України; Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06.09.2011 року апеляцію прокурора Козельщинського району задоволено. Скасовано постанову суду першої інстанції від 11.07.2011 року та направлено справу до Кобеляцького районного суду на новий судовий розгляд. Постановою Кобеляцького районного суду від 08.12.2011 року кримінальну справу №08580025 направлено прокурору Козельщинського району для організації досудового розслідування; Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21.02.2012 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Слідчим прокуратури Козельщинського району [PERSON] 02.04.2012 року кримінальну справу № 08580025 прийнято до свого провадження. 27.04.2012 року, прокурором Козельщинського району продовжено строк досудового слідства у кримінальній справі № 08580025 до 3-х місяців. Постановою слідчого прокуратури Козельщинського району [PERSON] від 24.05.2012 року дії [PERSON] в кримінальній справі № 08580025 перекваліфіковано з ч.1 ст.272 на ч.2 ст.272 КК України. Слідчим прокуратури Козельщинського району [PERSON] 25.05.2012 року винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи щодо головного інженера ККП «Водоканал» [PERSON] та інженера з охорони праці ККП «Водоканал» [PERSON] за ч.ч. 1, 2 ст. 272 КК України. Постановою слідчого прокуратури Козельщинського району [PERSON] від 28.05.2012 притягнуто як обвинуваченого по кримінальній справі № 08580025 [PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.272 КК України. Слідчим прокуратури Козельщинського району [PERSON] 30.05.2012 року кримінальну справу № 08580025 направлено до суду для вирішення питання про її закриття у звязку зі смертю обвинуваченої [PERSON]В та про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності. Постановою Кобеляцького районного суду від 08.10.2012 року кримінальну справу №08580025 направлено прокурору Козельщинського району для проведення додаткового розслідування. Постановою Козельщинського районного суду від 06.03.2013 року скасовано постанову слідчого прокуратури Козельщинського району [PERSON] від 25.05.2012 року про відмову в порушення кримінальної справи щодо головного інженера ККП «Водоканал» [PERSON] та інженера з охорони праці ККП «Водоканал» [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.ч. 1,2 ст.272 КК України. Прокурором Козельщинського району Пластун С.В. 17.04.2013 року внесено відомості до ЄРДР за № 42013180200000016 за ч.2 ст.272 КК України. Прокуратурою Козельщинського району 22.07.2013 року внесено відомості до ЄРДР за № 42013180200000016 за ч.2 ст.272 КК України, за фактом смерті на виробництві 18.06.2008 року працівників ККП «Водоканал» [PERSON], [PERSON] та отруєння [PERSON] За наслідками розслідування 31.01.2015 року обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч.2 ст.272 КК України направлено для розгляду до Кобеляцького районного суду. У подальшому підсудність змінена та кримінальне провадження скеровано до Новосанжарського районного суду Полтавської області. Вироком Новосанжарського районного суду [PERSON] засуджено за ч.2 ст.272 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням\~ організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських\~функцій на\~ підприємствах, в установах і організаціях\~ незалежно\~ від форм\~власності строком на 1 (один) рік. Відповідно до ст. 75 КК України\~звільнено від відбування основного призначеного покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. Згідно ухвали апеляційного суду Полтьавської області від 05.05.2016 року вирок Новосанжарського рацйонного суду Полтавської області від 12.02.2016 року в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] скасовано та призначено в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок відносно [PERSON] залишено без змін. Позивач як на підставу своїх вимог для стягнення матеріальної та моральної шкоди посилається на ст.ст.23, 1176 ч.2 ЦК України. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів діяння, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до пункту першого частини першої\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Пунктом 1 ч. 1\~ст. 2 зазначеного Закону\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно п. 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затверджененаказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від\~04 березня 1996 року № 6/5/3/41та зареєстроване в Міністерстві юстиціїУкраїни 06 березня 1996 року за № 106/1131, право на відшкодування у громадянина, який був незаконно засуджений судом виникає у випадку повної його реабілітації. Отже, аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що право на відшкодування моральної шкоди завданої фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності виникає у неї лише у випадку постановлення виправдувального вироку суду відносно цієї особи. Проте, як встановлено в ході судового розгляду, юридичні підстави для відшкодування [PERSON] шкоди в порядку передбаченому\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~на даний час відсутні, оскільки незаконність вчинених відносно нього процесуальних дій в ході кримінального провадження, не встановлена. Оскільки, [PERSON] не притягувався до кримінальної відповідальності, до нього не застосовувався\~\~запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або підписки про невиїзд,\~\~він не затримувався, на нього не накладалось\~\~адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, зазначена норма ч.2\~ст.1176 ЦК України не може бути\~застосована. Крім того, позивач при подачі заяви посилається і на норми ч.6 ст.1176 ЦК України. Предмет та підставу позову визначає виключно позивач (ст. ст.\~10,\~11 ЦПК України). Відповідно до ч. 6\~ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до частин 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності їх вини. Статтею 179 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст.\~1166,\~1167 ЦК України\~доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіюча шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативним наслідками. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Частинами 1 та 2\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Пленум Верховного Суду України розяснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п. 5 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальним правилом цивільного судочинства, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 ЦК України, частина перша\~статті 3 ЦПК України). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Статтею 58 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими\~ст.212 ЦПК України\~з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст.61 ЦПК України. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] не надав до суду належних та допустимих доказів, у відповідності до\~ст. 57-59 ЦПК України, на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. В матеріалах відсутні докази на підтвердження того, що внаслідок дій посадових осіб органів прокуратури, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях. Посилання на те, що такі дії спричинили зміну його життєвих обставин, належними та допустимими доказами не підтверджено. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Сам факт тривалого досудового розслідування, неодноразового розгляду справ в судових інстанціях не свідчить про завдання [PERSON] моральної і матеріальної шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, так як для наявності зобовязання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст.\~1166,1167,\~1176 ЦК України\~потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний звязок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обовязком позивача (ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Поняття «розумного строку» надано ч. 1 ст. 28 КПК України. Частиною 2 ст.28 КПК України визначено, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції),\~ а судового провадження суд. Таким чином, доводи позивача в частині тривалого розслідування кримінальної справи, порушення строків розгляду поданих ним заяв та звернень, незадоволення клопотань, поданих під час досудового розслідування, неповноти проведеного досудового розслідування повинні розглядатися у відповідності до положень Кримінально процесуального законодавства. Відповідний порядок щодо оскарження рішень слідчого, прокурора в ході досудового розслідування встановлено главою 26 КПК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині морального відшкодування. В частині стягнення матеріальної шкоди суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення матеріальної шкоди у вигляді понесених позивачем процесуальних витрат на відновлення його порушених прав та законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 3\~ст.79 ЦПК України\~до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. У п. 2 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам розяснено, що судові витрати не є збитками в розумінні\~ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Згідно зі\~ст. 85 ЦПК України\~витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Позивачем не зазначені норми права, які б передбачали відшкодування матеріальної шкоди у формі відшкодування його процесуальних витрат. Витрачене позивачем на виготовлення копій документів, проїзд до місця досудового розслідування та судового провадження, відрив від звичайних занять до судових витрат у кримінальному провадженні не відносяться та не можуть бути стягнуті ні з держави, ні з органів прокуратури. Враховуючи зазначені обставини, у задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, «процесуальних витрат» також необхідно відмовити. Суд, вважає, що позивач не надав безспірних доказів щодо обставин завдання йому моральної шкоди, а також не доведено завдання йому інших збитків. Слід зазначити, що у судовому засіданні зверталася увага позивача на необхідність залучити до участі у справі як співвідповідача Державну казначейську службу України в Полтавській області, оскільки вона є належним відповідачем щодо заявлених позовних про відшкодування шкоди, так як в разі задоволення позову саме на неї покладається обов'язок щодо списання коштів з відповідного рахунку. Позивач наполіг на залученні даної юридичної особи у процесуальному статусі третьої особи без самостійних вимог. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Оскільки, позивач при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed