Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пірієва О.С., житлово-будівельний кооператив «Автотранспортник-9», про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , за життя якого ним не було складено заповіту, тому спадкування відбувається за законом. 06 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. було заведено спадкову справу за № 02/2016 щодо майна померлого [PERSON] й 26 червня 2016 року ним було подано заяву про прийняття спадщини щодо майнових прав на квартиру [ADDRESS] , проте нотаріусом постановою від 27 червня 2016 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутність правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 03 жовтня 2018 року (а.с.6 - 7, 8), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити, вважаючи [PERSON] спадкоємцем за законом після смерті його батька, та особою, яка вправі претендувати на квартиру, як майно, набуте його батьком відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», оскільки останній був членом житлово-будівельного кооперативу «Автотранспортник-9»та повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, а тому набув права власності на неї. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності із наслідком ухвалення рішення згідно вимог закону. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та третіх осіб на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні з наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , за життя якого не було складено заповіту, відповідно спадкування відбувається за законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) фід фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом та за законом ( ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст. 1222). 06 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. було заведено спадкову справу за № 02/2016 щодо майна померлого [PERSON] (а.с.10-11). 26 червня 2016 року позивачем було подано заяву про прийняття спадщини щодо майнових прав на квартиру [ADDRESS] , проте нотаріусом постановою від 27 червня 2016 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутність правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно (а.с.10-11). Відповідно до Листа від 16 трвня 2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази. У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов`язком суду є роз`яснення наслідків невчинення такої процесуальної дії, що судом й вчинено. Незаявлення клопотання про витребування спадкової справи й не дослідження судом такої спадкової справи, є підставою длі відмови у задоволенні позову. Суд, дотримуючись об`єктивності і неупередженості сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України). Під час підготовчого судового засідання та початку розгляду справи по суті за участі двох представників позивача [PERSON] , Шмагайло М.І., які є фахівцями у галузі права, таке клопотання не завлялось. Позивач доказів на твердження своєї правової позиції не надав, до суду із заявою про витребування спадкової справи не звертався, навіть при дослідженні копій документів, які знаходяться у провадженні даної справи, долучені позивачем як додатки до позовної заяви, їх оригінали не надані, а тому суд був позбавлений можливості реалізувати обов`язок звірення поданих копій документів з оригіналами, оскільки суд приймає рішення на підставі поданих оригіналів документів, а не їх копій, які не забезпечені їх відповідності з оригіналами. При цьому копія довідки, надана позивачем, від житлово-будівельного кооперативу «Автотранспортник-9» має нечитабельний стан (а.с.17). Суд вважає, що обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній справі (категорії спадкових справ), можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі, а за відсутності дослідчення якої суд позбавлений можливості вирішити об`єктивно спір та за наслідками якого постановити обгрунтоване та законне рішення щодо задоволення позову. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Зважаючи на наслідки розгляду справи, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1222 ЦК України, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, Листа від 16 трвня 2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,

Outcome: dismissed