Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Дочірнього підприємства «Телерадіокомпанія «Аверс» Відкритого акціонерного товариства «Корпорація «Аверс», Національної ради з питань телебачення і радіомовлення України у Волинській області про захист честі, гідності і ділової репутації та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 20.01.2015 року на телеканалі «Аверс» в інформаційному блоці програми «На часі» розповсюджено сюжет про СТ «Коршів», зйомка якого проходила у фойє Луцького міськрайонного суду, де були висловлені неправдиві, непрофесійні факти, які абсолютно ніким і нічим не були перевірені та підтверджені. Телекомпанія «Аверс» не дотримуючись професійної та моральної «етики» звинуватила позивача, яка являється керівником СТ «Коршів» з 2001 року, в продажі земельних ділянок, шахрайстві та хабарництві. Позивач в той день була присутня в суді на розгляді справи, проте після засідання журналісти їй не задавали жодних питань, з нею не спілкувалися. Однак в ефірі новин був репортаж про її діяльність як керівника СТ «Коршів». Через тиждень [PERSON] звернулася в ТРК «Аверс» зі скаргою про спростування поширеної недостовірної інформації про неї, однак жодної відповіді на даний час вона не отримала. У звязку з незаконними діями відповідачів та неможливістю захистити себе у позивачки погіршився стан здоровя, постійно піднімається тиск, запаморочення, постійні сердечні болі. У неї порушився повсякденний ритм життя, моральна травма залишиться на все життя, адже вказаний сюжет побачили тисячі глядачів, а це рідні, близькі люди, знайомі та члени товариства. Покликаючись на вищенаведене просила стягнути солідарно з обох відповідачів моральну шкоду в сумі 25\~000 грн., спростувати в прямому ефірі недостовірну інформацію про неї, що полягає у приниженні її честі, гідності і ділової репутації. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити повністю. Представник ДП «ТРК «Аверс» [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що репортаж, що був показаний у новинах «На часі» в ефірі телеканалу «Аверс» складався з критичних коментарів членів садівничого товариства «Коршів» про керівництво цим товариством [PERSON] та узагальненням цих коментарів ведучою [PERSON]. Узагальнення коментарів, оцінок членів СТ «Коршів» стосовно керівника цього товариства ведучою [PERSON] підпадає під поняття оціночне судження, а тому не є предметом судового захисту. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб: б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача: в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Крім того в п. 14 цієї Постанови Верховний суд розяснив, що позовна заява має містити, зокрема відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Позивачем не вказано та не доведено, які її інтереси порушені внаслідок поширення спірної телепередачі, не зазначено, яка інформація спірної телепередачі є недостовірною та не доведено, яким чином поширена інформація завдала шкоди честі, гідності та діловій репутації. [PERSON] була вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України Про друковані засоби масової інформації (пресу) в У країні, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності по ширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Однак вона цим правом не скористалася, а лише подала скаргу. Представник відповідача просив відмовити у задоволені позову із-за безпідставності, а у випадку думки суду про його під ставність, просив відмовити у задоволенні позову із-за пропуску строку позовної давності, про що подав відповідну заяву. Представник Національної ради з питань телебачення і радіомовлення України у Волинській області [PERSON], не визнавши позову, пояснив, що до компетенції Національної ради з питань телебачення і радіомовлення України входять лише питання ліцензування діяльності телерадіокомпаній, жодної цензури телепередач вони не проводять. Просив у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що в оспорюваному репортажі вона висловила думку членів садівничого товариства. Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що 20.01.2015 року на телеканалі «Аверс» в інформаційному блоці програми «На часі» було показано сюжет про СТ «Коршів», зйомка якого проходила у фойє Луцького міськрайонного суду. Статтею 34 Конституції України та ст. 10 Конвенції з прав людини, яка була ратифікована Україною 17.07.1997 року, передбачено, що кожен має право на свободу слова, на вільне виявлення своїх поглядів та переконань. Відповідно до змісту ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Згідно приписів ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі. що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб: б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача: в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайповим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Крім того в п.14 цієї Постанови Верховний суд розяснив, що позовна заява має містити, зокрема відомості про те. в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Позивачем не вказано та не доведено, які її інтереси порушені внаслідок поширення спірної телепередачі, не зазначено, яка інформація спірної телепередачі є недостовірною та не доведено, яким чином поширена інформація завдала шкоди честі, гідності та діловій репутації. [PERSON] не скористалася наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України Про друковані засоби масової інформації (пресу) в У країні, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Однак вона цим правом не скористалася, а лише подала скаргу. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які. будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема п.46 справи Лінгенс (Лінгенз) проти Австрії від 08 липня 1986 року на думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Оціночне судження є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної (логічної) обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкових зв'язків між зазначеними джерелами інформації. 1 тому будь-яким шляхом неможливо оцінити правдивість чи правильність цього висновку. Отже, репортаж, що був показаний у новинах «На часі» в ефірі телеканалу «Аверс" складався з критичних коментарів членів садівничого товариства «Коршів» про керівництво цим товариством [PERSON] та узагальненням цих коментарів ведучою [PERSON]. Тобто узагальнення коментарів, оцінок членів СТ «Коршів» стосовно керівника цього товариства ведучою В.Притолок підпадає під поняття оціночне судження, а тому не є предметом судового захисту. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що в діях відповідачів відсутнє поширення неправдивих відомостей про позивача. Відтак відсутні передбачені законодавством підстави для покладення на відповідачів обовязку спростування поширених відомостей та відшкодування моральної і майнової шкоди. Оскільки позов безпідставний по суті, то подання позову поза межами строку позовної давності, як додаткової підстави у відмові в його задоволенні, є зайвим.

Outcome: dismissed