Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що вона є головою правління Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гранд Лайф № 5». 26 травня 2016 року [PERSON] через своїх представників, [PERSON] та [PERSON], звернулась до Ірпїнського міського суду Київської області з позовом до ОСББ «Гранд Лайф №5» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок знищення та пошкодження майна. Одним із додатків, долучених до позовної заяви, була заява [PERSON] від 14 квітня 2016 року, подана в інтересах [PERSON] до Ірпінського відділу поліції ГУ НП України в Київській області 15 квітня 2016 року та зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за реєстраційним № 6097, що підтверджується талоном-повідомленням НА № 000025. У вищевказаній заяві Відповідач 2, зокрема зазначив: «Заява (у відповідності до норм ст.ст. 60, 104, 214 КПК України та Наказу № 1050 від 19.11.2012 р.) про кримінальне правопорушення за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, вчинене мешканцями будинків [ADDRESS] та головою ОСББ [PERSON]»; «З метою захисту приватної власності, аби приватні земельні ділянки не були незаконно захоплені мешканцями будинків [ADDRESS] та головою ОСББ [PERSON], остання яка неодноразово погрожувала у її захоплення для використання у особистих цілях, як це вона робить постійно із земельними ділянками, що відносяться до території [ADDRESS], яка розділяє наші земельні ділянки, власником земельних ділянок було прийняте рішення їх огородити, аби не дати можливість третім особам використовувати її не за призначенням, а також використовувати у своїх цілях»; «В цей же день, організатор злочинної групи [PERSON], яка є головою ОСББ будинку [ADDRESS], за допомогою своїх підбурювачів .... : … зібрали натовп людей, серед яких були як заздалегідь підготовлені та привезені люди та мешканці будинків [ADDRESS], які діяли по спільно заздалегідь спланованому плану, розібрали та вивезли у невідомому напрямку металевий паркан, а самі почали зводити кострища на захопленій ними земельній ділянці, яка їм не належить»', «З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 60, 104, 214 КПК України, та Наказу МВС №1050, - прошу внести до ЄРДР цю заяву та порушити кримінальне провадження відносно організованої групи, якою керує [PERSON] за ч.1 ст.194 КК України, якій разом із іншими членами організованої групи пред'явити підозру у вчиненні злочину. Розпочати за цією заявою про вчинення злочину досудове розслідування у формі досудового слідства відносно організатора організованої злочинної групи, якою керує [PERSON], та її членам за ознаками кримінального правопорушення передбачених ч. 1 ст. 194 КК України». Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є поширювачами інформації, яку позивач вважає недостовірною і такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Зазначаючи у своїй заяві до Ірпінського відділу поліції ГУ НП України в Київській області, яка в подальшому була подана в якості додатку до Ірпінського міського суду Київської області, недостовірну інформацію про неї, відповідачі надали їй рис, які негативно сприймаються в суспільстві, таких як: вчинення злочину (суспільно небезпечного діяння), порушення норм чинного законодавства, нехтування правами інших осіб, створення та керування злочинною організованою групою, захоплення земельних ділянок, пошкодження та викрадення чужого майна тощо. Відповідачі, поширюючи таку недостовірну інформацію, створили їй різко негативний образ (як сукупність ознак характеру, мотивацій до дій та поведінки в житті) в очах керівництва та співробітників Ірпінського відділу поліції ГУ НП України в Київській області та Ірпінського міського суду Київської області. Враховуючи вищевикладене та положення п. 4 Постанови, згідно з яким під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків, - вважаю, що поширенням зазначеної недостовірної інформації відповідачі заподіяли шкоду моїм особистим немайновим правам, зокрема праву на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Відповідачі безпідставно виставили мене як злочинця, людину, яка має різко негативні риси характеру. Відповідно до п. 15 Постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача: в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно з п. 24 Постанови задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Відповідно до п. 25 Постанови спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Враховуючи те, що відповідачі поширили недостовірну інформацію про мене, яка має негативний зміст, чим завдали шкоди моїм честі, гідності та діловій репутації, зазначена інформація, згідно з приписами ст.ст. 277, 297 ЦК України, має бути спростована. Згідно з п. 27 Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Розповсюдженням недостовірної негативної інформації про мене відповідачі заподіяли мені моральну шкоду. Внаслідок таких неправомірних дій Відповідачів я відчувала приниження, роздратованість, розпач, тривалий час перебувала в стані нервового напруження та депресії. Все це вимагало від мене додаткових зусиль для організації мого життя, спілкування з рідними та близькими. Крім того, постійні хвилювання та нервовий стан з приводу розповсюдженої про мене недостовірної негативної інформації призвели до погіршення мого загального стану здоров'я. Таким чином, Відповідачі безпідставно розповсюдили про мене недостовірну негативну інформацію, чим порушили норми чинного законодавства України та заподіяли мені значну моральну шкоду, розмір якої я оцінюю в 12 500,00 грн. (дванадцять тисяч п'ятсот гривень) 00 коп. Позивач просить визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену в заяві [PERSON] від 14 квітня 2016 року, поданій в інтересах [PERSON] до Ірпінського відділу поліції ГУ НП України в Київській області 15 квітня 2016 року та зареєстрованій в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за реєстраційним № 6097, про те, що [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, неодноразово погрожувала захопленням земельних ділянок, які належать [PERSON], постійно захоплює земельні ділянки, що відносяться до території міста Ірпінь, є організатором злочинної групи, керує організованою злочинною групою, яка міститься у наступних фрагментах: «Заява (у відповідності до норм ст.ст. 60, 104, 214 КПК України та Наказу № 1050 від 19.11.2012 р.) про кримінальне правопорушення за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, вчинене мешканцями будинків [ADDRESS] та головою ОСББ [PERSON]»; «3 метою захисту приватної власності, аби приватні земельні ділянки не були незаконно захоплені мешканцями будинків [ADDRESS] та головою ОСББ [PERSON], остання яка неодноразово погрожувала у її захоплення для використання у особистих цілях, як це вона робить постійно із земельними ділянками, що відносяться до території [ADDRESS], яка розділяє наші земельні ділянки, власником земельних ділянок було прийняте рішення їх огородити, аби не дати можливість третім особам використовувати її не за призначенням, а також використовувати у своїх цілях»; «В цей же день, організатор злочинної групи [PERSON], яка є головою ОСББ будинку [ADDRESS] за допомогою своїх підбурювачів .... : … зібрали натовп людей, серед яких були як заздалегідь підготовлені та привезені люди та мешканці будинків [ADDRESS], які діяли по спільно заздалегідь спланованому плану, розібрали та вивезли у невідомому напрямку металевий паркан, а самі почали зводити кострища на захопленій ними земельній ділянці, яка їм не належить»; «З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 60, 104, 214 КПК України, та Наказу МВС № 1050, - прошу внести до ЄРДР цю заяву та порушити кримінальне провадження відносно організованої групи, якою керує [PERSON] за ч. 1 ст. 194 КК України, якій разом із іншими членами організованої групи пред'явити підозру у вчиненні злочину. … Розпочати за цією заявою про вчинення злочину досудове розслідування у формі досудового слідства відносно організатора організованої злочинної групи, якою керує [PERSON], та її членам за ознаками кримінального правопорушення передбачених ч. 1 ст. 194 КК України». Зобов'язати [PERSON] та [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] шляхом відкликання заяви [PERSON] від 14 квітня 2016 року, поданої в інтересах [PERSON] 15 квітня 2016 року з Ірпінського відділу поліції ГУ НП України в Київській області. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на її користь моральну шкоду в розмірі 12 500,00 грн. та судові витрати. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав,у позові просить відмовити,поскільки відповідач використав своє конституційне право та подав до Ірпінського відділу поліції заяву про вчинений на його думку злочин.У заяві було викладені всі обставини події та надано відповідні докази.Крім того,відповідно до рішення Конституційного суду України за 2003р не є розповсюдженням недостовірної інформації заява до правоохоронних органів про вчинення злочину.Такі правові позиції викладені і у постанові Верховного Суду України за 2009р.Представник вважає,що даний позов до суду поданий з метою заставити відповідача забрати заяву із поліції. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився,про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд,заслухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу.Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно зі ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. У судовому засіданні було встановлено,що є головою правління Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гранд Лайф № 5». Також,у судовому засіданні встановлено,що Відповідно до п 16 Постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено ,що «Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції , а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) « звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Водночас наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Зокрема, статті 173-1, 212-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають адміністративну відповідальність за поширювання неправдивих чуток, що можуть викликати паніку серед населення або порушення громадського порядку, та за повідомлення завідомо неправдивих відомостей органам реєстрації актів громадянського стану. Кримінальний кодекс України встановлює кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, підпалу або інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками (стаття 259), завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу дізнання про вчинення злочину (стаття 383) тощо. До того ж стаття 27 Закону України "Про звернення громадян" передбачає відшкодування особою за рішенням суду витрат у зв'язку з перевіркою звернень, які містять завідомо неправдиві відомості.» Враховуючи викладені обставини суд вважає позов безпідставним та таким,що не підлягає до задоволення у зв»язку з чим суд відмовляє позивачу у позові у повному обсязі. На підставі ст. 277,279 ЦК України,

Outcome: dismissed