Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про спонукання до вчинення цивільно-правової угоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на початку серпня 2011 року між ним та відповідачкою сталася домовленість про продаж йому належних відповідачці житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по [ADDRESS]. На виконання такої домовленості позивачем було сплачено відповідачці повну вартість будинку у розмірі 7500 грн., проте договір купівлі-продажу оформлений не був через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташовані будівлі. 8 серпня 2011 року відповідачка видала на ім'я співжительки позивача [PERSON] довіреність, якою уповноважила її замовити та отримати правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а також передала позивачу правовстановлюючі документи на будинок, дозволивши йому разом з його співжителькою та її двома неповнолітніми дітьми вселитись у нього. Відтак на підставі заяви [PERSON] приватним підприємством «Абрис» було виготовлено технічну документацію на земельні ділянки, розташовані за наведеною вище адресою, цільовим призначенням яких є ведення особистого селянського господарства та будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за що нею було сплачено грошові кошти в розмірі 2500 грн., а 11 серпня 2012 року відділом Держкомзему у Деражнянському району було видано державні акти на право власності на земельні ділянки на ім'я відповідачки. У вересні та жовтні 2014 року позивач тричі звертався до відповідачки з пропозицією укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку, проте вона у цьому категорично відмовила. Позивач стверджує, що всі домовленості його з відповідачкою з приводу укладення договору купівлі-продажу будинку ним були виконані, однак відповідачка умисно перешкоджає в реалізації його законних прав, шляхом ухилення від укладення договору купівлі-продажу будинку, тому він просить задовольнити його позов. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідачки позову не визнав і пояснив, що дійсно влітку 2011 року відповідачка мала намір продати належні їй житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані по [ADDRESS]. Бажаючими придбати вказане майно, з котрими вона обговорила можливість продажу, ціну та інші умови майбутнього договору купівлі-продажу, були позивач, а також [PERSON] З останнім, зокрема, відповідачкою була досягнута домовленість про продаж йому будинку за ціною 15000 грн. Проте оскільки такі кошти у [PERSON] на той час були відсутні, укладення договору між ними було відкладено. Відтак 8 серпня 2011 року відповідачка з позивачем обговорили можливість купівлі ним будинку з подальшим його нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією згідно з чинним законодавством. Однак на той час договір купівлі-продажу будинку між ними укладений не був через відсутність усіх необхідних для цього документів, а тому відповідачка отримала від позивача частину грошових коштів за будинок, в розмірі 7500 грн., видавши йому відповідну розписку. При цьому відповідачкою було помилково вказано у розписці про те, що грошові кошти були отримані нею за проданий будинок, тоді як фактично договір купівлі-продажу не відбувся і такі кошти були лише авансовим платежем, який давав можливість укласти договір купівлі-продажу після сплати позивачем повної вартості будинку, що складала 15000 грн. З огляду на те, що позивач не сплатив вказану суму коштів, представник відповідачки вказує на відсутність підстав для укладення договору. Крім того, він вважає необгрунтованим і посилання позивача на факт ухилення відповідачкою від нотаріального посвідчення договору, оскільки істотні умови такого договору, зокрема щодо ціни, позивачем виконані не були. Представник просить прийняти до уваги його доводи і відмовити в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю. Вислухавши доводи позивача, його представника, представника відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Деражнянською державною нотаріальною конторою 22 грудня 2004 року, відповідачка є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по [ADDRESS], які вона успадкувала після смерті [PERSON], котра померла [INFO]. Відповідачка є зареєстрованою та постійно проживає у м. Києві і вказаним успадкованим майном не користується, а тому влітку 2011 року вона вирішила його продати. 8 серпня 2011 року нею було отримано від позивача грошові кошти в розмірі 7500 грн. в рахунок продажу спірного будинку, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою, проте договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був. Судом приймаються до уваги доводи представника відповідача в тому, що грошові кошти у розмірі 7500 грн. були авансовим платежем в рахунок купівлі-продажу спірного будинку, оскільки як вбачається із наявного в матеріалах інвентарної справи витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Деражнянським ГМП «Інвентаризатор» 22 грудня 2004 року, вартість нерухомого майна станом на зазначену дату складала 15133 грн. Разом із цим, суд не бере до уваги доводів позивача та його представника про те, що грошові кошти у вказаному розмірі становили повну вартість спірного будинку, і факт такої сплати свідчить про фактичне укладення договору купівлі-продажу між сторонами, зважаючи на таке. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 627 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статтей 638-642 цього ж Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Особливості укладення договору купівлі-продажу врегульовані Главою 54 Цивільного кодексу України. Зокрема, згідно із ст.ст. 655, 657 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Як з'ясовано судом, згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, зокрема, щодо ціни нерухомого майна, сторони не досягли, не була ними дотримана і передбачена законодавством обов"язкова форма договору. Крім того з'ясовано, що після 8 серпня 2011 року жодних грошових коштів з метою придбання спірного будину позивач відповідачці не надавав. Судом встановлено і те, що між сторонами не був укладений попередній договір. Відповідно до ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Зі змісту ж розписки відповідачки не вбачається наявність наведених вище умов, які б свідчили про наміри сторін укласти договір купівлі-продажу протягом певного строку (у певний термін). Судом приймається до уваги і те, що згідно з рішенням Деражнянського районного суду від 23 січня 2015 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в задоволенні позову відмовлено. Крім того, згідно з рішенням цього ж суду від 1 квітня 2015 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов"язання звільнити житлове приміщення, позовні вимоги задоволено, зобовязано [PERSON] і [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] належним їй на праві приватної власності жилим будинком [ADDRESS], шляхом звільнення ними вказаного жилого будинку. Підсумовуючи наведене, а також враховуючи положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Outcome: dismissed