Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 11.08.2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб під час якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Проте спільне життя у них не склалось та вони проживають окремо, а їх спільна доньки залишилась разом з нею та фактично перебуває на її утриманні, оскільки відповідач участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає. Зазначала, що самостійно не може забезпечити свої потреби та потреби доньки, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною та окрім соціальної допомоги в сумі 860 грн. щомісячно інших джерел доходу немає, а цієї суми не вистачає для забезпечення елементарних щоденних потреб на придбання їжі, одягу, ліків, організації дозвілля та розвитку дитини. Крім того, вона самостійно несе витрати на оплату оренди житла та комунальних послуг, а також придбання спеціалізованого взуття та лікування доньки, яка має фізіологічну плоскостопість у зв`язку з чим потребує додаткових витрат на лікування. Вважає, що відповідач повинен та має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки, а також на її утримання до досягнення дитиною трьох років, оскільки він є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, отримує стабільний щомісячний дохід, має у власності рухоме майно, а також транспортний засіб, який нещодавно відчужив без її відома, інших неповнолітніх дітей чи не працездатних осіб на утриманні немає. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з часу звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною трьох років. На вказану позовну заяву відповідач подав відзив в якому позов визнав частково, зокрема не заперечував свого обов`язку утримувати доньку та погоджувався сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, а на утримання дружини кошти в сумі 400 грн., обґрунтовуючи такий розмір аліментів та грошового утримання тим, що він несе витрати по оренді житла та перебуває на обліку в органах місцевого самоврядування як особа, яка потребує житла, був учасником ДТП, що зафіксовано як нещасний випадок при виконанні службових обов`язків, у зв`язку з чим поніс значні матеріальні витрати та перебуває на медичному обліку з діагнозом ВСД по гіпертонічному типу, судинний криз, ангіоспазм сітківки, а тому витрачає значні суми коштів на лікування та профілактику захворювань. Вважає, що позивача не надала належних та допустимих доказів обґрунтованості сум аліментів про стягнення яких вона просить у позовній заяві. Позивач у відповіді на відзив заперечувала проти доводів відповідача, вказуючи на те, що відповідач продовжує користуватись автомобілем, який відчужив без її згоди, не несе значних витрат на оренду житла, має у власності земельну ділянку, був учасником ДТП ще у 2014 році, на даний час його заробітна плата значно збільшилась, у зв`язку з чим вважає, що обставини, якими він обґрунтовує відзив є обраним ним способом з метою необґрунтованого зменшення суми аліментів та грошового утримання. Разом з тим, в ході судового розгляду спору позивач зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, а на її утримання у частці від його заробітку в розмірі 1/6. Такі позовні вимоги були визнанні відповідачем в судовому засіданні в повному обсязі. Про зменшення позовних вимог та про визнання позову сторони написали письмові заяві, які долучили до матеріалів справи. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Суд,заслухавши\~пояснення \~сторін та\~ їх\~представників,\~ \~дослідивши письмові\~ докази\~по справі,\~вважає,\~що позов\~обґрунтований \~та підлягає\~задоволенню,\~при цьому\~суд \~також приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11.08.2013 року між сторонами зареєстровано шлюб під час якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] (а/с 8,9). На даний час дівчинка проживає разом з матір`ю та дана обставина в судовому засіданні визнана сторонами та їх представниками, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» \~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~ сімейному Кодексі України. У відповідності\~до вимог\~ст.ст.\~180,\~181\~СК України,\~батьки зобов`язані\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття.\~За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина.\~ За змістом ст. 182 СК України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] та отримує стабільний заробіток, розмір якого за період з 01.01.2019 року по 31.10.2019 року стноаить 127926,16 грн., приймав участь в Антитерористичній операції в період з 07.04.2014 року по 14.05.2014 року та з 04.10.2014 року по 16.11.2014 року, має у власності нерухоме майно, при цьому доказів перебування на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб матеріали справи не містять. З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що, як позивач, так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Враховуючи вище наведене, а також враховуючи визнання позову відповідачем в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, що не суперечить закону, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та/або доходу останнього щомісячно та саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання дитини, її гармонійного розвитку та не порушуватиме прав відповідача. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Так, позивач звернулась до суду з позовом 05.11.2019 року. За змістом ч. 2 ст. 182 СК України, \~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності\~до вимог\~ ст.\~84\~СК України,\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років.\~ Якщо\~дитина має\~вади фізичного\~або психічного\~розвитку,\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~до досягнення\~дитиною шести\~років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. З системного аналізу ст. 84 СК України вбачається, що \~матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини надавати матеріальну допомогу дружині. Враховуючи наведені норми законодавства, дослідженні в судовому засіданні докази щодо доходів відповідача та його матеріального становища, а також враховуючи визнання зменшених позовних вимог відповідачем, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач у даних правовідносинах та відповідач відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved