Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач, Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі Департамент) звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON], треті особи: Одеська міська рада, [PERSON], [PERSON] про витребування в [PERSON] нежитлового приміщення, загальною площею 162,9 кв. м., розташованого за адресою м. Одеса, вул. Пастера, буд. 18, на користь територіальної громади, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON], на нежитлове приміщення по вул. Пастера, буд. 18 в м. Одесі, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] з нежитлового приміщення, загальною площею 162,9 кв. м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, буд. 18, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просив суд задовольнити позовні вимоги, викладанні в ній, в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовної заяви Департаменту заперечував, обґрунтування своєї позиції виклав в письмових запереченнях проти позову. Треті особи: Одеська міська рада, [PERSON], [PERSON] на розгляд справи не зявилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомленні належним чином. Суд вислухавши пояснення сторін, учасників судового процесу, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311\~«Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною)»\~до комунальної власності областей передавався весь житловий та нежитловий фонд На виконання наведеної постанови Кабінету Міністрів України Одеською обласною радою народних депутатів було прийнято рішення від 25.11.1991 р. № 266-ХІ\~"Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області", яким затверджено перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування, зокрема, у власність м. Одеси, згідно з яким у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий та нежитловий фонд місцевих рад, народних депутатів, розташований у межах міста [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про право власності від 19.04.2005 р., серії ЯЯЯ №069712, Одеська міська рада оформила за територіальною громадою м. Одеси право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 162,9 кв. м., що розташоване по вул. Пастера, буд. 18 в м. Одесі Крім того, судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2008 р. право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 166,05 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, буд.18, визнано за [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу р. № 896 від 20.07.2016 р., посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] продала, а [PERSON] купила нежитлове приміщення, загальною площею 166,05 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, буд.18. На теперішній час, нежитлове приміщення, загальною площею 166,05 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, буд.18, на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу р. № 3330 від 11.10.2016 р., посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Судом встановлено, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2008 року у справі № 2-2651/08 набрало чиності та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що вказане судове рішення було скасовано. Відповідно до ст.129-1 Конституції України та ч.1\~ст.14 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. В матеріалах справи також відсутні докази, що підтверджують недійсність договорів купівлі-продажу р. № 896 від 20.07.2016 р. та р. № 3330 від 11.10.2016 р. Таким чином, суд не вбачає незаконності в переході права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 166,05 кв. м., що розташоване за адресою: вул. Пастера, буд.18, м. Одеса до відповідача. Суд також зазначає, що Департаментом не надано жодних доказів, які підтверджують його право власності на майно, що витребується. Документи ж надані позивачем стосуються нежитлового приміщення, загальною площею 162,9 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, буд.18, в той час, як [PERSON] є власником нежитлового приміщення, загальною площею 166,05 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, буд.18. Доказів того, що це одне і те саме нежитлове приміщення Департаментом не надано. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Представник\~відповідача своєю заявою просив на підставі ч.3\~ст. 267 ЦК України\~застосувати строк позовної давності. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Враховуючи те, що Департамент є органом, створеним і підпорядкованим ОМР, яка в свою чергу, приймала участь у справі № 2-2651/08, суд приходить до висновку, що позивачем заявлені вимоги після спливу строку позовної давності. Однак, одночасно, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Суд також критично ставиться до посилань позивача щодо неможливості оскарження заочного рішення від 12.05.2008 р., у справі № 2-2651/08, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивачем було подано апеляційну скаргу на вказане рішення. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, за положеннями зазначених норм права лише власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Як зазначено в Постанові Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у ст. 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені ст. ст. 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. Дослідивши матеріали справи суд не вбачає належним чином доведеного права власності Департаменту на нежитлове приміщення, що є предметом спору, а також незаконного вибуття поза волею власника майна із власності територіальної громади м. Одеси. Вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON], на нежитлове приміщення по вул. Пастера, буд. 18 в м. Одесі та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] з нежитлового приміщення, загальною площею 162,9 кв.м., розташованого за адресою м. Одеса, вул. Пастера, буд. 18, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не підлягають задоволенню так, як є похідними від вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи встановлені судом обставини та вказані правові норми, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed