Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.06.2017 року між ним та ТОВ «Авто-Арсенал» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки AUDI, 2001 року випуску, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ ВНС 474133 від 16.06.2005 року, вартістю 85\~900, 00 грн. Вважає, що укладенням даного договору набув право власності на вказаний автомобіль, проте переоформити право власності у встановленому законом порядку не має можливості через те, що на вищевказаний транспортний засіб було накладено арешт державною виконавчою службою. У звязку з зазначеним, просить визнати за ним право власності на автомобіль марки AUDI, модель ALLROAD, 2001 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузов, рама) BN, тип ТЗ легковий універсал, свідоцтво про реєстрацію ТЗ ВНС 474133 від 16.06.2005 року та зняти з нього арешт. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю із наведених в заяві підстав, просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, письмових заперечень по суті спору не подав, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, причин незявлення не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 27.06.2017 року між ТОВ «Авто-Арсенал» (комісіонер) та [PERSON] (комітент) укладено договір комісії № 7108/17/000516 згідно умов якого комісіонер зобовязався за дорученням комітента та винагороду, здійснити від свого імені продаж автомобіля марки AUDI, 2001 року випуску, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ ВНС 474133 від 16.06.2005 року. Вартістю ТЗ по узгодженні сторін становить 85 900, 00 грн. Згідно зі ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. 27.06.2017 року між ТОВ «Авто-Арсенал» (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу. Як визначено ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно п.1.1 вказаного договору продавець взяв на себе обовязок передати у власність покупцеві транспортний засіб, який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу. Пунктом 2.1 договору купівлі-продажу передбачено, що передача транспортного засобу продавцем і прийняття покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Між тим, доказів оплати вартості транспортного засобу сторонами не подано. Згідно зі ст. 1016 ЦК України за договором, укладеним з третьою особою, комісіонер набуває права навіть тоді, коли комітент був названий у договорі або прийняв від третьої особи виконання договору. Незважаючи на це, майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (ст. 1018 ЦК). Таким чином, під час комісії не відбувається передача права власності від комісіонера до комітента. Комітент, хоча і не бере участі у правочині з придбання/реалізації майна, весь час залишається власником цього майна. Доказів, які підтверджують правомірність придбання позивачем транспортного засобу суду не надано. За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК). Відповідно до ст. 392 ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобовязальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. З аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку, що позивачем у позові про визнання права власності має виступати особа, яка вже є власником. Водночас, пунктами 7, 8, 15 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, в т.ч., оформлені в установленому порядку: нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між тим, відповідачем належних та допустимих доказів в підтвердження правомірності підстав набуття ним права власності на автомобіль марки AUDI, 2001 року випуску, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ ВНС 474133 від 16.06.2005 року не надано. Враховуючи те, що набуття права власності на транспортні засоби регулюється окремими нормами, позивач у відповідності до вимог, передбачених Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, при купівлі автомобіля не дотримався, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed