Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпропетровського районного суду з позовом до Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» про спростування недостовірної інформації, яка поширена відповідачем про позивача шляхом вчинення актів агресивної підприємницької практики, про відшкодування моральної шкоди за акт дискримінації у формі утиску. Позивач у судове засідання не з'явилась, про причини неявки не повідомила. Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені ст.157 ЦПК України строки розгляду справи та те, що повторна неявка позивачки згідно ст.169 ЦПК України не тягне відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за її відсутності, у задоволенні позову просила суд відмовити у звязку з його необґрунтованістю. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що Міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» є комунальним підприємством, заснованим Дніпропетровською міською радою з метою забезпечення територіальної громади міста тепловою енергією. З жовтня 2002 р. свої послуги з теплопостачання у вигляді опалення та гарячої води Міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» надає за адресою: вул. Будівельників (колишня вулиця Фрунзе)[ADDRESS] у смт. Слобожанське (колишнє смт. Ювілейне) Дніпровський(колишній Дніпропетровський) район, Дніпропетровської області, де мешкає позивачка та члени її сім'ї. Відповідно до ст.20 ч.3 п.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п.1 ч.1 ст.13 цього Закону віднесено і послуги з надання централізованого опалення та гарячої води) у строки встановлені договором або законом. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (Постанова КМ України №630 від 21.07.05 р). З жовтня 2012 р. позивачка та члени її сім'ї не сплачують за надані послуги. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України №630 від 21.07.2005 р., послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Так, 11.10.2007 р. між МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» та [PERSON] укладено договір за №706-209098/01-Д про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. 11.09.2012 р. [PERSON] звернувся до підприємства із заявою про відмову від послуг та розірвання договору не зазначивши причини його розірвання, в зв'язку з чим заявнику було надіслано відповідь та роз'яснено порядок відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно п. 24 Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 р., споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. У п.25 вказаної постанови вказано, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. П.26 Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 р., визначено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено Наказом міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 р. №4, де вказано, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до місцевого органу виконавчої влади з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. Слобожанська селищна Рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області на території якої мешкає позивач повідомили, що дозвіл на встановлення автономного опалення у [ADDRESS] (колишня Фрунзе) у смт. Слобожанське (колишнє смт. Ювілейне) селищною радою не надавався. До Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» про отримання технічних умов також позивачка та члени її сімї також не зверталися. Відповідно до ст. 651, 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний на вимогу однієї із сторін зі рішенням суду в разі істотного порушення договору другою стороною. Однак до суду позивачка та її чоловік не зверталися та у відповідному порядку договір не розірвано. Згідно п. 30 Постанови КМУ №630, споживач зобов'язаний дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Тобто, своє право на відмову від послуг з теплопостачання позивачка та члени її родини можуть реалізувати лише при дотриманні порядку встановленого законодавством. Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинкових територій», затверджених постановою КМ України №572 від 08.10.1992 р., власник зобов'язаний сплачувати за комунальні послуги. Відмова чоловіка позивачки [PERSON] від договору в односторонньому порядку не звільняє його від оплати за отримані послуги, постільки споживач фактично споживає теплову енергію, не відключився від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог приводить до порушення зобов'язань. Згідно ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Право на спростування недостовірної інформації передбачено ст.277 ЦК України, якою зазначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відпо\-відь, а також на спростування цієї інформації. Правом на спростування та правом на відповідь наділені фізичні особи, стосовно яких поширена неправдива інформація, що порушує їх особисті немайнові права. Од\-нак фізична особа має також право вимагати спростування неправдивої інформації і у ви\-падку, коли вона поширена стосовно членів її сім'ї. При цьому поширення неправдивої інформації стосовно членів сім'ї фізичної особи повинно порушувати особисті немайнові права саме цієї фізичної особи, а не членів її сім'ї. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» підставою виникнення права на спросту\-вання та права на відповідь є правопорушення. Але виникає таке право за наявності суку\-пності таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в пуб\-лічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських міс\-цях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репу\-тації фізичної та юридичної особи. Жодна із вище зазначених обставин відсутня в діях КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» по відношенню до позивача. Окрім того, відповідно до вище зазначеної Постанови, позивач повинен довести факт поширеної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Крім того, позивач та члени його сім'ї, не відключились від мереж централізованого опалення та являються споживачами теплової енергії яку на\-дає КП «Дніпропетровські міські теплові мережі», тому зобов'язані сплачувати її вартість, в зв'язку з чим були інформовані з боку підприємства про сплату заборгованості. Приписами пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, визначені договором або законом. Окрім того, відповідно до «Правил користування приміщеннями житлових буди\-нків та прибудинкових територій» , затверджених постановою КМ України №572 від 08.10.1992 р. власник зобов'язаний сплачувати за комунальні послуги. Однак, позивач та члени її сім'ї не сплачували за послуги з теплопостачання, з зв'язку з чим виникла заборгованість, а тому МКП «Дніпропетровські міські теплові мере\-жі» змушені були звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» заборгованості. Таким чином, вимоги позивачки у частині спростування інформації щодо наявності у неї заборгованості за послуги з теплопостачання є безпідставними, постільки позивачка та члени її сім'ї мають заборгованість перед МКП ДМТМ у розмірі 5253,12 грн. Крім того, згідно зі ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У порушення вимог даної статті позивачем не зазначено спосіб поширення інформації, та у прохідній частині не зазначено спосіб її спростування, у який вона була поширена. КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» є юридичною особою, створеною та зареєстрованою в установленому законом порядку. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорю\-ваних прав, свобод чи інтересів. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів також закріплено у Конституції України (ст 55), Цивільному кодексі України (ст.16). Отже, особа має право звернутись до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено: у порядку цивільного судочин\-ства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у судових рішеннях, для яких законом установлено інший порядок оскарження. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що з що з аналогічними вимогами до суду звертався чоловік позивачки - [PERSON], в позові якого за рішенням суду від 21 травня 2014 р. відмовлено та Ухвалою апеляційного суду від 27.08.2014 р. рішення Дніпропетровського суду залишено без змін. Стосовно позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право лише на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг. Згідно ч.1 ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст. 23 Цивільного Кодексу України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч.4 ст. 23 Цивільного Кодексу України оральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч.1 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 Цивільного Кодексу України). Частиною 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних доказів спричинення такої шкоди відповідно до ст. 60 ЦПК України позивачем суду не надано. Крім того, питання правильного вирішення судом справ про відшкодування моральної шкоди неодноразово розглядалось Верховним Судом України, що знайшло своє відображення у Постанові Пленуму ВСУ від 31.03.95 р. №4, у п. 5 якої вказано, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Будь-яка із зазначених обставин відсутня в діях Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі». Також, у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»» з відповідними доповненнями та змінами, роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шко\-дою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed