Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 11.07.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно по [ADDRESS], що належить йому (позивачу) на праві власності. Вказаний виконавчий напис було вчинено за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», яке придбало право вимоги у Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк». Відповідно до виконавчого напису строк, за який проводиться стягнення - шість років та 14 днів, а саме: з 26.03.2008 року по 09.04.2014 року. Виконавчий напис було вчинено 11.07.2014 року, в той час, як право вимоги у кредитора виникло ще з травня 2011 року, оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено в квітні 2011 року. Таким чином, вчиняючи виконавчий напис нотаріус не врахував обставин щодо виникнення права вимоги та дати звернення до нього відповідача, а також той факт, що кредитор втратив право на вчинення будь-яких дій з відчуження майна позивача, в зв'язку зі спливом трирічного строку. Також є розбіжності щодо кінцевого строку погашення ним кредиту, який зазначено в п.2 ч.1 кредитного договору та у виконавчому написі, що свідчить про наявність спору між ним та відповідачем. Вчиняючи виконавчий напис нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків та пені у виконавчих написах зроблено стягувачем одноособово, без врахування думки та позиції позичальника та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Він вважає, що сума невиконаних зобов'язань вказана у виконавчому написі не може складати 191981 долари США, оскільки в зв'язку із частковим погашення боргу перед банком є істотно меншою. Крім того, стягувач мав проінформувати його про розмір заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису і в разі відсутності заперечень з його боку зазначена сума набула би статусу безспірної. Він жодних вимог про усунення порушень не отримував. Також позивач посилався на те, що відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відсутній такий позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як вчинення виконавчого напису. В зв'язку з цим, позивач просив суд визнати виконавчий напис, вчинений 11.07.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Представники третіх осіб - Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судові засідання на неодноразові виклики не з'явились, про причини неявки не повідомили. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в наданих до суду письмових поясненнях просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на вчинення виконавчого напису в передбаченому законом та умовами договору порядку. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені в письмових поясненнях третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.282 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за №283/8882 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.283 вказаної «Інструкції…» вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Відповідно до п.284 «Інструкції…» нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Відповідно до п.286 «Інструкції…» при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» та п.287 «Інструкції…» виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, нотаріальну контору (нотаріальний округ), прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчиняє виконавчий напис; найменування та адресу стягувача; найменування та адресу боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків у банках, кредитних установах (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, штраф, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; зазначення статті Закону України "Про нотаріат" та пункту Переліку документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, печатку. Відповідно до п.1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, підставами для одержання виконавчого напису при стягненні заборгованості за нотаріально посвідченими угодами є оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підвереджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 26.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (після зміни найменування Публічне акціонерне товариство «ОТ П Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 240000 доларів США, зі строком повернення не пізніше 26.03.2023 року. 27.04.2009 року, 25.08.2009 року та 28.02.2011 року між банком та [PERSON], укладались додаткові угоди №№1,2,3, яким вносились зміни до кредитного договору від 26.03.2008 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26.03.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого були нежитлові приміщення, розташовані по [ADDRESS], що належали позивачу на праві власності. Договорами №1 від 27.04.2009 року та №2 від 28.02.2011 року сторонами вносились зміни до договору іпотеки. Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.03.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП «Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за зазначеними вище кредитним договором та договором іпотеки від 26.03.2008 року. 11.07.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано звернути стягнення на майно, що належить [PERSON] та є предметом іпотеки, згідно відповідного договору від 26.03.2008 року, за рахунок коштів від реалізації якого задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в розмірі залишку заборгованості за кредитом в сумі 191981 долари США, що в еквіваленті складає 2244990 грн. 11 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач посилався на те, що останній було вчинено за відсутності даних, які б свідчили про безспірність його заборгованості за кредитним договором, оскільки такий розмір з ним не погоджувався, в зв'язку з частковим погашення боргу сума заборгованості є значно меншою та, крім того, стягнення проводилось за період з 26.03.2008 року по 09.04.2014 року, в той час як останній платіж за кредитним договором було здійснено в квітні 2011 року. Таким чином, виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Також посилався на те, що письмової вимоги відповідача про усунення порушень умов кредитного договору він не отримував. Разом з тим, самим позивачем в позовній заяві було зазначено, що починаючи з травня 2011 року жодних платежів за кредитним договором ним не здійснювалось та до позовної заяви надано виписку по рахунку позичальника, в якій відображені всі платежі, що здійснювались останнім за кредитним договором, починаючи з дня його укладення та станом на 10.07.2014 року. Заперечуючи проти правильності визначення розміру заборгованості за кредитним договором, позивач у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не зазначив конкретних обставин та не надав відповідних доказів, які б підтверджували часткове погашення ним поточної заборгованості за кредитом, не відображення вказаних платежів у представленій виписці та неправильності проведеного відповідачем розрахунку заборгованості. Крім того, суд враховує, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, за якими стягнення проводиться в безспірному порядку. Також суд вважає безпідставними доводи позивача стосовно вчинення виконавчого напису без дотримання вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» за вимогою, заявленою поза межами трирічного строку. Так, за виконавчим написом нотаріуса було запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог стягувача щодо погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 191981 долари США станом на 09.04.2014 року. Згідно умов кредитного договору строк повернення кредиту сторонами було встановлено до 26.03.2023 року, а погашення кредиту визначено шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначив позивач в своєму позові та вбачається з виписки по рахунку, умови кредитного договору щодо своєчасної сплати щомісячних платежів в рахунок погашення заборгованості по кредиту, останнім почали допускатись починаючи з травня 2011 року. Досудову вимогу про дострокове виконання зобов'язань та погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її непогашення, було направлено відповідачем на адресу позивача в квітні 2014 року, тобто в межах трирічного строку та після того, як останню не було задоволено протягом 30 днів, відповідач звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису. В зв'язку з цим, суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом було дотримано вимоги ст.88 Закону України «Про нотаріат». Безпідставними є доводи позивача з приводу того, що виконавчий напис вчиняється після спливу тридцяти днів з моменту одержання боржником письмової вимоги про усунення порушень та не отримання ним вимоги про виконання зобов'язання. Відповідно до п.283 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Позивач є позичальником за кредитним договором та іпотекодавцем за договором іпотеки, тобто не є особою, відмінною від боржника. Крім того, згідно штемпелю на описі вкладення в цінний лист вбачається, що досудова вимога була направлена [PERSON] 30.04.2014 року, а виконавчий напис вчинено 11.07.2014 року. Також суд вважає необґрунтованими доводи позивача на наявність розбіжностей щодо кінцевого строку погашення ним кредиту, який зазначено в п.2 ч.1 кредитного договору та у виконавчому написі, оскільки зазначений нотаріусом у виконавчому написі строк 30.05.2014 року є останнім днем після спливу тридцятиденного строку з моменту направлення вимоги стягувача про погашення заборгованості, а не строком виконання зобов'язань, визначених кредитним договором. Безпідставними є посилання позивача на порушення при вчиненні виконавчого напису вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким не передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як вчинення виконавчого напису, оскільки вказаний Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна. Спірні правовідносини між сторонами випливають із договору іпотеки, а п.6.3 додаткового договору №2 від 28.02.2011 року до договору іпотеки сторонами було погоджено право на задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, що узгоджується з положеннями ст.33 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини та наведені вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Сплачений позивачем судовий збір в зв'язку з відмовою в задоволенні позову віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed