Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що її донька [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON] . В 2010 році [PERSON] та її донька розлучилися, через зловживання відповідачем спиртними напоями. [INFO] мати хлопчика - [PERSON] померла. Відповідач має іншу родину, де в нього є двоє малолітніх дітей. Після смерті матері хлопчика на протязі останніх трьох років [PERSON] вихованням сина не займається, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, не забезпечує йому необхідного догляду - харчування, медичного догляду та лікування. Зазначила, що хлопчик декілька разів був у новій родині батька, однак будь-якого інтересу до більш тісного спілкування не проявляє. Онуку у вихованні необхідний особливий підхід, адже він дуже тяжко переживає смерть матері. Лише разом з нею він почуває себе у безпеці, про батька він не згадує. Відповідно до медичного висновку [PERSON] навчається по індивідуальній загальноосвітній програмі у зв`язку з наявними у нього захворюваннями нервової системи. У неї є фінансова можливість проводити відповідне лікування онука на території України та за кордоном. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.04.2018 року вона була призначена опікуном неповнолітнього [PERSON] Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на дані обставини, просила задовольнити позов, позбавивши відповідача батьківських прав. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.04.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.06.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі надала пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами [PERSON] не погодився, суду пояснив, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , і ніколи не втрачав своїх батьківських почуттів до сина і завжди надавав посильну матеріальну допомогу у виді аліментів. Спільне життя з матір`ю хлопчика - [PERSON] не склалось, вони розлучились. Хлопчик залишився проживати з матір`ю, а він регулярно сплачував аліменти на користь сина. Після смерті [PERSON] , позивачка припинила брати від нього гроші в якості аліментів та перестала надавати можливість спілкуватися та бачитись з сином. На обліку у психіатра та нарколога він не перебуває, заборгованості по аліментам не має, має постійні доходи. Спілкуватися з сином та займатися його вихованням йому перешкоджає позивачка. У квітні 2018 року рішенням суду позивачці було відмовлено у позбавленні його батьківських прав, але позивача призначено опікуном його сина, проти чого він не заперечував, та рішення суду не оскаржував. Він з липня 2018 року по липень 2019 року знаходився в іншій країні, в Польщі на лікуванні. Позивач дочекалась поки він виїде з України і знову подала аналогічний бездоказовий позов до суду. Вважає, що немає ніяких підстав для позбавлення його батьківських прав, тому просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Представник третьої особи - служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Каберна І.Г., яка діяла на підставі довіреності № 1054/1/15/01-37 від 03.05.2019 року, в судовому засіданні не заперечувала щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Прибилов О.О., який діяв на підставі довіреності № 856/1/02-22 від 09.12.2016 року, в судовому засіданні категорично заперечував щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки у відповідача не було умисного наміру ухилятися від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників третіх осіб, допитавши свідків, заслухавши дитину [PERSON] , [INFO] , вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що за час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.01.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, на підставі актового запису №04. (а.с.4) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №329. (а.с.6) [PERSON] після смерті матері проживає разом з бабусею [PERSON] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради №4571 від 27.09.2018 року, по [ADDRESS] . (а.с.5) Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 112/0 від 20.03.2019 року у [PERSON] , [INFO] вегето-судинна дистонія, хронічне порушення мозкового кровообігу в басейні середньої мозкової артерії церебрастенії, мінімальна мозкова дисфункція. (а.с.9) Тому на теперішній час відповідно до вищевказаного медичного висновку [PERSON] проходить індивідуальне навчання по місцю проживання [PERSON] , яка забезпечує проходження цього процесу в її помешканні, створивши для цього всі необхідні умови. Малолітній [PERSON] навчається в НВК (школа-гімназія) №1 м. Роздільна і згідно характеристики даного навчального закладу [PERSON] за час навчання зарекомендував себе як дисциплінований та вихований учень, з 3-го класу за станом здоров`я знаходиться на індивідуальній формі навчання, опікун [PERSON] приділяє належну увагу вихованню хлопця, намагається його всебічно розвивати, цікавиться навчанням. ( а.с.8) На теперішній час батько хлопчика - [PERSON] створив нову сім`ю, є батьком двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження наявними в матеріалах справи. (а.с.104-106) До служби у справах дітей РДА надійшла заява від 09.10.2017 року від [PERSON] про те, що за домовленістю з [PERSON] його син проживає разом з бабусею, але з серпня 2017 року вона відмовляється від матеріальної допомоги та перешкоджає у спілкуванні з сином.(а.с.100) Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.04.2018 року, відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] від його батька [PERSON] , [INFO] без позбавлення його батьківських прав та призначено [PERSON] , [INFO] , опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] .( а.с.50-54) Згідно з актом обстеження умов проживання від 22.07.2019 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , умови проживання добрі, є всі необхідні речі для розвитку дітей. До складу його сім`ї входять - дружина [PERSON] , син [PERSON] , 2013 року народження, донька [PERSON] , 2017 року народження. ( а.с. 87) Згідно довідки №15 виданої Роздільнянською ЦРБ від 01.08.2019 року [PERSON] , [INFO] на обліку у лікаря нарколога не перебуває. ( а.с.103). Відповідно до довідки № 10472 виданої відділом Державної виконавчою службою Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області від 07.06.20019 року, на виконанні у відділі ДВС виконавчих документів про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] відсутні ( а.с.38). Згідно паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] [PERSON] переобував за межами України з 18.07.2018 року по 09.07.2019 року включно. ( а.с.75) Суд вважає, що дані спірні правовідносини регулюються наступним нормами права. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Згідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 61-36905св18. Позивач звертаючись до суду з позовом, посилалась на те, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, не спілкується, та усе це, на думку позивача, свідчить про ухилення відповідача від виконання ним своїх обов`язків. В якості свідків в судовому засідання були допитані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які в судовому засіданні пояснили, що після смерті матері дитини, з 2016 року його батько [PERSON] не займається вихованням сина [PERSON] , а лише бабуся - позивач по справі приділяє увагу дитині та створила необхідні умови для його проживання та розвитку. На думку свідків, доля дитини батька не цікавить. Суд, даючи аналіз показам свідків, допитаних за клопотанням позивача, вважає, що жоден з них не підтвердив суду, обставини викладені у позові щодосвідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню дитини. Крім цього, судом було проведено опитування малолітнього [PERSON] стосовно його бажання проживати з батьком або з бабусею, який повідомив суду, що він бажає проживати лише з бабусею [PERSON] , він не бажає проживати з батьком, в майбутньому не заперечує проти спілкування з ним.. В судовому засіданні судом встановлено, що позивачка та відповідач нетерпимо ставляться одне до одного, наміру спільно виростити дитину у них не має, чим несвідомо травмують малолітнього [PERSON] , який бажає мати повну сім`ю. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до вимог частин 4 і 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки і піклування. Орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, їхнього ставлення до дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи та мають істотне значення. Також судом встановлено, що Роздільнянською РДА, як органом опіки та піклування було проведено вивчення питання соціальної характеристики [PERSON] без його участі та було надано висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав, відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Даний висновок обґрунтований тим, що батько не займається його вихованням та забезпеченням, його життям не цікавиться. ( а.с. 25-26) Суд не бере до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина, оскільки висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду ( ч.5 ст.19 СК України) та вважає, що обставини, на яких ґрунтується висновок Роздільнянської РДА, як органу опіки та піклування не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовується матеріалами справи. Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, наявність винної поведінки відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, та чи вживалися до нього заходи реагування. Матеріали справи таких посилань позивач належним чином також не підтверджують. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. У зв`язку із відмовою у позові, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. На підставі ст.ст.150, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: dismissed