Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

24.04.2020 позивач звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 14.04.2018 року. Поданий позов позивачем обґрунтований тим, що у жовтні 2017 року АТ "Універсал Банк" запустив новий проект Monobank, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки Monobank. Вказує, що після перевірки кредитної історії на платіжних картках Monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. 14.04.2018 [PERSON] звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету- заяву до Договору про надання банківських послуг від 14.04.2018 року. Положеннями Анкети - заяви визначено, що Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Вказує, що підписавши Анкету- заяву відповідач [PERSON] підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. Зазначає, що на підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 25000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок. Вказує, що АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за вищевказаним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу, відповідач не повертав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, а саме - не сплатив щомісячні мінімальні платежі, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Вказує, що станом на 29.09.2018 прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, відбулося істотне порушення зобов`язань, внаслідок чого вся заборгованість за кредитом стала простроченою. 29.09.2018 позивач направив відповідачу повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. З моменту направлення вимоги і до повного погашення на залишок суми заборгованості нараховується штраф у розмірі 100 грн. та пеня у розмірі 6,4 відсотки на місяць за кожен день прострочення виконання. Однак, відповідач не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим кредит перейшов у форму «на вимогу», останній на контакт не виходив. Отже, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 11.02.2020 склала- 69 626,78 гривень, з яких : 19 520, 41 гривень - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); 50 106, 37 гривень - заборгованість за пеню та комісією. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 14.04.2018 в загальному розмірі 69 626,78 гривень. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 14.05.2020 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 39-40). В судове засідання представник позивача Мєшнік К.І. не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] двічі в судові засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) його проживання, а також розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Заяв про розгляд справи до суду у його відсутності або відкладення - не подав, у зв`язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що виніс відповідну ухвалу. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб та постановити процесуальне рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі. Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 14.04.2018 відповідач [PERSON] звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 14.04.2018 , відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом на заяві . При чому конкретно яку суму грошових коштів відповідачу було запропоновано та він отримав в даній анкеті- заяві не вказано (а.с. 7). До вказаної анкети-заяви банк додав Умови обслуговування рахунків фізичної особи (а.с.8-22). Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобов`язання сторін. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 11.02.2020 року становить 69 686,78 грн. з яких: 19 520, 41 гривень - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); 50 106, 37 гривень - заборгованість за пеню та комісією ( а.с.6). Відповідно до положень ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «Універсал Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом установлено, що у заяві позичальника від 14.04.2018 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), стягнути заборгованість за пенею та комісією. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.04.2018 року, посилався на Умови обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету до Договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та комісії, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що додані Умови обслуговування рахунків фізичної особи позивача належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування фізичних осіб, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.04.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24.04.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати пені та комісії за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 14.04.2018 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в сумі 50 106,37 гривень до задоволення не підлягає. За вказаних обставин, суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що протягом строку дії договору, а саме: з 14.04.2018 , відповідачем було погашено заборгованість в розмірі 25 069 гривень (04.05.2018 - 1800 гривень; 07.05.2018- 800 гривень;18.05.2018 - 500 гривень;23.05.2018 - 11 078 гривень; 01.09.2018 - 650 гривень;11.09.2018 - 100 гривень;17.09.2018 - 451 гривень;11.10.2018 - 220 гривень;20.10.2018 - 100 гривень;24.10.2018 - 970 гривень;31.10.2018 - 82 гривень;13.11.2018 -130 гривень;22.11.2018 - 480 гривень;01.01.2019 - 1000 гривень;15.01.2019 - 790 гривень;26.02.2019 - 15 гривень;15.04.2019 - 192 гривень; 13.05.2019 - 500 гривень; 16.05.2019 - 500 гривень;23.05.2019 - 86 гривень; 27.05.2019 - 1600 гривень;05.06.2019 - 25 гривень;01.10.2019 - 1000 гривень 04.01.2020 - 2000 гривень), тоді як кредит ним було отримано у розмірі 25 000, хоча матеріали справи не містять належних доказів на спростування факту отримання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 25 000 гривень. Тобто сума погашення кредиту є сплаченою відповідачем та перевищує тіло кредиту на 69 гривень. Таким чином, судом є установленим, що права позивача відповідачем порушені не були, оскільки отримані [PERSON] фактично кошти в розмірі 25000 грн. як вказує позивач, відповідачем були повернуті, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, суд вважає, що оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачем. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed