Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] та [PERSON] пред'явили в суді позов до публічного акціонерного товариства комерційного товариства «Приватбанк», [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки № zrswgk00000084 від 17.11.2006. В обґрунтування позову вказали, що 17 листопада 2006 року між [PERSON], [PERSON] та публічним акціонерним товариствам комерційним банком «Приватбанк» укладено договір іпотеки за яким [PERSON] та [PERSON] передали банку в іпотеку належний їм на праві спільної сумісної власності житловий будинок [ADDRESS]. Вважаючи, що при укладанні договору іпотеки були порушені права [PERSON], який на час укладання договору був неповнолітнім та був зареєстрований у будинку. Крім того, на час укладання спірного договору у будинку, переданому в іпотеку були зареєстровані та проживали неповнолітні діти [PERSON] : [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. Посилаючись на положення статей 17 та 18 ЗУ «Про охорону дитинства», статті 12 ЗУ « Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», статей 203, 215 ЦК України, з тих підстав, що орган опіки та піклування згоди на передачу будинку в іпотеку не надав, просять визнати цей договір недійсним. Про укладання оспорюваного договору вони дізналися з листа-претензії банку від 20.11.2014. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, з підстав вказаних у позовній заяві. З народження та до теперішнього часу він зареєстрований та проживає у будинку, переданому його матір'ю та сестрою в іпотеку. Позивачка [PERSON] пояснила, що вона та її неповнолітні діти були зареєстровані у будинку, переданому в іпотеку. Укладанням спірного договору іпотеки були порушені права її неповнолітніх дітей. Представник позивача, [PERSON] позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов визнала та пояснила, що позивачі її діти. На час укладання договору її син, [PERSON] та її онуки, діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми та проживали у будинку, переданому в іпотеку. Вона не повідомляла нотаріуса та банк, що в будинку були зареєстровані та проживали неповнолітні. Фактично кредит брала її дочка - [PERSON] для іншої особи, [PERSON], який обіцяв повертати кредит. [PERSON] збирав усі документи. Вона лише у нотаріуса підписувала договір, за яким купила будинок у свого чоловіка та договір іпотеки. Про те, що потрібна згода органу опіки та піклування вона не знала. У кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] вона визнавалася потерпілою, однак ніяких коштів їй не відшкодовано. Відповідачка [PERSON] позов визнала. Пояснила, що на прохання знайомого, вона оформила на себе договір кредиту та передала в іпотеку будинок. На час укладання договору іпотеки у будинку проживали її неповнолітній на той час брат, [PERSON] та племінники: [PERSON] та [PERSON]. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Відповідно до заперечень просить у позові відмовити, посилаючись на висновки ВСУ, викладених у постанові від 20 січня 2016 року в справі № 2-2940цс 15 та постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-348цс 15. Зокрема позивачі не довели чим порушено їх права та те, що батьки, укладаючи договір іпотеки, мають діяти добросовісно, повідомивши про реєстрацію та проживання неповнолітніх дітей у будинку, що передається у іпотеку. Дослідивши докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в забезпечення виконання [PERSON] свого зобов'язання перед ПАТ КБ „Приватбанк" за кредитним договором від 17.11.2006, відповідно до договору іпотеки від 17.11.2006 zrswgk00000084 від 17.11.2006 [PERSON] та [PERSON], передали ПАТ КБ „Привабтанк" в іпотеку житловий будинок [ADDRESS], належний їм на праві спільної часткової власності, по ? частці кожній ( а.с. 71-74). З копії домової книги на будинок № [ADDRESS] та довідки МК ВЖРЕП № 7 від 01.12.2015 вбачається, що на час укладання договору іпотеки, у будинку були зареєстровані син [PERSON] - [PERSON], [INFO] та неповнолітня [PERSON], 2001 року народження, онука [PERSON] ( а.с. 12, 13, 15,16,20-23, 48-57). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. За загальним правилом, установленим ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до положень статей 3, 15, 16 ЦК України особи мають право на судовий захист порушеного цивільного права. За результатами розгляду спору про визнання недійсним договору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Пред'являючи позов про визнання недійсним договору іпотеки з тих підстав, що під час укладання договору було порушено встановлений порядок, оскільки не отримано згоди органу опіки та піклування на передачу в іпотеку майна, права на проживання, у якому мали неповнолітні діти позивачка [PERSON] довела чим порушуються її права. Позову в інтересах неповнолітніх дітей нею не пред'явлено. Крім того, з досліджених доказів вбачається, що неповнолітній син позивачки [PERSON] - [PERSON] на час укладання оспорюваного договору іпотеки у будинку не був зареєстрований ( а.с. 15). А тому, у задоволенні позові [PERSON] суд відмовляє. Щодо позовних вимог [PERSON] суд дійшов таких висновків. Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування ( Правова позиція ВСУ, висловлена у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-348цс 15). Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору(Правова позиція, висловлена при розгляді справи № 6-3005цс15, постанова від 10.02.2016). З досліджених доказів встановлено, та ця обставина підтверджена відповідачами, що [PERSON] та [PERSON] ні нотаріуса, який посвідчував договір іпотеки, ні іпотекодержателя не повідомили про факт реєстрації та проживання у будинку неповнолітнього сина [PERSON] - [PERSON]. ( а.с. 84) Факт підробки довідки з МК ВЖРЕП № 7 про склад сім'ї, що свідчила про відсутність зареєстрованих у квартирі дітей не було встановлено судовим рішенням ( а.с. 90-93). Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 16.11.2006 [PERSON], батько [PERSON] відчужив по ? частці будинку будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] ( а.с .6). Вказаний договір позивачами не оспорений та є чинним. Оскільки сторона договору, [PERSON] діяла недобросовісно, не повідомивши банк про право на проживання у будинку неповнолітнього на той час сина, та зважаючи, що [PERSON] не претендує на право власності на будинок, а отже його майнові права договором іпотеки не порушені, він досяг повнолітня у 2007 році, та з тих пір договору не оспорював, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed