Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

У серпні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до державного реєстратора філії Комунального підприємства Мирнопільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С., АТ «Альфа-Банк» про скасування рішення про державну реєстрацію прав. Позовна заява мотивована тим, що 24.04.2008 між нею та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № 10-29/6703, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 100 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних для придбання квартири, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 23.02.2029. Того ж дня, 24.04.2008, нею укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, загальною площею 51,60 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 24.04.2008 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 10-29/6703 від 24.04.2008 між нею та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений іпотечний договір № 02-10/1696, за умовами якого в іпотеку банку передана квартира [ADDRESS] , заставна вартість квартира становила 167 000 доларів США. До 2014 року вона вчасно сплачувала кошти на погашення кредиту, проте після значного збільшення курсу гривні до долара США, який стався у 2014 році, вона не мала змоги у повному обсязі здійснювати щомісячні платежі в рахунок погашення заборгованості по кредиту. Проте намагалася вносити певну суму по 200-500 доларів США, оскільки боялася втратити єдине житло за яке вже сплачена велика сума грошових коштів. Крім того, вона неодноразово зверталася до керівництва банку здійснити реструктуризацію її боргу, який у зв`язку з коливанням курсу гривні до іноземних валют, значно збільшився, проте банк ігнорував її вимоги. Листом від банку вона отримала довідку № 1244 від 30.11.2017 про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу, з якої вона довідалась, що на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» ПАТ «Укрсоцбанк» 08.11.2017 задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на належну їй квартиру. Вважає, що набуття права власності ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на її квартиру є неправомірним та порушує її конституційні права на приватну власність та житло, а перехід права власності на об`єкт іпотеки, здійснений на підставі рішення державного реєстратора Коровайко О.С. від 08.11.2017, відбувся з порушенням закону та договору іпотеки. Посилається на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит було видано в іноземній валюті в розмірі 100 000 доларів США, предмет іпотеки має загальну площу 51,60 кв. м та вказана квартира є єдиним постійним місцем її проживання. Ураховуючи наведене, позивач просить суд визнати незаконними дії державного реєстратора філії Комунального підприємства Мирнопільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С. при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно № 38019504 від 08.11.2017 та внесення запису за даним рішенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасувати рішення державного реєстратора філії Комунального підприємства Мирнопільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 38019504 від 08.11.2017; скасувати запис про державну реєстрацію права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1402056580000, номер запису про право власності 23258230). Ухвалою судді від 07.08.2019 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з порушенням при її подачі вимог ст. 175 ЦПК України, надано строк для с усунення недоліків. Ухвалою суду від 06.09.2019 відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті спору. 04.02.2020 АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, зобов`язання звільнити житлове приміщення. В обгрунтування позову позивач зазначив, що на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на квартиру [ADDRESS] було перереєстровано на АТ «Укрсоцбанк», правронаступником якого є АТ «Альфа-Банк». Оскільки законним власником вищевказаної квартири є АТ «Альфа-Банк», відповідачі, втративши право власності на квартиру, одночасно втратили право користування нею. Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав, відповідачі продовжують проживати у квартирі та відмовляються добровільно виселитися. Цим самим порушують права позивача як власника вказаної квартири. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст. 319, 321 ЦК України позивач просить позов задовольнити та визнанати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , зняти їх з реєстраційного обліку з зазначеної адреси та зобов`язати зазначених осіб звільнити вищевказану квартиру. 13.05.2020 відповідачами подано відзив на позовну заяву, у якому останні просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що набуття права власності ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на їхню квартиру є неправомірним та порушує їхні конституційні права на приватну власність та житло, перехід права власності на предмет іпотеки, здійснений на підставі рішення державного реєстратора Коровайко О.С. від 08.11.2017, відбувся з порушенням Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на час укладання іпотечного договору, самого договору іпотеки, а також з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено тимчасову заборону на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Ухвалою суду від 13.07.2020 об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до державного реєстратора філії Комунального підприємства Мирнопільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С., АТ «Альфа-Банк», третя особа: [PERSON] , про визнання дій незаконними та скасування рішення державного реєстратора та за об`єднаним позовом та цивільну справу за позовом АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити дії. Протокольною ухвалою від 12.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] - адвокати Миронова Н.В. та Ставицький Б.О. підтримали заявлені позовні вимоги вимоги з підстав, викладених у позові, проти задоволення позову АТ «Альфа-Банк» заперечували через його необґрунтованість. Представник відповідача Півторак Т.О. у судовому засдіанні заперечував проти задоволення позову [PERSON] з підстав його необґрунтованості, просив задовольнити позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою та зняти їх з реєстрації з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач - державний реєстратор філії Комунального підприємства Мирнопільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С. у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] з підстав, викладених у позові, заперечував проти задоволення позову АТ «Альфа-Банк» через його необґрунтованість. Вислухавши представників сторін та третю особу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24.04.2008 між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» укладений кредитний договір № 10-29/6703, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 100 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних для придбання квартири, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 23.02.2029. Того ж дня, 24.04.2008, між [PERSON] (покупцем) та [PERSON] (продавцем) укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, загальною площею 51,60 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 24.04.2008 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 10-29/6703 від 24.04.2008 між [PERSON] (іпотекодавцем) та АКБ «Укрсоцбанк» (іпотекодержателем) був укладений іпотечний договір № 02-10/1696, за умовами якого в іпотеку банку передана квартира [ADDRESS] , заставна вартість квартира становила 167 000 доларів США. Згідно з п. 4.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2019 № 1737200109, державним реєстратором Коровайко О.С. 08.11.2017 зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,6 кв.м, за ПАТ «Укрсоцбанк», підстава виникнення права власності: звіт про незалежну оцінку вартості квартири, серія та номер: ВА 170904-004, виданий 07.09.2017, видавник: ТОВ «Бізнес Ассіст»; іпотечний договір, серія та номер: 02-10/1696, виданий 24.04.2008, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В.; договір кредиту, серія та номер: 10-29/6703, виданий 24.04.2008, видавник: Сторони; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 85468, виданий 17.08.2017, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] , серія та номер: 1400035386930, виданий 26.08.2017, видавник: Укрпошта; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] , серія та номер: 1400036509530, виданий 26.08.2017, видавник: Укрпошта; довідка про розрахунок заборгованості, серія та номер: б/н, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Судом встановлено, що реєстрація права власності на спірну квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» відбулася на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки) та відповідного застереження в іпотечному договорі. Як вже зазначалося вище, у пункті Підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». З наведено слідує, що реалізація предмета іпотеки повинна проводитися на підставі договору іпотеки з дотриманням положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку. Проте, відповідачем не надано суду належних доказів направлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення кредитного зобов`язання, не спростовано під час розгляду даної справи твердження позивача [PERSON] про те, що письмової вимоги банку про усунення порушень кредитного зобов`язання вона не отримувала, направлена на її адресу вимога за вих. № К/17.07/УСБ/И/9 від 17.07.2017 містила лише застереження про те, що невиконання нею вимог банку може призвести до того, що банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки виключно шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки чи вчинення виконавчого напису нотаріуса. Жодних застережень про намір скористатися інститутом іпотечного застереження, тобто шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, вимога немістила. Крім того слід зазначити, що умовами іпотечного договору, укладеного між сторонами, визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Діючою на час укладення іпотечного договору редакцією ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачалася можливість реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, виключно на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тобто, діюча на час укладення іпотечного договору редакція ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачала передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань на підставі застереження в іпотечному договорі. Натомість, окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який би передбачав передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , в рахунок виконання основного зобов`язання між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» не укладалося. Проте, підставою виникнення права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру, згідно інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2019 № 1737200109, є саме іпотечний договір, серія та номер: 02-10/1696, виданий 24.04.2008, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. Відтак суд приходить до висновку про те, що державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ «Укрсоцбанк» проведена з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасову заборону на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Таким чином, враховуючи що квартира [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки, передана банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, використовується позивачем як місце постійного проживання її та членів її сім`ї, загальна площа квартири становить 51,6 кв. м, вона не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору від 24.04.2008 № 10-29/6703. За наслідками прийнятого державним реєстратором Коровайко О.С. оскаржуваного рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, у державного реєстратора Коровайко О.С. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк». Такі висновки узгоджуються із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконними дії державного реєстратора філії Комунального підприємства Мирнопільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С. при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно № 38019504 від 08.11.2017 та внесення запису за даним рішенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування рішення державного реєстратора філії Комунального підприємства Мирнопільської ради «Результат» у м. Києві Коровайко О.С. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 38019504 від 08.11.2017; скасування запису про державну реєстрацію права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1402056580000, номер запису про право власності 23258230) підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] суд враховує наступне. Підставою для пред`явлення позову до суду стало те, що позивач як власник нерухомого майна не може належним чином користуватись ним, оскільки відповідачі проживають у даній квартирі та мають у ній зарреєстроване місце проживання. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Згідно з ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що незаконність набуття права власності АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», на спірну квартиру встановлена судом з підстав, що описані вище, підстав для задоволення позовоу про визнання осіб такими, що втратили право корситування житловим приміщенням суд не вбачає. Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідачів АТ «Альфа-Банк» та державного реєстратра Коровайко О.С. у дольовому порядку на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн., з кожного по 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved