Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа: [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]., на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вказана квартира належить на праві власності у рівних долях спадкодавцю [PERSON] та сину позивачки -[PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 6-99-189797 від 11.08.1999 року. Мати позивача [PERSON] померла [INFO]. Позивач зазначає, що фактично прийняв спадщину онук [PERSON], який є третьою особою по вказаній справі, оскільки на час її відкриття постійно проживав разом із спадкодавцем і про відморву від спадщини не заявляв. Позивач не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері і на теперішній час не може реалізувати своє право на спадкове майно, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позові та не заперечували проти заочного розгляду справи. При цьому суду пояснила, що у строк встановлений законом для прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась без поважних причин і на теперішній час також не має цього бажання, оскільки вважає, що право власності на вказану спадщину після померлої [PERSON] повинно належати третій особі по справі - онуку спадкодавиці [PERSON], який фактично прийняв спадщину, оскільки на день її смерті проживав разом з [PERSON] Третя особа у судовому засіданні зазначила, що фактично прийняв спадщину після померлої [PERSON] та бажає отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на вказану у позові спадщину. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, причини неявки в порушення ч. 2 ст. 77 ЦПК України суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача,виходячи з вимог ст. 224 ЦПК України. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 13 Ковенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. З матеріалів справи вбачається, що позивачка є донькою померлого [INFO].спадкодавця [PERSON] (а.с. 9,10,14,15). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частину квартири [ADDRESS] . В свідоцтві про право власності на житло від 11.08.1999 р., реєстраційний № 6-99-189797 зазначено, що [PERSON] та третя особа [PERSON] мають на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], однак , у строк, встановлений законом, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] не зверталась без поважних причин. Позивач пояснила суду, що і на теперішній час також не має наміру звертатись до нотаріуса щодо вирішення питання прийняття спадщини після своєї матері, оскільки бажає щоб право власності на вказану садщину отримав її син [PERSON], який є онуком спадкодавця. Відповідно до ст.ст. 1216, 1220-1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, які зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Однак, як встановлено у судовому засіданні та підтверджується листом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори від 09.10.2017 року , після померлої [INFO] [PERSON], заяви про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкова справа не заводилася., від імені [PERSON] П'ятою ХДНК заповіти не посвідчувались Відповідно до ст. 328 ЦК України однією з підстав набуття права власності є спадкування, яке згідно ст. 1216 ЦК являє собою перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Оскільки склад спадщини згідно ст. 1218 ЦК України визначається на момент відкриття спадщини, до спадкоємця перейде частка у спільній власності спадкодавця в тому обсязі, в якому вона існує на цей момент. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права. Згідно Наказу Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 року "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів", рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Позивач не прийняла спадщину після смерті матері, оскільки без поважних причин не зверталась до нотаріальної контори з відповідною заявою у строк , встановлений ст. 1270 ЦК України. Також на час розгляду справи в суді відсутня і відмова нотаріуса у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину, тобто взагалі відсутній спір про право спадкування позивача, яке підлягало б захисту в судовому порядку. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в свєму листі від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив,у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом Крім того, позивачеві у судовому засіданні було роз'яснено на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України наслідки невчинення такої процесуальної дії, як заміна неналежного відповідача, а саме вимоги закону щодо відмови у задоволенні позову у разі його пред'явлення до неналежного відповідача, однак позивач не скористалася своїм правом щодо заміни відповідача. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення позову.

Outcome: dismissed