Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] з позовом та просив визнати договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. 13.06.2012 року , зареєстрований за реєстровим номером №1528 - недійсним. В обгрунтування вимог позивач вказував на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], він є його спадкоємцем і після відкриття спадщини дізнався, що за життя батько подарував усе своє майно [PERSON], який є братом батька, а такі дії не збігаються з поведінкою та словами батька. Посилався на те, що батько в останні місяці свого життя почувався дуже погано, майже не вставав з ліжка, інколи не впізнавав його та був агресивним та сварливим. Позивач з сестрою як міг так і допомагали, але цього було замало. У зв'язку з численними хворобами, алкогольною залежністю, боргами за комунальні послуги та незадовільним матеріальним становищем батько дійсно потребував сторонньої допомоги, яку і отримував від відповідачки та її сім'ї до тих пір, доки [PERSON] не уклала від імені його батька договір дарування частки квартири на користь свого чоловіка. Позивач вважає, що дарування квартири було здійснено під впливом тяжких для [PERSON] обставин та під впливом помилки щодо природи правочину дарування, прав та обовязків сторін такого правочину, оскільки лише за умови довічного утримання він був згоден відчужити своє єдине житло на користь брата, позбавивши тим самим обох своїх рідних дітей спадщини. В судове засідання позивач не з'явився, звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутності, вимоги підтримує. Відповідач та її представник заперечували проти позову вказуючи на те, що він є безпідставним, обгрунтування є надуманими та не грунтуються на доказах. Відповідач зазначила, що є власником квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та договору купівлі-продажу. При житті брат батька, [PERSON] висловив своє бажання подарувати 1/2 частини квартири, при цьому 1/2 частини вже йому належала на праві власності. Волевиявлення братів було вільним, оскільки між ними були добрі стосунки. На момент вчинення правочину [PERSON] вже був 20 років розлучений, з дітьми не спілкувався, вони не були присутні на поховані і не знають де їх батько похований. При цьому також представник відповідача звертала у вагу на те, що [PERSON] видав довіреність на розпорядження частиною квартири саме шляхом дарування, а договір укладено було пізніше і за цей період дарувальник не змінював свого рішення. Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд прийщов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як було встановлено судом 13.06.2012 року [PERSON], діючи від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. 29.02.2012 року за реєстровим №630, та [PERSON] уклали договір дарування 1/2 квартири №[ADDRESS]. За змістом вказаної довіреності [PERSON] уповноважив [PERSON] подарувати [PERSON] частку квартири №[ADDRESS]. Отже, між видачею довіреності та укладенням договору минуло три місяці. [INFO] [PERSON] помер, про що складено актовий запис №9801 від 15.10.2012 р . Позивач [PERSON] [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області 14.03.2013 р.. Відповідач [PERSON] є власником квартири №[ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2013 р. та договором дарування від 31.10.2013 р. Згідно з нормами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обовязок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу предявлених позовних вимог, покладається саме на цю сторону . Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з нормами ч.1,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] обгрунтовував свої вимоги по двом підставам про вчинення договору під впливом тяжкої обставини та під впливом помилки природи правочину, прав та обов'язків сторін правочину. Згідно з вимогами ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до вимог ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 06.11.2009 р. N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", Відповідно до статей 229 - 233 ЦК ( 435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ( 435-15 )), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК ( 435-15 ), якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Отже, виходячи із вказаних норм, заявлені позивачем підстави є різними, і відповідно докази доведенню обставин є різними. На підставі викладеного, оцінюючі надані з боку позивача докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, необхідно звернути увагу на те, що в провадженні суду знаходиться справа за позовом [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на відсутність волевиявлення [PERSON].

Outcome: dismissed