Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

09 серпня 2017 року позивач звернувся до [PERSON] та ФОП [PERSON] з позовом, яким просив визнати недійсним договір комплексного медичного страхування під час перебування за кордоном від 30.07.2015 р., а також стягнути збитки з ФОП [PERSON] Вказували, що 30.07.2015 р. між сторонами був укладений договір страхування, за яким застраховано дружину відповідача [PERSON]. Свої вимоги мотивували тим, що: -страхувальником є дружина відповідача, однак договір укладено страховиком безпосередньо з відповідачем, оскільки саме він сплачував платежі за договором страхування та вимагає оплати зараз; -відповідач при укладенні договору приховав від позивача те, що його дружина на момент страхування була інвалідом І групи, мала захворювання та проходила курс відновлення після попереднього інсульту, а також інші відомості, що мали б значення при укладенні договору, чим ввів позивача в оману та через що укладений договір є недійсним; -відповідач при укладенні спірного договору замовчав інформацію про поїздку його дружини до Греції для проходження курсу відновлення після перенесеного інсульту, що має істотне значення для оцінки страхового випадку. Відповідно до наданого відзиву відповідач позовні вимоги не визнавав та зазначав, що: -він не є належним відповідачем за даним позову, оскільки страхувальником за договором, а отже стороною договору була його дружина [PERSON]; -Правила страхування не містять категоричної заборони на укладення договорів страхування з інвалідами І та ІІ груп і залишають питання про укладення таких договорів на власний розсуд страховика, який має право відступити від загального правила, тобто наявність інвалідності у страхувальника не є обставиною, що виключала можливість укладення спірного договору; -посилання позивача на ознайомлення відповідача з правилами страхування безпідставні, оскільки в тексті страхового полісу про них нічого не сказано; -під час укладення договору страхування позивач не вимагав від страхувальника інформацію про стан його здоровя, чим спростовується факт замовчування відповідачем певних обставин при укладанні спірного договору, через що відсутнє введення позивача в оману; -неповідомлення про проходження курсу лікування дружини відповідача в Греції не є замовчуванням з боку відповідача, оскільки страховик відомостей про виїзд за кордон та лікування застрахованої особи не вимагав, до того ж це відбувалося більше, ніж за півроку до страхового випадку; -підстави зазначені у позові стосуються іншого предмету спору відмови у виплаті страхового відшкодування, але не визнання договору страхування недійсним. Відповідно до Ухвали від 31.08.2017 року у відкритті провадження у цивільній справі в частині позовних вимог до ФОП [PERSON] про стягнення збитків відмовлено, та відкрито провадження в частині позову ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» до [PERSON] про визнання договору страхування недійсним. Згідно Ухвали суду від 14.09.2017 року, за клопотанням ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», позивачу повернуто судовий збір в розмірі 1\~600 грн. 00 коп., оскільки в частині вимог позивача до ФОП [PERSON] відмовлено у відкритті провадження. За Ухвалою від 02.05.2018 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 15.05.2018 року за клопотанням відповідача розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні 19.06.2018 року з огляду на обставини справи та заявлені сторонами клопотання вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Згідно Ухвали від 12.07.2018 року позивачу відмовлено у долучені нової редакції позовної заяви через зміну предмету та підстав позову, з розясненням права на подачу позову у загальному порядку. Також за Ухвалою від 12.07.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд по суті. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові, підтримав . Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві. Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішенні справи виходить з такого. 30.07.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страховою компанією «Український страховий стандарт» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) був укладений Міжнародний договір добровільного комплексного страхування №0410-1201-0042, за яким [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надавалось медичне страхування подорожуючих за кордоном, на термін з 15.08.2015 року по 03.10.2015 року. Предметом Договору були майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, повязані з непередбаченими медичними чи іншими витратами, повязаними з наданням застрахованій особі медичної допомоги; з володінням, користуванням та/або розпорядженням багажем; понесенням витрат та предявленням застрахованій особі третьою особою майнової претензії щодо відшкодування збитків. Страховим випадком є понесення витрат, повязаних з наданням третіми особами медичних та інших послуг в разі раптового захворювання та/або нещасного випадку. 15.08.2015 року відповідач сплатив на користь позивача страховий платіж в розмірі 1\~135,70 грн. за вказаним Договором страхування. 09.09.2015 року під час перебування застрахованої особи [PERSON] в Греції від іншої застрахованої особи [PERSON], позивачу надійшло повідомлення про те, що стався страховий випадок, а саме під час реабілітації мовних функцій [PERSON] перенесла повторний інсульт та знаходилась в комі. Так, [PERSON] під час перебування в Греції, у Реабілітаційному центрі «Евексія», 09.09.2015 року була госпіталізована, оскільки втратила свідомість, мала епілептичний стан та дихальну недостатність, стан її здоровя був критичним, в подальшому вона померла. (а.с.82-88). При зясуванні обставин страхового випадку позивачем було зясовано, що застрахована особа [PERSON] 13.11.2012 року перенесла інсульт та на момент укладання Договору страхування мала І групу інвалідності, що підтверджується Актом огляду МСЕК від 01.03.2013 року та Довідкою МСЕК від 07.04.2015 року (а.с.80,81). Представник позивача стверджує, опираючись на ці твердження, як на підставу позову, що відповідач, який від імені дружини [PERSON] уклав з позивачем договір страхування, приховав від страховика відомості про стан здоровя дружини та перенесений нею в 2012 році інсульт, внаслідок якого остання отримала І групу інвалідності, отже в його діях вбачається обман. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Згідно зі\~статтею 16 Закону України «Про страхування»\~договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. За правилами\~статті 18 цього Закону\~для укладення договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Відповідно до\~статті 983 ЦК України\~договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Відповідно до\~ст. 998 ЦК України\~договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. За положеннями ст. 979, ст.984 ЦК України сторонами договору страхування є страховик та страхувальник. При цьому страхувальником може бути фізична або юридична особа, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України ( ч.1 ст.3 Закону України " Про страхування"). Статтею 203 ЦК України\~передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Отже, відповідачем за позовом про визнання правочину недійсним має бути особа, яка на час його вчинення була стороною правочину та дії якої призвели до недотримання зазначених положень цивільного законодавства. Страхувальником за договором добровільного комплексного страхування №0410-1201-0042 від 30.07.2015 року є дружина відповідача [PERSON], про що зазначено в тексті договору та засвідчено її підписом. Відповідно до вимог\~ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як роз`яснено у частині другій п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. З огляду на досліджені судом письмові докази, посилання позивача на те, що відповідачем введено його в оману щодо стану здоровя дружини (неповідомлення про І групу інвалідності дружини, виїзд до Греції для лікування наслідків інсульту) є такими, що не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідач не є стороною оспорюваного договору та на момент його укладення даний договір не створював для відповідача жодних прав або обовязків. Доводи позивача з приводу того, що [PERSON] уклав договір добровільного страхування замість своєї дружини [PERSON] не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а сплата страхових внесків [PERSON] не свідчить про договірні стосунки між ним та позивачем, оскільки чинне законодавство не передбачає заборон вчиняти платежі особами, відмінними від застрахованих осіб. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~ З огляду на викладене вище, судом встановлено, що оспорюваний договір страхування був укладений між [PERSON] та ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», за яким відповідач [PERSON] не є стороною договору та застрахованою особою, відтак не міг ввести другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення , отже відсутні підстави для задоволення позову та усі інші доводи сторін не мають правового значення з огляду на предмет доказування у даній справі.

Outcome: dismissed