Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Вказуючи на те, що після смерті батька [PERSON] він, як спадкоємець за зповітом, прийняв спадщину, яка складається з земельної ділянки площею 2,6021 га для ведення товарного сільськогсподарського виробництва і розташована на території [PERSON] сільської ради Диканського району Полтавської області /далі - [PERSON] сільська рада/, однак через відсутність відомостей про цю землю у Державному земельному кадастрі йому нотаріусом було відмовлено у оформленні спадкових прав, позивач звернувся з позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно з компенсацією 1/4 частини її вартості відповідачу [PERSON], яка була дружиної його нині померлого батька і має право на обов'язкову частку як особа пенсійного віку. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задоволити, визнавши за позивачем право власності на земельну ділянку з компенсацією у грошовому еквіваленті відповідачу [PERSON] належної їй частки. Від відповідача - [PERSON] сільської ради - надійшов лист про визнання позову та розгляд справи у відсутність його представника. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково і не заперечували проти визнання за позивачем права власності на 3/4 частки спадкового майна, вказавши, що відповідач [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадковому майні, а саме - на 1/4 її частину. Третя особа - приватний нотаріус Диканського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] /далі - приватний нотарус [PERSON]І./ суду надав заперечення на даний позов, вказавши, що у спадковій справі після смерті [PERSON]крім заяви позивача також є заява про прийняття спадщини [PERSON], яка є дружиною померлого та на час його смерті була особою пенсійного віку та має право на спадщину, а також просив розгляд справи провести у його відсутність. Третя особа - відділ Державного земельного агенства у Диканському районі Полтавської області /далі - відділ Держземагенства/ - заперечень проти позову не подала, подала заяву про розгляд справи без участі її представника. За вказаних обставин розгляд справи був проведений без участі представника відповідача [PERSON] сільської ради, третьої особи [PERSON] та прекдставника третьої особи відділу Держземагенства. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача [PERSON], дослідивши документи справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 10 жовтня 2010 року в с. Великих Будищах Диканського району Полтавської області помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 167351, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Диканського районного управління юстиції Полтавської області 17 листопада 2010 року. За життя нині померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 524830, виданого 20 квітня 2001 року [PERSON] сільською радою народних депутатів, належала земельна ділянка площею 2,6021 га для ведення товарнорго сільськогосподарського виробництва, розташована на території [PERSON] сільської ради. Державний акт був виданий у встановленому на той час законом порядку і зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під № 225. Належність вказаної землі померлому [PERSON] також підтверджено довідкою про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданою відділом Держземагенства у Диканському районі Полтавської області 15.07.2015 року. Відповідно до положень ст. 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами. Положенням ст. 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту реєстрації цих прав. Однак зміст ст. 125 ЗК України та порядок реєстрації земельних ділянок був змінений у 2009 році, а Закон України "Про Державний земельний кадастр" почав діяти лише з 01.01.2013 року, тобто після видачі [PERSON] державного акта та після смерті останнього. За таких обставин суд приходить до висновку, що вказана вище земельна ділянка належала [PERSON] на законних підставах, хоча в подальшому після зміни земельного законодавства і не була внесена до Державного земельного кадастру, а тому є спадковим майном. Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ч. 2, 1233, 1268, 1270 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися після його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Якщо спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на момент смерті останнього, то для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк з моменту її відкриття. Як вбачається з заповіту, складеного та посвідченого 10 січня 2008 року секретарем Великобудищанської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за № 8, на випадок своєї смерті [PERSON] все своє майно заповів своєму синові [PERSON] - позивачу по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з довідки приватного нотаріуса [PERSON], після смерті [PERSON] 26.11.2010 року була зеведена спадкова справа, в якій є заява про прийняття спадщини позивача [PERSON] - сина померлого, заява про відмову про прийняття спадщини відповідачем [PERSON], яка була дружиною померлого, а також заява останньої про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини від 24.01.2011 року. Оскільки на час смерті [PERSON] його дружина [PERSON] була непрацездатною, особою пенсійного віку, тому вона успадкувала половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом, тобто має право на обов'язкову частку у спадщині, а саме - 1/4 її частину. З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка є спадковм майном після смерті [PERSON], позивач по справі являється спадкоємцем за заповітом всього майна помрелого, як його син, у встановленому закном порядку прийняв спадщину після смерті батька, однак дружина останнього відповідач [PERSON] також має право на обов'язкову частку, тому наявні підстави для часткового задоволення позову та визнання за позивачем права власності на 3/4 частини земельної ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed