Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач у листопаді 2013 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом, в якому зазначив, що із відповідачкою [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі із 1999 року по травень 2013 року. Обманним шляхом колишня дружина умовила зареєструвати себе та її дітей [PERSON] та [PERSON] у його службовій квартирі. Згодом її діти підросли, а відносини між ним та дружиною і [PERSON] та [PERSON] вкрай загострилися. Кульмінацією конфліктів стало його побиття дітьми [PERSON] 03.12.2012 року. Із того часу співвідповідачі у квартирі не проживають. Посилаючись на викладені обставини, просив суд визнати співвідповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зобов'язати їх знятися із реєстраційного обліку. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав та просив задовольнити. Суду пояснював, що діти [PERSON] [PERSON] і [PERSON] його зневажають, а 03.12.2012 року навіть побили. Того ж дня він їх вигнав з дому і назад не впустить, бо співвідповідачі обіцяли йому добровільно знятися із реєстрації в обмін на те, що він відмовився від своєї поданої до міліції заяви. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] ні обставини позову, ні позовні вимоги не визнали. Суду пояснювали, що 03.12.2012 року на ґрунті особистих неприязнених стосунків між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] виник словесний конфлікт, який закінчився тим, що позивач вигнав їх з квартири. Без верхнього одягу вони вимушені були стояти на вулиці, аж до поки з роботи не прибігла мати. З того часу знімають житло. Позивач у квартирі змінив вхідні замки, до квартири відмовляється їх впускати. У зв'язку із чим, вони вимушені були на захист своїх житлових прав звернутися до суду із заявою про примусове їх вселення. Треті особи: Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №25 м. Дніпропетровська, відділ громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, у судове засідання не з'явилися. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, положення ЖК України, практику Верховного Суду України. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вислухавши пояснення сторін, адвокатів, свідків, з'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Встановлено, що сторони є учасниками спірних житлових правовідносин. Спірна квартира [ADDRESS] згідно ордеру від 20.08.2001 року надана їм у користування (а.с. 22). Позивач є основним наймачем цієї квартири, відповідачка колишнім членом сім'ї наймача, оскільки шлюб між сторонами було розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25.09.2013 року (а.с. 24). Позивач та співвідповідачі зареєстровані за адресою спірної квартири і мають рівні права щодо її користування (а.с.23). Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON] не проживають у спірному жилому приміщенні із грудня 2012 року, а співвідповідачка [PERSON] із березня 2013 року. Із пояснень самого позивача [PERSON], допитаних у судовому засіданні у якості свідків співвідповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та сусідів сторін [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що у родині [PERSON] в продовж тривалого часу мали місце систематичні конфлікти, бійки на ґрунті неприязнених стосунків. У грудні 2012 року між позивачем [PERSON], який перебував у стані алкогольного сп'яніння, та [PERSON] і [PERSON] виникла суперечка, під час якої погрожуючи ножем позивач вигнав своїх пасинків з дому. Через декілька днів за допомогою [PERSON] [PERSON] повернулись до квартири і всупереч волі позивача, забрали свої ліжка, комп'ютер та верхній одяг. Навесні 2012 року позивач власноручно замінив вхідні замки у квартиру, що підтверджується актом від 30 травня 2012 року, складеним в тому числі й за участю сусідів [PERSON], [PERSON] (а.с. 56). Згідно ч.2 ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача на постійне проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Особа, яка понад шість місяців була відсутня у жилому приміщенні без поважних причин, може бути згідно до ст. 72 ЖК України визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням в судовому порядку. Виходячи зі змісту норм ст.ст. 64, 72, 104 та роз'яснень, викладених в абз. 4 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2, суд може відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо) наймачеві або членові його сім'ї лише при доведеності факту його відсутності в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин. Аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що співвідповідачі не за власним волевиявленням змінили своє місце проживання, а в силу створених їм перешкод з боку позивача і не проживає у квартирі понад шість місяців з поважних причин, тому доводи та обставини, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо їх виселення є незаконними. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що зустрічні позовні вимоги [PERSON]. не задоволені, у зв'язку з чим понесені ним судові витрати по сплаті судового збору не підлягають стягненню на його користь із відповідачів. На підставі викладеного, і

Outcome: dismissed