Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

01 листопада 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного кредитного договору 12 липня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 1000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином зобов*язання за договором не виконав ,у зв*язку з чим станом на 31 серпня 2011 року утворилася заборгованість у розмірі 2 499,22 долара США, яка складається із : загальної заборгованості за кредитом у розмірі 984,52 долара США; відсотки за користування кредитом у розмірі 1 035,94 долара США; комісії у розмірі 300 доларів США, а також штрафів: 62, 74 доларів США ( фіксована частка ) та 116,02 долара США (процентна складова),яку просили стягнути з відповідача у повному обсязі, що за курсом НБУ складає 19 918 грн. 77 коп. та судові витрати. Заочним рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 12 липня 2007 року у розмірі 19 918 грн. 77 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 199 грн. 19 коп., витрати по сплаті на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. Ухвалою Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2013 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 11 січня 2012 року - залишено без задоволення. В апеляційній скарзі [PERSON] просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що судом першої інстанції неповно з*ясовано обставини по справі,неповно досліджено докази,порушено вимоги процесуального та матеріального права. Позивачем пропущено строк позовної давності,проте судом першої інстанції зазначене не прийнято до уваги. У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача,що діє за довіреністю [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги. Представник ПАТ КБ « ПриватБанк» ,що діє за довіреністю Чумак С.О. просив апеляційну скаргу відхилити. [PERSON] у судове засідання апеляційного суду не з*явився,належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи,шляхом отримання телефонограми ,зареєстрованої в журналі телефонограм № 1 за № 269 та судової повістки (а.с.78,80). Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю - доповідача,пояснення представників сторін,дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено, що 12 липня 2007 року ПАТ КБ « ПриватБанк» на підставі письмової заяви [PERSON] про відкриття карткового рахунку із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку надало останньому кредит у розмірі 1000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 % на рік суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8-10). Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору,він автоматично продовжується на такий самий строк (а.с.10).У зв'язку із порушеннями зобов*язання за кредитним договором відповідач станом 31 серпня 2011 року має заборгованість у розмірі 2499,22 доларів США, яка складається із:- загальної заборгованості за кредитом у розмірі 984,52 долара США;- відсотків за користування кредитом у розмірі 1035,94 доларів США;- комісії у розмірі 300 доларів США,а також штрафів:- 62,74 долари США (фіксована частка);- 116,02 долара США (процентна складова),що за курсом НБУ складає 19 918 грн. 77 коп. (а.с. 5-6). Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує своїх зобов*язань за кредитним договором, в результаті чого утворилася заборгованість,тому відповідно до умов договору та норм цивільного законодавства є підстави для стягнення заборгованості. Із висновками суду повністю погодитися не можна з огляду на таке. Відповідно ч.1. ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов*язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обов*язків (ч.1.ст.626 ЦК України). Визначення поняття зобов*язання міститься у ч.1.ст.509 ЦК України . Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності. Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно заяви від 12 липня 2007 року вбачається,що [PERSON] просив відкрити рахунок по платіжній кредитній картці Універсальна Gold на кредитний ліміт у сумі 1000 доларів США зі строком дії картки. Згідно п. 9.3 Картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням настання умов, викладених в п.п. 9.6,9.7 Умов. Відповідно до п. 9.6 Умов при відсутності на Картрахунку Карти грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для подовження дії Карти і ненадходження грошових коштів протягом 3 місяців з моменту спливу строку дії Карти, Банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно діючим тарифам. Вказана комісія стягується банком по спливу вказаного в цьому пункті строку щомісячно. В разі, якщо залишок Картрахунку менший розміру комісії, установленої тарифами банку, то розмір комісії за обслуговування Картрахунку встановлюється у розмірі залишку коштів на Картрахунку Держателя. При нульовому залишку коштів на неактивному Картрахунку карти останній закривається. У справі, яка переглядається, вбачається, що згідно з умовами кредитного договору погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списання банком коштів з дебітної карти. Оскільки умовами договору не встановлені окремі самостійні зобов*язання, які деталізують обов*язок боржника повернути весь борг частинами (графіком погашення кредиту), то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кредиту , а відтак і початок перебігу позовної давності починається з вказаної дати. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж було проведено 30 серпня 2008 року, проте з цього часу позивач не вчинив будь-якої активної дії по реалізації свого права вимагати від боржника виконання його обов*язку. Із заяви позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору, вбачається, що заборгованість за кредитним договором погашається щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с. 8). Таким чином, повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов*язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись із моменту настання строку погашення чергового платежу (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс/13)). До суду позивач звернувся 01 листопада 2011 року, що свідчить про пропуск позивачем загального строку позовної давності ,на застосуванні якої наполягає відповідач. Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув ,а тому з висновком суду про задоволення позовних вимог погодитися не можна. Відповідно до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції, як ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, необхідно скасувати та в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у зв*язку з пропуском строку звернення до суду.

Outcome: dismissed