Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» (надалі відповідач), в якому просить поновити її на посаді головного бухгалтера Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» з 02 серпня 2016 року та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 серпня 2016 року по день поновлення на роботі. Позовну заяву мотивує тим, що з 03 лютого 2004 року працювала на посаді головного бухгалтера Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці». Наказом відповідача №55-к від 02 серпня 2016 року її звільнено з даної посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України через прогул без поважних причин. Таке звільнення вважає незаконним, оскільки прогулу без поважної причини 14 липня 2016 року не допускала, так як хворіла та не мала можливості зявитися на роботу, про що повідомила письмово відповідача. З посиланням на ст. 147, 149 КЗпП України вказує, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне стягнення та перед таким застосуванням стягнення власник повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Окрім того вказує, що являється інвалідом ІІІ групи, їй необхідні значні кошти для постійного лікування, а заробітна плата та пенсія є єдиним джерелом доходів, а тому допустити прогулу вона не могла. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав наведених в позовній заяві та пояснила, що після призначення 01 вересня 2015 року директором Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» [PERSON] останній мав задум її звільнити, про що повідомив її ще у вересні 2015 року. Щодо відсутності на роботі 14 липня 2016 року пояснила, що зранку 14 липня 2016 року в неї стався гіпертонічний криз внаслідок перенесеного психоемоційного навантаження після колективних зборів 13 липня 2016 року, де [PERSON], в присутності інших, влаштував їй судилище. Зранку 14 липня 2016 року вона була у нерухомому стані, не могла говорити, а тому звернулася по допомогу до своєї матері з проханням написати заяву на відпустку за свій рахунок та відправити рекомендованим листом на адресу відповідача, що вона і зробила. Зателефонувати на роботу вона не могла, оскільки директор слухавки не бере і забороняє це робити іншим погрожуючи звільненням. Заяви на відпустку як чергової, так і без збереження заробітної плати директор [PERSON] також не підписує, а лише надає відпустку, коли заява надіслана рекомендованим листом, що нею і було зроблено в цей раз. Ввечері 14 липня 2016 року, коли стан її здоровя незначно, але покращився, вона особисто продублювала вищевказану заяву та надіслала відповідачу. З роботи 14 липня 2016 року їй ніхто не телефонував та не цікавився причиною відсутності на роботі. Також, 14 липня 2016 року вона не викликала машину швидкої допомоги, оскільки не має досвіду спілкування з лікарями швидкої допомоги, а лише подзвонила своєму дільничному лікарю, яка порадила їй які ліки необхідно прийняти. 15 липня 2016 року стан її здоровя погіршився і вона змушена була звернутися в лікарню, де пройшла курс лікування до 26 липня 2016 року. 27 липня 2016 року після виходу з лікарняного вона написала пояснення на розпорядження №10 від 27 липня 2016 року, де пояснила причини відсутності на роботі 14 липня 2016 року. 29 липня 2016 року звернулася до профспілкового комітету з проханням захистити її права в звязку з упередженим ставленням до неї директора [PERSON], натомість працівники профкому повідомили її про засідання, де мало розглядатися питання про розірвання з нею трудового договору відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул. На збори профспілкового комітету 02 серпня 2016 року її ніхто не запрошував, пояснень не відбирали. Представник позивача [PERSON] підтримав позов з підстав наведених в позовній заяві та пояснив, що звільнення позивача за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України відбулося з порушенням трудового законодавства. 14 липня 2016 року прогулу без поважної причини позивач не допускала, оскільки хворіла, в неї стався гіпертонічний криз, що позбавляло її можливості вийти на роботу, про що повідомляла відповідача. В цей день позивач двічі, як особисто, так і діючи через свою матір, подала поштовим звязком заяву відповідачу про надання їй відпустки без збереження заробітної плати з 14 липня 2016 року, яка безпідставно не була прийнята до уваги відповідачем. Також, позивач являється інвалідом ІІІ групи та має постійні проблеми зі здоровям. Окрім того вказав, що до застосування заходу стягнення у вигляді звільнення у позивача не відбирали пояснення, що є порушення трудового законодавства. Представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позову, так як позивач звільнена з посади головного бухгалтера наказом 55-К від 02 серпня 2016 року за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України. Під час видання вказаного наказу відповідачем повністю дотримано вимоги трудового законодавства: факт порушення зафіксовано; у працівника відібрано пояснення; орган профспілкового комітету розглянув питання та надав згоду на розірвання трудового договору. Застосуванню дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді звільнення передувало два застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани наказами №30-К від 28 вересня 2015 року та №102 від 28 липня 2016 року. За зверненням працівників бухгалтерії адміністрацією підприємства було ініційовано обговорення питання виконання позивачем її посадових обовязків, оскільки вони тривалий час їх безпідставно не виконувала. 13 липня 2016 року відбулися спільні збори трудового колективу та профспілкового комітету, де розглядалося питання виконання посадових обовязків головним бухгалтером, які позивач самовільно покинула.14 липня 2016 року позивач не зявилася на роботу, на телефонні дзвінки не відповідала. 15 липня 2016 року о 12 год. на адресу відповідача поступили дві заяви написані від імені [PERSON] про надання відпустки за власний рахунок з 14 липня 2016 року. Адміністрацією підприємства було відмовлено у наданні відпустки, оскільки заяви поступили з порушенням строку, працівниця просила надати відпустки за період, що минув. Позивачу, після виходу її на роботу, було запропоновано надати пояснення та питання звільнення головного бухгалтера за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України було передано на розгляд профкому. Останній детально вивчив усі обставини порушення трудової дисципліни - позивач давала на засіданні профкому пояснення особисто, допитувалися члени трудового колективу, профком звертався із запитом до лікарні, до якої нібито зверталася позивача під час прогулу, однак отримавши відповідь з лікарні, де було вказано, що позивач 14 липня 2016 року не зверталася за наданням медичної допомоги, а її дільничний лікар в цей же день також перебував на лікарняному, дослідивши в сукупності всі обставини профком прийняв рішення про надання згоди на звільнення позивача, так як жодної поважної причини відсутності на роботі виявлено не було. Таким чином, відповідачем повно і всебічно вивчено питання поважності причин прогулу і до позивача було застосоване відповідне стягнення у вигляді звільнення. В судовому засіданні позивач вказувала, що причиною невиходу на роботу 14 липня 2016 року була відпустка, а невихід на роботу в зв'язку із самовільним використанням працівником відпустки є прогулом і може бути причиною звільнення працівника, що і мало місце в даному випадку. Представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позову, з аналогічних підстав наведених представником відповідача [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]Ю, економіст та інспектор з кадрів Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці», показала, що 14 липня 2016 року позивач не вийшла на роботу, про причини неявки нікого із працівників підприємства не повідомила. 15 липня 2016 року відбувалися загальні збори трудового колективу, на яких позивач також була відсутня. Як 14 липня, так і 15 липня, на зборах, працівники телефонували їй з метою дізнатися причину невиходу на роботу, однак трубку ніхто не взяв. Лише 19 липня 2016 року змогли додзвонитися до її матері, яка повідомила про перебування [PERSON] на лікарняному з 15 липня 2016 року. Пояснення щодо своєї відсутності на роботі позивач надала лише коли вийшла з лікарняного 27 липня 2016 року, де пояснила, що перебувала з 15 по 26 липня 2016 року на лікарняному. На засіданні профспілкового комітету розглядалося питання про надання згоди профкому на звільнення позивача за прогул відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України, який надав відповідну згоду, після чого вона підготувала наказ про застосування до позивача [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, з яким і ознайомила останню. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], економіст Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці», показала, що 13 липня 2016 року відбувалися збори трудового колективу відповідача, на яких була присутня [PERSON] На зборах розглядалося питання про відсутність [PERSON] протягом двох годин на роботі 13 липня 2016 року та заява [PERSON] про її захист від безпідставних звинувачень керівника підприємства. На зборах виступали працівники підприємства, які вказували на те, що позивач часто хворіє, зловживає своїм станом здоровя, щоб не виходити на роботу, поводиться неадекватно, виконання всіх своїх посадових обовязків переклала на працівників бухгалтерії [PERSON] та [PERSON], зловживає алкогольними напоями, а тому необхідно перевести її на іншу, легшу роботу. Однак [PERSON] самовільно покинула збори і питання вирішені не були. 14 липня 2016 року позивач взагалі не вийшла на роботу та не повідомила жодного з працівників підприємства про свою відсутність, хоча працівники в той день шукали її, дзвонили, зверталися в лікарню, проте причину відсутності встановити не вдалося. 15 липня 2016 року були зібрані збори всіх членів трудового колективу, оскільки 13 липня не були зібрані всі працівники, так як мають розїзний характер роботи, на які [PERSON] не прийшла. На зборах працівники телефонували їй, щоб дізнатися причину невиходу на роботу, однак додзвонитися не змогли. 15 липня 2016 року поштовим звязком від позивача надійшло дві заяви про надання їй відпустки без збереження заробітної плати. Окрім того, свідок вказала, що всі заяви від свого імені, доповідні записки писала за власним бажанням, тиску від керівництва підприємства на неї не вчинялося. Свідок [PERSON], заступник голови профспілкового комітету Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці», в судовому засіданні вказала, що 13 липня 2016 року з 10 год. 00 хв. по 12 год. 15 хв. позивач була відсутня на робочому місці. Після того як вона зявилася було складено акт про відсутність її на роботі без поважних причин, пояснень щодо своєї відсутності [PERSON] не надала, однак в той же день звернулася до свідка як члена профкому, щоб розібратися із наявною ситуацією. 13 липня 2016 року після обіду були зібрані збори членів трудового колективу, які в той час знаходилися на робочих місцях, оскільки частина працівників має розїзний характер роботи, та винесено на розгляд питання по усному зверненню [PERSON] щодо її захисту як члена колективу від постійних безпідставних вимог та претензій, на її думку, директора підприємства та розгляд питання по зверненню адміністрації щодо надання згоди на розірвання трудового договору з головним бухгалтером [PERSON] з ініціативи власника. На зборах виступала [PERSON], яка згодом їх самовільно залишила, директор [PERSON], члени трудового колективу та було вирішено більшістю присутніх членів профспілкового комітету надати попередню згоду на розірвання трудового договору з головним бухгалтером [PERSON] з підстав визначених п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України та винести питання розірвання трудового договору з [PERSON] на повторний розгляд профспілкового комітету (з обговоренням варіантів запропонованих адміністрацією). Наступне засіданні було вирішено провести 15 липня 2016 року, коли будуть присутні усі члени трудового колективу. 14 липня 2016 року позивач була відсутня на роботі цілий робочий день, про причини відсутності нікого не повідомила, однак про збори на 15 липня 2016 року її повідомили телефонограмою. Свідок особисто заходила до кабінету бухгалтерії на протязі всього дня 14 липня 2016 року, але позивача там не було. 15 липня 2016 року відбулися загальні збори всього трудового колективу, на які [PERSON] не прибула, працівники їй дзвонили для того, щоб дізнатися причину відсутності на роботі, але спроби виявилися безрезультатними. Загалом працівники були обурені станом виконання головним бухгалтером своїх посадових обовязків, зловживанням нею алкогольних напоїв. Позивач неодноразово перебувала в стані алкогольного спяніння на робочому місці, однак керівництво та працівники не піднімали це питання, не фіксували такі випадки, шкодували її, просили схаменутися, оскільки вона матір-одиночка і заробітна плата це її єдине джерело доходів, проте все було марним. 15 липня 2016 року від позивача надійшло дві заяви про надання їй відпустки з 14 липня 2016 року без збереження заробітної плати, які, як вона потім обґрунтовувала, були написані в звязку з неможливістю виходу на роботу через гіпертонічний криз. 27 липня 2016 року голові профкому від директора підприємства надійшло подання про надання згоди на звільнення позивача за прогул відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України. 29 липня 2016 року на засіданні профкому було вирішено, на підставі розглянутих документів і отриманих пояснень від [PERSON], її відсутність 14 липня 2016 року з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. на роботі і робочому місці вважати прогулом без поважних причин, Окрім того, на вказаному засіданні вирішено відкласти розгляд подання директора [PERSON], так як воно потребувало додаткового вивчення, до 01 серпня 2016 року. 01 серпня 2016 року голова профкому звертався до головного лікаря Поліклініки №2 [PERSON] про надання інформації чи зверталася [PERSON] за медичною допомогою 14 липня 2016 року, на що 02 серпня 2016 року була отримана негативна відповідь, і в той же день було вирішено надати згоду на звільнення позивача за прогул. Таким чином, процедура звільнення позивача була проведена повністю із дотриманням трудового законодавства. Свідок [PERSON], начальник фінансово-економічного відділу Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці», в судовому засіданні показала, що була у підпорядкування позивача, оскільки виконувала обовязки бухгалтера. 14 липня 2016 року позивач цілий день була відсутня на робочому місці, про причини відсутності нікого, в тому числі її та іншого працівника бухгалтерії [PERSON], не повідомляла. Весь день вони з [PERSON] та іншими працівниками підприємства дзвонили [PERSON] на мобільний та домашній телефони, але слухавку ніхто не брав, причини її відсутності встановити не вдалося. Загалом пояснила, що позивач не виконувала свої посадові обовязки, постійно перебувала на лікарняному, навіть коли виходила на 1-2 дні, то могла перебувати в стані алкогольного спяніння, була неадекватна, ображала бухгалтерів, і всі обовязки головного бухгалтера доводилося виконували їй та [PERSON], не маючи можливості навіть взяти відпустку. В зв'язку з чим вони звернулися до керівника підприємства, щоб знайти вихід із ситуації, що склалася. Директором [PERSON] 13 липня 2016 року ініційовані збори з приводу вирішення даного питання. Крім того, 13 липня 2016 року [PERSON] також не було на робочому місці протягом двох годин, і про причини відсутності вона нікого не повідомила. Доказом того, що [PERSON] не телефонувала їй та [PERSON] протягом 14 липня 2016 року є роздруківки їхніх мобільних, які вони надали в профком підприємства. Окрім того, на зборах 15 липня 2016 року працівники дзвонили [PERSON], щоб дізнатися причини її відсутності, однак слухавки вона не брала. Свідок [PERSON], помічник директора та член профспілкового комітету Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці», в судовому засіданні пояснила, що 13 липня 2016 року згідно своїх посадових обовязків мала ознайомити [PERSON] із розпорядчими документами керівника, однак прийшовши до бухгалтерії виявила відсутність головного бухгалтера [PERSON] на робочому місці. Працівникам бухгалтерії про причини відсутності головного бухгалтера відомо нічого не було. Через дві години в 12 год. 15 хв. актом було зафіксовано відсутність позивача на робочому місці. Прийшовши на роботу [PERSON] ознайомилася із даним актом, однак причини своєї відсутності, особисто їй як помічнику директора, не розяснила, а згодом подала на ім'я директора службову записку, де вказала, що була у поліклініці. 13 липня 2016 року відбувалися збори трудового колективу за проханням [PERSON], де остання була присутня, однак вела себе неадекватно і здавалося, що вона перебуває в стані алкогольного спяніння. На зборах працівники висловлювали своє незадоволення з приводу недотримання позивачем трудової дисципліни, невиконання розпоряджень директора. Загалом позивач часто перебувала в стані алкогольного спяніння, що вона бачила особисто, про це їй повідомляли колеги та замовники, однак залишали ці ситуації без реагування, так як жаліли [PERSON] 14 липня 2016 року позивач весь день була відсутня на робочому місці, що також зафіксовано актом, про причини відсутності нікого не повідомила, свідок дзвонила їй із робочого телефону, однак слухавки [PERSON] не взяла. 14 липня 2016 року їй була направлена телефонограма, яку вона отримала 15 липня 2016 року, про необхідність зявитися на збори трудового колективу. 15 липня 2016 року від [PERSON] надійшли дві заяви про надання відпустки з 14 липня 2016 року без збереження заробітної плати, однак відпустка їй надана не була. На зборах 15 липня 2016 року [PERSON] була відсутня, про причини відсутності нікого не повідомляла. Про те, що з 15 липня 2016 року позивач перебуває на лікарняному стало відомо лише на наступному тижні. Після виходу [PERSON] на роботу, 29 липня 2016 року було проведено засідання профкому, де [PERSON] пояснила, що 14 липня 2016 року зверталася до лікаря з приводу хворобливого стану, однак жодних доказів такого звернення не надала. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, з 03 лютого 2004 року [PERSON] була прийнята на посаду головного бухгалтера Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці». Актом Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» від 13 липня 2016 року засвідчено, що 13 липня 2016 року директором ДП «Рівненський ЕТЦ» були видані розпорядження за №7, 8, 9, якими зобовязано головного бухгалтера ДП «Рівненський ЕТЦ» [PERSON] надати пояснення щодо вказаних в розпорядчих документах питань. Надати пояснення по розпорядженнях №7, 8, 9 від 13 липня 2016 року [PERSON] відмовилася. Доповідною запискою від 13 липня 2016 року №8/1/02-22 помічник керівника підприємства [PERSON] повідомила директора ДП «Рівненський ЕТЦ» [PERSON], що 13 липня 2016 року з метою ознайомлення головного бухгалтера з його розпорядженням №7 від 13 липня 2016 року «Щодо надання пояснень» вона зайшла в кабінет 108. Працівники відділу бухгалтерського обліку повідомили її про відсутність [PERSON] на робочому місці з 10 год. 00 хв. з невідомих причин. Протягом періоду з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. вона неодноразово заходила до відділу бухгалтерського обліку та звітності, щоб отримати розпорядження з підписом, та головний бухгалтер була відсутня, про що підтверджували працівники відділу. З розпорядженням головний бухгалтер ознайомилася з 12 год. 30 хв. 13 липня 2016 року, що засвідчено її підписом на оригіналі розпорядження. Актом Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» від 13 липня 2016 року засвідчено, що 13 липня 2016 року станом на 12 год. 15 хв. протягом періоду з 10 год. 00 хв. до 12 год. 15 хв. [PERSON], головний бухгалтер ДП «Рівненський ЕТЦ», була відсутня на роботі та робочому місці без поважних причин. Розпорядженням Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» від 13 липня 2016 року зобовязано головного бухгалтера [PERSON] терміном до 15 год. 30 хв. 13 липня 2016 року в письмовій формі надати пояснення щодо: не повідомлення адміністрацію підприємства та співробітників починаючи з 07 липня 2016 року про причини відсутності на роботі з 07 липня 2016 року по 12 липня 2016 року; її місцезнаходження під час відвідування її по адресі проживання уповноваженої комісії від ДП «Рівненський ЕТЦ» 11 липня 2016 року та 12 липня 2016 року; причини відсутності на робочому місці 13 липня 2016 року з 10 год. до 12 год. З вказаним розпорядженням [PERSON] була ознайомлена та отримала один примірник на руки, що засвідчила особистим підписом. Як слідує з пояснень свідка [PERSON] 13 липня 2016 року після обіду були зібрані збори членів трудового колективу та винесено на розгляд питання по усному зверненню [PERSON] щодо її захисту як члена колективу від постійних безпідставних вимог та претензій, на її думку, директора підприємства та розгляд питання по зверненню адміністрації щодо надання згоди на розірвання трудового договору з головним бухгалтером [PERSON] з ініціативи власника п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. На зборах виступала [PERSON], яка згодом їх самовільно залишила, директор [PERSON], члени трудового колективу. Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету та членів трудового колективу ДП «Рівненський експертно-технічний центр» №9/а від 13 липня 2016 року на засіданні було постановлено надати попередню згоду на розірвання трудового договору з головним бухгалтером [PERSON] з підстав визначених п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. 14 липня 2016 року протягом робочого дня з 08 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв. [PERSON] була відсутня на роботі, що засвідчено актом від 14 липня 2016 року. Відповідно до заяв від 14 липня 2016 року поданих на ім'я директора Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» [PERSON] позивач просила надати їй відпустку без збереження заробітної плати з 14 липня 2016 року на два дні. З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що вказані заяви надійшли на адресу підприємства 15 липня 2016 року. Листом Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» від 15 липня 2016 року №763/02-13 директор підприємства [PERSON] повідомив [PERSON] про неможливість надати відпустку з 14 липня 2016 року в зв'язку з пропуском строку звернення, оскільки заяви про надання відпустки отримані 15 липня 2016 року об 11 год. 45 хв. Окрім того, запропоновано в строк до 20 липня 2016 року надати письмові пояснення причин відсутності [PERSON] на роботі 14 та 15 липня 2016 року для прийняття рішення про розірвання трудового договору з підстав п.4 ст. 40 КЗпП України. Вказаний лист був направлений [PERSON] 15 липня 2016 року та отриманий її матірю 30 липня 2016 року. Відповідно до витягу з протоколу №2 загальних зборів трудового колективу ДП «Рівненський експертно-технічний центр» від 15 липня 2016 року на зборах було ознайомлено трудовий колектив з ситуацією, що склалася в колективі з головним бухгалтером [PERSON] станом на 15 липня 2016 року. На вказаних зборах [PERSON] присутня не була, на телефонні дзвінки голови зборів [PERSON] остання не відповідала. З показань свідка [PERSON] слідує, що лише 19 липня 2016 року працівники підприємства змогли додзвонитися до матері позивача, яка повідомила про перебування [PERSON] на лікарняному з 15 липня 2016 року. 27 липня 2016 року позивач вийшла з лікарняного. Як слідує з листка непрацездатності серії АГЮ №904157 [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 15 по 26 липня 2016 року. Розпорядженням Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» від 27 липня 2016 року №10 зобовязано головного бухгалтера [PERSON] в письмовій формі надати пояснення щодо відсутності на роботі і на робочому місці 14 липня 2016 року. Актом Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» від 27 липня 2016 року засвідчено, що головний бухгалтер [PERSON] 27 липня 2016 року о 16 год. 10 хв. відмовилася надавати пояснення свої відсутності 14 липня 2016 року у письмовій формі, мотивуючи тим, що вона вивчає законодавчу базу. [PERSON] попереджена про те, що питання звільнення її з займаної посади за прогул 14 липня 2016 року передається на розгляд профкому. 27 липня 2016 року директор Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» [PERSON] звернувся до профспілкового комітету із поданням про надання згоди на звільнення головного бухгалтера [PERSON] за прогул відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України, оскільки головний бухгалтер [PERSON] була відсутня на робочому місці впродовж робочого дня 14 липня 2016 року, докази відсутності з поважних причин не надала. 27 липня 2016 року о 16 год. 30 хв. позивач подала на ім'я директора Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» [PERSON] письмові пояснення на розпорядження №10 від 27 липня 2016 року, в яких вказала, що вранці 14 липня 2016 року в неї стався гіпертонічний криз в результаті перенесеного психо-емоційного навантаження 13 липня 2016 року (після колективних зборів). Оскільки вона була нерухома, то змушена була звернутися за допомогою до своєї матері з проханням відіслати рекомендований лист про надання їй двох днів відпустки за свій рахунок. 27 липня 2016 року вказані пояснення були долучені до подання директора Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» [PERSON] про надання згоди на звільнення. Аналогічні пояснення щодо причин відсутності на роботі позивач надала в судовому засіданні. Наказом Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» від 28 липня 2015 року №102 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного бухгалтера [PERSON]П.» застосовано до головного бухгалтера ДП «Рівненський ЕТЦ Держпраці» [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді догани, оскільки 13 липня 2016 року в робочий час вона самовільно залишила своє робоче місце та була відсутня на робочому місці в період з 10 год. 00 хв. до 12 год. 15 хв. Підтверджуючих документів відсутності з поважних причин на робочому місці не надала. 29 липня 2016 року було проведено засідання профспілкового комітету Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» та як слідує з протоколу засідання №11/а від 29 липня 2016 року профспілковим комітетом було опитано [PERSON] з приводу відсутності на роботі 14 липня 2016 року, вивчено та проаналізовано подані документи та постановлено, що відсутність головного бухгалтера [PERSON] 14 липня 2016 року з 8.00 год. до 17.00. год. на роботі і на робочому місці вважати прогулом без поважних причин. На вказаному засіданні профспілкового комітету [PERSON] пояснювала, що не викликала машину швидкої допомоги, проте в телефонному режимі зверталася до лікаря Поліклініки №2 [PERSON] Також, вказувала, що не повідомляла керівника про свою відсутність на роботі 14 липня 2016 року, проте повідомляла про це [PERSON] чи [PERSON] З роздруківок працівників відділу бухгалтерського обліку та звітності [PERSON] та [PERSON] слідує, що 14 липня 2016 року жодного дзвінка з номеру, який вказала [PERSON], на номера їхніх телефонів не зафіксовано. 01 серпня 2016 року профспілковий комітет Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» звернувся із запитом до головного лікаря поліклініки №2 Рівненської міської ради [PERSON] про надання інформації чи зверталась за медичною допомогою у поліклініку №2 до лікаря [PERSON] 14 липня 2016 року [PERSON] Як слідує з листа поліклініки №2 Рівненської міської ради від 02 серпня 2016 року №01-02/1484.06 [PERSON] за медичної допомогою в поліклініку №2 Рівненської міської ради до дільничного лікаря-терапевта [PERSON] не зверталась у зв'язку з тим, що лікар [PERSON] перебуває на листку непрацездатності з 06 липня 2016 року і по час надання відповіді. В судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що 14 липня 2016 року вона не зверталася за медичною допомогою, машину швидкої допомоги не викликала, а лише подзвонила дільничному лікарю [PERSON], яка порадила їй які ліки необхідно прийняти. 02 серпня 2016 року профспілковий комітет Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» надав згоду на розірвання трудового договору з головних бухгалтером [PERSON] за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України. Наказом Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» від 02 серпня 2016 року №55-к «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення» звільнено [PERSON] з посади головного бухгалтера 02 серпня 2016 року за прогул без поважних причин 14 липня 2016 року відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України. З даним наказом [PERSON] ознайомлена і копію отримала 02 серпня 2016 року, про що свідчить її підпис на наказі. 06 жовтня 2016 року Управління Держпраці у Рівненській області розглянуло лист Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» щодо надання розяснень про дотримання вимог трудового законодавства під час прийняття на підприємстві наказів за №102 від 28 липня 2016 року та за №55-К від 02 серпня 2016 року та в межах компетенції повідомило, що порушень вимог трудового законодавства при застосуванні дисциплінарних стягнення до [PERSON] не вбачається. Згідно з п.4 ч. 1\~ст. 40\~\~КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, необхідно з'ясувати поважність причини такої\~\~відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснив, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, зокрема, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки. Обґрунтовуючи позов [PERSON] вказувала, що причиною невиходу її на роботу 14 липня 2016 року був незадовільний стан здоровя, який зумовив її написати заяву на відпустку без збереження заробітної плати. Порядок надання відпусток без збереження заробітної плати встановлений ст. ст.\~25,\~26 Закону України «Про відпустки»\~та\~ст. 84 КЗпП України. Зі змісту ст.ст. 25,26 Закону України «Про відпустки» вбачається, що працівник, який має право на відпустку без збереження заробітної плати, що надається в обовязковому порядку за ст. 25\~цього Закону , має ще й право на відпустку без збереження заробітної плати за згодою сторін, передбачену ст. 26\~цього Закону. Працівник, який бажає одержати відпустку без збереження заробітної плати у заяві на імя роботодавця про надання відпустки має зазначити вид відпустки, яку просить надати. Відсутність у заявах [PERSON] від 14 липня 2016 рок зазначення виду відпустки без збереження заробітної плати, відсутність зазначення певного субєктивного права та його підтвердження відповідними документами не може свідчити про обовязковість надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати. Статтею 26 Закону України «Про відпустки»\~передбачено, що за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. З наведеної норми можна дійти висновку, що рішення надавати чи не надавати працівникові з тієї чи іншої причини зазначену відпустку належить виключно до компетенції роботодавця . Час відпустки без збереження заробітної плати повинен бути погоджений з власником. Судом встановлено, що заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати позивач подала 14 липня 2016 року, а отримана вона роботодавцем 15 липня 2016 року. Згоду на надання відпустки з конкретних причин і в конкретний час роботодавець - Державне підприємство «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» не надавав, відповідний наказ чи розпорядження не видавались, а навпаки листом Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» від 15 липня 2016 року №763/02-13 директор підприємства [PERSON] повідомив [PERSON] про неможливість надати відпустку з 14 липня 2016 року в зв'язку з пропуском строку звернення. Відсутність наказу про надання відпустки свідчить про самовільне використання [PERSON] днів відпустки. Посилання позивача на те, що 14 липня 2016 року вона хворіла та не мала можливості зявитися на роботу, що свідчить про поважні причини відсутності на роботі, суд до уваги не приймає з наступних підстав. Як слідує з положень КЗпП України, зокрема п. 4 ч. 1\~ст. 40 цього Кодексу, законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, тому суд вирішує питання про поважність причин відсутності працівника на роботі виходячи з конкретних обставин і враховуючи будь-які докази з числа передбачених\~ст. 57 ЦПК України. При цьому відсутність працівника за станом здоров'я може підтверджуватися не лише лікарняним листком, а й довідкою медичної установи, а також іншими доказами. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Однак, жодних доказів відсутності 14 липня 2016 року на роботі через непрацездатність позивач не надала та як особисто вказувала в судовому засіданні та на засіданні профспілкового комітету Державного підприємства «Рівненський експертно-технічний центр Держпраці» 29 липня 2016 року, до жодної медичної установи 14 липня 2016 року вона не зверталася, машину швидкої допомоги не викликала. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про те, що відсутність [PERSON] на робочому місці 14 липня 2016 року є прогулом без поважних причин. Дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення накладено відповідачем на позивача з дотриманням порядку, передбаченого\~ст. 149 КЗпП України. Відповідач, видавши наказ № 55-К від 02 серпня 2016 року про звільнення позивача з роботи за п.4 ст.40 КзпП України\~діяв з дотриманням норм і порядку, визначених трудовим законодавством, а тому підстави для поновлення позивача на роботі на посаді головного бухгалтера Державного підприємства "Рівненський експертно-технічний центр Держпраці" відсутні,\~\~у зв'язку з чим позов у цій частині і в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed