Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що її дід - [PERSON], 1908 року народження, отримав кооперативну квартиру [ADDRESS] та в 1986 році сплатив за неї пайові внески до кооперативу «Кольський», однак право власності не зареєстрував. Позивач, її чоловік та син, з дозволу діда, зареєструвалися у вказаній квартирі та після смерті [INFO] року діда, позивач продовжувала мешкати у вказаній квартирі та користуватися нею. У 2017 році [PERSON] звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщини на зазначену квартиру, однак їй було відмовлено, оскільки спадкодавець не зареєстрував право власності на вказану квартиру на своє ім'я. Однак, оскільки право власності на дану квартиру виникло у [PERSON] з моменту повної виплати пайового внеску, а на момент виникнення такого права, законодавство не вимагало проведення державної реєстрації, та оскільки спадщина відкрилася у 1993 року, тобто на час дії Цивільного кодексу Української РСР в редакції станом на 18.07.1963 року, то позивач, як онука спадкодавця за життя своєї матері не віднесена до кола спадкоємців та не мала права оформити спадщину. У зв'язку з тим, що на теперішній час, позивач зареєстрована у [ADDRESS], безпосередньо, відкрито та безперервно володіє зазначеною квартирою, проживає в ній та утримує за власний рахунок, сплачує комунальні послуги, просила суд визнати за нею право власності на вказану квартиру за набувальною давністю. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі за наявними у справі доказами, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Представники відповідача в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справу без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту (а.с. 7-9, 82-83). [INFO] року народилася [PERSON], батьками якої є: [PERSON], [PERSON], та яка 03.12.1966 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про народження від 28.05.1946 року, Серія [NUMBER], копією свідоцтва про шлюб від 03.12.1966 року, відповідний запис № 234, Серія [NUMBER](а.с.17-18, 84). 11.07.1972 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 11.07.1979 року, відповідний запис № 75, Серія [NUMBER], та копією паспорту (а.с.19, 83 - зворот, 85). 17.12.1973 року [PERSON], яка є донькою [PERSON], удочерена [PERSON], у зв'язку з чим стала [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про усиновлення від 17.12.1973 року, відповідний запис № 28, Серія [NUMBER], свідоцтвом про народження від 17.12.1973 року, відповідний запис № 146, Серія [NUMBER] (а.с. 20, 21, 84-зворот). 06.05.1988 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище на «[PERSON]», та який було розірвано 17.06.1997 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 02.11.2017 року № 00018961227, свідоцтвом про розірвання шлюбу від 17.06.1997 року, відповідний запис № 212, Серія [NUMBER] (а.с.22-23). [PERSON] 01.07.1986 року сплатив до кооперативу «Кольський» останній внесок за квартиру [ADDRESS] у розмірі 4 740 руб. (загальна вартість пайових внесків - 17 612,04 грн.), вартість якої станом на 21.12.2017 року становить 104 100, 00 грн., що підтверджується довідкою, наданою 01.07.1986 року кооперативом «Кольський», відповіддю Комунального підприємства ЖЕК-1 Рубіжанської міської ради від 10.01.2018 року № 8, звітом про оцінку майна № N 21122017-003 від 21.12.2017 року (а.с.11-12, 24-37). Згідно відповіді архівного відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 27.12.2017 року № 72, документи підтверджуючи діяльність, реорганізацію, припинення діяльності житлово-будівельного кооперативу «Кольський» на збереженні в архівному відділі відсутні (а.с.13). Після смерті [INFO] року [PERSON], його онука [PERSON] 20.11.2017 року звернулася до Рубіжанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, на підставі вказаної заяви заведена спадкова справа № у реєстрі 61587022, однак їй було відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії, оскільки при вивченні наданих заявником документів, було з'ясовано, що згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради за вих. № 744 від 06.11.2017 року, спадкодавець не зареєстрував право власності на своє ім'я, що підтверджується свідоцтвом про смерть від [INFO] року, відповідний запис № 663, Серія [NUMBER] постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.11.2017 року, заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину від 20.11.2017 року № 644, витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 49935952 від 20.11.2017 року, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53555867 від 04.10.2018 року, інформаційною довідкою із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 53555874 від 04.10.2018 року, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 20.11.2017 року № 49934074 (а. с. 16, 77-81-зворот). Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на [INFO], довідки від 17.01.2017 року № 4163,5 виданих центром надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 19.12.2017 року № 6061 та 17.01.2017 року, в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (наймач) в період з 29.06.1971 року по 23.11.1993 року (помер [INFO] року), [PERSON] (онука) зареєстрована з 31.05.1988 року, [PERSON] (правнук) зареєстрований з 24.07.1990 року, [PERSON]В (чоловік онуки) зареєстрований в період з 10.08.1989 року по 16.07.1996 рік (а.с. 14, 85 - зворот). [PERSON] сплачує комунальні послуги за квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], що підтверджується розрахунковими книжками та квитанціями про сплату комунальних послуг (а.с.43-48). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути їх визнання. Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" (далі-Постанова №5), можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. В позовній заяві позивач зазначає, що більше десяти років вона відкрито та добросовісно користується спірною квартирою (зареєстрована з 31.05.1988 року (а.с. 14, 85-зворот), а тому просить визнати за нею право власності на вказану квартиру за набувальною давністю, однак також позивач вказує, що дана квартира належала її діду, який помер [INFO] року (а.с.15, 81- зворот) не оформивши в свою чергу право власності на неї, однак сплатившему у 1986 році житлово-будівельному кооперативу «Кольський» повну вартість спірної квартири (а.с.11, 12). Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6-138цс13 від 18.12.2013 року, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування, з 01.07.1990 року набуває право власності на цю квартиру, а, у разі його смерті після зазначеної дати, відкривається спадщина на дану квартиру. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. У інформаційному листі Вищого спеціалізованого судуУкраїни з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13від 28.01.2013 року головам апеляційних судів, міста Києвата Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 1 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставістатті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. У постанові від 6 червня 2018 року № 61-8051св18 Верховний Суд висловив правову позицію про те, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, з вище наведеного вбачається, що спірна квартира належала діду позивача, а оскільки позивач проживала на момент смерті діда разом з ним, то фактично прийняла спадщину, яка залишалася після його смерті, а отже відсутні умови передбачені ст. 344 ЦК України набуття права власності на спірну квартиру за набувальною давністю. Також суд зазначає, що здійснення сплати комунальних послуг, підтримання майна у належному стані - не є підставою для визнання права власності на спірну квартиру за набувальною давністю. Крім того визнання представником відповідача позову суперечить закону, а тому з урахуванням встановлених обставин не може бути підставою для його задоволення. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки підстави, встановлені ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на спірне майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] відсутні, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed