Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

02 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ № 759951, зареєстрованого Центр ДАІ 1406 ЦНППВАЗ м. Горлівка 11 березня 2014 року, йому належить на праві власності, автомобіль марки GEELY, модель СК МR7151А, 2014 року випуску, шасі (кузов, рама) Y7WMR7151E0029622, двигун - 1498 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], колір - чорний. Відповідно до Видаткової накладної № 158 від 10 березня 2014 року, вартість майна складає 71900,00 грн. 11 березня 2014 року ним, на підставі усного договору, було надано довіреність, якою було уповноважено [PERSON] бути його представником, як власника транспортного засобу. Довіреність була посвідчена 11 березня 2014 року, приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Донецької області, [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 343. З метою виконання наданих цією довіреністю повноважень. Представнику, [PERSON], у межах що допускаються чинним законодавством України, без права розпорядження, надавалось право укладати договір про відшкодування заподіяної шкоди транспортному засобу третім особам, договір страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, договір про проведення експертної оцінки транспортного засобу, одержувати та сплачувати за такими договорами гроші, представляти інтереси в органах ДАІ. інших органах та установах, незалежно від їх підпорядкування і форми власності з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією транспортного засобу, в тому числі сплачувати передбачені законом податки та збори щодо утримання транспортного засобу, проходити технічний огляд, у разі експлуатації автомобіля за межами України оформити на підставі довіреності відповідне свідоцтво про реєстрацію ТЗ органами ДАІ. подавати, одержувати та підписувати документи, експлуатувати транспортний засіб, а також виконувати інші юридичні дії, повязані з даною довіреністю. Довіреність була видана без права передоручення і дійсна до 11 березня 2018 року. Оскільки підстави, відповідно до яких, відповідачеві, [PERSON] було надано повноваження виступати його представником, щодо експлуатації транспортного засобу, відпали, він звернувся до [PERSON] з вимогою повернути йому автомобіль, та [PERSON] відповів категоричною відмовою, пояснивши, що не має намірів повертати йому автомобіль. 30 березня 2017 року він звернувся з заявою до приватного нотаріуса Сергєєвої - [PERSON]. про припинення дії Довіреності від 11 березня 2014 року, номер у реєстрі нотаріальних дій: 343. Дана заява була задоволена, приватним нотаріусом до Єдиного державного реєстру довіреностей внесено реєстраційний запис № 40761400, про припинення дії довіреності. Приватний нотаріус відправив заінтересованим особам відповідні документи, які вказували на припинення дії Довіреності від 11 березня 2014 року. До тепер, [PERSON] автомобіль йому не повернув та продовжує експлуатувати транспортний засіб, використовуючи автомобіль у власних цілях. Вважає, що такі дії відповідача є неправомірними, оскільки позбавляють його права вільно володіти, користуватись та розпоряджатися даним майном, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. Просить суд витребувати шляхом вилучення у [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], та передати йому автомобіль марки GEELY, модель СК МR7151А, 2014 року випуску, шасі (кузов, рама) Y7WMR7151E0029622, двигун - 1498 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], колір - чорний, оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля, а також стягнути судові витрати по справі. В судове засідання [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. В судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі Довіреності, серія НАК №521343 від 02 лютого 2017 року , не зявилася (а.с. 10). 15 серпня 2017 року до суду надала Заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги [PERSON] просила задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.18 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.» У відповідності до п.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року « При вирішенні питання про публікацію оголошення про виклик у суд через оголошення в пресі необхідно керуватися, крім Глави 7 Цивільного процесуального кодексу України Порядком визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2006 року № 52 ( Порядок), а також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 1022-р. «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме». Відповідно до п.2 Порядку оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання ( перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків. Таким чином належним повідомленням відповідача буде вважатися його виклик у суд, здійснений одночасно у двох друкованих засобах масової інформації: загальнодержавної та місцевої сфер розповсюдження. При встановленні регіону, у якому має бути опубліковано відповідне оголошення, необхідно враховувати, що згідно з наведеною нормою Порядку визначальним фактором є не розташування суду, який розглядає справу, а останнє відоме місце проживання ( перебування) на території України відповідача. Також необхідно зважати на те, що норми ч.9 ст. 74 ЦПК України мають бути застосовані щодо кожного із судових засідань.» Оголошення у пресі Газеті «Урядовий курєр» про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] було опубліковано у Газеті «Урядовий курєр» № 156 ( 6025) від 22 серпня 2017 року (а.с.22). Оголошення на офіційному сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] було опубліковано 04 серпня 2017 року (а.с.16) і тому відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд\~ не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом,\~ тому що\~ право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст. 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу). Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Статтею 213 ЦПК України\~передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України\~передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Пункт 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачає, що відповідно до\~статті 387 ЦК\~та\~частини третьої статті 10 ЦПК\~особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 10 березня 2014 року на прав власності належить автомобіль марки GEELY, модель СК МR7151А, 2014 року випуску, шасі (кузов, рама) Y7WMR7151E0029622, двигун - 1498 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], колір - чорний, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацією транспортного засобу, а також Видатковою накладною Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосвіт», з якого вбачається, що [PERSON] придбав автомобіль марки GEELY, модель СК МR7151 А (а.с.4-6). Статтею 41 Конституції України\~встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З наданої [PERSON] Довіреності від 11 березня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником, як власника автомобіля, що належить йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 759951, зареєстрованого Центр ДАІ 1406 ЦНППВАЗ м. Горлівка 10 березня 2014 року, йому належить на праві власності, автомобіль марки GEELY, модель СК МR7151А, 2014 року випуску, шасі (кузов, рама) Y7WMR7151E0029622, двигун - 1498 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], колір - чорний. Повіреній особі, надавалось право укладати договір про відшкодування заподіяної шкоди транспортному засобу третім особам, договір страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, договір про проведення експертної оцінки транспортного засобу, одержувати та сплачувати за такими договорами гроші, представляти інтереси в органах ДАІ. інших органах та установах, незалежно від їх підпорядкування і форми власності з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією транспортного засобу, в тому числі сплачувати передбачені законом податки та збори щодо утримання транспортного засобу, проходити технічний огляд, у разі експлуатації автомобіля за межами України оформити на підставі довіреності відповідне свідоцтво про реєстрацію ТЗ органами ДАІ. подавати, одержувати та підписувати документи, експлуатувати транспортний засіб, а також виконувати інші юридичні дії, повязані з даною довіреністю. Довіреність була видана без права передоручення і дійсна до 11 березня 2018 року (а.с. 7). З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права. Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння. Відповідно до закріпленого в\~статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. З Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі Довіреностей № 33553143 від 30 березня 2017 року, вбачається що на підставі Заяви [PERSON] про припинення дії Довіреності від 11 березня 2014 року, приватним нотаріусом міста Києва Сергєєвої - [PERSON], внесено реєстраційний запис № 40761400, про припинення дії Довіреності внесено номер у реєстрі нотаріальних дій: 343 (а.с. 8). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 30 березня 2017 року незаконно, без відповідно правової підстави володіє автомобілем марки GEELY, модель СК МR7151А, 2014 року випуску, шасі (кузов, рама) Y7WMR7151E0029622, двигун - 1498 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], колір - чорний, який на праві власності належить [PERSON], оскільки 30 березня 2017 року [PERSON] відкликав Довіреність від 11 березня 2014 року, якою уповноважив [PERSON] бути його представником, як власника автомобіля, що належить йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 759951 (а.с. 7). Відповідно до вимог\~ст. 387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,стаття 41 Конституції України\~та\~пункту 2 частини першої статті 3,\~статті 321 ЦК\~передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі\~статтею 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених\~пунктами 1 - 4 частини першої\~та\~частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень\~статті 13,\~частини третьої статті 16,\~статті 319 ЦК\~у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Зазначений статтею 378 ЦК України засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння. В цивільно-правовій літературі зазначений засіб захисту отримав назву "віндикація". Згідно зі ст. 387 ЦК, власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом. Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом"). Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Зрозуміло, що позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо). Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля GEELY, модель СК МR7151А, 2014 року випуску, шасі (кузов, рама) Y7WMR7151E0029622, двигун - 1498 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], колір - чорний, Довіреністю від 11 березня 2014 року, яка була нотаріально посвідчена, уповноважив [PERSON] бути його представником, як власника автомобіля, що належить йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 759951, зареєстрованого Центр ДАІ 1406 ЦНППВАЗ м. Горлівка 11 березня 2014 року, однак 30 березня 2017 року скасував Довіреність від 11 березня 2014 року, тому [PERSON] з 30 березня 2017 року незаконно, без відповідно правової підстави, володіє автомобілем автомобіль марки GEELY, модель СК МR7151А, 2014 року випуску, шасі (кузов, рама) Y7WMR7151E0029622, двигун - 1498 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], колір - чорний, який на праві власності належить [PERSON] На підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння, обґрунтовані, відповідач з 30 березня 2017 року незаконно, без відповідної правової підстави заволодів автомобілем марки GEELY, модель СК МR7151А, 2014 року випуску, шасі (кузов, рама) Y7WMR7151E0029622, двигун - 1498 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], колір чорний, свідомо нехтує правами позивача вільно розпоряджатися, на власний розсуд, своїм майном, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а автомобіль марки GEELY, модель СК МR7151А, 2014 року випуску, шасі (кузов, рама) Y7WMR7151E0029622, двигун - 1498 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], колір - чорний, оригінал Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля вилученню у [PERSON] та поверненню власнику - [PERSON] Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення\~статті 88 ЦПК\~та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2\~ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»\~з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % відсотка ціни позову, але не менше 04 розміру прожиткового\~мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ прожитковий\~мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року склав 1600,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. (а.с.1). Крім того, [PERSON] були понесені витрати, повязані з розміщенням Оголошення у пресі Газеті «Урядовий курєр» про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] у розмірі 630,00 грн. (а.с. 21). Суд дійшов висновку про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 640,00 грн. та витрати понесені позивачем у звязку з викликом відповідача до суду у сумі 630,00 грн., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 640,00 грн. та витрати понесені позивачем у звязку з викликом відповідача до суду у сумі 630,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved