Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

02 грудня 2013 року позивач звернувся до суду із позовом, яким просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11185049000 від 18.07.2007 року, звернути стягнення на користь позивача на предмет застави автомобіль: Марка: Daewoo; Модель: FSO Lanos TF69Y; Рік випуску: 2007; Номер кузова: [NUMBER]; Держ. Реєстр. Номер: [NUMBER], який належить відповідачці на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 13.07.2007 року РЕВ 1-го МРВ м. Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, шляхом продажу вказаного автомобіля та укладання від імені відповідачки позивачем договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем; надати (визнати) право позивачу підписувати від імені відповідачки договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладання з іншою особою покупцем; витребувати у відповідача автомобіль: Марка: Daewoo; Модель: FSO Lanos TF69Y; Рік випуску: 2007; Номер кузова: [NUMBER]; Держ. Реєстр. Номер: [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності; комплект ключів від зазначеного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, номерні знаки [NUMBER] та передати у володіння позивачу; надати позивачу право (повноваження) вчиняти від імені відповідача усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим Постановою КМУ від 07.09.1998 р. №1388, в тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду; стягнути з відповідачки судові витрати. Представник позивача просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, не повідомивши суд про причини неявки, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту за № 11185049000. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримала кредит у сумі 8542,87 дол. США для придбання автомобіля та взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 18.07.2014 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором [PERSON] передала у заставу автомобіль: Марка: Daewoo; Модель: FSO Lanos ТF69Y; Рік випуску: 2007; Номер кузова: [NUMBER]; Держ. реєстр. номер: [NUMBER], який належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 13 липня 2007 року РЕВ 1-го МРВ м. Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області. Згідно Договору застави, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 47935,00 грн. Рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» у зв'язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм ЗУ «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК». 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено Договір Факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УКРСИББАНК» відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11185049000 від 18.07.2007 року. 20.04.2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено Договір Факторингу № 05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» відступив на користь ТОВ «ВЕРДИКТ ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11185049000 від 18.07.2007 року. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували і момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Згідно ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Через неналежне виконання умов Договору у відповідачки станом на 20.09.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 54463,40 грн., яка складається з: - заборгованість по основній сумі - 34413,33 грн., - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 6248,58 грн. - нараховані відсотки на дату подачі позову - 6201,54 грн. - пені за несвоєчасно виконані зобов'язання - 6567,59грн., - три проценти річних від простроченої суми - 1032,36 грн. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення Заставодавцем/Позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, Заставодавець зобов'язаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідачка зобов'язання за кредитним договором не виконує, застави в заклад банку не передала. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу». Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та умов цього договору. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Аналогічна умова міститься в договорі застави. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавець визначив судове звернення стягнення на предмети застави та досудове врегулювання спору відповідно до вимог ст. 26 цього Закону, за якою одним із способів позасудового звернення стягнення є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. Крім того, за змістом ст. 26 зазначеного закону, обтяжував має право на власний розсуд обрати один із способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем або на публічних торгах. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Із системного аналізу зазначених норм права випливає, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем або на публічних торгах. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2012 року та від 06 березня 2013 року. Приймаючи остаточне рішення по справі, суд враховує також те, що Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 р. передбачено, що перед відчуженням автомобіль повинен бути знятий з обліку в органах ДАІ, а пунктами 40, 42 даного Порядку передбачено, що зняття з обліку проводиться на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Тобто, власник транспортного засобу повинен особисто його зняти з обліку або оформити згідно з вимогами чинного законодавства відповідне доручення на виконання зазначених дій представниками банку (обтяжувача). Таким чином, позивач не будучи власником предмету застави та не отримавши від відповідача відповідне доручення, але отримавши право його продажу на підставі рішення суду, фактично не зможе реалізувати надане судом право, оскільки не зможе зняти предмет застави з обліку в органах ДАІ для його продажу. З урахуванням викладеного, рішення суду в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави підлягає задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог про в частині вилучення у відповідача та передачі в заклад позивачу предмета застави - автомобіля, комплекту ключів до нього та свідоцтва про реєстрацію, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст.28 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Фактично аналогічна умова міститься в договорі застави. Так, відповідно до п. 5.3.3 у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов'язань перед заставодержателем за кредитними договорами та цим договором застави, заставодержатель здійснює виконавчий напис нотаріуса на цьому договору застави і направляє Повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу застави Заставодержателю - надалі «Повідомлення». З моменту відправлення «Повідомлення» та здійснення виконавчого напису Заставодержатель набуває права власності на предмет застави, а предмет застави вважається переданим Заставодержателю. Пунктом 5.3.1 договору застави встановлено, що сторони погодились, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов'язань перед заставодержателем за кредитними договорами та/або цим договором застави, предмет застави переходить у власність заставодержателя. Зазначена згода сторін є угодою про перехід права власності, що набуває чинності з моменту зазначеного в п. 5.3.3. Передбачене умовами договору повідомлення від 25.07.2013р. позивач надіслав на адресу відповідачки про порушення зобов'язань по кредитному договору та про негайне погашення заборгованості, але відповідачкою не було здійснено погашення заборгованості за договором, а також ним було проігноровано умови договору і не доставлено позивачу предмет застави. Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були зареєстровані відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального зобов'язання боржника. Таким чином, оскільки відповідачка ухиляється від виконання зобов'язань за кредитним договором, а умовами договору передбачена в такому випадку можливість передачі автомобіля у володіння банку, та враховуючи те, що відмова в задоволенні вимог про передачу автомобілю в заклад ускладнить виконання рішення щодо звернення стягнення на предмет застави, суд вважає, що і в цій частині вимог рішення суду слід задоволення. Що стосується встановлення початкової вартості предмету застав, то слід зауважити, що порядок встановлення початкової ціни предмета застави встановлено в самому договорі. Якщо при розгляді справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то в суду немає підстав її не приймати до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то в залежності від того, яка сторона її оспорює, вона зобов'язана за змістом частини 3 статті 10 ЦПК України довести інший його розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи. Оскільки під час розгляду справи між сторонами спір щодо визначення початкової ціни предмета застави не виник, а також враховуючи те, що початкова ціна встановлюється судом в рішення у разі звернення стягнення на предмет застави шляхом проведення публічних торгів у порядку виконавчого провадження, а в даному випадку судом обрано інший спосіб реалізації предмета застави, правових підстав для встановлення початкової ціни в резолютивній частині рішення не має, так як вона буде визначатися у спосіб, зазначений сторонами в договорі. Таким чином, дослідивши матеріали справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved