Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. [PERSON] з червня 2003 року по листопад 2018 року працював у ТОВ Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» коксохімічне виробництво «Фенольний завод». З листопада 2018 року переведений до ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод» на посаду провідного інженера відділу збуду управління фенольно-нафталінового виробництва. Наказом відповідача позивача було звільнено з 18 лютого 2021 року. Підставою звільнення, виходячи із запису №9 трудової книжки позивача та зазначеного в даному записі наказу ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» від 18.02.2021 №42-к є п.1 ст. 40 КЗпП України. Копія зазначеного наказу у позивача відсутня, з підстав не вручення йому роботодавцем під час звільнення та відмови працівника кадрової служби відповідача на його усну вимогу в наданні копії зазначеного наказу під час ознайомлення з ним в день його звільнення. Разом з тим на запит позивача від 18.02.2021 щодо надання йому засвідченої належним чином копії наказу від 18.02.2021 №42-к про його звільнення, відповідачем відповіді не надано. Позивач вважає наказ про його звільнення незаконним, виданим з порушенням вимог чинного законодавства з наступних підстав. Відповідачем не надавалося позивачеві попередження про наступне звільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності, як того вимагають положення ст.. 49-2 КЗпП України. Відповідач, враховуючи кількість не заміщених посад, мав прямий обов`язок щодо здійснення заходів для працевлаштування працівників підприємства, тим паче тих працівників, які мають переважне право на залишення на роботі. Наведений факт дає підстави позивачеві стверджувати про свідоме невиконання відповідачем вимог ч.3 ст. 49-2 КЗпП України. Відповідачем проігноровано положення ст.. 42 КЗпП України щодо врахування переважного права окремих працівників на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами організації праці. п.1 ч.2 ст. 42 КЗпП визначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації переважне право на залишення на роботі надається сімейним працівникам, при наявності двох і більше утриманців. При цьому позивач є одруженою особою і має трьох неповнолітніх дітей. Крім того, сім`я позивача має статус багатодітної, що підтверджується посвідченням батьків багатодітної сім`ї серії [NUMBER] , виданим Військово-цивільною адміністрацією міста Торецьк Донецької області від 29 грудня 2018 року. Відтак відповідачем під час звільнення позивача, зазначений факт враховано не було. Крім того, позивач стверджує про те, що відповідачем не було дотримано процедури отримання згоди на звільнення позивача, оскільки позивачеві було повідомлено про розгляд питання про його наступне звільнення на засіданні профспілкового комітету саме в день проведення такого засідання 17 лютого 2021 року. Фізично позивач не мав можливості прийняти участь у даному засіданні, оскільки засідання профспілкового комітету відбувалося у м. Авдіївка. Жодних письмових заяв стосовно розгляду подання керівника відповідача про наступне звільнення позивача без його участі на засіданні профспілкового комітету ним не надавалось. Разом з тим, про факт проведення засідання профспілкового комітету ПрАТ «АКХЗ», па якому нібито розглядалось питання про наступне звільнення позивача, йому стало відомо з телефонної розмови з головою профспілкового комітету, яка повідомила, що рішення про його звільнення прийнято. На запит позивача від 19.02.2021 щодо надання копії протоколу засідання профспілкового комітету ПрАТ "АКХЗ", яке відбулося 17.02.2021 о 15.00, відповідачем відповідь не надана. На підставі наведених обставин, позивач констатує порушення відповідачем вимог чинних нормативно-правових актів, які регулюють суспільні правовідносини у сфері реалізації громадянами конституційного права на працю. У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати протиправним та скасувати наказ ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод» про звільнення [PERSON] , поновити останнього на посаді провідного інженера, а також стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 19 лютого 2021 року. У судове засіданні позивач [PERSON] не прибув надав заяву про розгляд без його участі. На задоволенні позовних вимог наполягав. Представник позивача Райкун Ю.В. підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Бичков О.Є. надав заперечення на позов. В позові просив відмовити. В судовому засіданні зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими з підстав: 1)Позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу ПРАТ «АКХЗ» про звільнення [PERSON] - у зв`язку з тим. що такого наказу не існує; 2)Позовні вимоги про поновлення [PERSON] на посаді провідного інженера - у зв`язку з тим. що на теперішній час [PERSON] знаходиться в трудових відношеннях з ПРАТ «АКХЗ», однак не з`являється на роботу без поважних причин; 3)Позовні вимоги щодо стягнення з ПРАТ «АКХЗ» на користь [PERSON] заробітну за час вимушеного - у зв`язку з тим, що ст.235 КЗпІІ України, на яку посилається позивач по перше не може застосовуватися до випадків, коли працівника не було ані звільнено, ані переведено на іншу роботу, а по друге ця норма не передбачає взагалі стягнення заробітну за час вимушеного прогулу. Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані главою ІІІ «Трудовий договір», главою ХV «Індивідуальні трудові спори» КЗпП України. За змістом ч.6 ст.43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У відповідності до ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч.2 ст.40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 зроблено висновок, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі №6-1264цс17 вказано, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до вимог ч.1 та п.2 ч.2 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Згідно з положенням ч.3 ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до ч.2 ст.65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Згідно правових позицій, висловлених Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі №519/160/16-ц та від 25 листопада 2019 року у справі №415/5022/18 суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлені наступні обставини: [PERSON] працював у ТОВ «НВО ІНКОР і К» з 19.06.2003р.на різних посадах 09.11.2018 Наказом №1820-к на підставі п.5 ст.36 КЗпП України був переведений у Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний комбінат» на посаду керівника відділу документального оформлення сировини та продукції. 12.11.2018 був прийнятий за переведенням на посаду провідного інженера (із зовнішньоекономічних зв`язків в управління комерційне фенольно-нафталінового виробництва відділу збуту ПРАТ» «АКХЗ». Наказом №1038 від 01.12.2020р було реорганізовано , внесено зміни до штатного розкладу: із штатною чисельністю 11 одиниць; введено посади до відділу збуту -1 одиниця, до відділу поставок 2 одиниці (а.с.43) 11.12.2020 був виданий наказ №1224-к про попередження працівників про наступне звільнення згідно з ст..49 зі значком 2 КЗпП України (а.с.44) 15.12.2020 працівники, посади яких підлягали вивільненню під розпис були ознайомленні із вищезазначеним наказом. В числі серед працівників був і [PERSON] . 21.01.2021 [PERSON] на виконання вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України було запропоновано вакантні штатні посади. було запропоновано переведення на іншу посаду. 21.01.2021 було складено акт відмови від підпису [PERSON] щодо ознайомлення із вказаними пропозиціями. 17.02.2021 було підготовлено проект наказ №42-к про звільнення [PERSON] на підставі ст.. 40 ч.1 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку 18.02.2021 (а.с.45) Телефонограмою №1 від 19.02.2021, позивач був ознайомлений з проектом наказу №42-к про звільнення, однак це відбулося передчасно, до його візування та підписання (а.с.46) При візуванні наказу юридичним відділом було встановлено, що порушені умови звільнення працівника в частині пропонування всіх вакансій, які були відкриті на ПРАТ «АКХЗ» в період з моменту попередження про звільнення та до моменту звільнення і тому наказ №42-к від 17.02.2021 не було ані завізовано, ані підписано уповноваженою особою ПРАТ «АКХЗ». Незважаючи на те, що наказ про звільнення позивача не було підписано, в трудову книжку позивача 18.02.2021 був внесений помилковий запис про його звільнення на підставі неіснуючого наказу та видано трудову книжку йому на руки., за що він і розписався в журналі обліку трудових книжок. 19.02.2021 позивач не з`явився на роботу. Проведеним відповідачем службовим розслідуванням 19.02.2021 було встановлено, що позивачеві безпідставно було внесено у трудову книжку запис про звільнення 18.02.2021, трудова книжка видана на руки та виплачена вихідна допомога. 19.02.2021 провідним інженером відділу кадрів ПРАТ «АКХЗ» [PERSON] було надано пояснення про те, що позивачеві безпідставно було внесено у трудову книжку запис про звільнення 18.02.2021, трудова книжка видана на руки та виплачена вихідна допомога (а.с.79) Винному у вищевказаних порушеннях робітнику відділу кадрів ПРАТ «АКХЗ» [PERSON] винесена догана №8 від 22.02.2021(а.с.78) Відповідно до копії акту про помилкове внесення запису про звільнення у трудову книжку [PERSON] від 19.02.2021, а також до копії повідомлення від 19.02.2021, останньому було запропоновано повернути трудову книжку та внести в неї відповідний запис про помилковість внесених даних (а.с.47, 48) Відповідно до копії повідомлення №05-1/23-248 від 23.02.2021, направленого на електронну пошту позивача: [INFO] , [PERSON] було направлене повідомлення щодо продовження з ним трудових відносин зобов`язання з`явитись на підприємство і надати трудову книжку для скасування помилкового запису щодо його звільнення. Рекомендовано позивачеві з`явитися у відділ кадрів ПРАТ «АКХЗ» для прийняття правового рішення, на основі двосторонніх домовленостей з метою мінімізації правової невизначеності між [PERSON] як працівником та ПРАТ «АКХЗ» як роботодавцем (а.с.49) Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, [PERSON] під розпис було вручено лист ПРАТ «АКХЗ» №05-1/23-248 від 23.02.2021 (а.с.50) До ПРАТ «АКХЗ» [PERSON] не прибув. Надмірно сплачені кошти добровільно не повернув. За примусовим зверненням ПРАТ «АКХЗ» до суду не зверталось. Відповідно до копії листа №05-1123-249 від 23.02.2021, адміністрація ПРАТ «АКХЗ» повідомило Торецький міський центр зайнятості про помилково зроблений запис у трудовій книжці і фактичному продовженні трудових відносин з підприємством [PERSON] (а.с.51) Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, представник Торецького міського центру зайнятості під розпис 04.03.2021 отримав лист ПРАТ «АКХЗ» №05-1123-249 від 23.02.2021 (а.с.52) Відповідно до відповіді на лист ПРАТ «АКХЗ» №05-1123-249 від 23.02.2021 у Торецькому міському центрі зайнятості перебуває на обліку з 23.02.2021 у якості безробітного [PERSON] , який за даними трудової книжки звільнений з ПРАТ «АКХЗ» 18.02.2021 за ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності (а.с.80) Відповідно до копії листа 05-1/23/318 від 10.03.2021, ПРАТ «АКХЗ» просило відділення поліції №1 Бахмутського районного відділу поліції ГУ НП в Донецькій області надати сприяння та вжити всіх необхідних заходів щодо розшуку співробітника ПРАТ «АКХЗ» [PERSON] , який з 22.02.2021 не вийшов на робоче місце з невідомих причин (а.с.53) Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, уповноважена особа відділення поліції №1 Бахмутського районного відділу поліції ГУ НП в Донецькій області отримала лист ПРАТ «АКХЗ» 05-1/23/318 від 10.03.2021 (а.с.54) Відповідно до відповіді на лист ПРАТ «АКХЗ» 05-1/23/318 від 10.03.2021 відділення поліції №1 Бахмутського районного відділу поліції ГУ НП в Донецькій області повідомило, що в ході проведення ретельної перевірки було встановлено місцезнаходження [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . За вказаним фактом останній пояснив, що з 18.02.2021 він звільнився з ПРАТ «АКХЗ» за статтею скорочення, у зв`язку з реорганізацією штату заводу, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України та з того часу перебуває на обліку у Центрі зайнятості м. Торецьк (а.с.55) Відповідно до копії листа №05-1/23/317 від 10.03.2021, ПРАТ «АКХЗ» просило директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Торецька» повідомити, чи перебуває на лікуванні (з якого числа відкрито лікарняний лист) робітник ПРАТ «АКХЗ» [PERSON] (відсутній на роботі з [INFO] (а.с.56) Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, уповноважена особа ЦПМСД під розпис отримала лист ПРАТ «АКХЗ» №05-1/23/317 від 10.03.2021 (а.с.57) Відповідно до відповіді на лист ПРАТ «АКХЗ» №05-1/23/317 від 10.03.2021, адміністрація КНП «ЦПМСД м. Торецька» повідомила, що [PERSON] звертався 22.02.2021 за медичною допомогою до лікаря-терапевта амбулаторії ЗП-СМ №4. Від запропонованого лікарняного листка відмовився (а.с.58) Будь-яке звільнення працівника оформляється наказом, складеним або за типовою формою № П-4, затвердженою наказом Держкомстату від 05.12.08 р. № 489, або в довільній формі. При тому, що підприємства, установи, організації можуть не використовувати типову форму наказу або змінити її з урахуванням специфіки виду діяльності. Вимоги до оформлювання документів регламентовано ДСТУ 4163-2003 затверджено наказом Держспоживстандарту від 07.04.03 № 55, згідно з яким обов`язковими реквізитами наказу є: найменування установи; назва виду документа; дата складання; реєстраційний індекс (номер). Указується порядковий номер, який може бути доповнений індексом справи за номенклатурою справ; текст наказу з повним формулюванням підстави для звільнення з посиланням на пункт і статтю КЗпП; підпис. Наказ складається у двох примірниках і підписується керівником установи. Один примірник наказу передається до відділу кадрів для оформлення трудової книжки працівника, другий - до бухгалтерії для проведення остаточного розрахунку зі звільнюваним. Працівник повинен бути ознайомлений із таким наказом під підпис. Проте, оригінал Наказу з підписом директора відсутній в матеріалах справи, відсутній у позивача, відсутній у відповідача. Позивач був обізнаний про не підписання Наказу щодо його звільнення. Висновки суду. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що в ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод» відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення штату працівників. Позивач був попереджений про наступне вивільнення за два місяці з дати попередження, з моменту попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення йому пропонувались вакантні посади на підприємстві. Проте звільнення позивача місця скільки відповідач відмовився від свого наміру звільняти позивача, Наказу про його звільнення не видав. Представлений суду проект наказу не має обов`язкового реквізиту - підпису директора, тому не створює ніяких правових наслідків. Позивачем не надано доказів порушення відповідачем його переважного права залишитись на посаді, оскільки не зазначено, які особи залишились працювати , а які звільнені. Не надано суду також інформацію з приводу наявності вакансій у Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» ні станом на 18.02.2021, ні на час судового Хоча проект наказу про вивільнення позивача зареєстровано у журналі реєстрації наказів по особовому складу під номером 42-к від 17.02.2021, однак напроти проекту наказу №42-к від 17.02.2021 стоїть статус наказу - не підписаний (а.с.96-98) Вищевказане дає підставу відповідачу вказувати що наказ має статус проекту та не породжує будь-яких правових наслідків та обов`язків для сторін. Це підтверджує також Акт №6 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Авдіївського міського центру зайнятості Донецького обласного центру зайнятості (а.с.91, 92-94) Перевірка проводилась на підставі листа Торецького міського центру зайнятості від 11.06.2021 року № 03/510/01-38-21 відносно застрахованої особи [PERSON] - позивача (а.с.95) Висновок акту розслідування: «За результатами розслідування страхового випадку підтверджено факт перебування [PERSON] в трудових відносинах з підприємством ПрАТ «АКХЗ» в трудових відносинах з підприємством ПрАТ «АКХЗ» під час знаходження на обліку в центрі зайнятості. Запис в трудовій книжці при звільнення за ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності є недійсним. Особа знаходиться в трудових відносинах з роботодавцем по теперішній час. Відомості про отримання доходу за даними ДРЗДСС є достовірними» (а.с. 92-94) Таким чином, позивач приходить до висновку, що Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» не порушені вимоги ч.2 ст.40 КЗпП України та ч.3 ст.49-2 КЗпП України у зв`язку з цим позовні вимоги [PERSON] про скасування наказу про звільнення, та поновлення на роботі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Нормами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на сторін справи покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Усупереч наведеним законодавчим приписам відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б засвідчували Тому суд вважає позовні вимоги не доведеними і не обґрунтованими, такими, які не підлягають задоволенню. Зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні яких позивачу [PERSON] відмовлено, є похідними від вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 лютого 2021 року по дату винесення рішення суду, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу , відсутні. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явлених позивачем [PERSON] позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

Outcome: dismissed