Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 26 липня 2015 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді жилого будинку №14, розташованого по вул. Колгоспній в с.Сартана м.Маріуполя з належними до нього надвірними спорудами та прибудовами та земельної ділянки площею 3.049.20 га, розташованого по вул.Колгоспній, 14 в с.Сартана м.Маріуполя. Спадкоємцями після смерті батька є позивач та дружина померлого [PERSON] При житті батько позивача склав заповіт, відповідно до якого останній заповідав належні йому на праві приватної власності житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, земельною ділянкою по вул.Колгоспній, 14 в с.Сартана м.Маріуполя позивачу та відповідачці [PERSON] в рівних частках кожному. В установлений законом строк він та відповідачка звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак звернувшись до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину йому було розяснено, що його частка в спадковому майні, яке залишилось після смерті батька дорівнює 1/4, оскільки спірний житловий будинок та земельна ділянка були придбані його батьком та відповідачкою в період шлюбу та, таким чином частка до спадкового майна після смерті батька належить тільки 1/2 частина жилого будинку №14, розташованого по вул. Колгоспній в с.Сартана м.Маріуполя з належними до нього надвірними спорудами та прибудовами та земельної ділянки, розташованих по вул.Колгоспній, 14 в с.Сартана м.Маріуполя. Позивач не згоден з тим, що відповідачка має право на 1/2 частину спірного майна як дружина померлого, оскільки будинок з земельною ділянкою був придбаний за кошти батька, які він отримав від продажу іншої нерухомості до укладення шлюбу із відповідачкою, та не може бути спільною власністю подружжя. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину жилого будинку №14, розташованого по вул. Колгоспній в с.Сартана м.Маріуполя з належними до нього надвірними спорудами та прибудовами та земельної ділянки, розташованої по вул.Колгоспній, 14 в с.Сартана м.Маріуполя в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 26 липня 2015 року. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача адвокат [PERSON], яка діє на підставі угоди щодо надання юридичної допомоги, в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджені письмовими доказами. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 04 серпня 1977 року Жовтневим відділом РАЦС, [PERSON] народився 23 вересня 1976 року, батьком якого є [PERSON], актовий запис №661. 03 січня 1993 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] в Сартанській селищній раді м.Маріуполя Донецької області, актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище «Янгічер». 21 квітня 21.04.2005 року, згідно із яким була визнана дійсною угода купівлі-продажу будинку №14 по вул.Колгоспній в с.Сартана м.Маріуполя, укладена між [PERSON] та [PERSON] за біржовим контрактом №23514 від 21 листопада 1998 року на Маріупольській універсальній товарній біржі. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 13 жовтня 2005 року за [PERSON] визнано право власності на самовільно зведені сіні та сарай, розташовані на земельній ділянці по вул. вул.Колгоспній, 14 в с.Сартана м.Маріуполя та включено їх до складу даного домоволодіння. Таким чином, судом встановлено, що за час сумісного проживання [PERSON] з [PERSON], ним було придбано житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці у с. Сартана м.Маріуполя по вул. Колгоспній, 14, а з часом до зазначеного домоволодіння були самовільно зведені сені та сарай, які на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 13 жовтня 2005 року були визнані власністю та включені до складу зазначеного домоволодіння. В матеріалах справи мається заповіт, складений [PERSON] 29 серпня 2013 року та посвідчений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, згідно із яким [PERSON] заповідав належні йому на праві особистої власності житловий будинок з усіма з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, земельною ділянкою по вул.Колгоспній, 14 в с.Сартана м.Маріуполя позивачу та відповідачці [PERSON] в рівних частках кожному. 26 липня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №913902, виданим Виконкомом Сартанаської селищної ради Іллічівського району м.Маріуполя Донецької області. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно придбане за час шлюбу на підставі угод та (або) правочинів, є спільною сумісною власністю подружжя. Тому житловий будинок та земельна ділянка, розташовані в с. Сартана м.Маріуполя по вул. Колгоспній, 14 є обєктом права спільної сумісної власності відповідачки [PERSON] та її чоловіка [PERSON], померлого 26 липня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За повідомленням Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 05.05.2016 року №1006/01-16 встановлено, що в справах нотаріальної контори мається спадкова справа №468/2015 до майна померлого 26 липня 2015 року [PERSON]. З заявами про прийняття спадщини звернулись дружина померлого [PERSON] та син померлого [PERSON]. Згідно із розяснень державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] по спадковій справі №468/2015, позивачу [PERSON] було розяснено, що 15.03.2016 року дружина померлого [PERSON] звернулась з заявою про видачу на її імя свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на підставі ст.ст. 60,63 СК України та свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Оскільки майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в с. Сартана м.Маріуполя по вул. Колгоспній, 14, придбано за час шлюбу, то [PERSON] має право на отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Відповідно до п. 4.21. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із правовстановлюючого документа вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен зясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Таким чином, після смерті [PERSON], померлого 26 липня 2015 року, відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в с. Сартана м.Маріуполя по вул. Колгоспній, 14. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом, які звернулись у встановлений шестимісячний строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а відповідачка [PERSON] має право на отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, тобто на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в с. Сартана м.Маріуполя по вул. Колгоспній, 14. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що позивачу [PERSON] в порядку спадкування за заповітом належить 1/4 частка житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в с. Сартана м.Маріуполя по вул. Колгоспній, 14 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом він має отримати в Третій маріупольській державній нотаріальній конторі. Також позивачем не надано доказів про те, що спірний житловий будинок та земельна ділянка не є спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а також придбані за гроші, які були у [PERSON] ще до реєстрації шлюбу із відповідачкою. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed