Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

У січні 2014 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулось до суду із зазначеним позовом з якого вбачається, що згідно договору № DOXRRX01520971 від 8 серпня 2007 року, укладеного між позивачем та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 2686,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом - 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Узяті на себе зобов'язання за договором кредиту належним чином [PERSON] не виконувались і тому в нього утворилась заборгованість яка складається з: заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6504,87 грн., 145,08 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 18.970,79 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 1281,04 грн. Загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором складає 27.401,78 грн. Вказану суму, а також судові витрати просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк". Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив застосувати строк позовної давності, оскільки позивач пропусти його без поважних причин. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За вимогами статті 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які божник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлені наступні обставини. Між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту DOXRRX01520971 від 8 серпня 2007 року, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 2686,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом - 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 8 серпня 2008 року. (арк. с. 6-10). В порушення зобов'язань, позичальник не виконує умови кредитного договору і вимог діючого законодавства щодо обов'язковості договору та зобов'язань, що з нього випливають, для належного виконання сторонами. Даний факт підтверджується наявністю заборгованості позичальника згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 13 грудня 2013 року (арк. с. 5). Всього заборгованість відповідача перед банком за договором складає 27.401,78 гривень, що складається з: заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6504,87 грн., 145,08 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 18.970,79 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 1281,04 грн. На теперішній час борг відповідачем не погашений. Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд приймає до уваги, що спірний договір укладено 8 серпня 2007 року строком до 8 серпня 2008 року, а позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права 22 січня 2014 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Відповідачем в судовому засіданні зроблена заява про застосування позовної давності до вимог позивача. Відповідно до пункту 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (відповідно до тлумачення в Рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Судом встановлено, що протягом п'яти років [PERSON] не здійснив жодних дій, що свідчать про його обізнаність про існування заборгованості за кредитним договором, представник позивача в судовому засіданні проти цього факту не заперечував і не надав суду жодного доказу на підтвердження перервності строку позовної давності. Виходячи з викладеного, необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 536, 546, 550 ЦК України та

Outcome: dismissed