Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому, просив суд: визнати незаконним рішення Державної установи «Національний науковий центр «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска» НАМН України» про створення комісії фахівців для обстеження пацієнта [PERSON] від 04.03.2017 року; визнати незаконними дії [PERSON] та Державної установи «Національний науковий центр «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска» НАМН України», які полягають у безпідставному, без належного оформленого направлення, у протиправному, без згоди [PERSON], медичному обстеженні 04.03.2017 року [PERSON]; визнати незаконними дії [PERSON], що полягають у розголошенні лікарської і медичної таємниці відносно [PERSON], 07.03.2017 року під час надання показань, в якості свідка, у залі судових засідань Солом'янського районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, 10-Б; стягунти з Державної установи «Національний науковий центр «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска» НАМН України» на користь [PERSON] 1 000 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок проведення працівниками цієї установи незаконного медичного обстеження; стягнути з провідного наукового співробітника відділу інтервенційної кардіології Державної установи «Національний науковий центр «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска» НАМН України» [PERSON] на користь [PERSON] 1 000 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок розголошення лікарської таємниці. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.03.2017 року позивача було госпіталізовано на стаціонарне лікування в Клінічну лікарню «Феофанія» Державного управління справами до Діагностичного центру внутрішньої медицини, відділення інтенсивної терапії (кардіологічне) для надання вторинної медичної допомоги у стаціонарних умовах. При госпіталізації встановлено діагноз - гіпертонічний криз. В ніч з 2 на 3 березня 2017 року детективами Національного антикорупційного бюро України, позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та затримано, у той час коли останній перебував у непритомному стані через введення йому лікарських препаратів. 04.03.2017 р. позивача було доставлено до Державної установи «Національний науковий центр «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска» НАМН України», де медичним персоналом цієї установи, без надання згоди позивача, було проведено його медичне діагностування та обстеження, при яких були присутні дружина позивача [PERSON] та її батько [PERSON], які також не надавали відповідної згоди. Позивач зазначає, що головою комісії, яка проводила його обстеження був [PERSON], який надав незаконні вказівки щодо способу і порядку обстеження [PERSON] іншим лікарям та персоналу лікарні. Також, позивач вказує, що [PERSON] 06.03.2017 р. при наданні показань в якості свідка у судовому засіданні, було розкрито лікарську та медичну таємницю без дозволу [PERSON], що порушило його права на життя, охорону здоров'я та медичну таємницю, завдавши неправомірної шкоди його діловій репутації, честі та гідності. Відповідач Державна установа «Національний науковий центр «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска» НАМН України» у своєму відзиві на позовну заяву, проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволені, вказавши, що проведення комісійного обстеження [PERSON] не є протиправними діями, фахівці Установи виконували свої професійні обов'язки. Виконання професійних обов'язків медичними працівниками не може трактуватися як протиправні дії, які полягають у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представники в судовому засіданні, підтримавши свій відзив, проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні, зазначивши, що позовні вимоги є необґрунтованими, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували порушення його прав та наявності-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та порушеними правами. Представник відповідача Державної установи «Національний науковий центр «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска» НАМН України» в судовому засіданні, підтримала викладене у відзиві, проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні, зазначивши, що проведення комісійного обстеження [PERSON] не є протиправними діями, фахівці Установи виконували свої професійні обов'язки. Виконання професійних обов'язків медичними працівниками не може трактуватися як протиправні дії, які полягають у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив. Постановою Національного антикорупційного бюро України від 04.03.2017 р. було вирішено провести медичне обстеження затриманого підозрюваного [PERSON], [INFO], для встановлення стану здоров'я останнього. Проведення медичного обстеження [PERSON] доручено спеціалістам Національного наукового центру «Інституту кардіології імені Академіка М.Д. Стражеска». 04.03.2017 р. каретою швидкої допомоги [PERSON] було доставлено до Державної установи «Національний науковий центр «Інститут кардіології імені академіка М.Д.\~Стражеска» НАМН України» з підозрою в пацієнта гострого коринарного синдрому, що підтверджуєтьсялистом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2018 р. № 5325/05/12-2017, показами свідків [PERSON], [PERSON] За направленням НАБУ від 04.03.2017 р. заступником директора з науково-клінічної роботи проф. [PERSON] створено комісію фахівців у складі: голова комісії - головний позаштатний спеціаліст МОЗ України за спеціальністю «Кардіологія» проф. [PERSON]., члени комісії - головний позаштатний спеціаліст МОЗ України за спеціальністю «Хірургія серця та магістральних судин у дорослих» д.м.н. [PERSON], зав. Відділення реанімації та інтенсивної терапії інституту кардіології к.м.н. [PERSON] Для проведення обстеження залучені співробітники відділення реанімації та інтенсивної терапії інституту кардіології к.м.н. [PERSON], [PERSON], а також співробітники Національного інституту серцевого-судинної хірургії ім. М. Амосова НАМНУ ст.н.с. відділу хірургічного лікування ІХС к.м.н. [PERSON], к.м.н. [PERSON], к.м.н. [PERSON] Того ж дня комісією було проведено обстеження [PERSON] в Державній установі «Національний науковий центр «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска» НАМН України». Згідно п. "е" ч. 1 ст. 78 Закону України «Про Основи законодавства України про охорону здоров'я» (далі - Основ)медичні та фармацевтичні працівники зобов'язані надавати консультативну допомогу своїм колегам та іншим працівникам охорони здоров'я. Відповідно до п. 5 ч. 1 Клятви лікаря, затвердженої Указом Президента України від 15 червня 1992 року лікар присягає у разі необхідності звертатися за допомогою до колег і самому ніколи їм у цьому не відмовляти. Відповідно до п. 1 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників ВИПУСК 78 "Охорона здоров'я", затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29 березня 2002 року № 117, погодженого з Міністерством праці та соціальної політики України до повноважень директора, головного лікаря лікувально-профілактичного закладу відноситься організація лікувально-профілактичної діяльності закладу та забезпечення його взаємодії з іншими спеціалістами. Таким чином, медичні працівники закладів охорони здоров'я наділені правом звертатись за допомогою до інших лікарів - спеціалістів у відповідній галузі. При цьому безпосередньо керівником закладу охорони здоров'я визначається порядок залучення інших спеціалістів та форма такої співпраці. Відповідно, головний лікар наділений правом залучити інших спеціалістів та формувати комісію з таких спеціалістів з метою надання професійних висновків про стан здоров'я пацієнта. З наведеного вбачається, що медичним закладом на підставі постанови НАБУ від 04.03.2017, яка позивачем не була оскаржена, не є скасованою та чи визнаною незаконною, враховуючи серйозність попереднього діагнозу, з яким поступив [PERSON], головним лікарем було запрошено фахівців в галузі кардіології, з метою забезпечення надання кваліфікованої допомоги та об'єктивних висновків про стан здоров'я пацієнта, що також не заборонено законом, належить до повноважень керівника відповідного закладу, і жодним чином не впливає на права та інтереси пацієнта. Позивачем протилежного належними та допустимими доказами не доведено. Пунктом 3.4 Порядку передбачено, що транспортування пацієнта до закладу ТМД для госпіталізації (консультації) в екстреному порядку здійснюється санітарним транспортом закладу ВМД чи службою швидкої медичної допомоги. Частиною 6 ст. 35-3 Закону України «Про Основи законодавства України про охорону здоров'я» передбачено, що третинна (високоспеціалізована) медична допомога надається відповідно до медичних показань за направленням лікуючого лікаря з надання первинної чи вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги або закладу охорони здоров'я, який забезпечує надання первинної, вторинної (спеціалізованої) чи третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги, у тому числі й іншої спеціалізації. Статтею 35-3 Закону України «Про Основи законодавства України про охорону здоров'я» передбачено, що без направлення третинна (високоспеціалізована) медична допомога також надається безоплатно відповідно до медичних показань у закладах охорони здоров'я пацієнтам, які перебувають у невідкладному стані. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Основ медичні працівники зобов'язані невідкладно надавати необхідну медичну допомогу у разі виникнення невідкладного стану людини. Враховуючи, що [PERSON] було доставлено до лікарні каретою швидкої допомоги, лікарями в порядку ч. 1 ст. 37 Основ, було його обстежено відповідно до локального протоколу надання допомоги хворим на гострий коронарний синдром без елевації сегменту ST на основі уніфікованого клінічного протоколу, який затверджений наказом МОЗ № 164 від 03.03.016 р. по спеціалізації кардіологія. Стан його здоров'я в цілому не з'ясовувався. Надання такої допомоги не залежить від належно оформленого направлення, наявності (відсутності) будь-якої документації, способу транспортування особи, письмової згоди пацієнта на надання такої допомоги, у зв'язку з підозрою на загрозу життю. Враховуючи невідкладність стану, в якому перебував Позивач в силу норм ч. 2 ст. 43 Основ, ч. 5 ст. 284 ЦК, ст. 8 Конвенції про захист прав та гідності людини у зв'язку з використанням досягнень біології та медицини (Конвенція про права людини та біомедицину) (ETS-164), працівники Інституту мали надати медичну допомогу [PERSON] без попереднього отримання його згоди або згоди його законних представників, це також узгоджується з практикою ЄСПЛ у справах "Арская проти України" (Arskaya v. Ukraine) (2014) та "Verein gegen Tierfabriken Schweiz (VgT)" проти Швейцарії (№ 2)". Під час проведення огляду ні позивач, ні його родичі (дружина [PERSON] та батько дружини [PERSON].) не заперечували проти дій лікарів. Дані факти підтверджуються діями [PERSON] під час зазначених подій, а саме: виконання ним прохань лікарів при проведенні обстеження, також зазначене підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що також спростовує твердження позивача, що він під час проведення його огляду, перебував без свідомості, у стані медикаментозного сну. Судом встановлено, та підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], що [PERSON] не здійснював жодних медичних обстежень [PERSON] та не надавав розпоряджень щодо їх здійснення, при цьому позивачем не надано суду доказів зворотнього. Покази свідків [PERSON], [PERSON] відносно незгоди та заборони проведення обстеження, висловленої лікарям [PERSON] та свідками [PERSON], [PERSON], суд оцінює критично, оскільки вони протирічать встановленним в судовому засіданні фактам та наданим сторонами доказам. За результатами проведеного дослідження, спеціалістами комісійно було надано відповідь детективу НАБУ [PERSON], що внаслідок проведених дообстежень [PERSON], даних щодо гострої невідкладної кардіологічної паталогії невстановлено, та рекомендовано дообстеження в баготопрофільному стаціонарі, а також було зазначено, що надання висновку щодо можливісті чи неможливісті позивача приймати участь у слідчих діях, не відноситься до компетенції комісії. На доповнення висновку щодо стану здоров'я [PERSON] із врахуванням результатів обстеження серцево-судинної системи в умовах КЛ «Феофанія» ДУС (медична карта стаціонарного пацієнта №42/6), комісією встановлений діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 3 ступеню, високого ризику, Гіпертензивний криз від 02.03.2017. Серцева недостатність І стадії. КВГ (від 03.03.2017 р.) Метаболічний синдром. Порушення толерантності до вуглеводів. При стабілізації артеріального тиску, пацієнт може продовжувати подальше лікування в амбулаторних умовах. На час обстеження невідкладної допомоги не потребує. Позивач вказує на те, що [PERSON] 06.03.2017 р. при наданні ним показань в якості свідка у судовому засіданні, було розкрито лікарську та медичну таємницю відносно [PERSON], що порушило право на життя, охорону здоров'я та медичну таємницю останнього, завдало неправомірної шкоди його діловій репутації, честі та гідності. Відповідно до ст. 40 Основ медичні працівники та інші особи, яким у зв'язку з виконанням професійних або службових обов'язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків. Згідно із ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань. Відповідно до ст. 385 КК Ураїни відмова свідка від давання показань або відмова експерта чи перекладача без поважних причин від виконання покладених на них обов'язків у суді, Вищій раді правосуддя, Конституційному Суді України або під час провадження досудового розслідування, здійснення виконавчого провадження, розслідування тимчасовою слідчою комісією Верховної Ради України - караються штрафом від п'ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців. Згідно із ст. 352 КПК України перед допитом свідка головуючий встановлює відомості про його особу та з'ясовує стосунки свідка з обвинуваченим і потерпілим. Крім того, головуючий з'ясовує чи отримав свідок пам'ятку про права та обов'язки свідка, чи зрозумілі вони йому, і в разі необхідності роз'яснює їх, а також з'ясовує, чи не відмовляється він з підстав, встановлених цим Кодексом, від давання показань, і попереджає його про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання. Відповідно до ст. 65 КПК України не можуть бути допитані як свідки: медичні працівники та інші особи, яким у зв'язку з виконанням професійних або службових обов'язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя особи - про відомості, які становлять лікарську таємницю. Разом з тим, слідчий суддя в судовому засіданні, приводячи свідка [PERSON] до присяги, попередив останього про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань, при цьому вирішення питання щодо осіб, які не можуть бути допитані як свідки (ст. 65 КПК України) належить до компетенції слідчого судді, а не свідка. Крім того, свідку не було роз'яснено можливість відмовитись від дачі показань щодо лікарської таємниці, а [PERSON] або його захисниками не було заявлено клопотань про закриття судового засідання на час допиту в якості свідка [PERSON] Дані факти підтверджуються аудіо записом судового засідання від 06.03.2017 р. Таким чином, [PERSON] законно та правомірно, перебуваючи під присягою та будучи попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань, надавав покази як свідок, по обставинах, які були йому відомі. Крім того, [PERSON] надавав пояснення щодо тієї інформації, яка містилась у Висновку Інституту, який вже був розповсюджений в засобах масової інформації, як в інтернет так і друкованих виданнях, що підтверджується протоколами огляду веб-сайтів та витягами з даних сайтів (а.с. 174-247 т.1). На момент допиту [PERSON] відомості про стан здоровя [PERSON], його діагноз та інші дані, що могли становити лікарську таємницю, вже були відомі необмеженому колу осіб. Враховуючи викладене, [PERSON] не було порушено вимог закону щодо розголошення лікарської і медичної таємниці відносно [PERSON], під час надання показань, в якості свідка, у залі судових засідань Солом'янського районного суду м. Києва . Позивач зазначає, що у зв'язку із незаконними діями працівників Установи та [PERSON], які полягали у безпідставному (без належного направлення), протиправному (без його згоди) медичному обстежені та розголошенні лікарської таємниці, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у порушені його права на життя, охорону здоров'я, ділової репутації, гідності, честі та моральних стражданнях. Частиною 1 та ч. 5 ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Проведення комісійного обстеження [PERSON] не є протиправними діями, фахівці Установи виконували свої професійні обов'язки. Виконання професійних обов'яків медичними працівниками не може трактуватися як протиправні дії, які полягають у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином позивачем не доведено та не надано належних доказів того, що дії працівників Установи та [PERSON], не є незаконними чи протиправними та такими, що завдали моральної шкоди позивачу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідачем [PERSON] було подані клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 700,00 грн. та у розмірі 22 500,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем, було надано опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та були долучені договори про надання правової допомоги від 19.02.2018 р. та договори про внесення змін до договорів про надання правової допомоги від 26.02.2018 р., однак як зазначено в п.п. 4.1. п. 4 договорах про надання правової допомоги, розмір гонорару адвоката визначається у відповідному додатку до даного договору, який відповідачем не наданий до суду, що позбавляє суд можливості перевірити суми, які підлягали сплаті за надання послуг, у зв'язку з чим, клопотання про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed