Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд: визнати незаконними дії Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області щодо надання державного акта серії ЯЖ № 678599 на право власності на земельну ділянку, площею 1;868 га, кадастровий номер 3222484001:01:005:0097, з цільовим призначенням - для обслуговування виробничої бази, виданий ТОВ «Парфюм Гарант» (ЄДРПОУ 311690901) та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 342203, площею 1,8687 га, кадастровий номер 3222484001:01:005:0097, з цільовим призначенням - для обслуговування виробничої бази, виданий ТОВ «Парфюм Гарант» (ЄДРПОУ 311690901) та державного акта серії ЯЗ № 34220 3 на право власності на земельну ділянку, площею 1,8687 га, кадастровий номер 3222484001:01:005:0097, з цільовим призначенням - для обслуговування виробничої бази, виданий [PERSON] ; скасувати державний акт серії ЯЖ № 678599 на право власності на земельну ділянку, площею 1;868 га, кадастровий номер 3222484001:01:005:0097, з цільовим призначенням - для обслуговування виробничої бази, виданий ТОВ «Парфюм Гарант» (ЄДРПОУ 311690901); скасувати державний акт серії ЯЗ № 342203 на право власності на земельну ділянку, площею 1,8687 га, кадастровий номер 3222484001:01:005:0097, з цільовим призначенням - для обслуговування виробничої бази, виданий [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням виконавчого комітету Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 3/9 від 31.01.2007 за [PERSON] було визнано право власності на об`єкти нерухомого майна, а саме: вагова № 1 літ. «А» площею 49,8 кв.м, консервний цех літ. «Б» площею 853,3 кв.м, склад склотари літ. «В» площею 563,2 кв.м, склад готової продукції літ. «В1» площею 438,3 кв.м, зварювальна дільниця літ. «Г-3» площею 48,9 кв.м, соковий цех під літерою «Д» площею 315,1 кв.м., спиртосховище літ. «Є» площею 84,6 кв.м, лабораторний комплекс літ. «Ж» площею 191,8 кв.м, котельня літ. «З» площею 128,2 кв.м, 1/2 частина від загальної площі вагової № 2 літ. «М» площею 16,05 кв.м, склад літера «Н» площею 817,4 кв.м, контора 1/2 частини від загальної площі літ. «Р» площею 180,5 кв.м, 1/2 частина архіву літ. «С» площею 10,9 кв.м, магазин літ. «О» площею 65,4 кв.м, зерносховище літ. «У» площею 878,4 кв.м, що заходяться: [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] . Позивач зазначав, що вказані об`єкти нерухомості розташовані на земельній ділянці площею 1,8687 га, яка перебувала у користуванні КСП ім. Шевченка та знаходились в межах Гореницької сільської ради. Позивач стверджував, що його рішенням № 3/174 від 21.01.2008 було погоджено місце розташування земельної ділянки площею 0,25 га для виробничої бази ТОВ «Парфюм Гарант» за рахунок земель Гореницької сільської ради в с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області по [ADDRESS] . Пунктом 2 вказаного рішення надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га з правом викупу, на умовах оренди строком на 49 років, за рахунок земель запасу Гореницької сільської ради для виробничої бази ТОВ «Парфюм Гарант» (діяльність якого припинено з 11.02.2011) в [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] . Зі слів позивача, у подальшому ТОВ «Парфюм Гарант» не зверталось до Гореницької сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо земельної ділянки площею 0,25 га, крім надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,25 га, не приймала жодних рішень щодо вищевказаної земельної ділянки. Позивач стверджував, що згодом стало відомо, що Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області, 26.09.2008 видало ТОВ «Парфюм Гарант» оспорюваний державний акт серії ЯЖ № 678599 на право власності на земельну ділянку, площею 1,8687 га, кадастровий номер 3222484001:01:005:0097. Позивач зазначав, що з часом стало відомо, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 29.01.2009 придбала у ТОВ «Парфюм Гарант» нежилі приміщення, а саме: цех розливу під літерою «Г» площею 834,5 кв.м., соковий цех під літерою «Д» площею 100,7 кв.м., цегляні приміщення, які розташовані в [ADDRESS] , рішення виконавчого комітету Гореницької сільської ради № 3/3 від 28.09.2007 про зміну номера з 205 на 205-А). Пунктом 1.3 вказаного договору купівлі-продажу нежилих приміщень було закріплено, що до покупця [PERSON] одночасно переходить право власності на земельну ділянку, на якій розташовані вказані приміщення, що належать продавцю на підставі державного акта серії ЯЖ № 678599 на право власності на земельну ділянку, виданого Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 26.09.2008 за № 020832900356. Позивач вказував, що 04.03.2009 Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області на земельну ділянку, на якій розташовані вище зазначені об`єкти нерухомого майна, що належать [PERSON] , а також третій особі [PERSON] , було видано державний акт серії ЯЗ № 342203 на право власності на земельну ділянку, площею 1,8687 га, кадастровий номер 3222484001:01:005:0097, з цільовим призначенням - для обслуговування виробничої бази, зареєстрованого за [PERSON] . Позивач стверджував, що він не приймав в межах своїх повноважень жодного рішення про передачу у власність вище вказаної земельної ділянки [PERSON] .. Зі слів позивача, [PERSON] , вважаючи, що рішення Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області від 04.03.2009 було незаконним та таким, що не відповідає вимогам законодавства, порушує його права, звернувся з позовом до цього управління (станом на даний час його діяльність припинено, його правонаступником є Міськрайонне управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені). Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2013 позовні вимоги було задоволено, визнано незаконними дії Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області щодо надання оспорюваних державних актів, скасовано їх. Позивач вказував, що 23.01.2017 на підставі вказаної постанови суду до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про скасування права власності [PERSON] на земельну ділянку , площею 1,8687 га, кадастровий номер 3222484001:01:005:0097, з цільовим призначенням - для обслуговування виробничої бази, в с. Гореничі. Також позивач підкреслював, що з 2000 року він не отримував платежів від суб`єктів господарювання, об`єкти нерухомості яких знаходяться на спірній земельній ділянці. 25.05.2017 позивач прийняв рішення № 6/45 про прийняття до комунальної власності вказану земельну ділянку та надано виконавчому комітетові дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо поділу земельної ділянки на 3 земельні ділянки орієнтовною площею 0,20 га, 0,20 га та 1,4704 га. Позивач повідомив, що 22.06.2018 Київський апеляційний адміністративний суд скасував постанову Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2013 та провадження у справі закрив. Своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що предметом спору є не стільки дії Управління, скільки законність набуття права власності на нерухому річ, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. Позивач вважав, що оскаржувані дії рішення Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області не відповідають чинному законодавству, так як спірна земельна ділянка знаходиться в межах с. Гореничі, а позивачем не приймалось жодного рішення про передачу її у приватну власність. У зв`язку з викладеним позивач, посилаючись на вимоги законодавства, звернувся до суду за захистом свого права. Ухвалою судді від 10.04.2019 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10.04.2019 було в порядку забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку площею 1,8687 га з кадастровим номером 3222482001:01:005:0097, з цільовим призначенням для обслуговування виробничої бази, що знаходиться в с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області, належить на праві власності [PERSON] , заборонено [PERSON] вчиняти дії щодо відчуження, зміни цільового призначення, вчиняти інші правочини щодо земельної ділянки площею 1,8687 га з кадастровим номером 3222482001:01:005:0097, що знаходиться в с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області. Ухвалою суду від 31.01.2020 було витребувано у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Воробйової Тетяни Антонівни: належним чином посвідчені копії документів, що були надані ТОВ «Парфум Гарант», ідентифікаційний код 31169090, при укладенні договору купівлі-продажу з [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , нежилих приміщень: цех розливу під літерою «Г» площею 834,5 кв.м., соковий цех під літерою «Д» площею 100,7 кв.м., цегляні приміщення, які розташовані в [ADDRESS] . Зазначену угоду було посвідчено 29.01.2009 та зареєстровано в реєстрі за № 185; належним чином завірені копії документів, що були передані ТОВ «Парфум Гарант», ідентифікаційний код 31169090, при укладенні договору купівлі-продажу з [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , земельної ділянки площею 1,8687 га, кадастровий номер 3222482001:01:005:0097, що розташована в с. Гореничі, Києво-Святошинського району Київської області. Зазначену угоду було посвідчено 29.01.2009 та зареєстровано в реєстрі за номером 186. Ухвалою суду від 05.10.2020 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Представники позивача в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач Міськрайонне управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного Управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з`явився, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, про що подав відзив на позовну заяву, також просив застосувати позовну давність до вимог позивача. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 3/174 від 21.01.2008 було погоджено місце розташування земельної ділянки площею 0,25 га за рахунок земель Гореницької сільської ради в с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області по [ADDRESS] , для виробничої бази ТОВ «Парфюм Гарант», на якій розміщені нежитлові приміщення, що належать товариству відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 21.11.2000 №40. Пунктом 2 вказаного рішення надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га з правом викупу на умовах оренди строком на 49 років, за рахунок земель запасу Гореницької сільської ради для виробничої бази ТОВ «Парфюм Гарант» в с. Гореничі по вул. Леніна, 205-А (на теперішній час вул. Соборна). Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Парфюм Гарант» (ЄДРПОУ 311690901) як юридичну особу припинено 11.02.2011. У ході розгляду справи судом не було встановлено, що позивачем приймалось будь-яке рішення про передачу у власність юридичним чи фізичним особам спірної земельної ділянки. Подана суду копія державного акта на право колективної власності на землю серії КВ вказаного не спростовує, оскільки з неї не можливо встановити, що спірна земельна ділянка має якесь відношення до цього державного акта. Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 26.09.2008 було видано ТОВ «Парфюм Гарант» оспорюваний державний акт серії ЯЖ № 678599 на право власності на земельну ділянку, площею 1,8687 га, кадастровий номер 3222484001:01:005:0097, на підставі договору продажу від 21.11.2000 № 40, який суду надано не було, хоча з огляду на наявний в матеріалах лист ГУ Держгеокадастру у Київській області від 06.11.2019 у місцевому фонді документації із землеустрою Управління наявна технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ТОВ «Парфюм Грант». Разом з тим, у рішенні Господарського суду Київської області від 18.08.2003 було встановлено, що за цим правочином ТОВ «Парфюм Гарант» придбало у Ліквідаційної комісії КСП ім. Шевченка виробничі приміщення і технологічне обладнання винного цеху, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згадки про купівлю за цим договором спірної земельної ділянки відсутні. У подальшому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.01.2009 придбала у ТОВ «Парфюм Гарант» земельну ділянку, площею 1,8687 га, кадастровий номер 3222484001:01:005:0097, з цільовим призначенням - для обслуговування виробничої бази в с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області. 04.03.2009 Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області було видано на спірну земельну ділянку на ім`я [PERSON] на підставі згаданого вище договору купівлі-продажу спірний державний акт серії ЯЗ № 342203 на право власності на земельну ділянку, площею 1,8687 га, кадастровий номер 3222484001:01:005:0097, з цільовим призначенням - для обслуговування виробничої бази. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області (ЄДРПОУ 24217336) як юридичну особу припинено 10.11.2009. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка, площею 1,8687 га, кадастровий номер 3222484001:01:005:0097, з цільовим призначенням - для обслуговування виробничої бази, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гореничі, належить відповідачу [PERSON] . Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми та правові висновки Верховного Суду. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). Відповідно до частини першої статті 317 та частини першої статті 319 ЦК України власнику належить, зокрема, право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. Органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (частина п`ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частина п`ята статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Виключно на пленарних засіданнях сільської ради відповідно до закону приймаються рішення щодо відчуження комунального майна та вирішуються питання регулювання земельних відносин (пункти 30 і 34 статті 26 вказаного Закону). Частиною 1 ст. 17 ЗК України 1990 року (чинного на час укладання договору купівлі від 21.11.2000 №40, що вказаний у спірному державному акті ТОВ «Парфюм Грант» як підстава його видачі) передбачено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЗК України 1990 року (чинного на час укладання договору купівлі від 21.11.2000 №40, що вказаний у спірному державному акті ТОВ «Парфюм Грант» як підстава його видачі) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час отримання ТОВ «Парфюм Грант» спірного державного акта) установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час отримання ТОВ «Парфюм Грант» спірного державного акта). Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час отримання ТОВ «Парфюм Грант» спірного державного акта) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина перша статті 388 ЦК України). У постанові від 17.10.2018 у справі № 362/44/17 Велика Палата Верховного Суду висловила позицію, що відсутність спрямованого на відчуження майна рішення відповідного органу місцевого самоврядування означає, що власник волю на відчуження не виявляв. У постанові ВП ВС від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц зазначено наступне: «86. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. 87. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом; аналогічні приписи закріплені у частинах першій і другій статті 4 ЦПК України, чинного на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). 88. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; аналогічний припис закріплений у частині першій статті 2 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). 89. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (див. пункт 57 постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17). 90. Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). 91. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.». Тобто, в результаті аналізу правових норм та правових висновків Верховного Суду, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступного висновку. У спірних правовідносинах повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою як об`єктами права комунальної власності належали Гореницькій сільській раді. Оскільки спірна земельна ділянка була набута з комунальної власності без відповідного рішення Гореницької сільської ради, Гореницька сільська рада від імені територіальної громади не вчинила дій щодо розпорядження комунальним майном на підставі та у спосіб, передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ЗК України, шляхом прийняття відповідного рішення на пленарному засіданні, тому спірна земельна ділянка вибула з володіння зазначеної територіальної громади без вираження її волі. А отже, суд констатує неправомірність вибуття земельної ділянки з власності позивача. Проте, з огляду на встановлені судом обставини, в тому числі отримання ТОВ «Парфюм Грант» спірного державного акту на спірну земельну ділянку з вказівкою на отримання його на підставі договору купівлі, відчуження ним в подальшому за відплатним договором цієї земельної ділянки відповідачу [PERSON] та отримання останньою спірного державного акту на цю ділянку, а також з огляду на правові висновки Верховного Суду позивачем було невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права. У зв`язку із цим суд відмовляє у задоволені позову, що не позбавляє позивача права та можливості звернутись до суду за захистом свого порушеного права на спірну земельну ділянку, обравши ефективний спосіб його захисту. Разом з тим, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, то підлягають також скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2019 року, відповідно до вимог ст. 158 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed