Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

[PERSON] 06.07.2015 року звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, а саме просить суд: встановити факт, що свідоцтво про смерть на імя «[PERSON]» належить [PERSON]; встановити, що заповіт від імені [PERSON], посвідчений Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1348 на імя [PERSON], який помер [INFO] належить [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] є її рідною бабусею, яка 11.05.2011 року склала заповіт на імя її батька [PERSON], який помер [INFO]. [INFO] померла [PERSON], проте у свідоцтві про смерть її по-батькові записано невірно, що позбавляє позивача оформити свідоцтво про право на спадщину. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги задовольнити (а.с.17). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 12.11.2014 року (актовий запис №1332) (а.с.4). Також, у матеріалах справи наявний заповіт, складений 11.05.2011 року [PERSON] на ім'я [PERSON], яким спадкодавиця усе своє майно заповідала [PERSON] (а.с.3). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], позивач є донькою [PERSON], що помер [INFO] (а.с.6). [PERSON] у своєму позові стверджує, що при зверненні до нотаріальної контори з приводу оформлення її спадкових прав, їй було відмовлено у звязку із розбіжностями у документах [PERSON], тож просить встановити факт належності свідоцтва про смерть на імя «[PERSON]» - [PERSON]. Так, у відповідності до ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державні соціальному страхуванню;реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;належності правовстановлюючих документів особі, прізвище ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцемі часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 1 січня 2012 року для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. Згідно вимог ч.1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Тож враховуючи вищевикладене, а саме той факт, що свідоцтво про смерть на імя [PERSON] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, позивачем не надано доказів що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення, суд приходить до в висновку про відмову в позові в цій частині. Стосовно вимог позивача в частині встановлення належності заповіту [PERSON] посвідченого Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1348 на імя [PERSON]- [PERSON], суд приходить до наступного. Запові?т - правовий документ, зроблений у встановленій законом формі розпорядження дієздатного громадянина (заповідача) на випадок смерті про належне йому майно. У відповідності до ст. 1233 ЦК України (Коментар) , заповіт - це правочин, який укладається фізичною особою (заповідачем) на випадок смерті, вчиняється в передбаченій законом формі, містить призначення спадкоємця (спадкоємців), а також може передбачати інші розпорядження, в тому числі покладати на спадкоємців обов'язки щодо виконання вказівок заповідача особистого характеру.Аналіз наведених визначень дозволяє виділити наступні ознаки, притаманні заповіту:1) заповіт є правочином, оскільки підпорядковується загальним ознакам, властивим для останніх (дія особи, спрямована на досягнення юридичних наслідків, а саме на виникнення, зміну або припинення правовідносин; вольовий характер; вчинення суб'єктом з необхідним обсягом цивільної дієздатності; в певній формі тощо), 2) заповіт є особистим розпорядженням, складення якого можливе лише самим укладачем, 3)основним змістом заповіту є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна (прав та обов'язків спадкодавця), що виступає об'єктом спадкового наступництва. Недодержання форми заповіту та вимог щодо його посвідчення тягне за собою визнання заповіту нікчемним (ч. 1 ст. 1257 ЦК України). Враховуючи вищенаведене, а також той факт, що спадкодавиця [PERSON] зробила своє особисте розпорядження на випадок своєї смерті, яким усе своє майно заповідала [PERSON], встановлення факту належності заповіту іншій особи чинним законодавством не передбачено.

Outcome: dismissed