Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

11.06.2018р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району про визнання інформації недостовірною, визнання протиправним розгляду скарги, визнання протиправною відмови у перерахунку вартості послуг з прибирання прибудинкової території, стягнення переплати за послуги з прибирання прибудинкової території, стягнення моральної шкоди, завданої наданням недостовірної інформації (а.с. № 1, 2). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до акта заміру площі, що прибирається, розмір прибудинкової території під її будинком становить 1816 м.кв. при коефіцієнті завантаження двірника 0,57. Виходячи з цієї площі відповідач стягував оплату за прибирання прибудинкової території. На її запит до відповідача вона отримала відповідь від 22.01.2018р. за № 26 з доданим актом переміряної площі що прибирається, згідно якого площа є меншою і становить 1250,36 м.кв, при коефіцієнті завантаження двірника 0,42. Переміряна площа становить 69% від колишньої, тобто зменшена на 31%. Отже, відповідач неправомірно стягував оплату за прибирання прибудинкової території у підвищеному на 31% розмірі. 25.04.2018р. відповідачеві подана колективна скарга з проханням провести перерахунок вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території в період з 31.12.2014р. по 31.12.2017р. шляхом зменшення оплати на 31%. Листом від 06.05.2018р. № 68 відповідач відмовив у перерахунку, з посиланням на те, що переміряна площа є завищеною. Позивачка вважає, що відмова у перерахуванні оплати є порушенням її права на зменшення розміру оплати в разі надання послуги не в повному обсязі (зменшення обсягу послуг), передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 20, п. 6 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», Типового договору про надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №529 від 20.05.2009р. За розрахунком позивачки, вартість послуг, у разі зменшення на 31%, має становити такі суми. За період з 31.12.2014р. по 01.09.2017р. (32 місяці) 0,683 грн. за м.кв. (замість 0,99 грн.), переплата за період складає 381,70 грн. (0,217 грн. * 32 міс. * 55 м.кв. (площа квартири)). За період з 01.09.2017р. по 31.12.2017р. (4 місяці) 0,86 грн. за м.кв. (замість 1,2465 грн.) Переплата за період становить 85,25 грн. (0,386 грн. за м.кв. * 4 міс. * 55 м.кв. (площа квартири)). Всього 466,95 грн. (381,7 + 85,25). Позивачка вважає, що у порушення ст.ст. 16, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» відповідач скаргу розглянув не об'єктивно, не всебічно, не перевірив викладені у ній факти, не вжив заходів припинення неправомірних дій, не усунув причини і умови, що призвели до порушень, не забезпечив відновлення її порушених прав тощо. Відмову у задоволенні скарги вважає порушенням її прав споживача на отримання інформації про послуги, передбаченого ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», порушенням права на доступ до публічної інформації, передбаченого ст.ст. 5, 10, 14 Закону України «Про інформацію», ст. 700 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Вважає відповідь такою, що принижує її гідність і завдає моральної шкоди. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо застосування завищених тарифів змінився її звичайний спосіб життя, вона вимушена була докладати додаткових зусиль для його організації - витрачати час на юридичні консультації, складати процесуальні документи. Моральну шкоду оцінює у 10\~000,00 грн. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 23, 280, 700, 1167, 1172 ЦК України, норми Законів України «Про звернення громадян», «Про захист прав споживачів», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», розяснення, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., просить суд визнати недостовірною інформацію, викладену у відповіді на колективну скаргу № 68 від 06.05.2018р., визнати розгляд скарги таким, що здійснено з порушенням вимог ст. 19 Закону «Про звернення громадян», визнати протиправною відмову у перерахунку вартості послуг з прибирання прибудинкової території, стягнути переплату за послуги з прибирання прибудинкової території в сумі 466,95 грн., стягнути моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 09.10.2017р. а.с. № 33) проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, надала письмовий відзив на позов разом із доданими документами (а.с. № 19 32), в якому зазначила, що доводи позивачки проте, що зміна площі, що прибирається є підставою для перерахунку вартості послуг, є безпідставними. Так, на підставі рішенням Дніпропетровської міської ради «Про визначення балансоутримувачів житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська та виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» № 28/45 від 25.12.2013р., відповідач - КВЖРЕП є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у Жовтневому районі м. Дніпропетровська. Послуги надавалися позивачці з 01.01.2014р. до 01.01.2018р. КП «Жилсервіс-2» ДМР, яке згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 28.12.2017р. № 1069 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків» було призначено управителем багатоквартирних будинків. Склад та вартість послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначається за правилами, встановленими Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004р., для всіх власників квартир, які є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Отже, з урахуванням норм ст.ст. 382, 369, 319 ЦК України, відмова від прийняття участі в утриманні будинку не допускається, оскільки це є порушенням прав власників інших квартир. Структура, періодичність та основні умови надання щодо кожної з послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, визначені у рішенні виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13.07.2011р. № 964, яким затверджений Типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по кожному будинку, Порядок, періодичність та строки виконання робіт з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також Перелік складових тарифу на послуги з будинків і споруд та прибудинкових територій для будинків. Рішенням встановлено, що до 31.08.2017р. вартість послуги з утримання будинку № 39/41 по вул. Жуковського становила 1,95 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири (п. 46). З 01.09.2017р. до рішення внесені зміни і вартість послуги з утримання будинку № 39/41 по вул. Жуковського стала складати 3,73 грн. за 1 кв.м. загальної плоті квартири (п. 305). При цьому, тариф розраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» № 869 від 01.06.2011р., якою затверджений Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згідно з п. 2 цього Порядку тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - вартість надання таких послуг, розрахована на основі економічно обґрунтованих планованих (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість. Відповідно до п. 5 Порядку № 869 калькуляційною одиницею є 1 кв. метр загальної площі, що перебуває у власності або наймі фізичної чи юридичної особи. При цьому, згідно з п. 7 Порядку № 869 витрати з прибирання прибудинкової території ручним способом визначається за відповідною формулою, з якої видно, що при розрахунку вартості прибирання прибудинкової території не використовується така величина як прибиральна площа чи навіть площа прибудинкової території. Отже, розмір прибиральної площі не є величиною, що впливає на вартість послуги з прибирання прибудинкової території. Відтак, розбіжності у замірах прибиральної площі не тягнуть за собою зміну вартості послуги. Тому доводи позивачки про те, що вартість не відповідає нормативно-правовим актам, є безпідставними. При цьому, позивачка не заперечує те, що отримувала послуги з утримання прибудинкової територій у повному обсязі, перерви у їх наданні не було, отже підстав для перерахунку їх вартості, означених у з ч. 4 ст. 16, п. 6 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Типовому договорі про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. № 529, немає. Посилання позивачки на п. 3 ч. 3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» вважає безпідставним, оскільки цією нормою передбачена відповідальність надавача послуг у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі). Але позивачкою не вказано, які недоліки нею були виявлені при наданні послуг і які роботи вона вимагає виконати повторно. Вимоги про стягнення моральної шкоди, з огляду на відсутність порушеного права позивачки, відсутність доказів її заподіяння, також вважає безпідставними. Враховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Від позивачки надійшла відповідь на відзив (а.с. № 35), в якій вона не погоджується з думкою відповідача про те, що при розрахунку тарифу за прибирання прибудинкової території розмір території не враховується, зазначає, що відповідач посилається на норми, Постанови Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011р. «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», в якій міститься формула для визначення витрат на прибирання ручним способом. Вважає, що у звязку із зменшенням території, що прибирається, зменшився і коефіцієнт зайнятості двірника, що означає, що його зарплата зменшилася на 31%. Відповідно зменшилися інші складові, зокрема, інвентар, матеріальні витрати на територію, оскільки витрати розподілилися на довший період. Стосовно посилань відповідача про те, що за Законом України «Про житлово-комунальні послуги» і Типовим договором, перерахунок розміру плати проводиться у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх кількісних і якісних показників, то, на думку позивачки, нараховуючи сплату за прибирання більшої території, а прибираючи меншу, таким чином, відповідач надає послугу не у повному обсязі, знижуючи при цьому кількісні показники, чим вводить споживача в оману. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13.07.2011р. № 964, визначений тариф для кожного будинку, що підтверджує її доводи про те, що тарифи розраховуються для всіх різні, а тому вони залежать від розміру прибудинкової території, що прибирається. Наполягала на задоволенні позовних вимог. Позивачка в судове засідання, призначене на 06.11.2018р. не зявилася, про дату, місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Її представник [PERSON] надав заяву, в якій просив справу розглядати за наявними у справі документами, без участі сторони позивача, позовні вимоги задовольнити. Аналогічного змісту заяву подала й позивачка (а.с. № 34, 48). Представник відповідача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 01.08.2017р. а.с. № 47) в судове засідання, призначене на 06.11.2018р. не зявився, надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. № 46). Оскільки сторони надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, то на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін і без фіксування процесу технічними засобами та винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених главою 7 розділу III ЦПК України. Вивчивши позиції сторін, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] мешкає у будинку № 39/41 по вул. Жуковського у м. Дніпрі, що не оспорюється відповідачем. До позовної заяви позивачкою надана відповідь КПЖРЕП на запит [PERSON] від 14.11.2017р. № 1113, з доданим до неї актом заміру території, що прибирається, під будинком № 39/41 по вул. Жуковського у м. Дніпрі, відповідно до якого площа, що прибирається становить 1\~816,2 м.кв. коефіцієнт 0,57 (а.с. № 3, 4). Також до позовної заяви наданий ще один запит [PERSON] від 22.11.2017р. до КПЖРЕП про періодичність та строки надання послуг, на який надана відповідь № 26 від 22.01.2018р. з доданим актом заміру території, що прибирається, під будинком № 39/41 по вул. Жуковського у м. Дніпрі, відповідно до якого площа, що прибирається, становить 1\~250,36 м.кв, коефіцієнт 0,42 (а.с. № 5). 25.04.2018р. [PERSON] і [PERSON] направили спільну скаргу до КПЖРЕП, в якій, посилаючись на норми п. 5 ч. 1 ст. 20. п. 6 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», просили здійснити перерахунок вартості послуг з утримання будинку і прибудинкової території у бік зменшення на 31%, з огляду на зменшення розміру площі, що прибирається з 1816,2 м.кв до 1\~250,36 м.кв (а.с. № 6). У відповідь на скаргу листом КПЖРЕП від 06.05.2018р. № 68 повідомлено, що станом на 01.01.2018р. послуги з утримання будинків виконувалися в повному обсязі в межах своїх планових призначень для підтримання буд. № 39/41 по вул. Жуковського у задовільному стані. Внутрішньобудинкові системи були налагоджені та працюють задовільно, прибудинкова територія підтримувалася у належному санітарному стані. Станом на 01.09.2017р. на підприємстві діяли побудинкові тарифи, затверджені рішенням Дніпропетровської міської ради № 964 від 13.07.2011р., згідно з якими вартість утримання будинку № 39/41 по вул. Жуковського склала 1,95 грн. за 1 м.кв загальної площі квартир. У звязку з внесенням змін до рішення № 964 рішенням ради № 602 від 29.08.2017р., з 01.09.2017р. вартість послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території була скоригована до економічно обґрунтованого тарифу і становила 3,73 грн. за 1 м.кв загальної площі квартир. Згідно з п.п. 6.3 п. 6 рішення № 964, комунальні підприємства - виконувачі послуг, зобов'язані здійснювати перерозподіл коштів зі статті на статтю в межах встановленого тарифу (п. 2 рішення) з урахуванням обсягів наданих послуг. КВЖРЕП виконало свій обовязок, перерозподіливши коштів зі статті на статтю в межах встановленого тарифу, у період збитковості підприємства, коли діючі тарифи 2011 року не відповідали економічно обґрунтованим витратам протягом 2014 2017 років. Станом на 01.01.2018р. у КВЖРЕП дебіторська заборгованість за будинком № 39/41 за сплату послуг становить 22 900,62 грн. Отже, підстави для повернення коштів за прибирання прибудинкової території, у зв'язку з нібито завищеною площею на 31% - відсутні. Окрім того, зазначено, що відсутність програмного забезпечення і бази даних споживачів на підприємстві, яке станом на 01.05.2018р. не є виконувачем послуг з утримання будинків, унеможливлює проведення відповідних дій (а.с. № 6). Відповідач не заперечує того, що на підставі рішенням Дніпропетровської міської ради «Про визначення балансоутримувачів житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська та виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» № 28/45 від 25.12.2013р., відповідач - КВЖРЕП є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у Жовтневому районі м. Дніпропетровська. Послуги надавалися позивачці з 01.01.2014р. до 01.01.2018р., оскільки з 01.01.2018р. КП «Жилсервіс-2» ДМР, згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 28.12.2017р. № 1069 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків» було призначено управителем багатоквартирних будинків. Відповідно до ст.ст. 7, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги. Оплата за ці послуги здійснюється у розмірі затвердженого тарифу. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13.07.2011р. № 964, затверджені Порядок, періодичність та строки виконання робіт з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по кожному будинку окремо для житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська, Перелік складових тарифу на послуги з будинків і споруд та прибудинкових територій для будинків, а також Типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по кожному будинку окремо для житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська (а.с. № 25 28). Так, рішенням встановлено, що до 31.08.2017р. вартість послуги з утримання будинку № 39/41 по вул. Жуковського, становила 1,95 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири (п. 46) (а.с. № 28). Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.08.2017р. № 602, з 01.09.2017р. до рішення № 694 внесені зміни. Вартість послуги з утримання будинку 39/41 по вул. Жуковського, стала складати 3,73 грн. за 1 кв.м. загальної плоті квартири (п. 305) (а.с. 28). Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» № 869 від 01.06.2011р. Згідно з п. 2 цього Порядку тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - вартість надання таких послуг, розрахована на основі економічно обґрунтованих планованих (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість. Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір про надання послуг). Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном. Відповідно до п. 5 Порядку № 869 калькуляційною одиницею є 1 кв. метр загальної площі, що перебуває у власності або наймі фізичної чи юридичної особи. При цьому, згідно з п. 7 Порядку № 869 витрати з прибирання прибудинкової території (ручним та механізованим способами) визначаються за формулою, яка передбачає складання витрат на прибирання ручним способом і витрат на прибирання механізованим способом. При цьому, площа прибудинкової території враховується лише тоді, коли вона прибирається механізованим способом. Ці витрати розраховуються за формулою: Вр = Оз + Вф + Н + М + І, де Оз - заробітна плата; Вф - сума єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування; Н - накладні витрати; М - матеріальні витрати; І - обовязкові платежі до бюджету. З формули видно, що при розрахунку вартості прибирання прибудинкової території ручним способом не використовується така величина як площа прибудинкової території, і навіть немає значення чи то вся площа, чи площа, яка прибирається. Але у справі, що розглядається, спірним є питання про витрати на прибирання прибудинкової території лише ручним способом, оскільки з актів заміру видно, що у них відображена площа, яка прибирається двірником (асфальт, газони, кількість сміття). Ці акти складені майстром дільниці, підписані двірником. При цьому, варто звернути увагу на те, що організація праці двірників полягає у прибиранні території лише вручну - мітлами, скребками і лопатами, що визначено у відповідному наказі Міністерства праці та соціальної політики України від 11.05.2004р. № 105, яким затверджені Міжгалузеві норми чисельності робітників, що обслуговують громадські будівлі (будівлі управлінь, конструкторські і проектні організації). Отже, розмір площі, яка прибирається не впливає на вартість послуги з прибирання прибудинкової території. А тому, розбіжності у замірах цієї площі не тягнуть за собою зміну вартості послуги. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивачки про те, що вартість послуги з прибирання прибудинкової території не відповідає нормативно-правовим актам, є безпідставними. При цьому, позивачка не заперечує те, що отримувала послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у повному обсязі, в тому числі їх складову - послугу з прибирання прибудинкової території. Позивачкою не наведено жодної норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що дає право на перерахунок вартості послуг. Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875-IV виконавець/виробник зобов'язаний проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 21 цього Закону, виконавець зобовязаний розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; Аналогічні правила містяться у Типовому договорі про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. № 529. Так, відповідно до п.п. 2, 9, 13 Типового договору виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього договору. У разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних виконавець проводить перерахунок розміру плати. Ввиконавець зобов'язаний проводити відповідний перерахунок розміру плати за послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, зниження кількісних і якісних показників. У пункті 5.2 рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13.07.2011р. № 964 дозволено житлово-експлуатаційним підприємствам комунальної власності здійснювати перерахунки за ненадані послуги або надані в неповному обсязі. З наведених нормативних актів слідує, що перерахунок розміру плати здійснюється лише за умови перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі. Позивачка у скарзі від 25.04.2018р., у позовній заяві, а також у відповіді на відзив відповідача не вказувала про перерву в наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі послуги з прибирання прибудинкової території як складової послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Судом під час розгляду справи встановлено, що підстави, означені позивачкою для перерахунку вартості послуг як то зменшення площі на 31%, зменшення коефіцієнту зайнятості двірника, не можуть впливати на розмір плати за утримання прибудинкової територій. Отже, суд доходить висновку, що підстави для перерахунку розміру плати за утримання будинку № 39/41 по вул. Жуковського у м. Дніпрі немає. Скарга позивачки була розглянута відповідачем та на неї надана обґрунтована відповідь, яка за змістом не суперечить закону в частині відсутності підстав для перерахунку. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992р. № 2657-XII, у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. За правилами ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. № 2939-VI доступ до публічної інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію. При цьому, під публічною інформацією розуміється інформація відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державне регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги будується на принципах: доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій; нормативного регулювання надання житлово-комунальних послуг споживачам за цінами/тарифами, затвердженими в установленому законом порядку; відповідальності виконавців/виробників за недотримання вимог стандартів, нормативів, норм, порядків та правил; відкритості, доступності та прозорості структури цін/тарифів для споживачів та суспільства. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів (ч. 2 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відтак вся інформація про ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги і відповідні документи за своїм характером є відкритою інформацією, становить суспільний інтерес, і відповідно суб'єкти господарювання є її розпорядниками відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 13 Закону (п. 2.10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016р. № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації»). [PERSON] України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає два види інформаційних відносин, на які його положення не поширюються: відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій та відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Статтею 40 Конституції України закріплено право особи на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. Деталізацію наведене право отримало у Законі України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР «Про звернення громадян». Відносини з розгляду звернень громадян є основним і єдиним предметом регулювання цього Закону. Тому він є спеціальним у цій сфері, але ним не вичерпується поняття "спеціальний закон", що вживається у ч. 2 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги», проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до цього Закону, розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (п. 2 ч. 5 ст. 19, п. 4 ч. 1 ст. 22 Закону «Про житлово-комунальні послуги»), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України «Про звернення громадян» (п.п. 3.3, 3.4 вищевказаної постанови Пленуму). Зі змісту скарги позивачки і відповіді на неї вбачається, що спірні правовідносини, що склалися між сторонами, хоч і повязані із наданням житлово-комунальних послуг, але виникли не внаслідок ухилення від надання публічної інформації, мають виключно індивідуальний характер, оскільки зачіпають інтереси лише конкретної особи (споживача послуг), отримуваних щодо конкретної прибудинкової території, а тому регулюються нормами Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам. Згідно ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Позивачка не посилається на порушення відповідачем порядку, строків розгляду скарги і надання на неї відповіді. По суті, її доводи зводяться до незгоди з тим, що її вимоги з перерахунку вартості послуг не були виконані. [PERSON], як встановлено судом, ці вимоги не ґрунтувалися на законі. Не є обґрунтованими і посилання позивачки на порушення відповідачем норми ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Позивачка не посилається у позові на те, що нею у встановленому законом порядку виявлено недоліки з виконання робіт по утриманню (прибиранню) прибудинкової території, або ж вона вимагає їх виконання повторно, а лише вказує на свою незгоду з вартістю такої послуги, що не є підставою для відшкодування збитків у розумінні ст. 10 Закону. Суд також доходить висновку про безпідставність вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки відсутнє порушене право позивача, що могло б стати підставою відшкодування такої шкоди з огляду на норми ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Оскільки в судовому засіданні не встановлено наявності вини та порушень з боку відповідача, тому не обґрунтованими є доводи позивача про завдання моральної шкоди через відсутність наслідків заподіяння такої шкоди, передбаченої положеннями ст. 23 ЦК України та відсутністю доказів якими підтверджується заявлена вимога в цій частині. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору та у задоволенні її позовних вимог відмовлено, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed