Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

02.10.2020 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить: 1. Визнати житловий будинок загальною площею 206.51 кв.м., житловою площею 124.8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:006:0107 площею 0.1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), транспортний засіб марки/модель: КІА RIO, тип: загальний легковий хетчбек-В, рік випуску 2008, VІN: Y6LDE24128L200012, реєстраційний номер [NUMBER] об`єктами спільної сумісної власності подружжя; 2. Провести поділ спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; 3. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку спірного житлового будинку таа 1/2 ідеальну частку спірної земельної ділянки; 4. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку спірного житлового будинку та 1/2 ідеальну частку спірної земельної ділянки; 5. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 74 650,00 грн. Вирішити питання судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 16.07.2005 по 23.12.2019 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У 2007 році ними було розпочато будівництво власного житлового будинку в м. Турка, яке було завершено у 2014 році. 07.07.2017 право власності на будинок було оформлене на ім`я чоловіка [PERSON] . Так як майно набуте у шлюбі, то за таких обставин, їй належить 1/2 частка спірного житлового будинку, а також 1/2 частка спірної земельної ділянки, на якій знаходиться будинок. Крім того, за час перебування у зареєстрованому шлюбі 25.07.2017 ними було придбано транспортний засіб, який також був оформлений на відповідача. 13.11.2019 відповідач без її відома відчужив цей автомобіль, а тому має право на грошову компенсацію половини 1/2 вартості спірного транспортного засобу. Ухвалою суду від 05.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05.10.2020 задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката І.І.Огородник про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно. 19.10.2020 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволені позову відмовити. 27.01.2021 представником позивача - адвокатом Огородник І.І. подано відповідь на відзив, в якому спростувала доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. Ухвалою суду від 04.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 17.03.2021 представник відповідача - адвокат Канарєєв І.О. подав до суду заяву про відвід експерта. Ухвалою суду від 18.03.2021 у задоволенні заяви про відвід експерта Бочуляка Р.П. відмовлено. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Огородник І.І. позов підтримала з підстав і мотивів, які викладені у позовній заяві. Зазначила, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.07.2005 по 23.12.2019. У 2007 році вони розпочали будівництво власного житлового будинку, яке було завершено у 2014 році. Оскільки спірне майно набуте сторонами за час їх шлюбу, тому таке майно належить їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках, при цьому, не залежно від того, на ім`я кого з подружжя було придбане майно чи внесені грошові кошти. Вважає безпідставними доводи сторони відповідача щодо року будівництва спірного житлового будинку, оскільки такі спростовані висновком експерта. Щодо спірного автомобіля, який також був придбаний сторонами за час шлюбу 25.07.2017, то такий був відчужений відповідачем 13.11.2019 без відома та згоди позивача, а тому позивач просить стягнути половину вартості автомобіля, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду справи. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Канарєєв І.О. позов не визнав з підстав та мотивів, які викладені у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначив, що спірний житловий будинок та земельна ділянка були набуті відповідачем до шлюбу з позивачем, а у шлюбі на них він оформив лише право власності, а відтак позивач не може претендувати на частку у вказаному нерухомому майні. Так, земельну ділянку відповідачу було передано в 1999 році для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. У 2000 році відповідач замовив будівельний паспорт, розпочав будівництво будинку. Будівельні роботи проводив його батько, брат, наймані працівники. У 2004 році було завершено будівництво будинку - зведено стіни, накрито плівкою. Після цього, в 2005 році сторони уклали шлюб. Зазначив, що позивач не працювала і доходів не мала, її родина не надавала матеріальної підтримки. Відповідач їздив за кордон, заробляв кошти для закінчення будинку. Жодного вкладу зі сторони позивачки в будування та облаштування будинку не було. Наданий позивачем висновок експерта заперечив. Щодо спірного автомобіля, то ствердив, що такий відповідач придбав за власні кошти та кошти, які йому позичив його батько. Автомобіль продав без погодження з позивачкою, оскільки не мав з нею жодних контактів, а продаж автомобіля був необхідний для того, щоб отримані кошти за нього використати в інтересах сім`ї, зокрема для неповнолітньої дочки [PERSON] , що й було зроблено. Не погоджується з оцінкою автомобіля, яку вказала позивачка, оскільки така вартість не відповідає дійсній його вартості, так як автомобіль експерт не оглядав, не встановлено технічного стану автомобіля, пробігу, оцінку визначено зі слів позивачки, отже експерт вийшов за межі своїх повноважень. Просить у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] є її дочкою. З відповідачем дочка одружилася 16.07.2005 та спочатку проживали у батьків відповідача. У 2007 році почали будувати свій будинок. Вона їм допомагала продуктами та грошима. ЇЇ чоловік [PERSON] , син [PERSON] і зять [PERSON] допомагали копати і заливати фундамент під будинок. У 2008 році збудували стіни, накрили будинок бляхою. 31.12.2013 сторони у справі переїхали жити в новий будинок, а 12.01.2014 святкували новосілля. Зазначила, що вона з чоловіком допомагали сторонам у справі в будівництві будинку, разом замовляли будівельні матеріали, наймали робітників, давала особисті кошти, також коштами допомагала її інша дочка, яка була в Греції. Відповідач в той час був у Чехії на роботі, тому всіма роботами по будинку займалась її дочка [PERSON] , а відповідач передавав гроші. Вона особисто на будівництві не була, лише допомагала грошима, готувала їсти робітникам. Про хід будівництва їй було відомо зі слів дочки і зятя. Її дочка також працювала в магазині і мала гроші, які вкладала в сім`ю, займалась вихованням двох дітей. Їй відомо, що автомобіль був придбаний за кошти, які відповідач позичив в громадянина Чехії, в якого працював. Автомобілем користувалась її дочка, оскільки відповідач був закордоном. У 2019 році відповідач вигнав її дочку з онуком з будинку, автомобіль забрав батько відповідача з гаражу, а потім продали його. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою позивачки. В липні 2007 року, коли вона приїхала з Греції, то позивачка розповіла їй, що вона з чоловіком, відповідачем у справі, розпочали будівництво будинку. Вона особисто була на будівництві, де в той час земельна ділянка ще не була забудована, тільки копались траншеї для залиття фундаменту. Ці роботи виконували її батько, швагро, племінник, батько відповідача, яким вона готувала їсти, допомагала сестрі [PERSON] доглядати за дитиною. Через тиждень-півтора, вона повернулась в Грецію, після цього приїжджала лише влітку. У 2008 році бачила, що будинок був накритий металочерепицею, через рік, коли знову приїхала, то були поставлені пластикові вікна. Протягом 2010-2011 років не приїжджала в Україну, однак постійно спілкувалась як з батьками, так і з сестрою. У 2012 році сестра вийшла на роботу. В той час в будинку проводились внутрішні роботи. Відповідач був постійно на роботі за кордоном і всім цими роботами займалась позивачка. 12.01.2014 сторони в справі святкували новосілля. У 2017 році відповідач купив машину для дружини, половина грошей була їхня, а другу половину грошей надав директор фірми, де працював відповідач. Після розлучення, відповідач забрав у позивачки автомобіль та вигнав її з сином з будинку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідач є його сином, якому він допомагав з будівництвом будинку. Так, в 1999 році вони з синами розпочали будівництво спірного будинку. Проводили всі роботи власними силами та коштами, зокрема звозили будівельний матеріал, заливали фундамент, робили опалубку, армапояс, перемички тощо. Зазначив, що він є головним забудовником, всі роботи з будівництва проводив він особисто з синами та швагром, а бригада майстрів звела стіни будинку. У 2000 році було збудовано два поверхи будинку, який накрили бляхою з металопрофілю. Роботи всередині будинку проводили майстри, яких наймав його син [PERSON] . Пояснив, що постійно допомагав синові коштами на будівництво. Він працював майстром виробничого навчання у Турківському професійному ліцеї та отримував заробітну плату, а дружина була домогосподаркою. Вони вигодовували биків, яких продавали за 9000 -10 000 грн. за одного бика. За ці кошти і допомагали відповідачу. У 2005 році його син - відповідач у справі, одружився і до 2014 року він з дружиною - позивачкою в справі, та дітьми жили в його будинку і завершували роботи з будівництва свого будинку. Позивачка гроші на будівництво не давала, участі ніякої не брала, не готувала робітникам їсти, а її родичі приїжджали лише в гості. Щодо спірного транспортного засобу, то на придбання такого позичив синові 3 000 доларів США, з яких син повернув 1 000 доларів США. Оскільки син працював закордоном в Чехії, то автомобілем користувалась позивачка, однак занедбала авто. У 2019 році позивачка залишила сім`ю, коли відповідач був у Чехії. Автомобіль залишила в гаражі, звідки він його і забрав. Згодом, відповідач продав йому цей автомобіль, а кошти використав для потреб сім`ї та утримання дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач у справі є її братом. У 1999 році брат отримав земельну ділянку, на якій розпочав будівництво будинку. Будівництво здійснювали її батько, хресний, чоловік. На початку весни 2000 році вони залили фундамент. З позивачкою її брат одружився в 2005, вона вже мала дитину і вони проживали в будинку її батьків. Позивачка ніде не працювала, а кошти заробляв лише відповідач. У будівництві відповідачу допомагали батьки, що їй відомо з їх слів. Вона також, за потреби, давала братові гроші. Коли позивач одружилась з її братом, то коробка будинку вже була зведена. Внутрішні роботи проводили вже з часом, основні витрати ніс її брат та батьки, а зі сторони позивачки, якщо і були затрати, то незначні. Пояснила, що їй відомо про те, що гроші на купівлю автомобіля в сумі близько 3 000 доларів США братові дали батьки. Авто користувалась позивачка, а після того, як вона залишила сім`ю, його забрав батько для ремонту, після чого автомобіль був проданий. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно з копією рішення виконавчого комітету Турківської міської ради народних депутатів від 16.11.1999 за № 278, [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку) в розмірі 0,10 га по [ADDRESS] (Т. а.с. 88). З копії будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON] видно, що такий виготовлений 2000 року, містить план земельної ділянки по [ADDRESS] площею 1000 кв.м., погодження проекту одноповерхового чотирикімнатного житлового будинку з мансардою житловою площею 59,8 кв.м., акт виносу в натуру земельної ділянки, пояснювальну записку, дозвіл на закладку фундаменту під індивідуальне будівництво (Т. 1 1 а.с. 89-99). 16.07.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського РУЮ Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.07.2005 (т.1 а.с. 8). Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 20.11.2019 шлюб між сторонами розірвано (т.1 а.с. 9-12). Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.09.2015, індексний номер: 43330873, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку (господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 16). Як видно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 91933792) від 13.07.2017 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (№224818694) від 21.09.2020, власником житлового будинку загальною площею 206,51 кв.м, житловою площею 124,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1300160146255) є [PERSON] . Номер запису про право власності 21381327, дата та час державної реєстрації - 07.07.2017 (т.1 а.с. 13). З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , який складений КП "Будінвест" - 02.02.2016 на замовлення [PERSON] , житловий будинок складається з першого поверху: підвал загальною площею 18,95 кв.м., тамбур загальною площею 11,06 кв.м., зал загальною площею 28,54 кв.м., ванної загальною площею 14,06 кв.м., кухні загальною площею 19,78 кв.м., кімнати загальною площею 25,26 кв.м., всього по першому поверху загальною площею 98,70 кв.м.; другого поверху: коридор загальною площею 12,22 кв.м., чотири кімнати (загальна площа 12,34 кв.м.+13,04 кв.м.+19,98 кв.м.+25,64 кв.м.), лоджія загальною площею 88,86 кв.м., а всього по другому поверху загальною площею 88,86 кв.м. Загальна площа житлового будинку складає 206,51 кв.м. У характеристиці будинку, господарських будівель та споруд, виданій ФОП [PERSON] , зазначено рік побудови будинку 2004 (Т.1 а.с. 21-25). У матеріалах справи також є копія характеристики будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по [ADDRESS] , видана ФОП [PERSON] , в якій зазначено рік побудови будинку 1991 (Т. 1 а.с.170). Як видно з оригіналу висновку експерта по результатах проведення будівельно-технічної експертизи від 25.12.2020, експерт дійшов наступних висновків: 1) Житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 206,51 кв.м., житловою площею 124,8 кв.м. на земельній ділянці з кадастровим номером 4625510100:01:006:0107 збудований в період з 05.11.2005 по 28.09.2009; 2) Факт закінчення будівництва вказаного житлового будинку у 2004 році не підтверджується (Том №2, а.с. 26-28). Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль КІА RIO, загальний легковий хетчбек-В, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (Т. 1 а.с.26). Як видно з долученого до матеріалів справи Витягу з веб-сайту Опендатабот (https://opendatabot.ua/c/41784404), автомобіль КІА RIO реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску 13.11.2019 перереєстровано на нового власника по договору укладеному в тсц (т.1 а.с. 27,28). За інформацією, наданою на адвокатський запит Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Львівській області від 29.09.2020 №31/13-063/Аз, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль КІА RIO, 2008 року випуску, бежевого кольору, який був зареєстрований за [PERSON] , був перереєстрований 13.11.2019 у ТСЦ МВС у Львівській області згідно договору купівлі-продажу, укладеного у ТСЦ за громадянином [PERSON] (Том №1, а.с. 135-137). Відповідно до звіту про незалежну оцінку об`єкта колісного транспортного засобу марка/модель: КІА RIO, загальний легковий хетчбек-В, 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] , загальна ринкова вартість транспортного засобу становить 149 300,00 грн. (т.1, а.с. 29-51). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділу майна подружжя, які регулюються відповідними нормами СК України, які суд і застосовує при вирішенні цього спору між сторонами. Так, у ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України). Відповідно до ст. положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ч. 2 ст. 76 ЦПК України). При цьому, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що спірне майно було набуте за час шлюбу, а тому таке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і підлягає поділу між сторонами в рівних частках. А оскільки спірний автомобіль був відчужений відповідачем без згоди позивача, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу половину його вартості. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує, що спірні земельні ділянка та житловий будинок не є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуті ним ще до укладення шлюбу з позивачем. Щодо спірного автомобіля, то відповідач не заперечує, що такий придбаний за час шлюбу, однак стверджує, що його придбав за власні кошти та кошти батьків. Окрім цього, вважає, що позивачем невірно визначено вартість цього авто. У ході судового розгляду справи суд встановив, що сторони перебували в шлюбі з 16.07.2005 по 23.12.2019. З наданого позивачем висновку експерта по результатах проведення будівельно-технічної експертизи від 25.12.2020 видно, що будівництво спірного житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером 4625510100:01:006:0107 було розпочато після 05.11.2005, а «коробка» будинку зведена до 28.09.2009 . До висновку долучено Таблицю № 1 (додаток 1) - витяг з публічної карти України земельної ділянки з кадастровим номером 4625510100:01:006:0107; Таблиця № 1 (Додаток 2) - витяг з інтернет ресурсу Googl Earth Pro місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером 4625510100:01:006:0107 за адресою: [ADDRESS] та наявних на ній будівель та споруд станом на 05.11.2005, де видно, що на вказаній земельній ділянці відсутні будівлі. З Таблиці № 2 (Додаток 2) на якій міститься витяг з інтернет ресурсу Googl Earth Pro місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером 4625510100:01:006:0107 за адресою: [ADDRESS] та наявних на ній будівель та споруд станом на 28.09.2009 видно, що на вказаній земельній ділянці розташований будинок. Відтак, доводи позивача та її представника щодо того, що будівництво спірного житлового будинку було розпочато в період шлюбу з відповідачем, зокрема за її твердженнями та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] в 2007 році, знайшли своє підтвердження. Заперечення представника відповідача про те, що будівництво спірного житлового будинку було розпочато в 2000 році, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Так, згідно з будівельним паспортом на забудову земельної ділянки за 2000 рік, який подав відповідач до відзиву на позовну заяву, погоджено будівництво одноповерхового будинку площею 59,8 кв.м., тоді як спірний житловий будинок має загальну площу 206,51 кв.м. А згідно з технічним паспортом спірного житлового будинку, який складено 02.02.2016 будинок є двохповерховий, загальна площа 206,51 кв.м., в т.ч. житлова - 124,80 кв.м., допоміжна - 57,12 кв.м. Представник відповідача з цього приводу пояснив, що будівництво спірного будинку було розпочато в 1999 році і відповідачем було виготовлено технічний паспорт на будинок, щоб мати можливість розпочати будівництво, інакше, мало б місце самочинне будівництво. Водночас, у матеріалах справи містяться дві характеристики будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по [ADDRESS] , видані ФОП [PERSON] , в одній з яких вказано рік побудови спірного будинку 1991, в іншій 2004. Представник відповідача не зміг пояснити таких розбіжностей щодо року побудови спірного будинку 1999, 2004, які вказував відповідач як замовник під час виготовлення технічного паспорту на будинок. Згідно з п. 2 Розділу ІХ Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої 24.05.2001 № 127, у разі відсутності у замовника відповідної документації матеріали конструктивних елементів та рік спорудження будинків, допоміжних (господарських) будівель і споруд зазначає замовник, що відображається в абрисі (ескізі) та засвідчується його підписом. Оскільки замовником технічного паспорта на будинок був [PERSON] , відтак, саме він вказував рік побудови будинку, водночас, належних та допустимих доказів на підтвердження будівництва спірного будинку в саме в 2000 році, як доводить відповідач, ним надано не було. Аргументи представника відповідача про те, що висновок експерта не охоплює період будівництва будинку з 2000 по 2005 роки, суд відхиляє як безпідставні, оскільки з витягу з інтернет ресурсу Googl Earth Pro місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером 4625510100:01:006:0107 за адресою: [ADDRESS] до висновку) видно, що на цій земельній ділянці станом на 05.11.2005 відсутні будівлі. Суд приймає до уваги висновок експерта, наданий позивачем, який оцінює в сукупності з іншими доказами у справі. Такий висновок експерта відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України Висновок експерта складено судовим експертом Бочуляк Р.П., долучено свідоцтво № 1637, видане МЮУ, згідно з яким [PERSON] присвоєно кваліфікацію судового експерта з правом проведення будівельно-технічних експертиз за спеціальністю 10.6 - дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів. Таке дійсне до 25.10.2022. Експертне дослідження проведене відповідно до Закону України "Про судову експертизу" кваліфікованим судовим експертом, який має відповідну кваліфікацію. Аргументи представника відповідача про те, що експерт вийшов за межі своїх повноважень, оскільки проведення такого виду дослідження не входить до його компетенції, не знайшли свого підтвердження, тому суд такі відхиляє. Водночас, суд зазначає, що відповідач вправі був надати суду свій висновок щодо предмета спору, однак таким правом не скористався. Відтак, з урахуванням встановлених судом дійсних обставин справи, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо будівництва спірного будинку в період шлюбу між сторонами, що також підтверджено показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , висновком експерта. Відповідачем та його представником, в свою чергу, під час судового розгляду не спростовано належними, допустимими та достатніми доказами презумпцію спільності права власності подружжя на таке майно. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] щодо періоду будівництва спірного житлового будинку, спростовані в ході судового розгляду, а їх показання щодо надання грошових коштів відповідачу на будівництво будинку суд вважає недопустимими доказами на підтвердження таких фактів. Інших належних та допустимих доказів надання грошових коштів матеріали справи не містять. Отже, спірний житловий будинок збудований сторонами під час їх перебування в шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу в рівних частках між сторонами у справі. Також поділу в рівних частках між сторонами як об`єкт спільної сумісної власності подружжя підлягає і спірна земельна ділянкадля будівництва і обслуговування житлового будинку (господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій знаходиться будинок, адже відповідно до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України при переході права власності на будівлі і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення. Щодо спірного транспортного засобу, який як стверджує позивач також є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відповідач хоча і не заперечуючи придбання такого за час шлюбу, однак вказує на те, що придбав авто за власні особисті кошти, то суд, вирішуючи спір в цій частині, виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У постанові Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 711/5108/17, зроблено висновок щодо застосування п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Водночас, визначаючи право особистої приватної власності одного з подружжя на майно, суд повинен встановити той факт, що джерелом його набуття були особисті кошти цієї особи. Такі обставини підлягають доведенню. Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що спірний транспортний засіб придбаний відповідачем за його особисті кошти. Водночас, самі по собі показання свідка - батька відповідача [PERSON] про те, що він надавав відповідачу кошти на придбання автомобіля, суд вважає недопустимими доказами на підтвердження цього. Інших належних та допустимих доказів придбання відповідачем спірного транспортного засобу за особисті кошти матеріали справи не містять. Відповідно до роз`яснень, які викладені в абз. 2 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У ході судового розгляду справи суд встановив, і що не заперечили представники сторін, що відповідач відчужив придбаний в шлюбі автомобіль. Проте, доводи відповідача про відчуження автомобіля без згоди позивача, як другого з подружжя, оскільки з такою він втратив будь-який зв`язок, а відчуження авто необхідне було з метою отримання коштів для потреб сім`ї, зокрема утримання неповнолітньої дочки, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, і в сукупності з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, суд вважає такі непереконливими та недостатніми. Відтак, спірний транспортний засіб, який придбаний сторонами під час шлюбу є об`єктом спільної власності подружжя, а враховуючи те, що цей транспортний засіб, був відчужений відповідачем без згоди позивача, як співвласника, то є всі підстави вирішувати питання щодо визначення його вартості при поділі. Відповідно до роз`яснень, які викладені в абз. 1 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Отже, вартість спірного транспортного засобу майна за конкретних обставин цієї цивільної справи необхідно визначати, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, яка згідно зі звітом про незалежну оцінку об`єкта колісного транспортного засобу становить 149 300,00 грн, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає половина такої вартості, а саме 74 650 грн. Аргументи представника відповідача в цій частині його заперечень проти позову щодо визначення вартості спірного авто під час поділу, суд вважає неприйнятними з огляду на усталену судову практику, а доводи щодо недоліків звіту про оцінку, суд відхиляє як безпідставні на необґрунтовані. Доказів зворотнього щодо дійсної вартості спірного транспортного засобу на час розгляду справи відповідачем, його представником суду не надано. Відтак, встановивши фактичні обставини у справі, оцінивши доводи, аргументи та докази сторін у справі, надані ними на обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення повністю. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з таких мотивів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3 423,57 грн. за подання позовної заяви. У позовні заяві позивач також вказала попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 10 000 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Під час судового розгляду справи представництво інтересів позивачки здійснювала адвокат Огородник І.І., що підтверджено ордером серії ВС № 1039239 та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1404. Водночас, позивач не надала суду доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн, зокрема, договору про надання правової допомоги, рахунків, квитанцій, детального опису робіт виконаних адвокатом тощо. Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено розмір понесених витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 05.10.2020, шляхом накладення арешту на спірні житловий будинок та земельну ділянку, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved