Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що 31.08.2007 між ним та відповідачем Публічний акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (до зміни назви Акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», далі Банк) укладений договір кредиту № 839/3/27/38/7-401, за яким Банк надав позивачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 45000,00 доларів США зі сплатою 12,75% річних з погашенням основної заборгованості по 535,71 доларів США на місяць та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 10.08.2014. Позивач вважає, що видача Банком кредиту в іноземній валюті є незаконною, порушує принципи справедливості та добросовісності, оскільки наслідком укладення спірного договору є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків. Крім того, в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Позивач посилається, що підписував лише останню сторінку кредитного договору, кожна сторінка ним не підписувалась, таким чином при укладенні договору йому не розяснені його умови: розмір процентів, пені та штрафу у разі порушення умов договору, а також не ознайомлено з текстом договору в цілому. [PERSON] просить визнати недійсним кредитний договір від 31.08.2007 внаслідок недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України. Позивач до суду неодноразово не зявлявся, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причину неявки суд не повідомив, як і не повідомив про зміну реєстрації місця проживання. Під час розгляду вказаної справи через неявку позивача суд ухвалами від 15.09.2016 і 26.05.2017 двічі залишав позов без розгляду, проте вказані ухвали скасовані Апеляційним судом Харківської області та справу направлено для продовження розгляду. Враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що повторна неявка позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив заперечення, в яких посилався на необґрунтованість й недоведеність позовних вимог, відповідність спірного договору вимогам закону, просив застосувати наслідки закінчення строків позовної давності, оскільки від дня укладення спірного договору до дня подачі позову до суду пройшло більше трьох років. Справу просив розглянути у свою відсутність (т. 1, а.с. 221-225; т. 2, а.с. 109). Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 31.08.2007 між [PERSON] та Банком укладений договір кредиту № 839/3/27/38/7-401, за яким відповідач надав позивачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 45000,00 доларів США зі сплатою 12,75% річних з погашенням основної заборгованості по 535,71 доларів США щомісячно та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 10.08.2014. Кредит наданий на поточні потреби, в забезпечення виконання договору кредиту між позивачем та відповідачем укладений договір іпотеки № 839/4/27/38/7-635, предметом іпотеки є квартира № [ADDRESS] (раніше вул. Блюхера) у м. Харкові вартістю 285325,00 грн., що в еквіваленті складає 56500,00 доларів США (а.с. 6-12). Згідно ліцензії та дозволу ПАТ «Укрсоцбанк» має право здійснення операцій з валютними цінностями (а.с. 224). Як вбачається з заявки на отримання кредиту [PERSON] від 27.08.2007 останній просив надати кредитні кошти на придбання автомобіля Мерседес вартістю 120000,00 доларів США (а.с. 225) та 31.08.2007 ознайомився з інформацією про умови кредитування фізичних осіб на ремонт, добудову, реконструкцію нерухомості або потреби з встановленням іпотеки (а.с. 228-229). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як зазначено в ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розяснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», б анк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з положеннями пунктів 22, 23 ст. 1 вказаного Закону (в редакції на час укладення спірного кредитного договору) споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору) між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Судом встановлено, що позивачем отриманий кредит у розмірі 45000 доларів США в якості суми коштів, яких не вистачало на купівлю автомобіля вартістю 120000 доларів США, кредит наданий на поточні потреби, тому він не є споживчим. Таким чином, при вирішенні даного спору мають враховуватись вимоги, яким має відповідати спірний правочин, закріплені в ст.ст. 215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». При укладенні договору сторонами дотримані вимоги як зазначених статей ЦК України, так і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо письмового повідомлення позивача про умови кредитування, за заявою останнього кредит наданий саме в іноземній валюті. Відповідно до ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України. Зазначені вимоги відповідачем дотримані, отже доводи позивача про несправедливість умов договору є необґрунтованими. У справі за клопотанням позивача неодноразово, в останнє ухвалою від 20.02.2018, призначалась судова почеркознавча експертиза, проте ухвала суду не виконана, експертиза не проведена через, крім іншого, не сплату [PERSON] рахунку вартості робіт з проведення експертизи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, під час розгляду справи судом позивач не виконав свого процесуального обов'язку та не надав належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження позовних вимог в частині не підписання кожної сторінки кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню, оскільки угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбачених законом. Судом не встановлені обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків цього, а тому ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позову через його недоведеність. Оскільки судом встановлена недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови у позові, підстав для застосування строків позовної давності не вбачається.

Outcome: dismissed