Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою до відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання правочину недійсним та відшкодування матеріальної шкоди, мотивуючи позов тим, що 07 серпня 2015 року до позивача до дому приїхав [PERSON] з двома невідомими особами, який повідомив позивача про те, що вони можуть утеплити стіни її квартири за пільговими розцінками. В усній формі він пояснив [PERSON], що загальна сума договору за пільговими розцінками буде складати 10 217 грн. 00 коп. Позивач дала свою згоду і в той же день ФОП [PERSON] склав договір (без номера) між позивачем та ФОП [PERSON] Поки він складав договір, [PERSON] за вимогою [PERSON] перерахувала через його термінал грошові кошти в сумі 10 217 грн. 00 коп. на рахунок, зазначений [PERSON] Позивач зазначає, що під час підписання договору вона думала, що підписує договір на утеплення квартири, оскільки в договорі не зазначено, що Вироби - це євровікна і позивач думала, що профіль - це матеріал для утеплення квартири білого кольору, заповнення 4-16-4, профіль: ПВХ Steko S300, як сторони домовлялись перед складанням договору. Але, після того, як позивач [PERSON] підписала зазначений договір, [PERSON] повідомив її, що вона сплатила тільки за виготовлення та доставку євровікон для лоджії, оскільки без цього немає сенсу утепляти квартиру. Крім того, він повідомив позивача, що якщо вона бажає встановити євровікна, то повинна буде додатково оплатити за демонтаж та монтаж вікон. І тільки після цього буде можливість укласти новий договір на утеплення квартири. Позивач повідомила відповідача, що не планувала встановлювати на лоджії євровікна у зв'язку з відсутністю у неї зайвих грошових коштів, і що вона відмовляється від цієї угоди, однак [PERSON] відмовився розривати договір. Після цього позивач неодноразово розмовляла з [PERSON] по телефону і кожного разу казала йому про те, що розриває з ним договір, оскільки підписала його внаслідок омани з його боку. 12 серпня 2015 року позивач разом із своїм представником приїхала до офісу [PERSON], адреса якого зазначена в договорі. [PERSON] в офісі не було, а був його працівник, якому [PERSON] в усній формі повідомила його про те, що розриває договір від 07 серпня 2015 року і пропонує повернути їй сплачені грошові кошти в сумі 10 217 грн. 00 коп. без будь-яких штрафних санкцій. На підтвердженні своїх намірів про розірвання договору позивач передала працівникові повідомлення в письмовій формі про розірвання договору для того, щоб він передав його [PERSON] В той же день позивач відправила другій примірник повідомлення про розірвання договору на ім'я [PERSON] за адресою, зазначеною в договорі від 07 серпня 2015 року, але це поштове відправлення було повернуто [PERSON] у зв'язку з відсутністю адресату за зазначеною адресою. Незважаючи на те, що з моменту повідомлення відповідача про розірвання договору на даний час пройшло більш ніж 30 днів, відповідач гроші не повернув і роботу за договором не виконав. Просить визнати недійсним договір б/н від 07 серпня 2015 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] на організацію робіт по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкцій (вироби) по розцінкам Виконавця. Стягнути з відповідача - ФОП [PERSON] на користь позивача грошові кошти у розмірі 20 434 (двадцять тисяч чотириста тридцять чотири ) грн. 00 коп. у рахунок відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок укладення правочину під впливом омани. Стягнути з відповідача - ФОП [PERSON] на користь позивача неустойку за період з 12 вересня 2015 року до ухвалення судом рішення у справі із розрахунку по 204 грн. 34 коп. за кожний день затримки повернення грошей. На даний час затримка у поверненні грошей складає 228 днів, тому на даний час розмір неустойки за затримку повернення грошей складає 46589,52 В судовому засіданні позовні вимоги позивач [PERSON] підтримала та пояснила обставини так як зазначено в позовній заяві, доповнивши, що 07.08.2015 року уклала договір з ФОП [PERSON] та вона вважала, що буде здійснено утеплення стіни нижньої частини лоджії, деревяні вікна на лоджії повинні залишить, а замінена повинна бути нижня частина лоджії та маленьке віконце верхньої частини лоджії, де знаходиться вентиляційна труба, але при цьому вона підтвердила, що також цим договором вона замовляла металопластикові вікна та двері на кухню, а також зазначила, що відмовилась від укладення договору, та як дізналась від відповідача, що за монтаж вікон необхідно ще сплатити додаткові кошти. Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовної заяви, пояснивши, що між ним та позивачем 07.08.2015 року було укладено договір, згідно якого від зобовязався виготовити та передати ПВХ конструкції, з умовами договору позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис в вищезазначеному договорі. В той же день, 07.08.2015 року [PERSON] сплатила відповідачу 10217 грн. З відповідачем обговорювались розміри та товщина скла, робились заміри вікна та лоджії, розясняв що таке профіль С-3, тобто позивач розуміла, які роботи будуть виконані. Також відповідач зазначив, що виконав всі умови договору вчасно, неодноразово намагались доставити вироби замовнику, але її не було дома, про що складено акт з підписами свідків, також намагався врегулювати конфліктну ситуацію, яка склалась між ним та позивачем, тому просить в позові відмовити, так як він виконав умови договору, але позивач відмовляється від встановлення вікон, які розкроєні та знаходяться на заводі. Крім того пояснив, що предметом договору було лише виготовлення та передача замовнику ПВХ конструкцій, монтаж даних конструкцій в умови договору не входили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною дочкою позивача та зазначила, що вона була присутня під час укладення договору, але зміст договору вона до укладення не читала. Вважала, що буде здійснено утеплення нижньої частини балкону з пластика, але при цьому підтвердила, що мова йшла про встановлення вікна та балконної двері на кухні, а також встановлення нижньої частини на балконі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в кінці серпня 2015 року, він підписав акт прийому передачі виробів, яким було засвідчено, що позивач [PERSON] не прийняла металопластикові вікна, так як була відсутня за місцем свого проживання. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 07.08.2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір без номеру, згідно якого виконавець зобовязується виготовити та передати у власність замовнику ПХВ конструкції загальною площею 7,17 м2, профілю Steko 3300, білого кольору. Договір підписано сторонами із зазначенням дати (а.с.8). Згідно копій чеків ПАТ КБ «Приватбанк» № 109, 110, 111, [PERSON] 07.08.2015 року було перераховано 900,00 грн., 6000 грн. , 3317, 00 грн. відповідно, загальна вартість 10217,00 грн. ( а.с. 9). В матеріалах справи міститься повідомлення про розірвання договору від 12 серпня 2015 року конверт з відміткою поштового відділення «Дніпропетровськ -183» про уточнення адреси. Згідно штампу на конверті, поштове відправлення було надіслано 13.08.2015 року (а.с.14). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 3 вищезазначеної статті, договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Як зазначено в ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, обов'язковість договору для виконання сторонами закріплена в ст. 629 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 631 ЦК України, договір набирає чинності з моменту його укладення. Згідно п. 3.2. договору, укладеного 07.08.2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON], виконавець зобовязаний передати у власність замовника виготовлені ПХВ конструкції протягом 30 робочих днів з моменту укладання договору. В судовому засіданні відповідач надав суду акт прийому передачі виробів за договором від 07.08.2015 року, який долучено до матеріалів справи, з якого вбачається, що ФОП [PERSON] 10 вересня 2015 року було доставлено виготовлений виріб, але за відсутності замовника [PERSON] було складено відповідний акт в присутності свідків - [PERSON], [PERSON], які є сусідами [PERSON] В судовому засіданні відповідач пояснив, що в телефонному режимі представник ФОП [PERSON] неодноразово узгоджував дату поставки виробу, позивач дату постійно відстрочувала, та попри узгодженість дати доставки виробу була відсутня вдома, що порушує п.3.4. договору від 07.08.2015 року, згідно якого замовник зобовязаний прийняти готовий виріб особисто, або забезпечити присутність свого представника. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Аналізуючи доводи позивача про введення її в оману відповідачем при укладанні договору, суд встанови наступне. Ст. 229 та ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. У п. 20 постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вищевказаної постанови зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Доказів укладення договору під впливом обману позивачем суду подано не було. Крім того, згідно п. 3.3. договору від 07.08.2015 року, укладеному між сторонами по справі, перед придбанням вищевказаної продукції замовник повинен самостійно ознайомиться з споживчими властивостями товаром і послуг, що надаються йому виконавцем у вигляді нормативних документів фірми-виробника, відповідно до вимог ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Пункт 7.6. того ж договору містить відомості про те, що замовник повідомлений про неможливість розірвання договору згідно з додатком № 3 до постанови кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 172 затвердженого переліку товарів належної якості не підлягають обміну та поверненню. Згідно з цим переліком, скло нарізане або розкроєні під розмір, визначений покупцем (замовником) поверненню не підлягає. ПВХ конструкції, виготовлені на замовлення і під розмір замовника, з огляду на зміст ст. 184 ЦК України є річчю, позначеної індивідуальними ознаками, незамінною. Відповідно до додатку № 1 до договору від 07.08.2015 року, [PERSON] під час укладання договору належним чином повідомлена, що ПВХ конструкції виготовляються з використання скла, розкроєного під визначений покупцем (замовником), індивідуальний розмір, про що свідчить її особистий підпис. Відповідач в судовому засіданні надав креслення замовлення № 11 від 07.08.2015 року з конфігурацією, розмірами, комплектацією ПВХ конструкції, з яким позивач [PERSON] була ознайомлена згідно її ж пояснень. Таким чином, позивач [PERSON] не надала належних та допустимих доказів того, що відповідач дійсно та навмисно ввів її в оману щодо умов договору, а отже [PERSON] добровільно погодилась з умовами договору. В разі незгоди позивача з умовами договору ніщо не заважало їй відмовитись від його підписання та перерахування коштів. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивач та його представник не довели ті обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а тому відсутні підстави для визнання договору недійсним, укладеного внаслідок омани та стягнення подвійного розміру оплати за договором, оскільки договір укладений відповідно до норм чинного законодавства, позивач [PERSON] добровільно погодилась на його укладення і добре знала, що замовляє саме ПВХ конструкції з використанням скла, розкроєного під визначений індивідуальний розмір для вікна та дверей на кухні, а також балконну лоджію, що було підтверджено свідком [PERSON], яка підтвердила, що дійсно позивач замовляла металопластикові вікна та двері на кухню, про що було укладено договір, а непорозуміння з відповідачем сталось саме з того, що монтаж вікон потребує додаткової оплати. Доводи позивача стосовно того, що вона укладала договір лише на утеплення квартири, суд вважає безпідставними, так як позивач підтвердила в судовому засіданні, що вона замовляла договором євро вікна та двері на лоджію, так як утеплення лоджії повинно було здійснюватись за іншим договором. Більш того не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки. Відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed