Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилався на те, що позивач є рідним дідусем [PERSON] , [INFO] . Батьки хлопчика - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У зв`язку з тим, що між сторонами спільне подружнє життя не склалося, 23.06.2011 заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб було розірвано. Батько дитини [PERSON] разом з сім`єю не проживає з 2008 року, утім, на утримання сина [PERSON] щомісячно сплачує аліменти у сумі 1 250 грн. 00 коп. та регулярно спілкується з дитиною. Мати дитини, в свою чергу, є інвалідом з дитинства 2 групи у зв`язку з розумовою відсталістю, що підтверджується довідкою МСЕК. Внаслідок психічного захворювання вона не може належним чином виконувати свої обов`язки по вихованню дитини, що створює небезпеку для життя та здоров`я дитини і здійснює несприятливий вплив на етичний, фізичний і духовний розвиток. Внаслідок захворювання вона недбало ставиться до виховання сина, не дбає про нього належним чином, не забезпечує матеріально, агресивно себе поводить по відношенню до нього та інших членів родини, витрачає аліменти, які належать дитині на власні потреби, не працює, має борги по кредитах, загалом веде аморальний спосіб життя та нерозбірлива у стосунках. На підставі викладеного, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. 24 жовтня 2019 року справу розглянуто з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач надав аналогічні пояснення викладені в позовній заяві. Зазначив, що відповідач [PERSON] про дитину не піклується. Онук - [PERSON] потребує особливого догляду, оскільки є хворобливою дитиною та перебуває на диспансерному обліку з приводу бронхіальної астми 1 ступеня, дисфункції та деформації жовчного міхура та алергії. Відповідач про здоров`я дитини належним чином не дбає, не виконує приписів лікарів, не уважно ставиться до харчування дитини. Так, восени 2017 року вона нагодувала дитину салатом з оцтом, чим спровокувала в дитини запалення жовчного міхура, внаслідок чого онук два тижні перебував на лікарняному. З вітчимом у дитини також склалися неприязні стосунки. [PERSON] зловживає спиртними напоями, внаслідок чого часто перебуває в неадекватному стані та на цьому тлі в останнього стаються епілептичні напади. Він не працює, погано ставиться до онука та постійно принижує його. На підставі зазначеного вважає, що проживання дитини разом з відповідачкою та вітчимом є небезпечним для його життя, здоров`я та нормального розвитку. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради Онуфрак І.І. у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Просила врахувати висновок Органу опіки та піклування з питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дитини та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №2817. (а.с.9). В період з 04 серпня 2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №575, який 23 червня 2011 року заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було розірвано (а.с.11, 14). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №124 (а.с.12). Прізвище з « [PERSON] » на «[PERSON]» відповідачкою було змінено після укладання шлюбу зі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис 132. (а.с.13). Характеристикою Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №133» Дніпровської міської ради зазначено, що [PERSON] проявив себе сумлінним, старанним учнем. Виховується хлопчик в неповній, малозабезпеченій сім`ї. Атмосфера в родині не завжди стабільна. На даний момент дитина проживає з дідусем, який займається його вихованням та навчанням. З вересня 2018 року мати не відвідувала школу,часто змінювала місце проживання. Між членами родини немає порозуміння, через що часто виникають сварки. (а. с. 17, 18). Відповідно до довідки Комунального закладу "Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги" Дніпропетровської обласної ради від 07.06.2018 №52, згідно з результатів психологічного діагностування [PERSON] - домінуючою особою в житті дитини є дідусь [PERSON] , а мати з вітчимом не є важливими у житті [PERSON] та не є авторитетом для дитини. (а.с.25-26). 24.09.2018 відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КупАП, як ухилення батьків або осіб, що їх замінюють від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, що підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2018 по справі №199/6860/18, провадження № 3/199/2670/18. (а.с.15). Висновком Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради №4/4-831 від 06.08.2019 визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.50-52). При цьому, зібраними по справі письмовими доказами та поясненнями, встановлено, що відповідач [PERSON] дитину не відвідує, не приймає участі у його вихованні, станом здоров`я не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Проаналізувавши встановленні обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, а саме слід позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За змістом ч.2 ст.166 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як встановлено судом, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження і зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення ним повноліття. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, те, що відповідач має працездатний вік, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим стягнути щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 06 червня 2019 року до повноліття дитини, оскільки саме такий спосіб утримання дитини обрано позивачем, з яким проживає дитина. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судові витрати у розмірі 1536, 80 грн.

Outcome: approved