Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] предявив через суд зазначений позов до ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» на предмет захисту свого права на працю з підстав незаконного звільнення з посади старшого складача поїздів за п.2 ст. 40 КЗпП України, вважаючи його таким через те, що йому після надання 03 червня 2015 року медичною комісією висновку про непридатність до роботи старшим складачем поїздів відповідач в порушення вимог ч.2 ст. 40 КЗпП України не запропонував переведення на легшу роботу, не запитав згоди на таке переведення, не направив у спеціальний лікувально-профілактичний заклад для встановлення професійного захворювання, хоча позивач повідомив про наявність підозри на професійне захворювання, звільнивши під час вирішення питання про існування такого захворювання, тому позивач, згідно уточнених позовних вимог, просив суд визнати незаконними дії голови правління ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» щодо видання наказу про звільнення [PERSON] №ДОЕ132-к від 30 червня 2015 року ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод»; скасувати наказ про звільнення [PERSON] №ДЕО132-к від 30 червня 2015 року ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод»; поновити позивача на роботі на посаді старшого складача поїздів ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод»; стягнути з ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» на свою користь середній заробіток, що складає 5479,74 грн. за період часу з 30 червня 2015 року до часу поновлення на посаді, а також моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Представники відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов не визнали в повному обсязі, заперечуючи тим, що після надання позивачем протоколу ЛКК №192 від 21 листопада 2014 року відповідач видав наказ №340 від 24 листопада 2014 року, яким у зв?язку з наданням [PERSON] протоколу ВКК №192, а також відсутністю можливості надання легкої праці за переліченими у довідці факторами визначено для складача поїздів відділу залізничних перевезень [PERSON] з 24 листопада 2014 року простоєм не з вини працівника; переведено позивача на пятиденний графік роботи підприємства з оплатою за час простою; оплативши працю у розмірі 100% окладу. В подальшому 12 січня 2015 року відповідач направив позивача на обов?язковий попередній (позачерговий) медичний огляд після чого 06 травня 2015 року отримав висновок МСЕК про встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності від загального захворювання, після чого питання про його звільнення розглядалось профспілкою, проте вакансії ні за фахом, ні за рекомендаціями до умов праці на підприємстві станом на 30 червня 2015 року не було, а відповідач не зміг надати відповідь про те, яку роботу, він зміг би виконувати за станом здоровя, у звязку з чим профспілкою надано згоду на звільнення та лише після цього видано наказ про звільнення 30 червня 2015 року, тому просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що наказом №95-ок від 27 серпня 1999 року ЗАТ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» [PERSON] переведено 01 вересня 1999 року складачем поїздів в транспортному цеху, про що до трудової книжки внесений запис за №14, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.3-4). Згідно змін до Статуту відповідача від 25 квітня 2011 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.37-66), правонаступником ЗАТ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» стало ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод». Наказом ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» №ДОЕ 132-к від 30 червня 2015 року [PERSON], старшого складача поїздів, звільнено з роботи з 30 червня 2015 року на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України у зв?язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров?я, який перешкоджає продовженню цієї роботи; наказано провести оплату компенсації за невикористані дні відпустки щорічної основної 8 календарних днів, додаткової за рахунок підприємства 1 календарний день (а.с.7). Відповідно до п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Пленум Верховного Суду України в п. 21 своєї постанови від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами) роз'яснив судам, що, при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Статтею 170 КЗпП України встановлено, що працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижче оплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів. Судом встановлено, що згідно рішення Лікарсько-консультативної комісії КНП «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», оформленого протоколом ЛКК №192 від 21 листопада 2014 року, позивач за станом здоровя потребує звільнення від робіт, повязаних з підійманням важкого більш ніж 5 кг., переохолодженням, нахилами тулубу, тривалого перебування на ногах строком до 21 лютого 2015 року у звязку з встановленим діагнозом (а.с. 71). Наказом ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» №340 від 24 листопада 2014 року «Про вимушений простій не з вини працівника» визначено вважати для складача поїздів відділу залізничних перевезень [PERSON] з 24 листопада 2014 року простоєм не з вини працівника; переведено складача поїздів відділу залізничних перевезень [PERSON] на пятиденний графік роботи підприємства; головному бухгалтеру оплату простою [PERSON] проводити в розмірі 100% окладу (а.с.72). Відповідачем 12 січня 2015 року відповідно до Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітену та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України, позивача направлено на обовязковий попередній (періодичний) медичний огляд працівника, за результатами якого 03 червня 2015 року медичною комісією ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця» позивачу видана довідка згідно п.2.16 вказаного Порядку про непридатність до роботи старшим складачем поїздів, у тому числі у несприятливих умовах праці (додаток 4 п.5.8, п.5.9, п.6.1.4) (а.с.73). Відповідно до Заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників, що підпадають під дію шкідливих чи небезпечних факторів виробничого середовища й трудового процесу від 25 червня 2015 року, складеного ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця» (а.с.175-177), [PERSON], 1969 р. н., складач поїздів, стаж роботи 14 р.. визнаний непридатним по ст. 40-2. Вказаний акт даних про наявність профзахворювання не містить, що відображено у п.3.1 вказаного Акту. Відповідно до висновку МСЕК від 06 травня 2015 року позивачу при первинному огляді встановлена третя група інвалідності з причин загального захворювання з ураженням О.Р.А. з 06 травня 2015 року до 01 червня 2016 року з переоглядом до 06 травня 2016 року, про що до матеріалів справи долучена довідка №332 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №063477 (а.с.6), в якій міститься висновок про умови та характер праці: робота у вільній зручній позі, без тривалої ходи, підняття вантажу, переохолодження, з обмеженим обсягом робіт: слюсар, вахтер, диспетчер. В подальшому відповідачу направлено повідомлення підприємству, установі, організації про результати огляду позивача МСЕК від 06 травня 2016 року, яке отримано відповідачем 19 травня 2015 року згідно дати поштового штемпеля (а.с.74). Частиною 2 ст. 40 та ч.1-3 ст. 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Судом встановлено, що після отримання повідомлення підприємству, установі, організації про результати огляду позивача МСЕК від 06 травня 2016 року головою правління ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» Слоєвим, направлено профспілковому комітету ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» працівників харчової промисловості АПК України подання про надання згоди на звільнення старшого складача поїздів відділу залізничних перевезень [PERSON] за п.2 ст. 40 КЗпП України (а.с.104). Згідно виписки з протоколу №8 засідання профкому ПрАТ з ІІ «ДОЕЗ» від 03 червня 2015 року профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача за п.2 ст. 40 КЗпП України. При цьому, на засіданні профкому обговорено питання відсутності на підприємстві вакансій легшої роботи, яка б відповідала фаху та професії позивача, а так само будь-якої іншої легшої роботи, з огляду на те, що рекомендовані умови праці на підприємстві, навіть для посад слюсаря, вахтера або диспетчера не будуть відповідати встановленим МСЕК обмеженням. Так, судом встановлено, що на час вирішення питання про надання згоди на звільнення позивача та видачу наказу про звільнення позивача 30 червня 2015 року, вакансії з легшої ніж складач поїздів роботи та відповідно до освіти, спеціальності та фаху позивача не було, що підтверджується штатним розкладом на 2015 рік, затвердженим наказом ПрАТ з ІІ «ДОЕЗ» №3 від 05 січня 2015 року, зі змінами, внесеними наказами №ДОЕ021-к від 06 лютого 2015 року, №ДОЕ057 від 23 березня 2015 року, №ДОЕ069-к від 01 квітня 2015 року, №ДОЕ085 від 30 квітня 2015 року, №ДОЕ091 від 08 травня 2015 року, а також штатним розкладом станом на 01 червня 2015 року, що узгоджується з даними звітності про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за травень 2015 року та довідкою про заповнення штатних одиниць ПрАТ з ІІ «ДОЕЗ» станом на 03 червня 2015 року (а.с.75, 76-81, 82, 83, 84, 85, 86, 87-92, 97-98, 93-96). Критеріям до фаху, кваліфікації, а так само функціональних обовязків вакантної станом на 03 червня 2015 року посади провідного інженера-механіка дільниці механізації виробництва, визначеним посадовою інструкцією від 13 грудня 2010 року (а.с.100-103), позивач не відповідає. Також, в судовому засіданні досліджений відеозапис засідання профкому від 03 червня 2015 року, СД-диск з записом якого долучений до матеріалів справи (а.с.183), де позивач не зміг визначитися на якій посаді та за яким фахом він при наявних рекомендаціях та обмеженнях МСЕК зможе та бажає працювати за відсутності взагалі вакансій легшої ніж складач поїздів роботи, а так само надати згоду на переведення його на таку роботу, виразивши згоду лише на допомогу будь-якому з працівників при збережені його попередньої заробітної плати. Звідси, суд не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що йому не запропоновано іншої роботи, не запитано його згоди на таке переведення та про те,що він надавав згоду на переведення на іншу легшу роботу, яка б відповідала його фаху та кваліфікації, оскільки вказані обставини спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами зворотнього. Доводи позивача про наявність істотних порушень КЗпП України, в тому числі як інваліда від професійного захворювання, при його звільненні не знайшли підтвердження доказами, оскільки судом встановлено, що відповідачем забезпечено проходження періодичних медичних оглядів, встановлення на цей час скороченого робочого тижня відповідно до наведеного вище Порядку, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров?я від 21 травня 2007 року №246, додержана процедура вивільнення за згодою профкому за участю позивача та за відсутності його згоди на іншу роботу, яку б він міг виконувати належним чином без шкоди для свого здоров?я та безпеки інших. Так само, належить відзначити, що позивача звільнено у зв?язку виявленою невідповідністю останнього виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи з причин виявлення загального, а не професійного захворювання та встановленням на підставі цього інвалідності, та у зв?язку з тим, що продовження роботи на цій посаді відповідно до вимог до охорони праці становитиме загрозу як для здоров?я позивача та тягтиме погіршення його стану, так і для безпеки праці інших осіб, у зв?язку з чим доводи позивача про недодержання відповідачем вимог ст. 17 Закону України «Про основи захищеності інвалідів в Україні» безпідставні. Також безпідставними є посилання позивача на недодержання відповідачем вимог ч.ч.3, 3 ст. 9, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», оскільки гарантії передбачені даними нормами поширюються на осіб, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тоді як позивачу встановлена причина інвалідності за загальним захворюванням. Таким чином, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозвязку, суд приходить до висновку, що відповідачем у відповідності зі ст. ст. 40, 43, 170 КЗпП України дотримана процедура звільнення позивача за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України за виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, у звязку з фактичною неможливістю виконання з цих причин роботи за визначеним посадовою інструкцією від 28 січня 2008 року (а.с.142-145) обсягом, тому в задоволені вимог про скасування наказу про звільнення від 30 червня 2015 року, поновлення на роботі на посаді старшого складача поїздів належить відмовити. Не підлягають задоволенню і вимоги про визнання незаконними дій голови правління ПрАТ з ІІ «ДОЕЗ» щодо видання наказу про звільнення позивача від 30 червня 2015 року, оскільки відповідно до п.10.5.6, 10.5.7 Статуту ПрАТ з ІІ «ДОЕЗ» наймати та звільняти працівників, видавати накази, розпорядження, в тому числі з цих питань, віднесено до компетенції голови правління ПрАТ з ІІ «ДОЕЗ», та, крім того, звільнення і прийняття на роботу на посаду старшого складача поїздів залізничного відділу прямо віднесено до виключної компетенції голови правління товариства пунктом 4 Посадової інструкції складача поїздів відділу залізничних перевезень від 28 січня 2008 року (а.с.142-145), а відтак, голова правління товариства відповідача діяв в межах своїх повноважень та компетенції, видаючи наказ про звільнення позивача. Встановивши відсутність порушення процедури звільнення та проведення її з додержанням визначених трудовим законодавством прав працівника суд не вбачає підстав, визначених ст. 235 КЗпП України для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а так само визначених ст. 2371 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди у звязку з чим в цій частині позовних вимог також належить відмовити. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed