Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

У жовтні 2017 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 18.11.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н шляхом приєднання, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 2500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних від суми заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується підписаною відповідачем анкетою-заявою. Відповідно до умов вказаного договору, відповідачу видається кредитна карта, за користування кредитними коштами за якою банком нараховуються відсотки на суму залишку заборгованості. Також банк нараховує відповідачу штраф та пеню у разі несвоєчасного повернення кредиту, передбачені «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, вимоги яких відповідач зобовязався виконувати при підписанні відповідної анкети-заяви. Відповідач порушив умови укладеного договору. Станом на 26.09.2017 року сума заборгованості по кредиту становить 50147,48 грн. з яких: 2366,28 грн. заборгованість за кредитом, 41817,11 грн. - заборгованість за відсотками, 3099,92 грн. заборгованість за комісією та пенею, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2364,17 грн. штраф (процентна складова). З урахуванням наведеного, просить стягнути з відповідача 50147,48 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 18.11.2013 року, 1600,00 грн. судових витрат. Представник позивача в судове засідання не зявився, просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутності, позов не визнає, заперечує факт укладення кредитного договору на заявлених банком умовах, та просить застосувати строки позовної давності, є учасником бойових дій. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочин між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. За ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Судом установлено, що в анкеті-заяві від 18.11.2013 року містяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис. При цьому, у вказаній анкеті-заяві від 18 листопада 2013 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов'язковість яких передбачено Умовами і правилами надання банківських послуг. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено укладення з [PERSON] 18.11.2013 року договору про надання банківських послуг, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Тому відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладення між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Суд вважає, що в анкеті-заяві від 18 листопада 2013 року [PERSON] лише виявив бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та погодив, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він зобов'язується виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк». Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому позивачем на надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2014 року (справа №6-2462цс16), від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов'язань за кредитним договором на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги. Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що [PERSON] вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Так, із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором видно, що заборгованість за кредитом 2366,28 грн., 41817,11 грн. - заборгованість за відсотками, 3099,92 грн. заборгованість за комісією та пенею, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2364,17 грн. штраф (процентна складова). Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки [PERSON] у період з 18 листопада 2013 року фактично користувався наданими ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитними коштами у розмірі 2500,00 грн., а умовами договору не встановлено розмір процентів за користування ними, то їх розмір підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ст.1048 ЦК України, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-1412цс16. Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст. 57-60 ЦПК України. Обовязок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в статті 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Враховуючи, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», на які посилався позивач, не містять підпису позичальника, такі умови/правила/тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Не містить домовленості сторін щодо вказаних нарахувань й представлена до суду анкета-заява позичальника від 18.11.2013 року. Заперечує факт укладення кредитного договору на заявлених банком умовах й відповідач по справі. За таких умов підстави для прийняття судом вимог банку щодо стягнення заявлених відсотків за кредитом, а також нарахованої пені та комісії (які банк ґрунтує на не підписаних позичальником документах) у суду відсутні. В той же час самим відповідачем не заперечується сам факт отримання банківської карти та отримання за нею коштів, що у відповідності до положень ст. 61 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування таких обставин. За таких умов з відповідача на користь банку можуть бути стягнуті лише фактично видані кошти, без здійснення заявлених банком нарахувань на них (сума основного боргу). В той же час, з представленого самим позивачем до суду розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що сума основної заборгованості, про стягнення якої заявив позивач, є меншою від загальної суми фактично сплачених відповідачем коштів, які банк зараховував на погашення тих видів платежів, підстави для нарахування яких не були передбачені договірними умовами, про що було вказано вище. Зважаючи на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог саме з підстав відсутності невиконаного зобовязання боржника перед банком, а не за спливом позовної давності. Згідно ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки в позові відмовлено.

Outcome: dismissed