Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору оренди землі, в якій зазначила, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 02 листопада 2007 року серії [NUMBER] є власником земельної ділянки площею 6,60 га, розташованої в межах території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області, яку відповідно до договору оренди землі, укладеного в жовтні 2010 року строком на 10 років, було передано в оренду [PERSON]. Після укладення вказаного договору, позивач отримала від [PERSON] орендну плату за користування землею наперед (авансовим платежем) за майбутні періоди оренди в сумі 10 000,00 грн., з розрахунку 2500 грн. на рік. Саму копію вказаного договору оренди позивач не отримувала, а по закінченню строку оренди земельної ділянки, за який вона отримала авансовий платіж (2011 - 2014 р.р.) вона звернулася до орендаря про здійснення повного розрахунку за 2015 - 2016 р.р. Проте, отримавши відмову в проведенні розрахунку за оренду землі, позивач звернулась до відділу Держземагенства у Казанківському районі та з отриманої інформації їй стало відомо, що проти її волевиявлення вказаний договір оренди її земельної ділянки було укладено не з [PERSON], а з її сином, [PERSON]. Крім того, проти її волевиявлення вказаний договір було укладено та зареєстровано строком на 49 років. Враховуючи наведене, посилаючись на систематичну несплату відповідачем орендної плати, відсутність її волевиявленння на укладання договору із [PERSON] та строк оренди її земельної ділянки, просила розірвати договір оренди землі, укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 28.10.2010 року Казанківським сектором реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК за реєстраційним номером 041049100889. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечили, зазначили, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди землі строком на 49 років, який зареєстровано у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК 28.10.2010 року за №041049100889. При укладанні договору позивачу було сплачено орендну плату в сумі 28000 грн. авансовим платежем, а тому умови договору виконуються належним чином. Вислухавши доводи сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. В судовому засіданні було встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 6,60 га, розташованої в межах території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області, що підтверджується Державним актом від 02 листопада 2007 року серії [NUMBER]. Вказану земельну ділянку позивач передав в користування [PERSON], про свідчить договір оренди від 03 листопада 2009 року укладений між [PERSON] та [PERSON], який було зареєстровано 27 жовтня 2010 року у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК за №041049100889. Відповідно до п.п. 9, 11, 13 вказаного договору сторони домовились, що орендна плата вноситься орендарем в розмірі 2000,00 грн., що становить 3,4% від грошової оцінки земельної ділянки, при цьому строки орендної плати та періодичність перегляду її розміру договором не визначено. В умовах визначених в п. 38 договору оренди землі сторони домовились про те, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу одної із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. За правилами ст. 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди землі і здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 32 цього Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди є систематична несплата орендної плати. Допитані в якості свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні надали покази, з яких вбачається, що між позивачем та [PERSON] було досягнуто згоди щодо оренди земельної ділянки, яка належить позивачу в результаті чого останній було виплачено 28000,00 грн. в рахунок довгострокової оренди земельної ділянки. Наведені обставини було підтверджено також свідченнями позивача [PERSON] та свідком [PERSON] Враховуючи наведені обставини, факт отримання позивачем 28000,00 грн. від [PERSON] в рахунок орендної плати наперед, було визнано сторонами під час судового розгляду справи, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що факт сплати орендної плати за користування її земельною ділянкою є підтвердженим. Беручи до уваги умови договору оренди, суд виходячи із встановленого розміру орендної плати в 2000,00 грн. вважає, що отримавши 28000,00 грн. позивач тим самим отримав орендну плату наперед за 14 років. Посилання позивача на той факт, що отримавши 28000,00 грн. від [PERSON] вона повернула останній 500,00 грн. для проведення реєстраційних дій договору оренди землі суд не бере до уваги, оскільки навіть за наявності вказаних обставин, заборгованість у відповідача перед позивачем за період, заявлений позивачем у позові (2015-2016 роки) на теперішній час відсутня. Суд також не приймає до уваги посилання позивача на той факт, що строк дії договору було укладено на 49 років поза її волею. Так в судовому засіданні, позивач надала свідчення, з яких вбачається, що вона особисто підписала договір оренди землі, а тому мала можливість не погодитись із даними умовами. Що стосується посилання представника позивача на той факт, що від імені [PERSON], який є стороною даного договору, його було підписано його матір'ю - [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити наступне. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] дійсно підписала договір оренди землі від імені свого сина - [PERSON] Вказані обставини вбачаються із показань самої [PERSON], допитаної в якості свідка. З огляду на норми ст.15 Закону України «Про оренду землі» суд визнає вказані обставини істотними, проте зазначає, що істотність умов договору оренди землі в спірному договорі, зокрема щодо розміру орендної плати, особи, яка підписала договір, не є предметом доказування по даній справі, оскільки зазначені обставини не мають значення для ухвалення рішення у справі про дострокове розірвання договору оренди, а відповідно до вищезазначеної норми Закону є підставою для визнання договорів оренди недійсними. Проте, таких вимог позивачем не заявлялось. З приводу обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням індексів інфляції, суд вважає ці доводи представника позивача такими, що не заслуговують на увагу, оскільки таке обчислення можливе лише у тому випадку, якщо така умова передбачена договором оренди, про що було роз'яснено в рішенні Колегії суддів Судової палати у цивільних справах ВС України від 20.02.2008 року. Також суд зазначає, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні, даруванні земельних ділянок згідно із законом, а також орендної плати за земельні ділянки, проте лише, державної та комунальної власності. Враховуючи наведене, суд приходе до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed