Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] Перед своєю смертю, батько продав належні йому 45/100 часток житлового будинку за [ADDRESS], про що було укладено нотаріально-посвідчений Договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 29.09.2010 року, який був підписаний приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2763. Продаж належного батькові будинку останній здійснив за 82 000 доларів США, про що свідчить копія попереднього договору укладеного між тими ж сторонами 11.06.2010 року та посвідченого тим ж нотаріусом. Після продажу частини будинку, за отримані кошти батько придбав на підставі нотаріально посвідченого [NUMBER].12.2010 року Договору купівлі-продажу квартири - двокімнатну квартиру за [ADDRESS], за яку відповідно до викладеного в умовах договору сплатив 440 000 грн. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Коцюрба Г.Г., про що свідчить сама копія договору купівлі-продажу квартири та копія Витягу про державну реєстрацію прав. Зразу після придбання квартири батько в ній зареєструвався і мешкав там один до своєї смерті. Про даний факт свідчить копія Довідки КП «Управління міським господарством» Вишневої міськради Києво-Святошинського району № 1089 від 24.09.2014 року. Таким чином позивач вважав, що батько так як сплатив за спірну квартиру кошти та мешкав в ній то і був її власником. [INFO] померла рідна сестра позивача [PERSON]. Після смерті позивач як спадкоємець за законом другої черги прийняв спадщину шляхом звернення з відповідною заявою до Другої Київської державної нотаріальної контори. Однак у померлої є спадкоємця за законом першої черги - це її донька [PERSON]. Саме під час оформлення спадщини після смерті [PERSON] позивач дізнався про те, що на його сестру [PERSON] і було оформлено право власності на спірну квартиру [ADDRESS] на підставі укладеного 18.12.2010 року Договору купівлі-продажу квартири. Однак, позивач вважає що його сестра [PERSON] не була власником спірної квартири, адже не сплачувала за неї коштів. Так [PERSON] ніколи не працювала і жила за кошти які їй по можливості у якості допомоги надавав батько [PERSON] Кошти ж за спірну квартиру в повному обсязі сплачувались батьком, котрий мав їх у достатньому для цього розмірі від продажу належного йому 45/100 частин будинку [ADDRESS]. Вважаючи себе господарем спірної квартири батько позивача зареєструвався в ній та мешкав в ній до своєї смерті. [PERSON] не приймала товар (спірне житлове приміщення квартиру) і не сплачувала за неї суму кошти. Таким чином, даний договір в частині особи покупця підлягає визнанню недійсним (фіктивний правочин), а право власності на спірну квартиру має бути визнано за її реальним покупцем - [PERSON] Тому позивач просив визнати частково недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений [NUMBER].12.2010 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Коцюрба Г.Г. - в частині особи покупця та визнати покупцем за вказаним договором [PERSON]. Встановити факт володіння та належності квартири [ADDRESS] на праві власності за [PERSON], померлим [INFO] в місті Вишневе. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову заперечували, просили в позовних вимогах відмовити. Представник Орган опіки та піклування при Святошинській районній в м. Києві державній адміністрації проти вимог позову заперечувала. Прокурор прокуратури Києво-Святошинського району Київської області позовні вимоги не визнала. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідків, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до попереднього договору від 22.06.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком І.А., сторони [PERSON] та [PERSON] зобов'язались в майбутньому в обумовлений п. 6.1. цього договору строк, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого мана на умовах в порядку, визначених цим договором. Відповідно до п. 2.1. попереднього договору продавець згоден продати, а покупець згоден купити зазначену квартиру за ціною, що є еквівалентом 55 000,00 дол. США, за курсом, встановленим НБУ на дату укладання Основного договору купівлі-продажу. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17 грудня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Коцюрбою Г.Г., [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру під [NUMBER] у будинку № [NUMBER], що знаходиться по [ADDRESS] Відповідно до п. 3 договору продаж вчинено за суму 440 000 гривень. Гроші продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору. В судовому засіданні відповідач [PERSON] в своїх пояснення підтвердив що розрахунок за спірну квартиру з ним проводила особисто [PERSON] [INFO] помирає [PERSON], батько [PERSON] та [PERSON]. Згідно листа Вишневої міської державної нотаріальної контори від 29.07.2015 р. № 835/01-16 вбачається що спадкова справа після померлого 13.07.2011 року [PERSON] нотаріальною конторою не заводилась. [INFO] помирає [PERSON]. До майна померлої [PERSON] Другою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 865/2014. Спадщину після [PERSON] прийняли її брат [PERSON] та дочка померлої [PERSON] Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачені підстави недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Стаття 234 ЦК України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до роз'яснень п. п. 2, 4-7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК). Відповідно до п. 24, 25 вищевказаної постанови для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. При розгляді справи позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження недійсності, фіктивності частини договору купівлі-продажу квартири, та не спростовано тих фактів стосовно оплати що зафіксовані в основному договорі купівлі-продажу від 17.12.2010 року. Продажу померлим [PERSON] 45/100 часток житлового будинку та його реєстрація в спірній квартирі, не спростовують факту того що покупцем квартири під [NUMBER] у будинку № [NUMBER], що знаходиться по [ADDRESS], являється [PERSON] як зазначено у нотаріально посвідченому договорі. А тому, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця. Крім того, суд вважає за необхідне відмовити в частині вимог щодо встановлення факту належності квартири, з огляду на наступне. Стаття 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми громадянин, який вважає, що його право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Глава 29 ЦПК України визначає засади захисту права власності Відповідно до ст. 386 ЦПК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Так суд, приходить до висновку, що позовні вимоги щодо встановлення факту належності квартири не підлягають до задоволення, оскільки обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не передбачений ні ст. 16 ЦК України, ні іншим законом, оскільки діючим законодавством не передбачено встановлення юридичних фактів щодо володіння та належності квартири. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed