Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30 липня 2015 року між нею та [PERSON] укладений шлюб, державна реєстрація шлюбу проведена відділом ДРАЦС реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 227. Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . 09 серпня 2015 року відбулося урочисте святкування їхнього з відповідачем одруження. Їм, як подружжю, рідними та близькими були подаровані гроші. Після весілля вона разом з чоловіком здійснила підрахунок подарованих коштів, на весілля їм подарували 137000 грн. На наступний день в присутності її батьків та брата вони знову порахували кошти, сума була така ж 137000 грн. В подальшому з даних грошових коштів 37000 грн. вони потратили для потреб сім`ї. 28 серпня 2015 року суму коштів подарованих їм, як подружжю на весілля, в розмірі 100 000 грн. було передано в борг [PERSON] на прохання останнього. Передача коштів відбувалася у її присутності. На підтвердження факту отримання грошових коштів в сумі 100000 грн. [PERSON] власноручно написав розписку і передав її відповідачу [PERSON] . Згідно домовленості, [PERSON] взяв на себе зобов`язання за користування коштами сплачувати два відсотки від суми позики щомісячно та повернути отримані в позику кошти на вимогу. Так, одруження з відповідачем виявилося невдалим і спільне життя з ним не склалося. Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 29 січня 2019 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу домовленості щодо розподілу спільних коштів, як спільного майна подружжя, між сторонами не досягнуто. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням відшкодувати їй половину спільних коштів, а саме, 50000 грн., однак відповідач категорично відмовляється. Зазначає, що на момент звернення до суду із вказаним позовом, [PERSON] повністю повернув відповідачу отримані ним в позику кошти в розмірі 100000 грн. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на її користь 50000 грн. подарованих на весілля, як половину коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити повністю із підстав викладених у позовній заяві та додатково пояснила суду, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У них відбулося урочисте святкування дня їхнього весілля. На весілля їм подарували 137000 грн. з яких, 100 000 грн. вони позичили під відсотки [PERSON] . Подаровані гроші вона разом із чоловіком рахували одразу ж після весілля та на наступний день при її батьках та братові. Знає, що [PERSON] повернув відповідачу всі кошти, однак вона половини суми від позичених коштів не отримувала ні від колишнього чоловіка, ні від [PERSON] . На запитання суду про те чим підтверджується факт передачі коштів в сумі 100000 грн. [PERSON] пояснила, що лише її словами. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. 03 вересня 2020 року від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволене судом. Будь-яких клопотань в судове засідання 23 вересня 2020 року від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. З врахуванням наведеного вище, суд ухвалює заочне рішення у справі, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 30 липня 2015 року сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділ ДРАЦС реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 227. ( копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] а.с.4). Від спільного проживання у сторін по справі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Також в судовому засіданні було встановлено, що 09 серпня 2015 року відбулося урочисте святкування дня їхнього весілля на яке було запрошено гостей - рідних, близьких, знайомих. Як стверджує позивач на весілля їм запрошеними гостями було подаровано 137 000 грн., з яких: 37000 грн. сторони витрати на власні потреби як подружжя, а решту 100000 грн. за борговою розпискою позичили [PERSON] . Згідно рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 29 січня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.5-6). Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з приписами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Вирішуючи вказаний спір суд також враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зокрема п. 23 де зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Також відповідно до п. 24 вище вказаної постанови, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що на наступний день після весілля сестри був присутній при підрахунку подарованих коштів разом з його та сестри батьками. Після підрахунку сестра оголосила, що подаровано 137000 грн. Зі слів відповідача знає, що 100000 грн. передано [PERSON] під проценти, тому зробив висновок, що 37000 грн. вони залишили на прожиття. Як вони витрачали кошти він не знає. Свідок [PERSON] показала суду, що була присутня на весіллі у дочки, знає що їм дарували грошові кошти. Після весілля, сторони поїхали в с. Павлівка Іваничівського району. На наступний день , у кафе, її дочка - позивачка по справі, у її присутності та присутності її чоловіка та сина ще раз перерахувала подаровані кошти та повідомила, що їм на весілля подарували 137000 грн. На запитання суду вказала, що кошти були у різній валюті - гривнях, євро, доларах, вони переводили все у гривні по курсу, що був у той день, суми заокруглювали, з похибкою декілька тисяч гривень. Зі слів дочки та зятя знає, що вони 100000 грн. дали [PERSON] під відсоток, як витрачало подружжя кошти вона не знає. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши зібрані у справі докази вцілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, суд приходить до висновку, що стороною позивача належними доказами не доведено, що на весілля сторонам було подаровано саме 137000 грн., які можна вважати спільною сумісно власністю подружжя. Так свідок [PERSON] надала суду покази про те, що кошти знаходилися у різній валюті, ні вона, ні інший свідок, ні позивач у справі не вказали суду, які саме суми коштів у якій валюті були подаровані, свідок [PERSON] вказала, що вони переводили такі кошти у гривні по курсу на день перерахунку, однак отримувані суми не рахували з точністю, а похибка може становити декілька тисяч гривень. Крім цього суд констатує, що матеріали справи також не містять жодних доказів на підтвердження того, що дійсно після весілля сторони у справі позичили за борговою розпискою [PERSON] 100000 грн. Частиною 2 ст. 69 ЦПК України передбачено, що свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. Суд не може взяти до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] , як підтвердження обставин передачі коштів за розпискою [PERSON] , оскільки заслухавши пояснення свідків судом встановлено, що вони не були очевидцями та не були присутніми під час передачі коштів за розпискою, про боргову розписку їм відомо зі слів сторін. Крім цього, як пояснила позивачка на запитання суду, лише її словами підтверджується факт передачі коштів в сумі 100000 грн. [PERSON] . Клопотань про допит її в якості свідка в судовому засіданні не заявлялося, клопотання про витребування доказів у справі від сторони позивача теж не надходили. Суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку не дозволяють достовірно встановити точну суму подарованих коштів та той факт, що грошові кошти подаровані сторонам на весілля, залишилися у вказаному розмірі у володінні сторін та як стверджує позивач сума в розмірі 37000 грн. було витрачено на прожиття. Також судом не встановлено, що дійсно [PERSON] позичені кошти, які були подаровані на весілля, суму позичених коштів. Таким чином, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних з прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків передбачених цивільно-процесуальним кодексом. Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь 50000 грн. подарованих на весілля, що становить 1/2 частину від вартості подарованих коштів, як спільну сумісну власність подружжя. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed