Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ позивач звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовом про визнання недійсним наказу "Про поновлення на роботі [PERSON]І." від 11 травня 2018 року №65-к. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Косівського районного суду від 14.11.2014 її поновлено на роботі на посаді директора та вчителя географії Ільцівської [PERSON] ступенів Верховинського району Івано-Франківської області, однак наказом від 05.10.2015 №449-к її знову звільнено незаконно з посади директора Ільцівської [PERSON] ступенів, що призвело до нових судових спорів. Рішенням Верховинського районного суду від 17.03.2016 наказ про її звільнення з посади директора Ільцівської [PERSON] ступенів визнано недійсним, а її поновлено на вказаній посаді. Постановою Верховного Суду від 14.02.2018 рішення суду залишено без змін. Після набрання рішенням суду законної сили, судом 02.06.2016 видано виконавчий лист, однак таке не виконувалося відповідачем тривалий час, за що державним виконавцем неодноразово накладався штраф. Крім цього, керівником відділу освіти вчинявся ряд інших протиправних дій спрямованих на порушення її трудових прав, з приводу чого вона зверталася із заявами в правоохоронні органи та на підставі яких внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В подальшому, у відповідь на її заяву від 24.04.2018, листом від 26.04.2018 її повідомлено про те, що її буде поновлено на роботі, однак [PERSON], яка має бути переведена за її згодою на іншу посаду або звільнена, перебуває у соціальній відпустці по 04.05.2018. Після цього, 11.05.2018 начальником Відділу освіти Верховинської РДА [PERSON] винесено Наказ №65-к, згідно якого її поновлено на роботі на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів з 06.10.2015. Вважає даний наказ недійсним, оскільки при його винесенні слід було вчинити весь комплекс дій, зокрема скасувати дію наказів відділу освіти від 25.02.2014 №57-к та від 05.10.2015 №449-к із внесенням відповідного запису у трудову книжку, звільнити працівників, прийнятих на роботу на посади, з яких її було звільнено за час її відсутності відповідно до п.6 ст.40 КЗпП України, поновити її на посаді вчителя географії з 26.02.2014 та на посаді директора з 06.10.2015, надати пряме розпорядження бухгалтерії відділу освіти та спеціалісту по кадрах, що поновлення на роботі відбулося на умовах, які існували на день її звільнення, із дотриманням за необхідності змін істотних умов праці, створення комісії по передачі повноважень директора Ільцівської [PERSON] ступенів та встановити строки такої передачі, ознайомлення із цим наказом всіх зацікавлених осіб, здійснення контролю за своєчасним та точним виконанням наказу. Вказаних вимог відповідачем дотримано не було, про винесення наказу її не повідомлено, з наказом ознайомлено лише 06.06.2018, до виконання службових обовязків згідно оспорюваного наказу на даний час вона не приступила, її посадові обовязки виконує інша особа, що свідчить про невиконання рішення суду та фіктивність оспорюваного наказу. А тому просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 18.07.2018 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Згідно поданого відповідачем відзиву на позовну заяву від 10.08.2018, відповідач заперечує позовні вимоги в повному обсязі з мотивів їх необґрунтованості та безпідставності. Переконаний, що позивачем не наведено жодних доказів, які б підтверджували факт винесення оспорюваного наказу з порушенням норм права, зокрема порушення процедури його винесення, та не наведено посилань на норми права, які порушено відповідачем при винесенні оспорюваного наказу. Вважає, що позивачем вибрано неправильний спосіб захисту своїх прав та інтересів. Просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 17.09.2018 закрито підготовче провадження в справі та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали заявлені вимоги з аналогічних підстав. Доповнили, що в травні 2018 року поновлення [PERSON] на роботі на посаді директора відбулося без її відома. З наказом про її прийняття на роботу вона не ознайомлювалася, фактичне поновлення її на посаді директора та вчителя географії не відбулося, оскільки її не було допущено до роботи, не передано печатки, ключів від сейфу та шкільної документації. Прийняті на її посаду працівники не звільнені та не попереджені про звільнення. Вважають, що оскаржуваний наказ не потягнув наслідків щодо реального виконання, а також порушена процедура його винесення, у звязку із чим підлягає визнанню недійсним. Представник відповідача відносно позову заперечив з підстав наведених у відзиві на позов. Вказав, що позивачем не доведено законних підстав для визнання недійсним винесеного відповідачем наказу від 11.05.2018 №65-к. при цьому зазначив, що з наведених позивачем обґрунтувань вбачаються претензії до відповідача з приводу виконання цього наказу та подальших трудових відносин, однак позивачем обрано неправильний спосіб захист порушеного на її думку права, у звязку із чим в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд ухвалює судове рішення про наступне. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 (а.с.15-17) задоволено касаційну скаргу [PERSON], скасовано рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.12.2014, залишено в силі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2014 (а.с.18-21), яким задоволено позов [PERSON] Поновлено [PERSON] на попередній роботі на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів та на посаді вчителя географії з 25.02.2014. Наказом від 02.10.2015 №447-к [PERSON] поновлено на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів, а вже наказом від 05.10.2015 №449-к її звільнено із займаної посади. Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.03.2016, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.05.2016, та постановою Верховного Суду від 14.02.2018, позов [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним наказ відділу освіти Верховинської районної державної адміністрації від 05.10.2015 №449-к, поновлено [PERSON] на роботі на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів з 06.10.2015. Наказом Відділу освіти Верховинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області №65-к від 11.05.2018, [PERSON] поновлено на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів з 06.10.2015. З вказаним наказом позивача ознайомлено 06.06.2018. Позивач вважає, що при винесенні наказу порушено процедуру його винесення та такий винесений не з метою забезпечення реального виконання рішення суду, у звязку із чим є фіктивним, а тому просить визнати його недійсним. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 cт.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною п'ятою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказу (розпорядження), що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків. Таким чином, оскільки рішенням Верховинського районного суду від 17.03.2016 саме на відділ освіти покладався обовязок щодо поновлення [PERSON] на роботі на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів з 06.10.2015, тому видання відповідачем оспорюваного наказу №65-к від 11.05.2018 є належним способом виконання рішення суду спрямованим на забезпечення поновлення порушених трудових прав позивача та надання можливості працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків. Одночасно з цим, суд враховує, що дійсно рішення судів про поновлення позивача на роботі тривалий час не виконувалися, прийняття оспорюваного наказу спрямоване лише на їх виконання в частині поновлення на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступеня. Однак, вказані обставини не можуть підтверджувати факт порушення прав, свобод та інтересів позивача внаслідок прийняття вказаного наказу, оскільки такий прийнятий саме на виконання рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.03.2016. При цьому слід зазначити, що не поновлення позивача на іншій посаді відповідно до рішення суду, може бути предметом оскарження дій відповідальних осіб за виконання рішення суду та їх притягнення до відповідальності в установленому законом порядку. Наведені позивачем обставини несвоєчасного доведення до її відома наказу про поновлення на роботі, відсутності реальної можливості виконання попередніх обовязків на підставі цього наказу в силу не звільнення інших працівників, не допуску до роботи, не передання печатки, ключів від сейфу та шкільної документації, інших правовідносин з приводу реальної можливості виконання позивачем своїх посадових обовязків на підставі цього наказу та реалізації трудових прав, оплати праці, не можуть свідчити про недійсність наказу від 11.05.2018 №65-к, оскільки позивач зазначає про їх настання та існування уже після прийняття наказу, у звязку із чим вони жодним чином не могли впливати на законність його видання станом на 11.05.2018. А посилання позивача на те, що частина з цих дій відповідачем повинна була бути вчинена до моменту винесення наказу, а інша частина одночасно з його винесенням не ґрунтуються на жодній правовій нормі. В той же час, положеннями п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України визначено право, а не обовязок, власника або уповноваженого органу на розірвання трудового договору у разі поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. До того ж слід зазначити, що правомірність дій відповідача після прийняття наказу повязаних із забезпеченням реалізації виконання цього наказу та реального забезпечення виконання позивачем своїх попередніх посадових обовязків знаходяться поза межами заявленого предмету позову, а тому з врахуванням принципу диспозитивності у цивільному процесі не підлягають дослідженню в даному судовому провадженні. Також, суд відхиляє доводи позивача щодо фіктивності оскаржуваного наказу, який на її думку не спрямований на реальне настання наслідків, оскільки судом встановлено, що з наказом позивач була ознайомлена 06.06.2018, в подальшому згідно табелю №1267 та платіжного доручення №217 від 02.07.2018 за червень та липень 2018 року їй виплачено заробітну плату та лікарняні за рахунок установи Ільцівської [PERSON] ступенів в сумі 6958 грн. 05 коп. Крім цього, судом не приймаються до уваги показання свідка [PERSON], як неналежні докази у справі, оскільки в судовому засіданні свідок ствердив, що про обставини прийняття оскаржуваного наказу йому нічого не відомо. У звязку із наведеним, оскільки позивачем не доведено перед судом жодними належними та допустимими доказами, що оскаржуваний наказ прийнятий з порушенням чинного законодавства України та порушує права, свободи чи законні інтереси позивача, в той же час враховуючи що видання відповідачем наказу саме спрямоване на відновлення порушеного права позивача, а не на його порушення, а тому в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Outcome: dismissed