Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ј частину земельної ділянки прощею 7, 0514 га. з кадастровим номером № 6325785900:03:000:0042 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шевченківської селищної (колишньої Семенівської сільської) ради Куп`янського району (колишнього - Шевченківського) Харківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Як підставу зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 7,0514 га з кадастровим номером 6325785900:03:000:0042, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю. За життя [PERSON] залишила заповіт, за яким на випадок своєї смерті приватизовану земельну ділянку загальним розміром 7,0514 га заповідала в особистість [PERSON] . Вказує, що спадщина після смерті [PERSON] прийнята нею в строки, передбачені ст.1270 Цивільного кодексу України. Зазначає, що нею отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.03.2017 на ѕ частини земельної ділянки площею 7,0514 га . [PERSON] значилася зареєстрованою та постійно проживала до дня смерті в [ADDRESS] з чоловіком, який відмовився від належної йому частки спадкового майна, в тому числі від обов`язкової частки, та сином, який, будучи на день смерті матері непрацездатним за віком (пенсіонером), постійно проживав та був з нею зареєстрований та не відмовився від належної йому обов`язкової частки, то ј частина спадкового майна була ним прийнята, але не оформлена. Отже, спадщина у вигляді ј частини вищезазначеної земельної ділянки залишилася відкритою. [INFO] [PERSON] помер На момент смерті значився зареєстрованим та постійно проживав з батьком [PERSON] , який фактично спадщину прийняв після смерті сина. [PERSON] помер [INFO] , який на моментсмерті значився зареєстрованим та фактично проживав один. Спадкоємців після його смерті не залишилося. \~ \~ \~ \~Позивач вказує, що нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ј частину земельної ділянки після смерті [PERSON] . Таким чином спадщина у вигляді ј частини земельної ділянки площею 7,0514 га, що була заповідана [PERSON] , є відкритою, спадкоємців за законом немає. Проте, в зв`язку з тим, що після смерті [PERSON] через фактичне проживання з нею на день смерті сина, що мав право на обов`язкову частку, та проживання з ним його батька, ( чоловіка спадкодавці), до якого перейшло це право в момент смерті, позивач не може оформити спадщину на ј частину земельної ділянки за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 16.08.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 06.09.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наданих доказів, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача, Шевченківської селищної ради, у судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних доказів, які знаходяться в матеріалах справи, проти задоволення позовної заяви не заперечують. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до паспорта серії [NUMBER] , виданого 09.03.1999 Шевченківським РВ УМВС України у Харківській області, [PERSON] , народилася [INFO] в с. Семенівка Шевченківського Харківської області /а.с. 6/. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 06.05.2016 (а.с. 8). Згідно заповіту від 11.05.2016, посвідченому в приміщенні виконавчого комітету Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, [PERSON] заповідала [PERSON] приватизовану земельну\~ділянку для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва\~загальним розміром\~7,0514\~га,\~яка належить\~їй на\~підставі державного\~акту на\~право приватної\~власності на\~землю серії\~Р2\~№ 741013\~з кадастровим\~номером 6325785900:03:000:0042\~ (а.с. 9). 17.03.2017 [PERSON] отримана свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.03.2017 (НМА 114206, спадкова справа № 131/2016, реєстр. № 127) на ѕ частини земельної ділянки площею 7,0514 га з кадастровим номером 6325785900:03:000:0042 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області (а.с. 10-11). Відповідно до довідки, виданої Семенівською сільською радою Шевченківського району Харківської області № 252 від 25.06.2020 [PERSON] значилась зареєстрованою та постійно проживала до дня своєї смерті з [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). 16.09.2016 [PERSON] нотаріально відмовився від належної йому частки спадкового майна, в тому числі від обов`язкової частки, яка залишилася після смерті [PERSON] (а.с. 13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 08.07.2016 (а.с. 14). Відповідно до довідки, виданої Семенівською сільською радою Шевченківського району Харківської області № 253 від 25.06.2020 [PERSON] значився зареєстрований та постійно проживав з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 20.09.2016 (а.с. 16). Відповідно до довідки, виданої Семенівською сільською радою Шевченківського району Харківської області № 273 від 08.07.2020 [PERSON] на день смерті значився зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Довідкою Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області № 510/02-17 та 02.11.2020 № 618/02-17від 09.09.2020 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ј частину земельної ділянки після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 18). Як вбачається з інформації в.о. завідуючої Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області від 30.09.2021 року після померлих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заведено спадкову справу № 131/2016. Свідоцтва про право на спадщину не видавалося. Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України, статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 Цивільного Кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Згідно зі статтею 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 1236 Цивільного кодексу України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже,\~в зв`язку з тим, що за свого життя [PERSON] , яка померла [INFO] , заповідала позивачу в цілому земельну ділянку площею 7,0514 га з кадастровим номером 6325785900:03:000:0042 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шевченківської селищної (колишньої Семенівської сільської) ради Куп`янського району (колишнього Шевченківського) Харківської області, а всі спадкоємці за законом, тому числі ті, хто мав обов`язкову частку у спадщині, на даний час померли, спадкові справи після їх смерті не заводилися, спадкоємці відсутні, спадщина на ј частину вищевказаної земельної ділянки є до цього часу відкритою, то права власності на ј частину заповіданої в цілому земельної ділянки належить [PERSON] . Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст.ст. 316, 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Outcome: approved