Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» (Відповідач) про зміну дати звільнення та виплату недоотриманої частини вихідної допомоги при звільненні. Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовує тим, що 16.10.2014р. його прийняли на посаду головного фахівця у ПАТ «Банк Михайлівський» згідно наказу № 849-к від 16.10.2014р. На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016р. № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016р. за №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». 24.05.2016р. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» було видано наказ №10 «Про скорочення чисельності та штату працівників ПАТ «Банк Михайлівський» та на підставі даного наказу Позивачу 26.05.2016р. було вручено попередження про майбутнє звільнення, в якому було зазначено, що Позивача буде звільнено із займаної посади 29.07.2016р., але не раніше ніж через два місяці з дня вручення. З 02.06.2016р. Позивач перебував 22 календарні дні у щорічній основній відпустці по закінченні якої останнього було ознайомлено з наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» про вимушені простої в роботі з 02.06.2016р. Уповноваженою особою Фонду 29.07.2016р. було видано наказ №37-к «Про звільнення працівників» згідно якого дата звільнення Позивача була вказана вже як 01.08.2016р. Такі дії уповноваженої особи Фонду на думку Позивача, є такими, що порушили його трудові права в частині недоотримання вихідної допомоги при звільненні з посади через зміну дати (терміну) його звільнення з 29.07.2016р. на 01.08.2016р., що вплинуло на визначення розрахункового періоду для обчислення вихідної допомоги. Враховуючи вищевикладене з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.65) Позивач просив: 1) зобов'язати відповідача змінити дату його звільнення з роботи із 01.08.2016р. на 29.07.2016р. та внести відповідні зміни до його трудової книжки; 2) зобов'язати відповідача обчислити та виплатити позивачу недоотриману частину вихідної допомоги при звільненні з роботи у розмірі 14 138,05 грн. Представником ПАТ «Банк Михайлівський» подано суду заяву щодо застосування строків позовної давності, в якій просив застосувати строк позовної давності до вимоги [PERSON] про зміну дати звільнення та виплати недоотриманої частини вихідної допомоги при звільненні, та відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.38) та заперечення проти позовної заяви (а.с.45-46). В запереченнях Банк зазначив, що, починаючи з 23.05.2016р. Банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків, тобто для правовідносин, що виникають під час здійснення тимчасової адміністрації, а в подальшому і ліквідації, у Банку, є пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, 30.05.2016р. Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнко Ю.П. подано до Шевченківського районного центру зайнятості інформацію про вивільнення Позивача. Так, уповноважена особа Фонду за два місяці до вивільнення Позивача повідомила Шевченківський районний центр зайнятості та не раніше двох місяців з дня повідомлення про вивільнення, звільнила 01.08.2016р. Позивача з займаної посади за скороченням штату працівників. Позивач був звільнений з роботи з 01.08.2016р., Відповідач провів розрахунок перед Позивачем в повному обсязі, у зв'язку з чим заборгованість по заробітній платі відсутня, тому вимоги Позивача про стягнення з Відповідача недоотриманої частини вихідної допомоги при звільненні є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Водночас, Позивачем не надано суду та не доведено в суді, що його суб'єктивне право порушене, в той час як відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Відповідача - Голубятникова Ю.А. проти позову заперечила та просила відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.10.2014р. на підставі Наказу ПАТ «Банк Михайлівський» № 849-К від 16.10.2014р. [PERSON] було прийнято до посаду головного фахівця відділу економічної безпеки Департаменту безпеки, з 16.10.2014р. по 16.01.2015р. з посадовим окладом 11 000,00 грн. на місяць (а.с.47), що також підтверджується копією трудової книжки Позивача (а.с.4-6) та довідкою ПАТ «Банк Михайлівський» від 01.06.2016р. № 06-60 (а.с.8). На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016р. № 14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 23.05.2016р. №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23.05.2016р. до 22.06.2016р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнку Юрію Петровичу на один місяць з 23.05.2016р. до 22.06.2016р. включно. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення від 13.06.2016р. №991 відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з 23.06.2016р. до 22.07.2016р. включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» Ірклієнка Юрія Петровича з 23.06.2016р. до 22.07.2016р. включно. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 р. №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 р. №1213, про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з 13.07.2016р. та делегування повноважень ліквідатора банку Юрію Ірклієнку. Згідно Наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Ю.П. Ірклієнко від 24.05.2016р. №10 «Про скорочення чисельності і штату працівників ПАТ «Банк Михайлівський» у зв'язку з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.05.2016р. №812 щодо початку процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» (на підставі постанови Правління НБУ від 23.05.2016р. №14), та відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, наказано провести скорочення чисельності і штату працівників ПАТ «Банк Михайлівський» шляхом скорочення працівників ПАТ «Банк Михайлівський» в кількості 1451 осіб, зокрема і [PERSON] - головного фахівця Відділу економічної безпеки Департаменту безпеки, з 29.07.2016р. (а.с.56-59). Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.; Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період. Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства. Відлік двомісячного терміну починається з моменту ознайомлення працівника із наказом. Зі встановленого двомісячного терміну не виключається час перебування працівника у відпустці, період тимчасової непрацездатності, час, протягом якого працівник був відсутній на роботі з поважних причин. 26.05.2016р. Позивачем було отримано Попередження, згідно якого у зв'язку із скороченням чисельності і штату працівників ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі Наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» №10 «Про скорочення чисельності та штату працівників ПАТ «Банк Михайлівський» від 24.05.2016р. та відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, Позивача попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України 29.07.2016р., але не раніше ніж через два місяці з дня вручення вказаного повідомлення (а.с.7,48). Водночас, ПАТ «Банк Михайлівський» 30.05.2016р. подано до Шевченківського районного центру зайнятості Звітність «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці» Форма № 4-ПН, в якій зазначено про заплановане вивільнення працівників в загальній кількості 171 особи, в тому числі і Позивача (а.с.55). На підставі Наказу ПАТ «Банк Михайлівський» від 29.07.2016р. № 37-К «Про звільнення працівників» [PERSON] звільнено з посади головного фахівця Відділу економічної безпеки Департаменту безпеки 01.08.2016р. в зв'язку із скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України), з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку - 11 днів, вихідної допомоги - у розмірі середньомісячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України (а.с.9,39-40,49). Позивач ознайомився з вказаним наказом 01.08.2016р. (а.с.40 зворот) та в цей же день отримав трудову книжку, що підтверджується Книгою обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (а.с.41-43). 19.08.2016р. Позивач звернувся до ПАТ «Банк Михайлівський» з заявою про зміну дати звільнення та проведення перерахунку його вихідної допомоги при звільненні (а.с.13,61). Листом «Банк Михайлівський» № 04.10.16/03-вих від 04.10.2016р. Позивачу повідомлено, що повідомлення про його наступне вивільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України було надано до Шевченківського районного центру зайнятості 30.05.2016р., на підставі чого Позивача було звільнено 01.08.2016р. (наказ № 32-к від 29.07.2016р.) після закінчення строку двомісячного попередження про майбутнє вивільнення Шевченківського районного центру зайнятості (а.с.15,60). Відповідно до ст.48 Закону України «Про зайнятість населення» масовим вивільненням з ініціативи роботодавця (крім випадку ліквідації юридичної особи) є одноразове або протягом: 1) одного місяця: вивільнення 10 і більше працівників на підприємстві, в установі та організації з чисельністю від 20 до 100 працівників; вивільнення 10 і більше відсотків працівників на підприємстві, в установі та організації з чисельністю від 101 до 300 працівників; 2) трьох місяців - вивільнення 20 і більше відсотків працівників на підприємстві, в установі та організації незалежно від чисельності працівників. Згідно ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов'язані, зокрема , забезпечувати гідні умови праці, які відповідають вимогам законодавства в сфері оплати праці, охорони і гігієни праці; вживати заходів для запобігання масовим вивільненням, у тому числі шляхом проведення консультацій з профспілками з метою розроблення відповідних заходів, спрямованих на пом'якшення їх наслідків і зменшення чисельності вивільнених працівників; здійснювати інші заходи щодо сприяння зайнятості населення, передбачені колективними договорами та угодами, укладеними на національному, галузевому та регіональному рівнях; своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення тощо. Враховуючи те, що при масовому вивільненні працівників роботодавець має провести весь комплекс заходів передбачений законодавством про працю, то суд вважає, що на роботодавця покладається обов'язок і повідомити працівника про майбутнє звільнення не пізніше ніж за 2 місяці до такого звільнення з одночасною забороною звільнення працівника до закінчення відповідного строку, і водночас повідомити районний центр зайнятості про масове вивільнення працівників не пізніше ніж за 2 місяці до такого вивільнення. При цьому чинне законодавство України не передбачає відповідальності за звільнення працівника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України пізніше 2-х місячного строку з моменту отримання працівником попередження про таке звільнення, в той час як звільнення раніше вказаного строку є неправомірним та тягне за собою зміну судом дати звільнення (абз. 6 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992р.). Так, на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України ПАТ «Банк Михайлівський» попередив Позивача про майбутнє звільнення - 26.05.2016р., із зазначенням дати звільнення 29.07.2016р., разом з тим на виконання вимог ст.ст. 48, 50 Закону України «Про зайнятість населення» Банк повідомив Шевченківський районний центр зайнятості про масове вивільнення працівників, зокрема і Позивача, - 30.05.2016р. Відтак враховуючи те, що роботодавець зобов'язаний повідомляти територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці за два місяці до вивільнення, а першим робочим днем після спливу вказаного строку з моменту повідомлення Шевченківський районний центр зайнятості про масове вивільнення припадає на 01.08.2016р., суд дійшов висновку, що звільнення Позивача 01.08.2016р. є правомірним. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП України). Механізм розрахунку суми вихідної допомоги регулює Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. (далі - Порядок). Відповідно до п.п. 3, 4 Розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов'язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об'єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов'язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Згідно п.п.5, 8 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до Довідки про доходи № 4 від 13.01.2017р., наданої ПАТ «Банк Михайлівський» відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 100 від 08.02.1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» [PERSON] в червні 2016р. нараховано 626,12 грн. заробітної плати, кількість робочих днів згідно графіка роботи - 19, фактична кількість відпрацьованих робочих днів - 1, з 02.06.2016р. по 24.06.2016р. Позивач перебував у щорічній відпустці на підставі Наказу № 20КВ-ВА/2 від 01.06.2016р., з 25.06.2016р. по 30.06.2016р. на підставі наказу № 57-К/22 від 02.06.2016р. в роботі підприємства були простої, та оплата проводилась в розмірі 2\\3 окладу; в липні 2016р. Позивачу нараховано заробітної плати в сумі 0,00 грн., кількість робочих днів згідно графіка роботи - 22, фактична кількість відпрацьованих робочих днів - 0, з 01.07.2016р. по 31.07.2016р. на підставі наказу № 57-К/22 від 02.06.2016р. в роботі підприємства були простої, та оплата проводилась в розмірі 2\\3 окладу. З вказаної довідки вбачається, що середньоденна заробітна плата Позивача складає 626,12 грн., середньомісячна заробітна плата складає 12 835,46 грн. (а.с.50). Позивач зазначив, що дії уповноваженої особи Фонду є такими, що порушили його трудові права в частині недоотримання вихідної допомоги при звільненні з посади через зміну дати (терміну) його звільнення з 29.07.2016р. на 01.08.2016р., що вплинуло на визначення розрахункового періоду для обчислення вихідної допомоги. Так, при розрахунку суми вихідної допомоги Позивач зазначив, що в зв'язку із його звільненням 01.08.2016р., до розрахунку середньомісячної заробітної плати Відповідачем було неправомірно включено останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню, тобто червень і липень 2016р., замість червня і травня 2016р., в яких нарахована заробітна за червень склала - 626,12 грн., фактична кількість робочих днів - 1 день, нарахована заробітна плата за липень - 0,00 грн., фактична кількість робочих днів - 0 днів, кількість робочих днів за червень 2016р. - 19, липень 2016р. - 22 дні, з чого вбачається, що середньоденна заробітна плата становить: (626,12 грн. + 0,00 грн.) / (1+0) = 626,12 грн., а середньомісячне число робочих днів становить: (19+22)/2=20,5 днів, з чого вбачається, що сума вихідної допомоги Позивача згідно розрахунку Відповідача з врахуванням останніх 2 календарних місяців роботи (червень-липень 2016р.) становить: 626,12 грн. * 20,5 днів = 12 835,46 грн. В той же час за розрахунком Позивача до розрахунку середньомісячної заробітної плати слід включити останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, тобто травень 2016р. і червень 2016р., в яких нарахована заробітна за травень 2016р. склала - 27 767,05 грн., фактична кількість робочих днів - 19 днів, нарахована заробітна плата за червень 2016р. - 626,12 грн., фактична кількість робочих днів - 1 днів, кількість робочих днів за травень 2016р. - 19 днів, червень 2016р. - 19 днів, з чого вбачається, що середньоденна заробітна плата становить: (27 767,05 грн. + 626,12 грн.) / (19+1) = 1 419,66 грн, а середньомісячне число робочих днів становить: (19+19)/2=19 днів, з чого слідує, що сума вихідної допомоги Позивача з врахуванням останніх 2 календарних місяців роботи (травень-червень 2016р.) становить: 1 419,66 грн. * 19 днів = 26 973,54 грн. Тобто за вирахуванням виплаченої суми вихідної допомоги (12 835,46 грн.), Відповідач недоплатив Позивачу 14 138,08 грн. вихідної допомоги. Разом з тим, згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р. при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема одноразові виплати. З Розрахункових листів [PERSON] вбачається, що в травні 2016р. Позивачу нараховано надбавку за травень 2016р. - 16 000,00 грн., оклад - 11 000,00 грн., індексація - 767,05 грн., а всього 27 767,05 грн. (а.с.68,76), за червень 2016р. нараховано оклад в сумі 578,95 грн. за 1 робочий день, індексація - 47,17 грн., оплата простою як 2\\3 окладу - 771,93 грн. за 2 робочі дні, відпускні за 22 дні - 11 155,32 грн. (а.с.69,77), за липень 2016р. нараховано оплату простою як 2\\3 окладу за 22 робочі дні - 7 333,33 грн. (а.с.70,78), за серпень 2016р. нараховано компенсацію за невикористану відпустку в кількості 11 днів - 5 658,40 грн., вихідна допомога - 12 835,46 грн., оплата простою як 2\\3 окладу за 1 робочий день - 333,33 грн. (а.с.71,79). В судовому засіданні Позивач [PERSON] зазначив, що в травні 2016р. йому була нарахована надбавка в сумі 16 000,00 грн., що підлягає врахуванню при обчисленні середньомісячної заробітної плати. Водночас він не заперечував, що вказана надбавка у такому розмірі виплачувалась один раз в травні. Представник Відповідача в судовому засіданні зазначив, що доплата в травні 2016р. в сумі 16 000,00 грн. була одноразовою виплатою, раніше надбавок в такому розмірі не було, а тому при розрахунку середньомісячної заробітної плати вона врахуванню не підлягає. З приводу вказаних доводів сторін, судом досліджено Довідку, видану ПАТ «Банк Михайлівський» № 507 від 02.08.2016р. з якої встановлено, що дохід [PERSON] за період з 01.01.2016р. по 01.08.2016р. склав 121 629,53 грн., з яких сума нарахованої заробітної плати за січень 2016р. становить 13 349,85 грн., лютий 2016р. - 14 230,34 грн., березень 2016р. - 13 339,44 грн., квітень 2016р. - 14 228,96 грн., травень 2016р. - 27 767,05 грн., червень 2016р. - 12 553,37 грн., липень 2016р. - 7 333,33 грн., серпень 2016р. - 18 827,19 грн. (а.с.10). Із вказаної довідки № 507 від 02.08.2016р. вбачається, що Позивачу надбавка в розмірі 16 000,00 грн. була нарахована тільки в травні 2016р., в інші місяці з січня по квітень 2016р. така надбавка в таких розмірах не нараховувалась. Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи документів, зокрема Довідки, виданої ПАТ «Банк Михайлівський» № 507 від 02.08.2016р. про доходи [PERSON] в період з січня 2016р. по серпень 2016р., Наказу ПАТ «Банк Михайлівський» від 16.10.2014р. № 849-К «Про прийняття на роботу», яким [PERSON] встановлено посадовий оклад в розмірі 11 000,00 грн., суд дійшов висновку, що надбавка в сумі 16 000,00 грн., яка була нарахована Позивачу в травні 2016р. є одноразовою виплатою та не підлягає врахуванню при обчисленні середньомісячної заробітної плати для визначення розміру вихідної допомоги. Доказів зворотного Позивачем не надано та в судовому засіданні не здобуто. Так, сума вихідної допомоги з урахуванням 2 місяців роботи (травень-червень 2016р.) без врахування одноразової надбавки в сумі 16 000,00 грн. визначається наступним чином: нарахована заробітна за травень 2016р. склала - 11 767,05 грн., фактична кількість робочих днів - 19 днів, нарахована заробітна плата за червень 2016р. - 626,12 грн., фактична кількість робочих днів - 1 днів, кількість робочих днів за травень 2016р. - 19 днів, червень 2016р. - 19 днів, з чого вбачається, що середньоденна заробітна плата становить: (11 767,05 грн. + 626,12 грн.) / (19+1) = 619,66 грн, а середньомісячне число робочих днів становить: (19+19)/2=19 днів. З цього розрахунку слідує, що сума вихідної допомоги Позивача з врахуванням останніх 2 календарних місяців роботи (травень-червень 2016р.) за вирахуванням одноразової виплати в сумі 16 000,00 грн., становила б: 619,66 грн. * 19 днів = 11 773,54 грн., що є меншим за розмір вихідної допомоги розрахований Відповідачем з урахуванням червня-липня 2016р., як останніх двох місяців роботи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною Позивача не доведено обставин та не надано доказів на підтвердження заявлених ними вимог, як до початку, так і під час всього судового розгляду. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах та спростовуються матеріалами справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» про зміну дати звільнення та виплату недоотриманої частини вихідної допомоги при звільненні, - слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 40, 44, 47, 49-2 КЗпП України, ст.ст. 48, 50 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., та

Outcome: dismissed