Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києва та просить встановити відсутність у нього заборгованості по аліментам, які стягуються на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на підставі виконавчого листа № 757/23981/16-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва від 06.02.2017 р., за період з 01.06.2016 р. по 31.03.2018 р. та звільнити його від сплати залишку заборгованості по аліментам в розмірі 2 226 016, 8 грн. нарахованої приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Щербаковим І.М. згідно Довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 30.05.2018 р. за період з 01.06.2016 р. по 31.03.2018 р. В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2016 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задоволено частково, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 20.12.2017 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Щербаковим І.М. було відкрито виконавче провадження № 55422795 про примусове виконання виконавчого листа № 757/23981/16-ц та складено Довідку-розрахунк заборгованості по аліментам, від 30.05.2018 року, відповідно до якої станом на 01.04.2018 року заборгованість [PERSON] з 20.05.2016 року по аліментам становить 2 226 016,80 грн. Розмір заборгованості встановлений приватним виконавцем Щербаковим І.М. позивач вважає таким, що обчислений не у відповідності до діючого законодавства, виходячи з того, що відповідно до ч. 3 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Позивач заперечує врахування у заборгованість по аліментам інших доходів, окрім отриманої заробітної плати у розмірі 138 863, 48 грн та доходу у вигляді відсотків по депозиту відкритому в ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 125 993, 45 грн. Тому, позивач просить встановити відсутність заборгованості по аліментам які стягуються з нього на користь відповідачки та звільнити його від сплати залишку заборгованості по аліментам в розмірі 2 226 016, 80 грн. нарахованої приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Щербаковим І.М., згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 30.05.2018 р. за період з 01.06.2016 року по 31.03.2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки такі твердження позивача є необґрунтованими з огляду на наступне. 30.05.2018 року приватним виконавцем було складено довідку-розрахунок заборгованості за аліментами [PERSON] , згідно з якою станом на 01.04.2018 року заборгованість становила 2 226 016, 80 грн. Вказаний розмір заборгованості був визначений приватним виконавцем, виходячи із загального розміру доходів [PERSON] (як фізичної особи та як фізичної особи - підприємця) за період з 01.06.2016 року до 31.01.2018 року, що становив 10 704 067, 20 грн. При визначенні розміру заборгованості приватним виконавцем було враховано, що [PERSON] сплатив аліменти на суму 450 000 грн. Також, після відкриття виконавчого провадження, на виконання вимог приватного виконавця боржником [PERSON] були надані первинні, зведені облікові документи та регістри бухгалтерського обліку фізичної особи-підприємця за період з 01.01.2016 року по 18.04.2018 року, книга обліку доходів фізичної особи-підприємця [PERSON] за період 2016-2017 року, а також первинні бухгалтерські документи, що підтверджують сплату ЄСВ. Також, приватним виконавцем були направлені запити про надання інформації про отримані боржником доходи, починаючи з 20.05.2016 року по 20.12.2017 року. Після отриманні інформації за направленими запитами, зважаючи на обсяг та складність проведення розрахунку отриманих боржником доходів, 18.04.2018 року приватним виконавцем була винесена постанова про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні. За результатами проведення експертизи був складений висновок експерта, з урахуванням якого приватним виконавцем 30.05.2018 року було складено довідку-розрахунок заборгованості, з якої склалась заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] аліментів у розмірі 2 226 016, 80 грн. 13.06.2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Щербаков І.М., подав до суду пояснення по суті спору, та вказує що, 20.12.2017 року ним було відкрито виконавче провадження № 55422795 з примусового виконання виконавчого листа № 757/23981/16-ц, виданого 06.02.2017 року Печерським районним судом м. Києва. Після отримання ним повної інформації по направленим запитам, враховуючи їх об`єм та складність проведення розрахунку отриманих боржником доходів, 18.04.2018 року ним була винесена постанова про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні. Вказана постанова боржником не оскаржувалася. За результатами проведення вказаної експертизи було складено висновок експерта № СЕ-1205-5-992.18 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 15.05.2018, який божником також не оскаржувався. 30.05.2018 року приватним виконавцем Щербаковим І.М., з врахуванням висновку експерта, було складено довідку-розрахунок заборгованості, з якої склалась заборгованість по сплаті [PERSON] аліментів у розмірі 2 226 016, 80 грн. Відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 № 512/5, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, порядок здійснення відрахувань здійснюється відповідно до статей 68-70 Закону. Таким чином, приватний виконавець правомірно вчинив дії по складанню довідки - розрахунку заборгованості по аліментам та спрямував їх на реальне виконання виконавчого документа, що набрав законної сили та підлягав обов`язковому виконанню. Також, приватний виконавець зазначає, що станом на 13.06.2019 року виконавче провадження № 55422795 передане до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Ухвалою суду від 26.04.2019 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 05.07.2019 року, задоволено заяву [PERSON] , та призначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , у судове засідання не з`явились, представник подав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , у судове засідання не з`явились, представник подала до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Щербаков І.М. у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Третя особа, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві , представника у судове засідання не направили, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, пояснень по суті спору до суду не подали. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши у сукупності докази, досліджені у судовому засіданні, дійшов до наступних висновків. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В силу вимог ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва 12.12.2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та вимоги задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Як вбачається з наданих Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києва, копій матеріалів виконавчого провадження № 55422795, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М. від 20.12.2017 відкрито виконавче провадження ВП № 55422795 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 757/23981/16-ц виданого, 06.02.2017 року Печерським районним судом судом м.Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Приватним виконавцем приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербаковим І.М. була винесена постанова від 18.04.2018 щодо призначення судово-економічної експертизи у виконавчому провадженні № 55422795. За результатами якої було складено висновок експерта № СЕ-1205-5-992.18 від 15.05.2018 року. 30.05.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Щербаковим І.М., з врахуванням висновку експерта, складено довідку-розрахунок заборгованості, з якої склалась заборгованість по сплаті [PERSON] аліментів у розмірі 2 226 016, 80 грн. 14.03.2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва виніс постанову про відвід у виконавчому провадженні, та відповідно до с. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» здійснив самовідвід у виконавчому провадженні № 55422795. За погодженням із стягувачем, та відповідно до постанови від 22.03.2019 року виніс постанову про передачу виконавчого провадження для виконання виконавчого листа № 757/23981/16-ц виданого, 06.02.2017 року до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. 25.03.2019 року Старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчуком К.П., винесена постанова про прийняття виконавчого провадження № 55422795 з примусового виконання виконавчого листа № 757/23981/16-ц виданого 06.02.2017 року. Стороною позивача надано до справи копію Висновку науково-правової експертизи щодо надання науково-правового експертного висновку стосовно правильності нарахування приватним виконавцем заборгованості з виплати аліментів та видів доходів, із яких вони нараховуються, виконаної відповідно до звернення адвоката Євсєєва В.В. на підставі Закону України «Про наукову і науково-технічну експертизу», складений 21.12.2018 року науково-правовим експертом Інституту держави і права ім. В.М. Корецького. Також, стороною позивача подано Висновок експерта № 19/13-2/19-СЕ/19 від 10.07.2019 року, виконаний в межах кримінального провадження № 12018100100010024 від 19.09.2018 р. Також, в рамках виконавчого провадження було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 23.04.2019, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 23.04.2019, постанову звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та іншу доходи боржника від 06.12.2018. Відповідно достатті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 27 цієї Конвенції визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З аналізу норми ч.2 ст.181 СК України випливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до положень ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Закон України «Про виконавче провадження» та Сімейний кодекс України, передбачають, що у разі незгоди заінтересованої особи з обчисленим державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом. При цьому, слід зазначити, що указані нормативні акти не передбачають можливість оскарження розрахунку державного виконавця про розмір заборгованості, так як обчислення заборгованості за аліментами є обов`язком останнього, який визначений на законодавчому рівні. Згідно ч.13 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України. Згідно п.6 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Щодо твердження позивача про неправомірність врахування приватним виконавцем при визначення розміру заборгованості доходу фізичної особи-підприємця у сумі 3 519 167, 94 грн. За змістом ч. 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Також, відповідно до статті 81 Сімейного кодексу України, перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержав за час, протягом якого не провадилось іх стягнення, незалежно від того, одержавно такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Відповідно до пункту 1 вказаного Переліку утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовимокладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігаєтьсяпідчасвідпустки, а також з одержуваноїпри звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігаєтьсяпідчасвиконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературногогонорару, а також нештатнимлітературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншогопошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на доглядза ними,надодаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними; 14-1)державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, призначеної відповідно доЗакону України «Про державну соціальнудопомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»; 15) стипендій, виплачуваних студентам в періоднавчання у вищих навчальних закладах, учням професійнихнавчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладівпідвищеннякваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки абоземельноїчастки (паю); 19) інших видів заробітку. Відповідно до ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. У відповідності до частини 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин. Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним. З урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий. З Довідки-розрахунку від 30.05.2018 року вбачається, що сума доходів ФОП [PERSON] , у розмірі 3 519 167, 94 грн обрахована після утримання податків (зборів). Позивач також, заперечує врахування у заборгованість по аліментам інших доходів, окрім отриманої заробітної плати у розмірі 138 863, 48 грн. та доходу у вигляді відсотків по депозиту відкритому в ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 125 993, 45 грн. Та стверджує, що виконавець неправомірно обрахував, при визначенні розміру заборгованості доходу [PERSON] як фізичної особи за 2017 рік, суму 996 173, 77 грн. Проте, суд не погоджується з такими доводами позивача виходячи з наступного. Отже, приватний виконавець, на підставі наданих документів про доходи боржника, зокрема податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2016-2017 рокуи, податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2016-2017 роки, розрахував заборгованість за аліментами у відповідності до Сімейного кодексу України та Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, відповідно до яких, до доходів, що враховуються при визначнні розміру аліментів, включаються також доходи від здійснення підприємницької діяльності. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним. В постанові Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.07.2020 у справі №234/15413/17 вказується, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (частина друга, п`ята, шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, доходом фізичної особи є і дохід від продажу нерухомого майна, а при визначенні розміру заборгованості враховуються усі види доходу платника аліментів, після утримання з доходу податків. Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. Відповідно до підпункту 16 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів з працівників проводиться, у тому числі з доходів від підприємницької діяльності. Відповідно до частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення. Аналогічна позиція висловлена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 399/343/17-ц. Таким чином, з отриманих в процесі проведення виконавчих дій, розмір заборгованості [PERSON] , обрахований приватним виконавцем у Довідці- розрахунку від 30.05.2018 року, з врахуванням Висновку експерта № СЕ-1205-5-992.18 за результатами проведення судово-економічної експертизи у виконавчому провадженні № 55422795, призначеної приватним виконавцем І.М. Щербаковим та проведений судовим експертом Судової Незалежної Експертизи України Барабаш Р.В., є вірним. Вказаний висновок був зроблений у виконавчому провадженні № 55422795, та ґрунтується нормах законодавства. Суд не враховує наданий стороною позивача Висновок науково-правової експертизи стосовно правильності нарахування приватним виконавцем заборгованості з виплати аліментів та видів доходів, із яких вони вираховуються, виконаної відповідно до звернення адвоката Євсєєва В.В. у відповідності до ЗУ «Про наукову і науково-технічну експертизу», складений 21.12.2018 року науковим співробітником відділу проблемного цивільного, трудового та підприємницького права Інституту держави і права ім.. В.М. Корецього, НАН України [PERSON] , відповідно до якого, до Довідки-розрахунку від 30.05.2018 року у виконавчому провадженні № 55422795, наданої для аналізу, неправомірно включено доходи фізичної особи - підприємця, надходження кредитних коштів поповнення карткових рахунків, а також сума коштів від продажу нерухомого майна. Відповідно до ст.114 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону чи аналогії права; 2) змісту норміноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням,практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи. Висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань (ст. 115 ЦПК України). Таким чином, висновок науково-правової експертизи від 21.12.2018 року № 126/263-е, який затверджений Головю ради науково-правових експертих при Інституті держави і права імені В.М. Корецького НАН України, професором Н.М. Пархоменком має виключно консультативний характер і не є обов`язковими для суду. Щодо вимоги позивача про звільнення його від сплати залишку заборгованості за аліментами в розмірі 2 226 016, 80 грн нарахованої приватним виконавцем виконавчого органу м. Києва Щербаковим І.М., згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 30.05.2018 р. за період з 01.06.2016 р. по 31.03.2018 р., суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Посилання позивача на той факт, що дитина фактично отримала аліменти у 10 разів більше за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку 6-18 років, що встановлений законодавством України, не може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам та встановити відсутність заборгованості по аліментам. Позивач був обізнаний, що виконавче провадження відкрито та приватним виконавцем вчиняються всі необхідні дії для примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, також розрахунок заборгованості по аліментам від 30.05.2018 боржником до суду не оскаржувався, неправомірних дій державного виконавця при його здійсненні не встановлено. Таким чином, суд не вбачає підстав, для задоволення вимоги, щодо звільнення [PERSON] від сплати залишку заборгованості за аліментами за період з 01 червня 2016 по 31 березня 2018 року у розмірі 2 226 016, 80 грн. по виконавчому провадженню №55422795 з примусового виконання виконавчого листа №757/23981/16-ц виданого 06.02.2017 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також, суд критично ставиться до наданого висновку експерта № 13/13-2/19-СЕ/19 від 10.07.2019 року, який був складено за результатами проведження судово економічної експертизи, адже цей висновок виконаний у межах кримінального провадження № 12018100100010024 від 19.09.2018 року, та відповідно досліджувались питання які не є відповідними предмету спору між сторонами. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, N 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року) Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення відсутності заборгованості [PERSON] по аліментам, також з огляду на те, що розрахунок заборгованості по аліментам від 30.05.2018 року до суду не оскаржувався, неправомірних дій державного виконавця при його здійсненні не встановлено. Суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 3, 187, 194, 195, 197 СК України,

Outcome: dismissed