Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

06.11.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позову зазначається, що відповідач під час розгляду цивільної справи №520/13229/19 здійснила зловживання своїми правами, у зв`язку з чим позивач поніс збитки у вигляді правової допомоги. 13.11.2020 року до суду надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою суду від 17.11.2020 року було відкрите провадження по даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 16.12.2020 року. 16.20.2020 року у зв`язку з відсутністю відомостей щодо вручення відповідачу судової повістки судове засідання відкладене на 08.02.2021 року. 08.02.2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей щодо вручення відповідачу судової повістки судове засідання відкладене на 22.04.2020 року. 22.04.2021 року сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що Київським районним судом м. Одеси розглядалась справа № 520/13229/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Шоста Одеська державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, витребування нерухомого майна та визнання права власності. Рішенням Київського районного суду від 27.08.2020 у справі № 520/13229/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Шоста Одеська державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, витребування нерухомого майна та визнання права власності. Позивач вказує, що як встановлено Київським районним судом м. Одеси у рішенні від 27.08.2020 у справі 520/13229/19, [PERSON] зазначила у позовній заяві про те, що не надавала згоди на укладення договору дарування її чоловіком на користь [PERSON] . Однак, після витребування у Одеського державного нотаріального архіву копії нотаріальної згоди [PERSON] , [INFO] на укладання [PERSON] , [INFO] , договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-4814 виявилось протилежне. Таким чином, [PERSON] здійснила зловживання своїми процесуальними правами подавши завідомо безпідставний позов у спорі, який має очевидно штучний характер, намагалась ввести суд в оману щодо обставин справи надавши недостовірну інформацію з метою перешкоджання судочинству. Зловживання процесуальними правами відповідача [PERSON] у справі № 520/13229/19 встановлено ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2020 у справі № 520/13229/19 та застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. Також позивач вказує, що подавши завідомо безпідставний позов у спорі, який має очевидно штучний характер [PERSON] своїми діями спричинила йому матеріальну шкоду, який у справі № 520/13229/19 був відповідачем, у вигляді збитків, розмір яких складає 50 000 грн. Збитки полягають у необхідності оплати послуг адвоката, якого позивач залучав для представництва його інтересів та надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи № 520/13229/19 Київським районним судом м. Одеси. Крім того, позивач зазначає, що [PERSON] не могла не знати про те, що вона надавала нотаріальну згоду на вчинення її чоловіком на користь їх сина [PERSON] договору дарування, а тому подання позову у справі № 520/13229/19 свідчить про винну поведінку [PERSON] , її намагання незаконно заволодіти нерухомим майном шляхом обману та введенням суду в оману, протиправно, несумлінно та неналежно використовувала належні їй процесуальні права, що завдало шкоди правам та інтересам [PERSON] . Позов [PERSON] у справі № 52 і 3229/19 не був направлений на захист реально існуючого права [PERSON] , навіть якби вона сумнівалась чи не могла пригадати обставини укладання договору дарування її чоловіком на користь їх сина [PERSON] , до подачі позову [PERSON] мала можливість перевірити доводи, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, а саме чи наявна її згода у матеріалах нотаріальної справи, :проте, таких дій вона не вчинила. Окрім того, під час розгляду справи № 520/13229/19 витребування нотаріальної згоди [PERSON] у Одеського державного нотаріального архіву здійснювалось за клопотанням адвоката [PERSON] - [PERSON] , а не за ініціативи [PERSON] чи її представника. Отже, на думку позивача, дії [PERSON] були явно неправомірними, що призвело до завдання [PERSON] матеріальної шкоди у вигляді збитків у розмірі 50 000 грн., понесених ним на оплату професійної правничої допомоги у справі № 520/13229/19. Витрати на професійну правничу допомогу були необхідними для захисту його прав та інтересів судовій справі. Так, в обґрунтування свого позову позивач вказує, що 24 жовтня 2019 року він уклав з ТОВ «Юридична компанія «Легал Н. Н.» Договір про надання правової допомоги № 122. Відповідно до п. 1.1. Договору про надання правової допомоги № 122 від 24.10.2019 р., в порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець зобов`язується надати замовнику правову допомогу для захисту прав та інтересів замовника у зв`язку із розглядом справи № 520/13229/19 у Київському районному суді м.Одеси про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, витребування нерухомого майна та визнання права власності. Згідно п. 4. 1. вказаного Договору, за послуги вказані в п. 1.1. цього Договору замовник сплачує виконавцю гонорар у розмірі 50 000 гривень одноразово на підставі виставленого рахунку. 29.05.2020 р. позивач оплатив гонорар адвоката у розмірі 50 000 гривень, що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.1721101638.1. Таким чином, позивач посилаючись на ч. 1 ст. 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або - юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, просить стягнути з відповідача цю шкоду у розмірі 50 000 грн. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед іншого відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Однак, як вбачається з матеріалів справи фактично позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу. Частини перша та третя статті 133 ЦПК України передбачають, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положення частин першої та другої статті 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 вказаного Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Частинами 1, 2 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи зазначена позивачем сума у розмірі 50 000 грн не є матеріальною шкодою у розумінні ст. 1166 ЦК України, а є судовими витратами, які підлягають розподілу згідно ст. 141 ЦПК України в рамках цивільної справи №520/13229/19. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позову.

Outcome: dismissed