Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

03 вересня 2018 року адвокат Довженко В.І., діючи від імені та в інтересах [PERSON]., звернувся до суду із позовом до Лівобережного відділу ДВС міста Маріуполя, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", [PERSON] про визнання права власності на майно та його звільнення з-під арешту. В обґрунтування позову зазначив, рішенням суду від 17.11.2016 [PERSON] в порядку поділу майна подружжя було виділено у власність автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску. На цей час їй стало відомо, що вказаний транспортний засіб перебуває під арештами, накладеними постанови державних виконавців від 08.04.2016, від 29.03.2010, від 25.03.2013 та від 20.02.2014 у межах виконавчих проваджень, боржником у яких виступає [PERSON] Наявність вказаних арештів порушує її право власності, у зв'язку із чим просив їх скасувати. Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року за вказаним позовом було відкрито спрощене провадження та призначено до розгляду за участю сторін та інших учасників справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність її представника - адвоката Довженка В.І., якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Представник відповідача - Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Вирішення справи покладав на розсуд суду. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" у судове засідання не прибув, будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань, що стосуються суті справи не надав. Третя особа - [PERSON] також у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, пред'явлений позов підтримав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2016 року, яке набрало чинності 28 листопада 2016 року, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. [PERSON] виділено у власність автомобіль марки ВАЗ 21099, чорного кольору, державний номер [NUMBER], 2005 року випуску, вартістю 55000,00 гривень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як вбачається з витягів з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, постановою державного виконавця Олєйник Л.І. від 29.03.2010 у межах виконавчого провадження № 17444895, боржником у якому є [PERSON], накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 21099, державний номер [NUMBER], та оголошено заборону його відчуження. Крім того, постановою державного виконавця Олєйник Л.І. від 15.02.2013 у межах виконавчого провадження № 36423480, боржником у якому є [PERSON], накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 21099, державний номер [NUMBER], та оголошено заборону його відчуження. Крім того, постановою державного виконавця Олєйник Л.І. від 20.02.2014 у межах виконавчого провадження № 42165406, боржником у якому є [PERSON], накладено арешт все рухоме та нерухоме майно боржника, та оголошено заборону його відчуження. Також, постановою державного виконавця Рябчич В.О. від 08.04.2016 у межах виконавчого провадження № 50737198, боржником у якому є [PERSON], накладено арешт все рухоме та нерухоме майно боржника, та оголошено заборону його відчуження. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. В сенсі наведеної норми момент виникнення права власності на рухоме майно, зокрема, і транспортний засіб, не пов'язується із обов'язковою державною реєстрацією такого права, а виключно із моментом передання майна набувачеві. Зі змісту позову та долучених документів вбачається, що передання транспортного засобу за рішенням від 17.11.2016, яке у встановленому порядку набрало законної сили, фактично відбулося, і дану обставину в ході судового розгляду справи жодним чином не спростовано. Відтак, суд вважає, що позивач [PERSON] правомірно набула право власності на автомобіль, звільнення з-під арешту якого вимагається, а наявність арештів за постановами державних виконавців у межах виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] створює на сьогодення для неї об'єктивні перешкоди у здійсненні права власності щодо даного транспортного засобу. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явленого позову та вважає необхідним його задовольнити, звільнивши спірний транспортний засіб з-під арештів. На підставі ст.ст. 328, 334, 392 ЦК України,

Outcome: approved