Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У серпні 2017 року комунальний заклад «Черешенська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» (далі - КЗ «Черешенська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів») звернувся до суду із даним позовом, в якому просить: позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно її дітей: [PERSON], [INFO], й [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначається, що із 24 листопада 2014 року і по теперішній час у КЗ «Черешенська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» виховуються діти: [PERSON], [INFO], й [PERSON], [INFO]. Мати дітей [PERSON] не приділяє їм належної уваги, за період перебування у закладі жодного разу не провідувала їх, не забирала на канікули та не телефонувала. Враховуючи ту обставину, що відповідач впродовж тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов'язків, позивач з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей змушений звернутися до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. У судове засідання позивач КЗ «Черешенська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» свого представника не направив. 06 грудня 2017 року направив заяву про розгляд даної справи без участі представника закладу. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася. Про день, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки до суду не повідомлені. Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Третя особа Броварська районна державна адміністрація Київської області як орган опіки та піклування у судове засідання свого представника не направила. 08 грудня 2017 року від представника Сліпчук І.О. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що він народився [INFO] у місті Остер Козелецького району Чернігівської області, про що виконкомом Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області 25 серпня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 38. Батько - [PERSON]. Мати - [PERSON] (а.с.3). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що він народився [INFO] у місті Остер Козелецького району Чернігівської області, про що виконкомом Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області 09 липня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 30. Батько - [PERSON]. Мати - [PERSON] (а.с.2). Як вбачається із матеріалів справи 24 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до директора КЗ «Черешенська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» із заявами про прийняття її дітей: [PERSON], [INFO], й [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідок № 369 від 11 серпня 2017 року, виданих КЗ «Черешенська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» [PERSON], 2009 року народження, й [PERSON], 2010 року народження, навчаються у закладі з 24 листопада 2014 року по теперішній час. Як вбачається із акту про невідвідування дітей, складеного КЗ «Черешенська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» мати дітей [PERSON], 2009 року народження, й [PERSON], 2010 року народження, - [PERSON], [INFO], за час перебування їх у закладі жодного разу не відвідувала дітей, не забирала на канікули, не телефонувала, не написала листа, не поцікавилася їх фізичним та моральним розвитком. Матеріальної допомоги дітям не надає. За висновком № 1874/01-12 від 04 грудня 2017 року орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], й [PERSON], [INFO]. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Постановою Пленуму Верховного Суду України у пункті 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із пунктом 15 вищевказаної постанови, позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до статті 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд вважає, що в матеріалах справи наявні об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки [PERSON] та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно малолітніх синів. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України ). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На думку суду, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав є достатньо обґрунтованим і таким, що не суперечить інтересам дітей. Так, при розгляді даної справи по суті встановлено, що впродовж тривалого часу відповідач не спілкується зі своїми малолітніми дітьми, не приймає участі в їх житті як мати щодо фізичного і духовного розвитку, не займається вихованням та матеріальним утриманням. При зверненні до суду із позовом про позбавлення батьківських прав позивачем не заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Разом з тим, частиною третьою статті 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд приходить до наступного висновку. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до вимог статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи відсутність у суду доказів щодо наявності у відповідача постійного заробітку, суд вважає за доцільне стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, виходячи із розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. На день постановлення рішення суду, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить - 1 860 грн. 00 коп. Отже, із відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі по - 930 грн. на кожну дитину. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з дня пред'явлення позивачем до суду позову про позбавлення батьківських прав, а саме із 22 серпня 2017 року. Згідно із статтею 367 СК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Суд приходить до висновку про необхідність допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, за один місяць. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі - 640 грн. 00 коп. й за вимогу про стягнення аліментів у розмірі - 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved