Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (Далі-Банк) звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між позивачем та [PERSON] 27 березня 2006 року був укладений кредитний договір № б/н, який складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі та надало [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [INFO] року позичальник [PERSON] помер. Станом на дату смерті його заборгованість перед Банком за вказаним кредитним договором становить 7 641,81 грн. Спадкоємцем [PERSON] є [PERSON], яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому згідно приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Оскільки обов'язок померлого боржника щодо повернення кредитних коштів перейшов до його спадкоємця - відповідача [PERSON], Банк, посилаючись на ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 641,81 грн, яка складається з 7 475,03 грн- заборгованості за кредитом, 166,78 грн - заборгованості за відсотками, разом з судовими витратами, які становлять 1 762,00 грн. Відповідно до відзиву відповідач просила відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що позовні вимоги є недоведеними та неогрунтованими, так як в матеріалах справи відсутні відомості про отримання нею у спадок майна, також відсутні відомості, що за життя [PERSON] належало будь яке майно чи право на таке майно. Крім того, відсутні докази, що на момент смерті спадкодавця відповідач проживала з ним, хоча і була зареєстрована з останнім за однією адресою (а.с. 54). У відповіді на відзив позивач просив задовольнити його позовні вимоги з посиланням на норми ст. 526, 608, 1218, 1219, 1282 ЦК України (а.с. 77-79). Заперечень у відповідь на відзив від відповідача не надійшло. За клопотанням представника позивача (а.с. 60-61), ухвалою суду від 01 лютого 2019 року витребувано відІчнянської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] року [PERSON], витребувано від Ічнянської міської ради Чернігівської області довідку про те, хто проживав та був зареєстрований разом з [PERSON] на день його смерті [INFO] року по [ADDRESS] витребувано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо померлого [PERSON], витребувано від відділу в Ічнянському районі Головного управління Дергеокадастру у Чернігівській області інформацію чи є зареєстровані у Державному земельному кадастрі по Ічнянському району земельні ділянки за [PERSON] та чи видавалися правовстановлюючі документи на них (а.с. 68-70). Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У судове засідання представник позивача не з»явився, який письмово у заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач та її представник у судове засідання також не з»явилися, при цьому від останньої надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] отримав кредит за укладеним з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитним договором № б/н від 27.03.2006 року у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8 000,00 грн на картковий рахунок. Даний кредит складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку (а.с. 14, 15-20). [INFO] року [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ічнянського районного управління юстиції у Чернігівській області 17.02.2014 року видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 23). Згідно розрахунку позивача станом на дату смерті [PERSON] його заборгованість за вказаним вище кредитним договором становить 7 641,81 грн, яка складається з 7 475,03 грн- заборгованості за кредитом та 166,78 грн - заборгованості за відсотками (а.с. 5-13). Як вбачається із копії паспорта [PERSON] останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). На день смерті [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована його дочка [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області, тому остання відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, а посилання останньої на те, що вона фактично не проживала зі своїм батьком, що є наслідком не прийняття нею спадщини, є безпідставними (а.с. 76). 17.05.2014 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Ічнянської державної нотаріальної контори з претензією кредитора після померлого [INFO] року [PERSON] (а.с. 26), на підставі якої 06 червня 2014 року була заведена спадкова справа № 207/2014, з якої вбачається, що спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися, свідоцтва про право на спадщину останнім не видавалися (а.с. 92-97). 22.05.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило [PERSON] лист-претензію від 22.05.2018 № SAMDN35000006434298 з вимогою про повернення вказаної кредитної заборгованості (а.с. 28). Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1258, ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов»язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Згідно інформації, наданої відділом в Ічнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, правовстановлюючі документи на земельні ділянки [PERSON] до 01.01.2013 року не реєструвалися (а.с. 74). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна за [PERSON] право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 90). Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК). З огляду на вищезазначене, виходячи з вимог законодавства, що спадкоємці відповідають за борги спадкодавця в межах вартості майна, одержаного в спадщину, а при відсутності чи недостатності спадкового майна кредитне зобов'язання припиняється неможливістю виконання чи недостатністю спадкового майна, беручи до уваги те, що позивачем не надано доказів наявності спадкового майна та вартості цього майна, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, тому судові витрати не стягуються.

Outcome: dismissed