Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

27.11.2013 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. 09.12.2013 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 09.12.2013 року позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання та зустрічний позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання прийнято до спільного розгляду (а.с.24). Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 30 грудня 2013 року, яке було залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року позов [PERSON] задоволено частково, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року скасовано рішення Миргородського міськрайонного суду від 30 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року та справу направлено на новий судовий розгляд (а.с.103-104). В судовому засіданні позивачка по первісному, а відповідачка по зустрічному позову [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до неї просила відмовити за недоведеністю позовних вимог. Пояснила, що у них з відповідачем є спільний повнолітній син [PERSON], який після закінчення школи продовжив навчання в Миргородському художньо-промисловому коледжі імені М.В. Гоголя Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка. Дата закінчення навчання 31 січня 2015 року. У зв'язку з продовженням навчання син [PERSON] потребує матеріальної допомоги на харчування, придбання необхідного учнівського приладдя, одягу від обох батьків, оскільки сам себе забезпечити не може. Вона таку матеріальну допомогу надає, а відповідач по первісному позову [PERSON] матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина на період його навчання не надає в добровільному порядку, хоч за станом здоров'я та фінансовим становищем має можливість надавати таку допомогу. Просить суд стягувати з відповідача по первісному позову [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі нею позову до суду і на період навчання. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до неї просить відмовити, оскільки повнолітній син знаходиться на її повному утриманні. Відповідач, а по зустрічному позову позивач [PERSON] первісний позов [PERSON] до нього не визнав, а на задоволенні своїх позовних вимог до [PERSON] по зустрічному позову наполягав. Пояснив, що дійсно у них з позивачкою, а по зустрічному позову відповідачкою [PERSON] є спільний повнолітній син [PERSON], який навчається в Миргородському художньо-промисловому коледжі імені М.В. Гоголя. Саме він надає повне матеріальне утримання сину, забезпечує його житлом, але не може самостійно його належним чином забезпечити. Зважаючи на викладене, вважає, що відповідачка по зустрічному позову [PERSON] повинна і може надавати матеріальне утримання сину на період його навчання. Просить суд стягувати із відповідачки по зустрічному позову [PERSON] на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання у розмірі 50% від отримуваної нею заробітної плати, або 50 відсотків мінімального прожиткового рівня, на випадок, якщо відповідачка розрахується з роботи щомісячно на весь період навчання сина, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. В задоволенні первісного позову [PERSON] до нього просить відмовити за недоведеністю позовних вимог. Третя особа [PERSON] суду пояснив, що він навчається в Миргородському художньо-промисловому коледжі імені М.В. Гоголя Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка. Отримує стипендію в розмірі 550 грн. щомісячно. Допомогу на період навчання йому надає виключно матір. Вона дає кошти на одяг, харчування, придбання інших необхідних речей. Батько [PERSON] жодної допомоги йому не надає. Просить суд позов його матері [PERSON] задовольнити, а в задоволенні позову батька [PERSON] відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що як в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання так і в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками третьої особи [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). Сторони по справі та їх син [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS], хоч шлюб між ними був розірваний рішенням Миргородського міськрайонного суду від 06 серпня 2009 року (а.с.18). Син сторін [PERSON] навчається в Миргородському художньо-промисловому коледжі імені М.В. Гоголя Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка. Дата закінчення коледжу 31 січня 2015 року (а.с.7). Судом встановлено, що третя особа [PERSON] отримує стипендію в розмірі 550 грн. щомісячно. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Стягнення аліментів на дітей, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 Сімейного кодексу України, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. Згідно з частини 1 статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Як зазначено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, аналіз змісту ст. 198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов'язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров'я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст. 182, 200 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. [PERSON] проживає разом з обома батьками сторонами по справі. Як позивач по первісному позову [PERSON] так і позивач по зустрічному позову [PERSON] мали право звернутися до суду в інтересах повнолітнього сина, який продовжує навчання, про стягнення аліментів. Але кожним з них позов подано в своїх власних інтересах, адже кожен з них кошти просить стягнути на свою користь. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка та син. За змістом зазначених статей [PERSON] і [PERSON] мають право звернутися з позовом. Однак, такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітнього, який повинен бути позивачем у зазначеній справі, а з врахуванням того, що повнолітній син є дієздатним, то аліменти мають бути стягнуті на його, а не інших осіб, користь, в т.ч. коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб. Оскільки, як позивачка по первісному позову [PERSON], так і позивач по зустрічному позову [PERSON] в своїх позовах просять стягнути аліменти на їхню користь, то як первісний так і зустрічний позов не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed