Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

03 серпня 2021 року [PERSON] (надалі також [PERSON] , позивач) звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (надалі також відповідач, ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»), в якій просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в загальному розмірі 18000 грн; а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 26-27). 26 серпня 2021 року позивачем на усунення недоліків позовної заяви надані документи відповідно до ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано у відповідача довідку про розмір заборгованості підприємства перед [PERSON] станом на день її звільнення 16 лютого 2021 року з Полтавської регіональної філії ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та довідку про розмір середнього заробітку [PERSON] (а.с. 36-37). 28 вересня 2021 року Новосанжарський районний суд Полтавської області своєю ухвалою повторно витребував у Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» довідку про розмір заборгованості підприємства перед [PERSON] станом на день її звільнення 16 лютого 2021 року з Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та довідку про розмір середнього заробітку [PERSON] (а.с. 45-46). 30 вересня 2021 року від відповідача разом із відзивом на позовну заяву надійшла й довідка про заборгованість перед [PERSON] з відомостями про середньоденну заробітну плату позивачки (а.с. 65-66). 10 листопада 2021 року відповідач на виконання ухвали суду про повторне витребування доказів надав довідку про розмір заборгованості підприємства перед [PERSON] та її середньоденну заробітну плату (а.с. 121). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з 04 січня 2021 року по 16 лютого 2021 року вона працювала на посаді інженера ІІ категорії відділу землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Наказом № 13-ОС від 02.02.2021 вона була звільнена із займаної посади за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, але на час звільнення розрахунок з нею не був проведений. В день звільнення, 16.02.2021, відповідач письмово не повідомив її про всі нараховані суми, що належать їй від підприємства при звільненні, та не здійснив виплату належних їй коштів (заборгованості по невиплаченій заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки), у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення таких сум разом із середнім заробітком за весь період затримки розрахунку при звільненні. 30 вересня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 48-59), в якому представник відповідача просив залишити позов без задоволення. Представником відповідача зазначено, що оскільки Полтавською регіональною філією Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», яка була підпорядкована відповідачу, порушено процедуру нарахування додаткової заробітної плати [PERSON] , то на даний час сума заборгованості із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати становить 4\~473 грн 50 коп. Зазначено, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами законність нарахування додаткової заробітної плати у сумі 15\~605 грн 60 коп. Стосовно вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівнику сум при звільненні, відповідач заперечував з огляду на те, що законодавець пов`язує обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у разі наявності в діях роботодавця вини. Оскільки позивачка перебувала у трудових відносинах з Полтавською регіональною філією Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», саме керівник такої Філії, як особа, яка несе персональну відповідальність за несвоєчасність виплати заробітної плати працівникам Філії, є відповідальним за невиплату [PERSON] при звільненні належних їх сум. Постановою Київського районного суду м. Полтави у справі №552/990/21 [PERSON] , як виконуючого обов`язки директора Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпАП (порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці). Враховуючи викладене, відповідач вважав, що сума середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, не підлягає стягненню з відповідача, з огляду на відсутність вини саме в його діях. Також, у відзиві на позовну заяву вказано, що заявлена позивачем вимога про стягнення витрат на правову допомогу є безпідставною, завищеною та орієнтовною, оскільки детального опису наданих послуг до позову не долучено. Відповідач вважав, що такі витрати не є співмірними зі складністю справи, витраченим часом та обсягом наданих адвокатом послуг. В свою чергу, відповідач просив стягнути з позивача понесені ним судові витрати в сумі 2000 грн. 30 вересня 2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 96-100), в якій зазначено, що оскільки відповідач визнав розмір заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі, перед позивачем в сумі 4\~473 грн 50 коп. і підтвердив це наданою до суду довідкою, то позивач погодився із такою сумою заборгованості, і саме її просив стягнути з відповідача. З огляду на це, 30 вересня 2021 року від представника позивача до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 101-102), за змістом якої представник позивача просив стягнути з Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в розмірі 4473 грн 50 коп., однак в іншій частині позовні вимоги просив залишити без змін. Щодо аргументів відповідача про неможливість стягнення з нього сум середнього заробітку за весь період затримки при звільненні, представником позивача зазначено наступне. Відповідно до положень статей 95 та 96 ЦК України, відповідальність за дії філій, представництв і їх посадових осіб несе юридична особа, яка утворила ці філії і представництва, тобто в даному випадку відповідач. З огляду на це, саме на юридичну особу - ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», як власника, покладається відповідальність в разі невиплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП. Відносно аргументів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву про завищені суми судових витрат на правову допомогу, представником наголошено про їх передчасність та безпідставність, оскільки розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Докази, в свою чергу, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки, відповідно до довідки, наданої відповідачем, середньоденна заробітна плата позивачки становила 367 грн 63 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обрахований позивачем саме з урахуванням цієї суми з моменту звільнення [PERSON] до день ухвалення судом рішення у справі та становить 69\~114 грн 44 коп. (188 р. д. Х 367 грн 63 коп.). Правом подати заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався. В судовому засіданні, що проводилося 17 листопада 2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 101-102), та просив стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 4473 грн 50 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 69114 грн 44 коп., обрахований за період з моменту звільнення до дня ухвалення рішення за 188 робочих днів. В судовому засіданні представником позивача надані документи на підтвердження витрат на правову допомогу, а також уточнено їх розмір, що складає 5200 грн. Позивач в судове засідання не з`явилась, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 115). Державне підприємство «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в судове засідання не забезпечило явку свого уповноваженого представника. Про дату, час та місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином (а.с. 119), клопотань про відкладення судового засідання не надсилав, про причини неявки не повідомляв. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вирішив розгляд справи здійснювати за даної явки та на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що у період з 04 січня 2021 року по 16 лютого 2021 року [PERSON] працювала на посаді інженера ІІ категорії відділу землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт у Полтавській регіональній філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 9-10). 16 лютого 2021 року [PERSON] звільнена з посади за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України на підставі наказу № 13-ОС від 02.02.2021 (а.с. 10). Відповідно до наказу № 20 від 19.04.2021, виданого Державним підприємством «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», Полтавську регіональну філію ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» припинено шляхом ліквідації (а.с. 11). Згідно з довідкою ДП «Харківський науково дослідний та проектний інститут землеустрою» № 70/07-530 від 10.11.2021, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 4473 грн 50 коп. (а.с. 121 зі звороту). Розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] дорівнює 367 грн 63 коп. У зв`язку з тим, що на момент звільнення позивачці не було виплачено всі суми, що їй належать при звільненні, [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, а також відповідно до статті 177 КЗпП - середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні. Надаючи оцінку позовним вимогам суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічні положення містить частина 1 статті 83 КЗпП України. У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Відповідно до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Велика Палата Верховного суду у постанові від 26.02.2020 по справі № 821/1083/17 сформулювала правову позицію, суть якої полягає у тому, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, а відтак працівник має право на відшкодування майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин згідно з нормою статті 117 КЗпП України, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата (абз. 3 п. 2 розділ ІІ Порядком обчислення середньої заробітної плати). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Висновки щодо правозастосування З матеріалів справи встановлено і учасниками справи не спростовано, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», обіймаючи посаду інженера ІІ категорії відділу землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», у період з 04 січня 2021 року по 16 лютого 2021 року. У позовній заяві зазначено, що під час звільнення позивача з підприємства ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» не було проведено остаточного розрахунку з нею, оскільки залишилась несплаченою заборгованість по невиплаченій заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку за період з 04 січня 2021 року по 16 лютого 2021 року, що в загальній сумі становить 18000 грн 00 коп. З наданої до суду довідки ДП «Харківський науково дослідний та проектний інститут землеустрою» встановлено, що заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] становить 4473 грн 50 коп. Розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] дорівнює 367 грн 63 коп. 30 вересня 2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 96-100), в якій зазначено, що оскільки відповідач визнав розмір заборгованості по нарахованій але невиплаченій заробітній платі перед позивачем в сумі 4\~473 грн 50 коп. і підтвердив це наданою до суду довідкою, то позивач погодився із такою сумою заборгованості, і саме її просив стягнути з відповідача. Отже, заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, що не оспорюється жодною зі сторін, складає 4437 грн 50 коп. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовної вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд виходить з наступного. З довідки ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 70/07-530 від 10.11.2021, вбачається, що розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 367 грн 63 коп. Вказана сума сторонами не оспорюється. Розмір середньої заробітної плати позивача за період затримки розрахунку з 17 лютого 2021 року по 17 листопада 2021 року (день ухвалення рішення) складає 188 робочих дні. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить: розмір середньоденної заробітної плати помножити на кількість днів затримки розрахунку при звільненні. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: 367 грн 63 коп. х 188 днів = 69114 грн 44 коп. Розрахунок середнього заробітку, на думку суду, проведений вірно, він не спростований відповідачем, а тому приймається як належний та допустимий доказ. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 69114 грн 44 коп. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. З\~урахуванням\~конкретних обставин справи,\~які мають юридичне значення\~та, зокрема,\~визначених\~Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Відповідно до пункту 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем\~розрахунку при звільненні\~відповідно до статті\~117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір\~простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;\~період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;\~ймовірний розмір\~ пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші\~обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,\~співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника\~та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Суд зазначає про відсутність підстав для зменшення розміру відшкодування, визначеного із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на наступне. Судом встановлено, що період затримки виплат при звільненні склав приблизно 5 місяців до дня звернення позивачки до суду із відповідним позовом. З матеріалів справи вбачається, що позивачка у червні 2021 року вживала заходи звернення після звільнення до відповідача з метою отримання відомостей щодо розміру заборгованості. Поряд з цим, відповідач не довів суду, що затримка розрахунку при звільненні сталася не з його вини, що ним вживалися дії щодо усунення порушень прав позивача, не наведені інші обставини, які б надали суду можливість зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, суд враховує, що заборгованість по заробітній платі не виплачена позивачу до цього часу, тобто тривалий час [PERSON] позбавлена належних їй від роботодавця сум та засобів для існування, а поважність причин невиплати вказаних коштів відповідачем не доведена. Також, не можуть вважатися обґрунтованими доводи відповідача відносно того, що усю відповідальність має нести колишній в.о. директора Полтавської філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», якого судом притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 41 КУпАП. Так, відповідно до частин 1, 3-5 статті 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до Єдиного державного реєстру. Відповідно до частини 1, 2 статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. З аналізу цивільного законодавства вбачається, що філія здійснює частину або усі види діяльності, на які має право юридична особа. Вид діяльності, непередбачений у статуті юридичної особи, філія здійснювати не може. Під час діяльності, керівник філії виступає від імені головного підприємства, і відповідальність за всіма зобов`язаннями, що виникла у зв`язку з діяльністю філії, несе юридична особа, яка створила цю філію. Водночас, відповідальність у виді сплати суми середнього заробітку за час затримки розрахунку несе саме роботодавець (стаття 117 КЗпП України), що є цивільною відповідальністю роботодавця перед працівником, тоді як відповідальність за статтею 41 КУпАП чи статтею 175 КК України несе посадова особа роботодавця. Факт покладення на [PERSON] повноважень здійснювати розрахунки жодним чином не звільняє роботодавця, яким у цьому випадку є ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», від обов`язку сплатити передбачені законом кошти при звільненні працівнику, а отже, і від наслідків невчинення відповідних дій. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні до дня ухвалення рішення у справі в розмірі 69\~114 грн 44 коп. Розрахунок середнього заробітку проведений вірно, не спростований відповідачем. Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~пункту 1\~частини 1\~статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Позивач звільнена від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Разом з тим, позивачем за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні сплачено судовий збір відповідно до квитанції № 0.0.2238774515.1 від 20.08.2021 в сумі 908 грн 00 коп. Вирішуючи питанні про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 908 грн 00 коп. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні, а також про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 908 грн 00 коп. за позовну вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат до матеріалів справи додані наступні документи: ордер серії ПТ № 230834 на надання правової допомоги (а.с. 18), договір про надання правничих (юридичних) послуг № 975 від 15 червня 2021 року, укладений між адвокатом Крекотень О.А. та Братковою В.А. (а.с. 125). Згідно з актом прийому-передачі наданих правничих (юридичних) послуг № 1 від 20 жовтня 2021 року замовнику [PERSON] надані послуги: опрацювання законодавчої бази, що регулюють відносини між позивачем та відповідачем, вивчення судової практики та дослідження наявних у замовника документів, складання та направлення адвокатського запиту для витребування необхідних доказів 1000 грн (1 год. роботи), формування правової позиції по справі, складання та подання до суду позовної заяви з додатками 1000 грн (1 год. роботи), ознайомлення з матеріалами справи в суді - 1000 грн (1 год. роботи), складання та подання відповіді на відзив, заяви про зменшення розміру позовних вимог, розрахунку суми середнього заробітку з направленням їх копій відповідачу по справі - 1000 грн (1 год. роботи), участь в судовому засіданні - 1000 грн (1 год. роботи), відрядження до Новосанжарського районного суду для участі в судовому засіданні 20.10.2021 200 грн. Час, витрачений адвокатом для надання правничої допомоги, загалом, склав 5 год., загальна вартість виконаних робіт становить 5200 грн. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України). Суд вважає, що час, витрачений адвокатом для надання правничої допомоги позивачці і обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт є співмірними зі складністю справи, а рівень складності даної справи відповідає вартості наданих адвокатом послуг. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, які остання понесла у зв`язку із розглядом справи у повному розмірі, тобто у сумі 5200 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved