Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

У вересні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 139989,80 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заву № б/н від 19.09.2012 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Відповідач при підписання заяви-анкети підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, , що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 800,00 гривень. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість станом на 31.07.2020 року у розмірі 312641,05 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 6042,66 гривень; заборгованість за відсотками за користуванням кредитом - 303052,81 гривень, заборгованість за пенею 3545,58 гривень. У зв`язку з тим, що законодавство не передбачено вимагати від боржника повергнення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином заборгованість до стягнення становить 139989,80 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 6042,66 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом з 19.02.201 року по 28.03.2019 року - 133947,14 гривень. У добровільному порядку заборгованість відповідачем не погашена, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 139989,80 гривень та витрати по сплаті судового збору. 27.10.2020 року від відповідача надійшли пояснення на позовну заяву, в яких він просив відмовити в задоволенні позову. 03.03.2021 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9027,91 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 6042,66 гривень; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, - 0,00 гривень; заборгованість за простроченими відсотками - 1743,98 гривень; заборгованість з пені - 1241,27 гривень. 13.09.2021 року від позивача надійшла пояснення по справі, в яких він просив застосувати строк позовної давності. 30.09.2021 року від представника позивача надійшли заперечення на пояснення. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті входять до складу спадщини. Судом встановлено, що 19.09.2012 року [PERSON] звернувся до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з заявою для отримання кредиту, банк надав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, , який в подальшому було збільшено до 800,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивачем була надана виписка по рахунку [PERSON] , за якою відповідач має заборгованість по кредитному договору, яка станом на 15.0.2020 року становить 9027,91 гривень, та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 6042,66 гривень; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, - 0,00 гривень; заборгованість за простроченими відсотками - 1743,98 гривень; заборгованість з пені - 1241,27 гривень. Судом встановлено, та не заперечується відповідачем , що він підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а відтак своїм підписом засвідчила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки № [NUMBER] , дата відкриття - 19.09.2020, термін дії - 01/16. Позивачем надана суду виписка з карткового рахунку [PERSON] , з якої вбачається, що відповідач не здійснював платежі за кредитним рахунком. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З відповідним позовом до суду АТ КБ «Приватбанк» звернувся лише 09.09.2020 року, тобто за межами установленого законом строку позовної давності, клопотання про поновлення строку позовної давності позивач не заявляв, доказів в обґрунтування поважності причин пропуску суду не надав. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову позивачу у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача у частині стягнення заборгованості у розмірі 9027,91 гривень задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку звернення до суду. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.06.2014 року (справа №6-61цс14), від 04.11. 2015 року (справа № 6-1926цс15). У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed