Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із позовом до відповідачів ПП "Торгова компанія", Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, [PERSON], приватного нотаріуса [PERSON], ліквідатора, арбітражного керуючого Бахтина Віталія Віталієвича про встановлення фактів та визнання договору купівлі - продажу приміщення квартири недійсним та витребування майна з чужого володіння. Позов мотивує тим, що з 21 лютого 1998 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із третьою особою [PERSON], 05 вересня 2008 року шлюб між ними розірвано. За час перебування в шлюбі ними було набуто у власність спільне майно, зокрема житлове приміщення квартири [ADDRESS]. Вказана квартира була відчужена від імені [PERSON] як фізичної особи - підприємця, який був визнаний Господарським судом Львівської області банкрутом. Вважає, що внаслідок ліквідаційної процедури до майна боржника, яка проведена з грубим порушенням законодавства України в ліквідаційну масу було включено її частки у спільному сумісному майні. Зокрема квартира [ADDRESS], була набута підчас перебування у шлюбі, а тому була спільним майном позивачки та [PERSON], згоди на передачу даної квартири в іпотеку та на її відчуження позивачка не давала. Вказане майно було включено до ліквідаційної маси в межах справи про банкрутство ФОП [PERSON] та відчужено ліквідатором Бахтином В.В. на підставі оскаржуваного договору купівлі-продажу від 13 вересня 2010 року в користь ПП «Торгова компанія», відтак позивач вважає, що відчуження спірного майна відбувалося без її згоди як співвласника, а тому такими діями її протиправно позбавлено права власності. Тому з врахуванням наведеного просить суд: встановити факт, що приміщення квартири [ADDRESS] було та залишається на сьогодні житлом (відноситься до житлового фонду) і статусу нежитлового приміщення ніколи не набувало, а відповідно до рішення Львівської міської ради позивачкою дано тимчасовий дозвіл на використання даного житлового фонду як нежитлове. Встановити факт набуття права спільної сумісної власності на момент купівлі квартири [ADDRESS] в рівних частках подружжям [PERSON] та [PERSON]. Встановити факт незаконного відчуження квартири [ADDRESS] ліквідатором Бахтином В.В. від імені банкрута (приватного підприємця [PERSON]) в користь третіх осіб без виділу частки [PERSON] Визнати недійсним договір купівлі - продажу приміщення квартири [ADDRESS] підписаного сторонами 13.09.2010 року та посвідченого 13.09.2010 року приватним нотаріусом [PERSON] Застосувати реституцію для сторін договору від 13.09.2010року та визнати право власності на ? частки квартири за [PERSON]. Витребувати з незаконного володіння Приватного підприємства «Торгова компанія» та зобов»язати передати приміщення квартири [ADDRESS] співвласниці квартири [ADDRESS] співвласниці квартири [PERSON]. Зобов»язати Львівське міське управління, реєстраційну службу, відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зареєструвати право спільної сумісної власності в розмірі ? частки на житлове приміщення квартири [ADDRESS] за [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON],який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 22.05.2013 року позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просив позов задоволити. Представник відповідача ПП «Торгова компанія» Данилевич Д.О., який діє на підставі довіреності від 01.10.2013 року в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що спірне майно, а саме квартира [ADDRESS], дійсно було набуте позивачкою [PERSON] та третбою особою [PERSON] під час їх перебування у шлюбі. Дане майно було обтяжено іпотекою в забезпечення виконання грошових зобов'язань [PERSON] перед ЗАТ «Альфа Банк». Майно передано в іпотеку за згодою позивачки. Відчуження вказаного майна відбулося в межах справи про банкрутство ФОП [PERSON] Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22 березня 2011 року, яка набрала законної сили, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута ФОП [PERSON], провадження у справі про банкрутство припинено. За рахунок коштів, отриманих від реалізації спірного майна задоволені вимоги кредиторів, в тому числі й вимоги за зобов'язаннями, забезпеченими іпотекою спірного майна. Тому таке відчуження не потребувало згоди ані позивачки ані [PERSON] Крім того вважає, що правомірність формування ліквідаційної маси може бути перевірена виключно господарським судом в межах справи про банкрутство згідно вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Позивач брала участь у справі про банкрутство ФОП [PERSON] як кредитор із майновими вимогами про сплату аліментів на загальну суму 660 000,00 грн. Жодних зауважень щодо ліквідаційної маси позивачка в межах справи про банкрутство не заявляла. Відтак вважає позов безпідставним, просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 22.06.2011 року в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, дали аналогічні пояснення про те, що за час шлюбу з позивачкою, третя особа [PERSON] передав спірне майно в іпотеку. Зокрема, між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено договір іпотеки, посвідчений 15.04.2008р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] За умовами даного договору [PERSON] передав спірне майно в іпотеку в якості забезпечення виконання його кредитних зобов'язань за рамковою угодою №SMERS00915 від 15.04.2008 року. При нотаріальному посвідченні даного договору приватний нотаріус з'ясовувала у позивачки, як у подружжя [PERSON], щодо наявності її згоди на обтяження спірного майна іпотекою. При цьому позивач надала нотаріусу письмову заяву, зі змісту якої вбачається надання такої згоди. Справжність підпису позивачки на даній заяві посвідчено 15.04.2008 року приватним нотаріусом. Крім того пояснили, що позивач [PERSON] приймала участь у справі про визнання підприємця [PERSON] банкрутом у якості кредитора з грошовими вимогами щодо стягнення аліментів.,вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів були у повному обсязі задоволені за рахунок коштів отриманих від реалізації ліквідаційної маси. Крім того, пояснили, що відчуження спірного майна, а саме квартири [ADDRESS] відбулося у межах провадження у справі про банкрутство підприємця [PERSON] При цьому, від імені продавця за даними договорами діяв призначений господарським судом ліквідатор. Нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено порядок примусової реалізації майна боржника, що відбувається незалежно від волі останнього. З огляду на те, що спірне майно було обтяжене іпотекою та не виключалося зі складу ліквідаційної маси, реалізація спірного майна у межах провадження у справі про банкрутство, не залежала від волі третьої особи [PERSON] та позивачки [PERSON] Тому вважають поз безпідставним, просили в задоволенні такого відмовити. Представник відповідача Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції в судове засідання не з»явився з невідомих суду причини, про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, суд приходить до висновку про можливість проведення розгляду справи в її відсутності проти чого сторони не заперечили. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилась, продала суду письмові заперечення в яких просить проводити судовий розгляд даної справи в її відсутності. З поданих суду заперечень вбачається, що оснорюваний договір купівлі-продажу було вчинено в межах ліквідаційної процедури в провадженні у справі про визнання фізичної особи - підприємця [PERSON] банкрутом. Продаж майна суб»єкта банкрутства здійснюється у примусовому порядку спеціально уповноваженою господарським судом особою - ліквідатором, вчинення таких договорів відбувається поза волею власника майна. Об»єкти речових прав, що підлягають продажу, визначаються ліквідатором шляхом інвентаризації майна боржника при формуванні ліквідаційної маси. Істотні умови таких договорів купівлі - продажу щодо ціни та об»єкта продажу формуються на вікритих торгах незалежно від волі власника, тому вважає, що відсутність згоди позивачки не перешкоджало укладенню оспорюваного договору купівлі - продажу. Третя особа ліквідатор, арбітражний керуючий Бахтин В.В.в судове засідання не з»явився, подав суду письмові заперечення в яких просить проводити судовий розгляд даної справи в його відсутності. З поданих суду заперечень вбачається, що господарським судом Львівської області [PERSON] як суб»єкт підприємницької діяльності був визнаний банкрутом та щодо останнього було відкрито ліквідаційну процедуру, а його, Бахтина В.В. було призначено ліквідатором. В ході вжитих заходів було отримано дані про те, що за банкрутом на праві приватної власності було було зареєстровано майно щодо якого виник спір, дане майно також перебувало і в забезпеченні банку згідно укладених [PERSON], кредитних доворів. Дані виявленої ліквідаційної маси та її перелік було надано кредиторам. За результатами проведенного аукціону було отримано протокол аукціону на підставі якого було укладено оскаржуваний договір купівлі - продажу. Позивач, як учасник провадження у справі про банкрутство - кредитор, отримувала інформацію про дії, які вчинялись ліквідатором в межах справи про банкрутство, жодних скарг на дії ліквідатора з приводу формування ліквідаційної маси позивачкою не подавалось. Крім того, спірне майно продавалось примусово, як застава, для погашення кредиторських вимог банку шляхом проведення аукціону відповідно порядку встановленого Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкутом», згідно вимог якого згоди позивачки не було потрібно. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вивчивши матеріали справи Господарського суду Львівської області за заявою суб»єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] про визнання банкрутом, приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період з 21 лютого 1998 року по 05 вересня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Викладене підтверджується відміткою про сімейний стан у паспорті громадянин України позивачки та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05 вересня 2008 року, актовий запис №391(т.1, а.с.7 - 8). Згідно листа ОКП ЛОР БТІ та ЕО на запит суду від 21.05.2012 р. (т.1,а.с. 46) у період з 29.11.2005 року по 13.09.2010 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на приміщення квартири [ADDRESS]. У відповідності до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] була об'єктом спільної власності позивачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] Дана обставина не заперечується учасниками даного цивільного процесу. Крім того, суд вважає, що не підлягає до задоволення і позовна вимога про встановлення факту, що спірне майно, а саме квартира [ADDRESS] є житловим приміщенням так як згідно копії рішення Львівської міської ради № 259 від 04.04.2003 року «Про надання дозволу громадянам на використання квартир як нежитлових» (т.1,а.с.92 - 93) квартиру [ADDRESS] дозволено використовувати як нежитлову, доказів, що дана квартира є житловим приміщенням суду не представлено. Крім того, суд вважає, що не підлягає до задоволення і позовна вимога про встановлення факту незаконності відчуження квартири [ADDRESS] ліквідатором Бахтин В.В. від імені банкрута (приватного підприємця [PERSON]) в користь третіх осіб без виділу частки позивачки [PERSON] з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 13 вересня 2010 року, реєстровий №1508 (т.1,а.с.4-5,6) квартира [ADDRESS] Швед В.В. в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Бахтина В.В. продав, а ПП «Торгова компанія» купило квартиру [ADDRESS]. З представленого суду договору іпотеки від 15 квітня 2008 року №SMERS00915/2 посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] (т.2, а.с.35-40) та договору про внесення змін та доповнень до договору Іпотеки від 15 квітня 2008 року №SMERS00915/2 (т.2, а.с.41-42), вбачається, що третьою особою [PERSON] було передано в іпотеку ЗАТ «Альфа Банк» квартиру. Що знаходиться за адресою : [ADDRESS] в забезпечення виконання зобов»язань згідно рамкової угоди № SMERS00915 від 15 квітня 2008 року (т.2,а.с. 34). Згідно заяви позивачки [PERSON] від 15.04.2008р. посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] дає свою згоду на іпотеку та підписання її чоловіком [PERSON] кредитного договору та договору іпотеки (можливих змін до цих договорів), де предметом іпотеки є зокрема квартира [ADDRESS] (т.2, а.с. 33). Своїх зобов'язань щодо повернення коштів отриманих за кредитними договорами [PERSON] не виконав. Постановою Господарського суду Львівської області від 24 грудня 2009 року у справі №33139 фізичну особу-підприємця [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором у даній справі призначено арбітражного керуючого Бахтина Віталія Віталійовича (т.2,а.с.145-148). В межах провадження у справі про банкрутство ПАТ «Альфа-Банк» звернулось (т.2, а.с.43-49) з вимогами щодо стягнення забезпечених іпотекою коштів. Як вбачається із ухвали Господарського суду Львівської області від 22 березня 2011 року (т.2, а.с. 69-77), яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08 червня 2011 року (т.2,а.с.78-87) та постановою Вищого господарського суду України (т.2,а.с. 88-91) від 07 грудня 2011 року вимоги ПАТ «Альфа-Банк» на суму 24 513 644,50 грн. включено до реєстру вимог кредиторів. Вказаною ухвалою Господарського суду Львівської області від 22 березня 2011 року затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута ФОП [PERSON], провадження у справі про банкрутство припинено. Спірне майно, як таке, що обтяжено іпотекою, було включено у ліквідаційну масу у справі №33/139 про банкрутство ФОП [PERSON] Таке майно було реалізовано ліквідатором, грошові кошти від його реалізації були розділені між кредиторами ФОП [PERSON] згідно черговості встановленої ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема й на погашення вимог ПАТ «Альфа-Банк», що забезпечені іпотекою спірного майна (т.1, а.с.4-5). Відтак даючи оцінку доводам позивачки про неправомірність включення спірного майна до ліквідаційної маси у процедурі ліквідації ФОП [PERSON] суд виходить із настпних мотивів. Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлюється Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (компетенція ліквідатора) та положень ст. 26 цього ж закону (ліквідаційна маса) формувати ліквідаційну масу повноважний виключно ліквідатор. Враховуючи повноваження господарського суду під час здійснення провадження у справі про банкрутство, згідно положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ГПК України, рішення ліквідатора приймається судом до уваги та розглядається з урахуванням його відповідності положенням закону. Відповідно до частини 8 статті 47 ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», майно громадянина підприємця, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України може бути звернено стягнення, може бути виключено зі складу ліквідаційної маси за клопотанням учасників процесу. Перелік майна громадянина-підприємця, яке виключається із складу ліквідаційної маси, затверджується господарським судом, про що виноситься ухвала. У відповідності до ч.4 ст.25 Закону, дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси. Таким чином, спори щодо правомірності формування ліквідаційної маси повинні вирішуватися господарським судом та в межах розгляду справи про банкрутство. Судом встановлено, що [PERSON] приймала участь у справі про визнання ФОП [PERSON] банкрутом у якості кредитора з грошовими вимогами щодо стягнення аліментів на загальну сумі 660 000,00 грн. З ухвали Господарського суду Львівської області від 10 березня 2011 року (т.2.а.с.97-101) вбачається, що вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів були у повному обсязі задоволені за рахунок коштів отриманих від реалізації ліквідаційної маси. У той же час, доказів винесення господарським судом ухвали про виключення спірного майна із ліквідаційної маси позивака не подала. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. Відповідно до частини другої статті 213 Господарського кодексу України, до складу ліквідаційної маси включаються також майнові активи осіб, які відповідають за зобов'язаннями неплатоспроможного боржника відповідно до закону або установчих документів боржника. Відповідно до частин 7 статті 47 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до складу ліквідаційної маси не включається лише майно громадянина-підприємця, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Щодо необхідності згоди позивачки на відчуження спірного майна слід зазначити, що у відповідності до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Після визнання особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначає особливий порядок задоволення майнових вимог до боржника який не припускає задоволення цих вимог в індивідуальному порядку. Таким чином задоволення вимог кредиторів, забезпечених заставою (іпотекою), має здійснюватись за правилами, встановленими Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Згідно ст.30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах. Продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем. Кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З урахуванням приписів ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги кредиторів за зобов'язаннями, забезпеченими заставою майна громадянина-підприємця задовольняються у третю чергу, тобто першочергово щодо задоволенням інших вимог кредиторів, які задовольняються у п'яту чергу. Норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не передбачають необхідності отримання згоди боржника чи іншого іпотекодавця на відчуження предмета іпотеки, який включено до ліквідаційної маси. За таких обставин суд приходить до переконання про безпідставність покликань позивачки [PERSON] на необхідність отримання її згоди на відчуження ліквідатором у процедурі ліквідації майна, включеного до ліквідаційної маси. Зважаючи на правомірність відчуження спірного майна згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 13 вересня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1508, суд приходить до переконання, що позовна вимога про визнання такого договору недійсним до задоволення не підлягає. Оскільки решту позовних вимог є похідними від вимоги про визнання оспорюваного договору недійсним, а їх задоволення за обставини чинності оспорюваного договору є неможливим, тому в задоволенні інших позовних вимог також слід відмовити. Крім того, місцевий суд загальної юрисдикції позбавлений можливості перевіряти правомірність дій ліквідатора, правильність таких дій визнана господарським судом у відповідних рішеннях, переглядати які суд загальної юрисдикції також не може. Окрім того суд звертає увагу та ту обставину, що реституція та витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація) згідно приписів ст.ст. 216, 387 ЦК України є різними способами захисту права власності. Такі способи не можуть бути застосовані одночасно. Також суд враховує те, що позивачкою необґрунтовано порушення її прав чи інтересів з боку Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції. Позивачка не наводить підстав для реєстрації за нею права власності на ? частину спірної квартири, не доводить факту звернення із заявою про реєстрацію, факту відмови у такій реєстрації. Тому позовна вимога про зобов'язання Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції зареєструвати право власності є безпідставною.

Outcome: dismissed