Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Національного заповідника «Софія Київська», третя особа: генеральний директор Національного заповідника «Софія Київська» [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 13.10.2014 року працювала на посаді заступника генерального директора з памяткоохоронної діяльності. Наказом № 148-к від 06.07.2015 року, позивачку було звільнено з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням посади. Між тим, позивач вважає своє звільнення незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки вона погодилась і надала 22.06.2015 року згоду і відповідну заяву про переведення її на вакантну посаду головного архітектора, але на цю посаду було прийнято іншу особу в порушення вимог ст.49-2 КпЗП України до закінчення 2-х місячного терміну з часу попередження позивача про звільнення. В зв'язку з викладеним, позивачка просила скасувати Наказ №148-к від 06.07.2015 року про звільнення, поновити на посаді заступника генерального директора з памяткоохоронної діяльності Національного заповідника «Софія Київська», стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка станом на 07.08.2015 року становить у розмірі 16 966,60 грн. В подальшому позивачка збільшила розмір позовних вимог, просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 75 501,37 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позов з підстав викладених в ньому. Будучи допитаною в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що дійсно її посада заступника директора була скорочена, а про звільнення її попередили за 2 місяці, запропонувавши посаду головного архітектора, на що вона в визначений 2-х місячних строк, а саме 22.06.2015 року надала свою згоду, але відповіді не отримала та була звільнена 13.07.15. Зазначила, що список вакантних посад їй не направлявся. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні, підтримавши свої письмові заперечення проти позову з огляду на наступне. Зокрема, 12 травня 2015 року позивачку було повідомлено під розпис з наказами «Про затвердження та введення в дію структури Національного заповідника «Софія Київська» з 01.04.2015р.» від 10.04.2015 року № 78 та «Про введення в дію штатного розпису Національного заповідника «Софія Київська з 01 квітня 2015 року» від 17.04.2015 року № 82 та офіційно попереджено про звільнення у зв»язку з скороченням займаною нею посади. При цьому, її було ознайомлено зі Списком вакантних посад станом на 12.05.2015 року для заміщення за згодою, в тому числі і вільної на той час посади головного архітектора (завідувача науково-дослідного відділу охорони пам'яток архітектури), яка повністю відповідає її кваліфікації. Позивачку було повідомлено під розпис, що у разі відмови від обрання будь-яких посад для заміщення, остання підлягає звільненню з роботи після закінчення двохмісячного терміну з моменту одержання цього письмового попередження згідно ч.1 ст.40 КЗпП України. В той час позивач жодних заперечень або намірів щодо обрання будь-якої із запропонованих вакантних посад не висловлювала. Позивачці неодноразово пропонувалась посада головного архітектора в усній формі, але вона згоду не надала. У зв»язку з гострою виробничою необхідністю для виконання Рішення ЮНЕСКО в частині, яка стосується пам'яток об'єкту №527bis у Списку Всесвітньої спадщини та відсутності згоди позивачки на заміщення вакантної посади головного архітектора (завідувача науково-дослідного відділу охорони пам'яток архітектури), наказом від 22.06.2015 року на дану посаду було прийнято [PERSON], який подав заяву на прийом на роботу на вказану посаду ще 09.06.2015 року. При цьому, з цього часу і по 22.06.2015 року позивачці пропонувалась вказана посада на переведення, але вона згоди на переведення не надавала. Позивач подала заяву про переведення на посаду головного архітектора (завідувача науково-дослідного відділу охорони пам'яток архітектури) лише після прийняття на роботу на вказану посаду [PERSON] 22.06.2015 року. Вказана заява була розглянута комісією з розгляду питань у зв'язку зі змінами в структурі та штатному розписі Заповідника та було ухвалено рішення про повторне пропонування позивачці вакантних посад станом на той час згідно переліку, які також пропонувались їй при винесення самого наказу про звільнення станом на 13.07.2015 року, але жодних заперечень, претензій або намірів обрати яку-небудь вакантну посаду [PERSON] не висловила. У зв»язку з скорочення займаної позивачем посади заступника генерального директора з пам'яткоохоронної діяльності, поновлення позивачці на неіснуючій згідно штатного розпису станом на 2015 рік посаді не є можливим. Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до Статуту Національного заповідника «Софія Київська», затвердженого наказом Міністерства культури України від 21.12.20111 року, Заповідник є об'єктом державної власності, а позивачка як фізична особа-підприємець в силу приписів Декрету Кабінету Міністрів України від 31.12.1992 року №24-92 не може займати посади заступника керівника вказаного підприємства. Вважає, що оскільки звільнення позивачки було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства України, жодних порушень законних чи охоронюваних інтересів позивача відповідачем допущено не було, тому представник відповідача вважає заявлені вимоги необґрунтованими та просила відмовити в задоволенні усіх позовних вимог. В судовому засіданні свідки [PERSON] - перший заступник генерального директора Національного Заповідника «Софія Київська», [PERSON] - голови профспілки Національного заповідника підтвердили те, що 12.05.2015 року позивачку було запрошено до відділу кадрів, де її ознайомили під підпис з письмовим попередженням, в якому було запропоновано переведення в зв'язку з скороченням займаної нею посади. Позивачці було повідомлено, що в разі відмови від пропонуємої посади головного архітектора та інших зазначених у Списку вакантних місць і після спливу двохмісячного терміну з дня одержання цього попередження її буде звільнено. У зв»язку з відсутності згоди позивачки на зайняття посади головного архітектора, 22.06.15 на вказану посаду було прийнято іншу особу. Позивачці надавався список вакантних посад як станом на початку, так станом на кінець 2-х місячного строку на при її звільненні, але позивачка, показуючи не вдоволення, на жодну з вакантних на той час посад не надала згоду. Заяву на посаду головного архітектора (завідувача науково-дослідного відділу охорони пам'яток архітектури) [PERSON]. написала вже коли ця посада не була вакантна. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та свідків, дослідивши письмові пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За умовами ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що Наказом № 187 від 13.10.2014 року позивачка була переведена на посаду заступника генерального директора пам'яткоохоронної діяльності (а.с. 6). У відповідності до наказу генерального директора Національного заповіднику «Софія Київська» №78 від 10 квітня 2015 року «Про затвердження та введення в дію структури Національного заповіднику «Софія Київська» зазначено, що у відповідності до наказу Міністерства культури України від 07.04.2015 року за №193 «Про затвердження структури Національного заповіднику «Софія Київська» було затверджено та введено в дію з 01.04.2015 року структуру вказаного підприємства відповідача. При цьому, наказом Національного заповіднику «Софія Київська» №82 від 17 квітня 2015 року визначено, що відповідно до наказу Міністерства культури України від 08.04.2015 року №196 «Про затвердження штатного розпису Національного заповідника «Софія Київська» з 01 квітня 2015 року введено в дію штатний розпис Національного заповідника «Софія Київська» з 01 квітня 2015 року. Пунктами 2.1., 2.2 цього Наказу зазначено про необхідність попередження у встановленому порядку працівників Заповідника, у яких змінюються істотні умови праці або посади яких скорочуються про можливе вивільнення із займаних посад відповідного до 6 статті 36, пункту 1 статті 40КЗпП України. Здійснити переведення працівників Національного заповідника «Софія Київська» згідно зі ст. 32 КЗпП України. Також п. 6 цього Наказу передбачено те, що завідувачам відділу Національного заповідника «Софія Київська» провести до 20 травня 2015 року у відповідності до чинного штатного розпису Положення про структурні підрозділи та посадові інструкції працівників: відділу юридичної та кадрової роботи здійснити контроль. У відповідності до вказаних змін в Штатному розписі на 2015 рік Національного Заповідника «Софія Київська», введеного в дію з 01.04.2015 року серед переліку, посади заступника генерального директора з памяткоохоронної діяльності, яку займала позивач, вже не була та її було скорочено. У зв»язку з цим, Наказом № 148-к від 06.07.2015 року, позивачку було звільнено з 13.07.2015 року з даної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з її скороченням (а.с.9). Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). В усіх випадках звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював. Положеннями статті 492 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Так, встановлено судом та частково не заперечується позивачем [PERSON]., то її письмовим попередженням від 12.05.2015 року було повідомлена наступне звільнення за 2 місяці у зв»язку з зміною істотних умов праці та запропоновано переведення на посаду головного архітектора (завідувача науково-дослідного відділу охорони пам'яток архітектури) за строковим трудовим договором по 12.10.2015 року (а.с. 28). На підприємстві відповідача дійсно було проведення скорочення посад у зв»язку з виробничою необхідністю. Також, позивачці був наданий для ознайомлення Список вакантних посад у Національному заповіднику «Софія Київська» станом на 12.05.2015р. (а.с. 29-30). Як вбачається з матеріалів справи, зі Списком та Письмовим попередженням позивачка була ознайомлена під підпис, будь якої незгоди, заперечень, претензій з предмету трудових правовідносин, які виходили з цього повідомлення не повідомила, а також була попереджена, що у разі відмови від запропонованих посад позивачка підлягає звільненню з роботи після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання цього письмово попередження. Крім того, першим заступником генерального директора [PERSON], завідувачем сектору роботу з персоналом [PERSON], провідним фахівцем по роботі з персоналом сектору роботи з персоналом [PERSON] та головою профспілки [PERSON] був складений та підписаний Акт про ненадання згоди [PERSON]. станом на 12.05.2015р. щодо обрання будь-якої вакантної посади для її заміщення (переведення з метою залишення на роботі. (а.с. 24). Тим часом, в підприємстві відповідача виникла гостра виробнича необхідність в скорішому заміщенню посади головного архітектора (завідувача науково-дослідного відділу охорони пам'яток архітектури), яку серед інших також було запропоновано і позивачу, в зв'язку з виконанням Рішення ЮНЕСКО в частині, яка стосується пам'яток об'єкту №527bis у Списку Всесвітньої спадщини виникла, у зв»язку з їх руйнацію та терміновою необхідністю вирішення вказаного питання уповноваженою на це службовою особою відповідача (а.с. 60-61). Із заявою про прийняття на роботу на вказану посаду 09.06.2015 року [PERSON] (а.с.62), якого наказом Національного Заповідника «Софія Київська № 125-к від 22.06.2015 року було прийнято на вказану посаду головного архітектора (завідувача науково-дослідного відділу охорони пам'яток архітектури) з 22.06.2015 року. Також, судом встановлено, що саме в цей же день 22.06.2015 року до підприємства відповідача звернулась позивач [PERSON] із заявою про її переведення на саме цю посаду головного архітектора (завідувача науково-дослідного відділу охорони пам'яток архітектури), яка надійшла до відповідача лише 30.06.2015 року (а.с. 10-11), тобто коли вже на вказану посаду було прийнято на роботу [PERSON] та вона вже вакантною не була. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила серед іншого, що до закінчення 2-х місячного строку перед її звільненням вона мала права визначитись із вибором вакантної посади згідно переліку та обрала саме в межах цього строку 22.06.2015 року вакантну посаду головного архітектора, але на цю посаду було прийнято іншу особу в порушення вимог ст.49-2 КпЗП України до закінчення 2-х місячного терміну з часу попередження позивача про звільнення, що вона вважає протиправними діями відповідача. Між тим, суд не погоджується з вказаною позиціє відповідача та вважає її помилковою з огляду на те, що вказана посада станом на час отримання заяви позивача вже була зайнята, а відмовляти у прийнятті на роботу іншими особам у зв»язку із очікуванням протягом 2-х місячного строку при попередженні при звільненні згоди звільняємої особи на таку посаду нормами трудового законодавства не передбачено та такого стороною позивача не доведено. Крім того, як вбачається з досліджених письмових доказів та показань свідків, то позивачці неодноразово пропонувалась вказана посада до прийняття на неї [PERSON] Подану позивачкою заяву від 22.06.2015 року було розглянуто і протоколом №1 від 22.06.2015 року засідання Комісії по розгляду питання у зв'язку зі змінами в структурі та штатному розписі Заповідника, створеної наказом по Заповіднику від 17.04.2015р. №82 «Про введення і дію штатного розпису Національного заповідника «Софія Київська» з 01 квітня 2015 року члени Комісії ухвалили запропонувати [PERSON]. список вакантних посад для можливості обрання нею посади для заміщення (переведення з метою залишення на роботі) (а.с.64-65). Також, судом встановлено, що згідно акту від 13.07.2015 року, що був складений об 17.25 год. комісією уповноважених осіб відповідача та позивача, останній повторно було запропоновано список вакантних посад, але вона будь-яких намірів щодо обрання посад не висловила, отже переведена бути не може без її згоди (а.с.23,25). Отже, враховуючи все вище викладене, з матеріалів справи вбачається, що відповідач діяв у відповідності до ст.492 КЗпП України, оскільки належним чином, завчасно та неодноразово повідомив позивача про звільнення у зв'язку із скороченням штатів, запропонувавши наявні саме на час пропонування вакантні посади, але саме позивач на їх переведення не погодилась, а відтак наказом №148-к від 06.07.2015 року [PERSON]. було звільнено з посади заступника генерального директора з памяткоохоронної діяльності 13.07.2015 року у зв'язку із скороченням посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 26). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КзпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, вимоги ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України відповідачем порушено не було, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про поновлення позивача на роботі. Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача відповідачем проведено без порушень закону, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, вимоги позивача про скасування Наказу № 148-к від 06.07.2015р про звільненняне підлягають задоволенню, оскільки, суд не може скасувати наказ виданий юридичною особою, а може лише визнати його незаконним, що є насідком скасування юридичною особою свого наказу. Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивачем не було доведено протиправності дій відповідача при його звільненні з роботи та не надано доказів порушення його трудових прав, а судом не встановлено незаконності дій відповідача щодо таких обставин, тому в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed