Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 15 листопада 1999 року було створено Приватне підприємство «ТК-Фурнітура». 10 червня 2003 року було реорганізовано шляхом перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК - Фурнітура». 19 березня 2003 року наказом № 2К [PERSON] - відповідача по справі прийнято на посаду фахівця з методів розширення ринку збуту Приватного підприємства «ТК-Фурнітура». 20 вересня 2004 року наказом № 20/09-к відповідача 21 вересня 2004 року переведено на посаду завідуючої складом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК - Фурнітура». 20 квітня 2015 року наказом №10/2-К відповідач з 01 травня 2015 року переведена на посаду завідуючої магазином Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК - Фурнітура». 10 березня 2017 року наказом № 1- ІНВ відповідача було ознайомлено під її особистий підпис про фактичне зняття залишків товарно-матеріальних цінностей. Об'єктом інвентаризації був склад магазин «Фурнітура-Петрівка», що розташований за адресою: м. Київ, просп. Московський,8, літера V. Під час проведення інвентаризації комісією виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 79 566,90 грн., що підтверджується актами інвентаризації складу - магазину «Фурнітура-Петрівка» від 21 березня 2017 року на загальну суму 61 262,40 грн. та від 23 березня 2017 року на суму 18 304,50 грн. 06 квітня 2017 року наказом № 05-К позивачем прийнято рішення про відсторонення [PERSON] - відповідача по справі від виконання обов'язків завідуючої магазином на період проведення інвентаризації із збереженням заробітної плати та зобов'язання прийняти участь у проведенні інвентаризації. 21 квітня 2017 року наказом № 09-К відповідача звільнено з посади завідуючої магазином на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України. Просить стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 79 566,90 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 400,00 грн. Під час розгляду справи представник позивача уточнив заявлені позовні вимоги просить стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1 329 939,51 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 19 949,10 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. 30 січня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Представники позивача Рибас В.В. підтримав уточнені позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним в уточненому позові. Додатково пояснив, що у зв'язку з службовим розслідуванням, виявлено факт нестачі товарно-матеріальних цінностей, тому є підстави вважати відповідача винною у нестачі товарно- матеріальних цінностей належних на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ТК-Фурнітура». Представники позивача Лисенко М.В. підтримав уточнені позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним в уточненому позові представником позивача Рибасом В.В. Додатково пояснив, що підставою настання матеріальної відповідальності працівників є майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала. Підтримала відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, зазначено, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, на підставі яких проводиться перевірка та виявлено факт нестачі товарно-матеріальних цінностей. Також позивачем не доведено факт придбання, обліку та передачі товарно-матеріальних цінностей на матеріально-відповідальне зберігання відповідачу по справі. До функцій відповідача не входили обов'язки з обліку та збереження майна, вона не вчиняла дій, якими заподіяно матеріальну шкоду. Крім того, відповідач не віднесена до категорії працівників, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. 15 листопада 1999 року створено Приватне підприємство «ТК-Фурнітура», яке в подальшому 10 червня 2003 року реорганізовано шляхом перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК - Фурнітура».(а.с.18-20). Наказом № 2К від 19 березня 2003 року [PERSON] - відповідача по справі прийнято на посаду фахівця з методів розширення ринку збуту Приватного підприємства «ТК-Фурнітура». (а.с.7). Наказом № 20/09-к від 20 вересня 2004 року відповідача з 21 вересня 2004 року переведено на посаду завідуючої складом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК - Фурнітура». (а.с.65). Наказом №10/2-К від 20 квітня 2015 року відповідача з 01 травня 2015 року переведено на посаду завідуючої магазином Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК - Фурнітура».(а.с.66). Крім того, наказом № 1- ІНВ від 10 березня 2017 року відповідача було ознайомлено під її особистий підпис про фактичне зняття залишків товарно-матеріальних цінностей. Об'єктом інвентаризації є склад магазин «Фурнітура-Петрівка», що розташований за адресою: м. Київ, просп. Московський,8, літера V.(а.с.8). Наказом № 05-К від 06 квітня 2017 року прийнято рішення про відсторонення [PERSON] - відповідача по справі від виконання обов'язків завідуючої магазином на період проведення інвентаризації із збереженням заробітної плати та зобов'язання прийняти участь у проведенні інвентаризації у зв'язку з наявним фактом нестачі товарно -матеріальних цінностей та втратою довіри.(а.с.13). 05 квітня 2017 року позивачем власноруч написано заяву на ім'я директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Фурнітура» про звільнення її з 10 квітня 2017 року із займаної посади, у зв'язку з важкими умовами праці та порушенням трудової дисципліни (а.с.14). Наказом № 09-К від 21 квітня 2017 року відповідача звільнено з посади завідуючої магазином на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України.(15). Позивач просив про стягнення з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1 329 939,51 грн. Підставою повної матеріальної відповідальності зазначив, що під час проведення інвентаризації комісією виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 1 329 939,51 грн, .відповідач є винною у нестачі товарно-матеріальних цінностей, належних позивачу на праві власності. На підтвердження позовних вимог надав суду акти інвентаризації складу - магазину «Фурнітура-Петрівка» від 21 березня 2017 року на загальну суму 61 262,40 грн.(а.с.9-10), від 23 березня 2017 року на загальну суму 18 304,50 грн.(а.с.11-12), від 03 квітня 2017 року на загальну суму 590 932,08 грн.(а.с.88), від 03 квітня 2017 року на загальну суму 224 025,00 грн.(а.с.89), 03 квітня 2017 року на загальну суму 24 917,15 грн. (а.с.90), від 03 квітня 2017 року на загальну суму 50431,54 грн.(а.с. 91-92), від 03 квітня 2017 року на загальну суму 46 583,40 грн. (а.с. 93-94), від 03 квітня 2017 року на загальну суму 28 143,91 грн.(а.с. 95-96), від 03 квітня 2017 року на загальну суму 36 013, 73 (а.с.97-98), від 03 квітня 2017 року на загальну суму 21 399,00 грн.(а.с. 99-100), від 03 квітня 2017 року на загальну суму 147 828,00 грн.(а.с.101), від 04 квітня 2017 року на загальну суму 80 098,80 грн.(а.с.102). Представник відповідача заперечувала проти заявлених вимог, посилаючись на те, що договір про повну матеріальну відповідальність з відповідачем не укладався, в коло її обов»язків не входило схоронність матеріальних цінностей, що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ТК-Фурнітура». Крім того, позивач не ознайомлював відповідача з правилами проведення операцій з матеріальними цінностями Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Фурнітура», не доводив до відома факт запровадження електронної форми здійснення бухгалтерського обліку, не навчав роботі з електронною системою 1С. За таких обставин, виключається винність дій відповідача у порушенні правил обліку товарно-матеріальних цінностей та їх нестачі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Межі матеріальної відповідальності працівників диференціюються залежно від форми вини працівника, характеру допущеного ним порушення обов'язків, виду майна, якому заподіяна шкода, і трудової функції, що виконується працівником. Пунктом 3 постанови № 14 від 29 грудня 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» передбачено, що у відповідності зі ст. 130 КЗпП відшкодування шкоди проводиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяно шкоду підприємству. При розгляді справи необхідно з"ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функціїї працівника обов"язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. КЗпП України передбачає два види матеріальної відповідальності: обмежену (ст. ст.132, 133 КЗпП України) й повну (ст. 134 КЗпП України). Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ст.135-1 КЗпП України встановлено, що перелік посад та робіт, а також, що типовий договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 135-3 розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції товарів. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками від 29.12.1992 року № 14, при розгляді справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей переданих йому для зберігання або інших цілей ( п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно ст.135-1 може бути укладено такий договір та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність. У правовому висновку Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-16цс12 зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди. Відповідно до ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу. Судом встановлено, що з 19 березня 2003 року по 21 квітня 2017 року [PERSON]- відповідач по справі працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТК-Фурнітура» на різних посадах: фахівцем з методів розширення ринку збуту, завідуючою складом, завідуючою магазином (а.с.81-82) договір за час роботи про повну матеріальну відповідальність з позивачем не укладався. Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру прямої дійсної шкоди, не доведено винне порушення працівником обов'язків за трудовим договором і наявність причинного зв'язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, та його вина. За встановлених обставин судом не встановлено будь-яких випадків повної матеріальної відповідальності, передбачених ст. 134 КЗпП України, та підстав покладення на відповідача за заподіяну ним шкоду обмеженої матеріальної відповідальності. Тому у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Фурнітура» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed