overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

22.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO], в розмірі 20% середньомісячного сукупного доходу на одного члена сім'ї, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до закінчення терміну перебування дитини у Балахівській школі соціальної реабілітації. В обґрунтування позову зазначив, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2002 року № 1243 передбачено, що за утримання одного вихованця у школі соціальної реабілітації батьки повинні щомісяця вносити плату у розмірі 20% середньомісячного сукупного доходу на одного члена сім'ї. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надіслав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що заявлені вимоги підтримує і наполягає на їх задоволенні. Відповідач позов не визнала. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. З 13 листопада 2014 року в Балахівській школі соціальної реабілітації перебуває малолітній син відповідача [PERSON], згідно ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01.10.2014 року. Зазначеною ухвалою суду на батьків дитини не покладено обов'язок вносити плату за утримання дитини в школі соціальної реабілітації (а. с. 4 - 7). Як убачається з матеріалів справи (а. с. 19, 24 - 34) відповідач є матір'ю пятьох неповнолітніх дітей, з яких четверо є малолітніми. Вона не працює та перебуває у декретній відпустці. Єдиним джерелом доходів відповідача є державна допомога, яка виплачується на сина [PERSON]. Крім того, відповідач самостійно виховує і утримує усіх дітей, а тому вважається одинокою матір'ю. Відповідно до абзацу 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2002 року № 1243 "Про невідкладні питання діяльності дошкільних та інтернат них навчальних закладів" за утримання вихованців в інтернатних навчальних закладах - з одиноких матерів (батьків), які виховують дитину без батька (матері), а також у загальноосвітніх санаторних школах-інтернатах, у спеціальних загальноосвітніх школах-інтернатах для дітей, які потребують корекції фізичного або розумового розвитку, у спеціалізованих школах-інтернатах II - III ступеня (у загальноосвітніх закладах Міністерства культури і мистецтв - I - II ступеня) з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів для розвитку здібностей, обдарувань і талантів дітей, фізичної культури і спорту, військових та з посиленою військово-фізичною підготовкою, училищах олімпійського резерву та фізичної культури і спорту - з батьків або осіб, які їх замінюють установою плата не справляється. Виходячи з викладеного, заявлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

22 січня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідач є її батьком, який з ними не проживає і до її повноліття сплачував аліменти на її утримання. Позивачка навчається на першому курсі медичного факультету Харківського національного медичного університету з бюджетною формою фінансування навчання. Потребує матеріальної допомоги батька. Просить суд стягти аліменти на її користь на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) [PERSON] щомісячно, до закінчення її навчання, так як вона знаходиться на утриманні матері, стипендію не отримує, а батько має змогу сплачувати аліменти на її користь. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти на утримання позивачки, але в розмірі 1/6 частини, так як має на утриманні дружину та двох неповнолітніх дітей. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: У відповідність ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідність ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. Копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 01 березня 1996 року підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Довідкою №14/08 від 09 січня 2014 року підтверджується, що [PERSON] навчається на першому курсі медичного факультету Харківського національного медичного університету з бюджетною формою фінансування навчання, за спеціальністю "Педіатрія". Враховуючи всі вивченні судом обставини, а саме те, що позивачка потребує матеріальної допомоги батька в зв'язку з навчанням, відповідач має на утриманні дружину та двох неповнолітніх дітей, суд вважає можливим стягти з відповідача аліменти на користь позивачки в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

23 березня 2015 року [PERSON]. звернувся в суд із заявою, де вказує, що його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується його свідоцтвом про народження. В свідоцтві про народження його прізвище також вказано [PERSON]. В паспорті його прізвище вказано [PERSON]. Дана розбіжність в написанні прізвища позбавляє його права, як члена сім'ї першого ступеня спорідненості, прийняти в дарунок частину житлового будинку, що належить його матері [PERSON]. Просить суд, встановити факт родинних відносин, а саме що він є сином [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні заявник [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в заяві. Пояснив, що прізвище [PERSON] його влаштовує та змінювати його він немає наміру. Але з наявними розбіжностями в написанні прізвищ його та батьків, він не може прийняти в дарунок частину житлового будинку. Просить заяву задоволити. Представник зацікавленої особи Першої Дубенської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). В паспорті громадянина України прізвище заявника вказано [PERSON] (а.с. 4) Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.256 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між особами. Ст. 256 ч.2 ЦПК України встановлено, що в судовому засіданні можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 258 ЦПК України в заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт та докази, що підтверджують факт. В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995 року дано роз'яснення, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відноси, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявнику для одержання в органах в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Разом з цим для розгляду в порядку окремого провадження не може бути прийнята заява про встановлення факту родинних відносин, якщо заявник порушує справу з метою підтвердити в наступному своє право на жиле приміщення. Оскільки, в свідоцтві про народження заявника його прізвище та прізвища його батьків вказано вірно, помилка в написанні прізвища заявника виникла при оформленні паспорта громадянина України та може бути виправлена органом, що здійснює його оформлення, встановлення факту родинних відносин необхідно заявнику для зменшення витрат на оформлення договору дарування, заява є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

23 вересня 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є побутовим споживачем газопостачання, яке здійснюється відповідачем. Вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року №826/9665/16 визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758" з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016 року. Зазначає, що у зв`язку з вищенаведеним, позивач оплачував послуги газопостачання за завищеними тарифами. Посилаючись на те, що сплачені ним кошти є безпідставно набутим майном,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

23 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1959 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 22.10.2014р. о 19 год. 35 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечував проти задоволення заяви, адвокат поклався на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 22.10.2014р. о 19 год. 35 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, роздратована, конфліктує з родичами, висказує маячні ідеї відносин, впливу. Гр. [PERSON]. було поставлено попередній діагноз - біполярний афективний розлад з психотичними симптомами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Однак згідно приписів ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження такі твердження заявника. Зокрема, було встановлено, що [PERSON], має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, на час розгляду справи не проявляє агресію, отже відсутні підстави для примусової її госпіталізації. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

23 січня 2015 року заявник звернулася з даним заявою до суду, мотивуючи її тим, що у зв'язку із станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду, який надає їй син [PERSON] Інших осіб, які могли б надавати такий догляд, немає. Іншим шляхом встановити факт, що її син здійснює догляд за нею, неможливо. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що [PERSON] постійно зайнятий доглядом за матір'ю [PERSON] як особою, яка такого догляду потребує, так як відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд. У судовому засіданні представник заявника підтримав заяву і пояснив, що згідно із п.8 ст.23 закону "Про мобілізаційну підготовку і иобілізацію" не підлягають призову громадяни, які здійснюють догляд за особами, які його потребують, в разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Заявник, як видно з медичної картки після перенесеного інсульту потребує постійного догляду, доглядає її син [PERSON] По місцю їх проживання зареєстровані також його дружина та син з невісткою, проте дружина має постійну роботу, а син з невісткою проживаюит в с. Холопичі. Просить встановити той факт, що немає інших осіб, які б могли доглядати заявника. Представник заінтересованої особи вказала, що [PERSON] дійсно доглядає матір, яка внаслідок хвороби самостійно не ходить, має нечітку вимову. З довідки управління соціального захисту населення Локачинської держадміністрації, виданої [PERSON], вбачається, що він отримує компенсацію як фізична особа, яка надає соціальні послуги (а.с.3). Факт догляду за заявником підтверджується також довідкою Озютичівської сільської ради від 16.01.2015 року №3 (а.с. 4). Тобто, даний факт не потребує підтвердження. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, зазначені в ч. 1 даної статті, а також інші, від яких залежить виникнення, зміна або припиненння особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проте ні в заяві, ні в поясненнях представника заявника в судовому засіданні не зазначено, виникнення, зміна або припиненння яких особистих чи майнових прав заявника, залежить від встановлення даного юридичного факту. Враховуючи викладене, а також те, що до родини [PERSON] відносяться син, невістка, онуки, не можна визнати, що відсутні інші особи, які можуть здійснювати догляд за заявником, тому суд вважає, що заява не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

24.07.2019\~року Жовківським\~районним судом\~Львівської області\~було ухвалено\~рішення \~у даній\~справі,\~яким у задовленні позовних вимог Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області до [PERSON] , третя особа : представник громади с. Великі Грибовичі Жовківського району Львівської області Гураль Іван Іванович про повернення самозахопленої земельної ділянки комунальної власності Грибовицькій сільській раді Жовківського району Львівської області відмовлено. З матеріалів справи, а саме з позовної заяви вбачається, що позивач звернувся з вказаним позовом та просив зобов"язати [PERSON] , звільнити самозахоплену земельну ділянку, що є комунальною власністю Грибовицької сільської територіальної громади в особі Грибовицької сільської ради площею 0,06 га за адресою: [ADDRESS] демонтувавши при цьому металеву загорожу та знести незаконно збудований гараж та засипати колодязь. А тому, враховуючи зміст позовних вимог та висновки ухваленого рішення вважаю за необхідне ухвалити додаткове рішення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ч и з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд з власної ініціативи ставить на вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. Сторони в судове засідання не з`явились, однак їхня неявка не перешкоджає розгляду справи з приводу ухвалення додаткового рішння. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Оскільки в\~рішенні по\~даній справі\~від 24.04.2019р.\~ відсутні\~висновки з позовних вимог, які були предметом розгляду в судовому засіданні, а саме вимоги позивача про зобов"язання [PERSON] , звільнити самозахоплену земельну ділянку, що є комунальною власністю Грибовицької сільської територіальної громади в особі Грибовицької сільської ради площею 0,06 га за адресою: [ADDRESS] демонтувавши при цьому металеву загорожу та знести незаконно збудований гараж та засипати колодязь, рішення небуло ухвалене.питання про стягнення витрат на правову допомогу, а тому, суд вважає, що слід ухвалити додаткове рішення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

24 грудня 2013 року позивач звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона не перебувала у шлюбі з відповідачем. [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON]. Позивачка зазначила, що відповідач зовсім не надає коштів на утримання дитини, та не приймає участі в житті дитини, а саме: його вихованні, не спілкується з дитиною, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати свою дитину. Просила суд, стягнути з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позов, просила суд задовольнити його за підставами, викладеними у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вирішив розглядати справу відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України без участі відповідача. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданого 01.04.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис №199. Дитина проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Довідкою про склад сім»ї виданою Комсомольським РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області. Згідно положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що вихованням та утриманням дитини займається її мати, то на користь останньої повинні стягуватися аліменти. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу), проте не обґрунтувала необхідності стягнення аліментів у такому розмірі. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням всіх обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання дитини необхідно стягувати аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше розміру, визначеного ст.182 СК України - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь спеціального фонду державного бюджету необхідно стягнути судові витрати, які складаються із розміру судового збору, який повинен бути сплачений при подачі позову про стягнення аліментів - 243,60 грн., а позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

24 грудня 2015 року рішенням Ульяновського районного суду у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна відмовлено. Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд не ухвалив рішення стосовно позовної вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 07 червня 2004 року державним нотаріусом Ульяновської державної нотаріальної контори на ім"я [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину спадкового майна після смерті матері [PERSON]", хоча ця позовна вимога була предметом обговорення у судовому засіданні. Відповідно до ст.220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

25.06.2020 відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою \~про винесення додаткового рішення по зазначеній вище справі, вказуючи, що судом при вирішенні питання про розподіл судових витрат не було враховано, що він є учасником бойових дій, а тому на його думку, відповідно до п.13 ч.1 ст.5 ЗУ " Про судовий збір", він звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях. За таких обставин просить ухвали додаткове рішення в частині стягнення судових витрат, звільнивши від сплати судового збору його та позивача, яка є також учасником бойових дій. Суд не вбачає необхідності у виклику учасників справи в судове засідання, а тому розгляд питання про ухвалення додаткового рішення проводиться у їх відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши подану заяву, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03.06.2020 року, позов [PERSON] задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 11 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/9 частки його доходів (заробітку) до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, починаючи з 11 березня 2020 року; стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 1681 грн 60 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Як вбачається з тексту рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03.06.2020, а саме, з мотивувальної та резолютивної його частини, судом вирішувалось питання про судові витрати і з відповідача було стягнено на користь держави судовий збір в сумі 1681 грн 60 коп. Враховуючи викладене та беручи до уваги, що судом питання судових витрат було вирішено при ухваленні рішення, суд вважає, що заява відповідача про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed