Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», представник позивача Савіхіна А.М., звернувся до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, подавши 04.12.2020 року уточнену позовну заяву, просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.03.2011 року у розмірі 102794,02 грн. та судові витрати по справі, які складаються із судового збору. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 01.03.2011 р., згідно якої отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 договору. При укладені договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується позивач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що, на думку позивача, повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим, станом на 10.11.2020 року заборгованість складає 102794,02 грн., з яких - 77583,71 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі, 77583,71 - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 25210,31 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, яку позивач просить стягнути з відповідача, у зв`язку з ухиленням від погашення заборгованості за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Справа розглядається після скасування ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 10.04.2018 року заочного рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 10.04.2018 р. У судовому засіданні представник позивача Глотов О.М. підтримав уточнену позовну заяву та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Ткаченко Ю.О. у судовому засіданні уточнений позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на неправомірність розрахунку заборгованості необґрунтованість, недоведеність позовних вимог. Просили відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог, зазначивши наступне. На підтвердження факту наявності та розміру заборгованості відповідача позивач надає розрахунок заборгованості, з яким відповідач не погоджується, так як за своєю правовою природою відповідний розрахунок не відповідає вимогам, які закріплені в ст.ст. 77-80 ЦПК України, сам по собі розрахунок є незрозумілим, з нього навіть не вбачається чітка дата виникнення заборгованості, а тому вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності. У період часу з 02 по 04.07.2016 р. коли він перебував у відрядженні, невідомі йому особи заволоділи грошовими коштами в сумі 73259 грн. з його банківських карток «Приватбанк», оформивши кредит «Оплата частинами», про що він дізнався від представника Приватбанку, який йому зателефонував через пару днів після цієї події та запитав, чи оформлював він «Оплату частинами», на що позивач відповів, що ніяких дій він не вчиняв у цей період, тоді представник банку повідомив, що з його картки зникли кошти, тобто, нібито він оформив якийсь кредит. Внаслідок чого, він звернувся до правоохоронних органів про відкриття кримінального провадження за даним фактом, а також до Приватбанку. Під час проведення слідства, слідчий відділу протидії кіберзлочинам встановив, що одержувач товару, оформленого як «Оплата частинами» через Інтернет, на посилці вказаний був не його, [PERSON] , номер телефону, а інший. При перевірці цього номеру, вказаного на посилці, як номер телефону одержувача, на запит слідчого стало відомо, що цей номер у базі слідства був вже «підтягнутий» як номер телефон шахраїв. Десь через пів року йому стали телефонувати рейдери та погрожувати йому, що нібито він заборгував кошти. Тоді, він звернувся до поліції, аби дізнатися результати розслідування кримінального провадження по зазначеному вище факту шахрайства. У судовому засіданні відповідач [PERSON] стверджував, що кредит «Оплата частинами» через мережу Інтернет з 2 по 4 липня 2016 року він не оформлював та не вчиняв жодних дій для цього і не надавав третім особам будь-якої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, в тому числі нікому не повідомляв код та пароль для здійснення будь-яких операцій по його кредитній картці. Відповідач не заперечував, що на його телефон з 2 по 4 липня 2016 року приходили SMS-повідомлення, проте зазначив, що їх зміст одразу не читав та нікому не передавав. Пізніше побачив, що в тих повідомленнях містився пароль та інформація про зарахування коштів. Повідомлень щодо зняття коштів з картки, на його телефон не надходили. Телефон, на який надходили ті SMS-повідомлення, він зберігає для надання, у разі необхідності, поліцейським для слідства по кримінальному провадженню. Також, [PERSON] зазначив, що по кредитній картці до подій, що сталися у період з 02 по 04 липня 2016 року, був борг приблизно на суму 14000 грн., який він потім погасив. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що відповідач [PERSON] користувався послугами АТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору № б/н від 01.03.2011 року. У період з 02 по 04 липня 2016 року відповідач оформив два кредити через Інтернет «Оплата частинами», один з них був оформлений строком на три роки, другий - строком на один рік. До того, як були оформлені ці два кредити, відповідач мав заборгованість за договором № б/н від 01.03.2011 р. у розмірі 14538,04 грн. Враховуючи те, що відповідач зазначив, що усі SMS-повідомлення від ПриватБанку про фінансові дії з картками, в тому числі у період з 02.07. по 04.07.2016 року, він отримував на свій фінансовий номер телефону, тому, тільки [PERSON] міг знати паролі для входу і оформлення кредиту «Оплати частинами». Отже, на думку представника позивача, не заміна фінансового номеру, дає висновок про те, що відповідач сприяв у доступі до відомостей кредитної картки, його особового рахунку, акаунту, мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію. Оскільки фінансова операція була здійснена в Інтернеті з використанням реквізитів платіжної картки, у тому числі коду, що відомо тільки власнику картки, то можна зробити висновок, що саме [PERSON] надав змогу провести фінансові операції з його карток. Відповідач не губив ані телефон, ані кредитні картки, отримував SMS-повідомлення. Згідно правил користування кредитом «Оплата частинами», два таких кредити, які були оформлені з 02 по 04 липня 2016 року, на строк один та три роки, відповідач повинен був вносити щомісяця суму коштів - регулярний платіж вчасно, до зняття цих сум, і тоді це був би безпроцентний кредит, а так він не вносив ці кошти на картку, тому ці кошти знімаються з картки під 3,5 % на місяць та йдуть у борг за тілом кредиту доти, доки не виплатиться кредит, розбитий на три роки та на один рік, а також за невиконання нараховуються проценти. [PERSON] змінив фінансовий номер телефону через 2 місяці після тих оформлених кредитів «Оплата частинами». Картки не заблоковані. Рух коштів по картці, після оформлення цих кредитів у липні 2016 року, був, гроші надходили. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши докази по справі, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зіст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно дост. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними. Судовим розглядом встановлено, що 01.03.2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, зазначивши, що бажає оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 10000 грн. (а.с.10 том № 1). При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що дана підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає між нимта банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ ««ПРИВАТБАНК»). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому,з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2ст. 639 ЦК Українивизначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] погодився виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами та правилами, Тарифами банку, які містяться в матеріалах справи, та не містять підпису відповідача, останній ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», а за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови та правила банківських послуг будь-яке посилання на них є незаконним та необґрунтованим, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Як убачається з матеріалів, [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 01.03.2011 року отримав картки № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , остання з них має термін дії до 02.2019 (а.с.102,130 том № 1). Кредитний ліміт встановлений 08.01.2013 р. склав 15000 грн. (а.с.155 том № 2). Користування відповідачем кредитними коштами, наданими згідно кредитного договору б/н від 01.03.2011 року, підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по рахунку (а.с. 92-99, 118-127 том № 149-54), яка є належним доказом, що узгоджується з правовою позицією, неодноразово висловленою у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц, від 20.10.2020 № 456/3643/17. 20.05.2019 р. по клопотанню представника відповідача суд постановив ухвалу про витребування доказів по справі, якою витребував у АТ КБ «Приватбанк» інформацію та документи щодо проведеного службового розслідування стосовно втручання третіх осіб в роботу онлайн-банкінгу Приват24 відносно операцій клієнта [PERSON] ; у Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню,розпочатому за заявою [PERSON] за ст. 185 КК України за фактом зникнення грошових коштів з рахунку [PERSON] та відомості щодо стану розгляду кримінального провадження. Згідно наданої АТ КБ «Приватбанк» інформації від 29.05.2019 № 126526-ВБ, на виконання ухвали суду про витребування доказів, повідомлено, що надати відповідь, яка надавалась клієнту раніше, не виявляється можливим, за спливом часу події. Банком, на підставі проведеного дослідження події, надано наступний висновок. Втрата грошових коштів з картки [PERSON] сталася у результаті компрометації паролей на вхід до додатків банку «Приват24», а також персональних даних та інформації нанесеної на платіжну картку (номер картки, строк дії, СVV-код), необхідних для проведення розрахунків в системі Інтернет. Клієнту рекомендовано звернутися до правоохоронних органів (а.с.9,58 том № 2). СВ Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області 19.07.2019 за № 12090/55-2019/СВ, № 12091/55-2019/СВ надано суду інформацію про те, що 16.07.2016 року за фактом зникнення за невідомих обставин з банківських карток [PERSON] грошових коштів в сумі 73259 грн., було відкрито кримінальне провадження № 12016200440003089 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України. На даний час досудове розслідування триває та вживаються всі необхідні заходи для встановлення істини по справі (а.с.48-50 том № 2). Стороною відповідача у процесі розгляду даної справи були надані копії матеріалів кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с.94-109,115-129). Так, 15.07.2016 р. [PERSON] звернувся із заявою до начальника відділу протидії кіберзлочинам в Сумській області Слобожанського управління кіберполіції Департаменту кіберполіції Національної поліції України про притягнення до кримінальної відповідальності невідомих йому осіб, які протягом 02-04.07.2016 заволоділи грошовими коштами в сумі 73259 грн. з його банківських карток «ПриватБанк» № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, передбачену ст. 383 КК України [PERSON] попереджений. У поясненнях [PERSON] начальнику відділу протидії кіберзлочинам в Сумській області Слобожанського управління кіберполіції Національної поліції України, зазначено, що він має чотири банківських картки емітованих КБ «Приват Банк». УсіSMS-повідомлення від банку стосовно розрахункових операцій по карткам надходять лише на номер [NUMBER] . 02.07.2016 р. 13-30 год. від «Приват24» надійшло SMS-повідомлення із паролем доступу до сервісу «Приват24», хоча вхід до вказаної системи він не ініціював та пароль із «СМС» нікому не повідомляв, сторонніх дзвінків з даного приводу йому не надходило. Потім о 13-23 год., 13-24 год. надійшло «СМС» із паролем доступу до сервісу SenderMobi.Вказаних операцій він не ініціював. Послугами «Приват24» він користувався доволі рідко, переважно з метою здійснення переказів коштів він телефонував на номер 3700. Потім, 03.07.2016 о 10-07 год. надійшло «СМС» про зарахування 15396 грн., хоча таких дій він не вчиняв та отримання грошей не очікував. Протягом наступних днів до 04.07.2016 на його номер телефону надходили ще «СМС» про різні події з картками, яких він не робив. 04.07.2016 після обіду йому зателефонували з «ПриватБанку» з приводу здійснених платежів. У ході розмови запитали, чи здійснював він платежі, на що він відповів, що ні. Співробітник банку сказав, що в системі пройшов збій і тому картки заблоковано. 04.07.2016 він дізнався, що на картці № [NUMBER] грошей немає, хто і як їх зняв невідомо. Загальна сума, що була списана з його карток 73259 грн. З даного приводу він звернувся до служби безпеки «ПриватБанк», де йому повідомили, що невстановлені особи, якимось чином отримали доступ до системи «Приват24» відносно його карток та здійснили розрахункові операції (а.с.94-96 том № 2). АТ КБ «Приватбанк» були видані довідки щодо операцій по картках [PERSON] №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , здійснених у період з 2 по 4 липня 2016 р. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно із пунктом 14.16 статті 14 вказаного Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Аналогічні норми містить Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705. Відповідно до ст. 5,6,7,8,9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного суду України у справі № 6-71цсв15 від 13 травня 2015 року Верховний суд України дійшов висновку, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц, провадження № 61-3239св18; від 28 лютого 2018 року у справі № 725/314/15-ц, (провадження № 61-5769св18), від 20 червня 2018 року (справа № 691/699/16-ц, провадження № 61-16504св18); від 20 червня 2018 року (справа № 320/1169/16-ц, провадження № 61-9855св18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 357/6461/15-ц, провадження № 61-19669св18); від 20 березня 2019 року (справа № 715/1067/16-ц, провадження № 61-22431св18) вказану правову позицію підтримав. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, слід виходити з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року (справа № 552/2819/16-ц, провадження № 61-1396 св 18). У постанові Верховного Суду від 02.10.2019 р. у справі № 183/3171/16 зроблено висновок, відповідно до якого саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю, сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріали справи не містять доказів і АТ КБ «Приватбанк» не доведено, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей кредитної картки, особового рахунку, аканту чи мобільного додатку «Приват24», втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою у період з 02 по 04 липня 2016 року. Позивач також не надав доказів на підтвердження того, що операції з картками відповідача у період з 02 по 04 липня 2016 року відбулися шляхом введення коду підтвердження, отриманого саме відповідачем на його телефонний номер, а не шляхом переадресації SMS-повідомлення з його номера телефону на інший номер без його відома. Проте, відповідач, виявивши незаконне проведення фінансових операцій по його картці, здійснених у період з 02 по 04 липня 2016 року, невідкладно повідомив АТ КБ «Приватбанк» та правоохоронні органи про цей факт, тим самим вчинив всі необхідні дії для доведення своєї невинуватості. Отже, фінансові операції за кредитною карткою, які відбулися з 02 по 04 липня 2016 року є оспорюваними ним, про що він заявив як банку в належний спосіб так і до правоохоронних органів. Крім того, слід зазначити, що у суду відсутні відомості щодо оголошення підозри чи наявності вироку суду з приводу вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ст. 383 КК України, як завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину. Щодо розміру заборгованості [PERSON] за наданим кредитом від 01.03.2011 р., яка утворилася до подій, що сталися у період з 02 по 04 липня 2016 року у сумі 14538,04 грн., про що зазначив представник позивача у судовому засіданні, то, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.59-64 том № 3) станом на 30.06.2016 року [PERSON] мав заборгованість за тілом кредиту 14876,91 грн., станом на 02.07.2016 р., 03.07.2015 р., 04.07.2016 р., 07.07.2016 р., 31.07.2016 р. - 0,00 грн. У графі «пільговий період» станом на 04.07.2016 р. зазначена сума - 14988,04 грн., станом на 07.07.2016 р. - 14538,04 грн., станом на 31.07.2016 р. - 14537,9 грн. Таким чином, суд вважає, що розрахунок заборгованості не співпадає із заявленою сумою боргу за тілом кредиту, не конкретизований та не доведена та не підтверджена сума боргу, яка утворилася до подій, що сталися у період з 02 по 04 липня 2016 року. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей кредитної картки, особового рахунку, аканту чи мобільного додатку «Приват24», втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою у період з 02 по 04 липня 2016 року, та вважає, що у задоволенні уточнених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed