Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство КБ «Приват Банк» про зняття арешту з усього нерухомого майна та грошових коштів на всіх рахунках у банках, що належить [PERSON] , у межах виконавчого провадження №43403349, накладений на підставі постанови №б/н від 29.05.2014 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області. Позов [PERSON] обґрунтував тим, що 16.01.2012 р. Першотравневим районним судом Донецької області на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області у справі №22-273/10 про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК», було видано виконавчий лист №2-537 про стягнення солідарно з [PERSON] та його дружини [PERSON] заборгованості у розмірі 5 109 682,42 грн. за кредитним договором №RМ- SМЕ107/403/2008ОТ0 від 03.10.2008 р. На підставі зазначеного виконавчого листа, Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 04.05.2012 р. було відкрито виконавче провадження №30971336, виконавчий документ за яким було повернуто стягувачеві згідно постанови від 24.10.2012 р. В якості підстави повернення Відповідачем було вказано на відсутність у Позивача майна, на яке може бути звернуто стягнення (п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження»). Після повторного направлення на виконання виконавчого листа про стягнення з Позивача на користь ПАТ «ОТП БАНК» заборгованості у розмірі 5 109 682,42 грн., Відповідачем було відкрито виконавче провадження №43403349, виконавчий лист за яким також було повернуто стягувачеві 10.11.2014 р. У межах виконавчих проваджень №43403349, №30971336 до позивача застосовувалися заходи примусового виконання рішення суду шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що знаходились на моїх банківських рахунках. 16.06.2019 р. під час звернення до установи банку позивачу стало відомо, що рахунки відкриті ним у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишаються арештованими, а саме: - \~ \~ \~ \~№ [NUMBER] поточний рахунок у Доларах США; - \~ \~ \~ \~№ [NUMBER] поточний рахунок у Гривнях; - \~ \~ \~ \~№ [NUMBER] розподільчий рахунок у Доларах США; - \~ \~ \~ \~№ [NUMBER] картковий рахунок у Гривнях. Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вказані рахунки арештовано згідно Постанови ВПВР Управління ДВС ГУЮ у Донецькій області від 29.05.2014 р. за ВП№43403349. Станом на сьогоднішній день, мною було вжито заходів щодо погашення заборгованості у розмірі 5 109 682,42 грн. наступним шляхом. 30.05.2018 р. між АТ «ОТП Факторинг Банк» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір факторингу, на підставі якого відступлено право вимоги до позивача за кредитним договором №RM-SME107/403/2008OT0 від 03.10.2008 р. на суму 64 500 959,16 грн. Таким чином, у зобов`язанні зі сплати заборгованості за кредитним договором по відношенню до позивача було змінено кредитора, в результаті чого статусу нового кредитору набуло ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Згідно з довідкою №ДГ2803/9 від 28.03.2019 р., заборгованість Позивача перед ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за кредитним договором №RM- SME107/403/2008OT0 від 03.10.2008 р. на суму 64 500 959,16 грн. було погашено у повному обсязі. На підставі викладеного, просив суд знятти арешт з усього майна та грошових коштів на всіх рахунках у банках, що належить позивачу [PERSON] . Ухвалою суду від 12.08.2019 року провадження по справі було відкрито в спрощеному порядку та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 03.09.2019 року до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». В судове засідання, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, позивач [PERSON] не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач, Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направив. Представник третьої особи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника банку та вирішити спір на підставі матеріалів справи та діючого законодавства. Представник третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направив. За даних обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд дослідивши матеріали справи встановив, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 20.04.2010 року у справі №22-273/10 було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» про стягнення солідарно з [PERSON] та його дружини [PERSON] заборгованості у розмірі 5 109 682,42 грн. за кредитним договором №RМ- SМЕ107/403/2008ОТ0 від 03.10.2008 р. Відповідно до листа АТ КБ «Приват Банк» від 26.06.2019 року, банком накладено арешт на кошти, які знаходяться на рахунках [PERSON] згідно постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 29.05.2014 року про арешт коштів боржника у в/п №43403349. 30.05.2018 р. між АТ «ОТП Факторинг Банк» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір факторингу, на підставі якого відступлено право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №RM-SME107/403/2008OT0 від 03.10.2008 р. на суму 64 500 959,16 грн., згідно повідомлення про відступлення права вимоги від 30.05.2018 року. Згідно інформації від 16.05.2019 №19-368-1029 виконавче провадження №43403349 на підставі виконавчого листа №241/464/14-ц від 07.05.2014 року, виданий Першотравневим районним судом, про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості останній раз повернуто стягувачеві 10.11.2014 року. Станом на 16.05.2019 року у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] не перебувають. Згідно довідки №ДГ2803/9 від 28.03.2019 р., заборгованість Позивача перед ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за кредитним договором №RM- SME107/403/2008OT0 від 03.10.2008 р. на суму 64 500 959,16 грн. було погашено у повному обсязі. Статтею 41\~Конституції\~України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316,317,319\~ЦК\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.\~ст.\~319\~-\~321\~ЦК\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідност.328\~ЦК\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннямист.391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3ст.\~59\~ЗУ\~«Про\~виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач не має можливості розпоряджатися належним їй майном, через наявність арешту. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів встановлено Главою 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ від 21.01.20004 р. № 22. Відповідно до п.9.1. Інструкції, виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ст. 59 «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем\~арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації\~арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;9) підстави, передбачені\~пунктом 1-2\~розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках\~арешт\~може бути знятий за рішенням суду. Частина 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» містить підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, до яких, зокрема, відноситься погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, та оскільки підстав для продовження обтяження на майно на даний час не вбачається, порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом зняття арешту з майна, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved