Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Заступник прокурора Миколаївської області 28 жовтня 2016 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що прокуратурою області виявлені порушення вимог законодавства при прийнятті [PERSON] сільською радою рішень із земельних питань. Так, Рішенням [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №9 від 14 грудня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4820982200:12:055:0196 у селі Коблеве для ведення особистого селянського господарства. Рішенням [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №11 від 26 грудня 2012 року затверджено проект землеустрою та змінено цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 4820982200:12:055:0196 з ведення особистого селянського господарства на будівництво інфраструктури та закладів громадського харчування, на підставі чого [PERSON] видано державний акт ЯК №788951 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4820982200:12:055:0196. В подальшому вказану земельну ділянку на підставі Договору купівлі-продажу №134 від 01.04.2015 року відчужено на користь [PERSON] Прокурор вважає, що вказані вище рішення [PERSON] сільської ради прийнято з порушенням вимог законодавства, у звязку з чим підлягають визнанню незаконними та скасуванню. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що зазначене рішення [PERSON] сільської ради прийняте з порушенням вимог законодавства, у звязку з тим, що надана відповідачці [PERSON] земельна ділянка належала до земель державної власності, перебувала у постійному користуванні ДП Очаківське ЛМГ (раніше Очаківське державне лісомисливське господарство), та відносилась до земель лісового фонду урочища "Коблеве" Березанського лісництва квартал 34, виділ 2, 3, а тому повноваження щодо вилучення та передачі її у власність належали Березанській районній державній адміністрації Миколаївської області. Разом з тим, [PERSON] сільською радою надано спірну земельну ділянку у власність [PERSON] без вилучення її у постійного землекористувача ДП «Очаківське ЛМГ» - та поза волею належного власника (розпорядника) землі Березанської районної державної адміністрації, без погодження органом лісового господарства проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, усупереч встановленого мараторію на вилучення земель держлісфонду. Крім того, на думку Заступника прокурора Миколаївської області, при прийнятті оскаржуваного рішення також мали місце наступні порушення вимог чинного законодавства, а саме: - ст.19 Конституції України, ст.17 Закону України Про основи містобудування, ст.48 Закону України Про охорону земель, ст.118 ЗК України, оскільки надана відповідачці [PERSON] земельна ділянка розташована\~ в зоні рекреації, в межах\~ якої, відповідно до Проекту планування та забудови Березанського району, затвердженого постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985р. №112, дозволяється розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів труда та відпочинку, пляжів, памяток археології, заказників памяток культури та забороняється індивідуальне будівництво в 3-х кілометровій зоні узбережжя Чорного моря. Аналогічна заборона міститься і в п.10.17 ДБН 360-92 Планування і забудова міських і сільських поселень, які є обовязковими у сфері будівництва, містобудування та архітектури; - що зазначена земельна ділянка, яка надана відповідачці для ведення особистого селянського господарства, розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря на відстані 986-995 метрів від урізу води та що відповідно до ст.ст.85, 88 Водного кодексу України, ст.ст.59, 84 ЗК України землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей, а землі, на яких розташована прибережна смуга, не підлягають відчуженню. Фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Відсутність такого проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянки, розташованої у нормативно-визначеній смузі від урізу води; - що надання у власність відповідачці спірної ділянки для ведення особистого селянського господарства суперечить вимогам ст.90 Водного кодексу України та ст.62 ЗК України, відповідно до яких прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних обєктів, обєктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, обєктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обовязковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд. Посилаючись на наведені порушення вимог закону Заступник прокурора Миколаївської області просить визнати незаконним та скасувати вищезазначені рішення [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки [PERSON], а також зміни цільового призначення спірної земельної ділянки. У звязку з незаконністю оскаржуваних рішень [PERSON] сільської ради прокурор просив визнати недійсним та скасувати виданий на їх підставі на імя [PERSON] державний акт ЯК №788951 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4820982200:12:055:0196, а також на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК України витребувати земельну ділянку у [PERSON] у власність держави в особі Березанської районної державної адміністрації. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області у судове засідання не зявився. У поданій до суду заяві від 06.09.2017 року (а.с.81) представник [PERSON] сільської ради просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство», у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечував, вважаючи його необґрунтованим. У поданій до суду заяві від 05.03.2017 року (а.с.127-129), підтриману у судовому засіданні, представник відповідача просив застосувати у даній справі строки позовної давності, посилаючись на сплив позовної давності, оскільки прокуратурі було відомо про всі оспорювані рішення, прийняті [PERSON] сільською радою. \~ \~ \~ \~ Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що Рішенням [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №9 від 14 грудня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства» затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] із земель не наданих у власність та користування земельну ділянку площею 2,0 га (пасовища) у селі Коблеве для ведення особистого селянського господарства в селі Коблеве в межах території [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.14). \~ \~ \~ Рішенням [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №11 від 26 грудня 2012 року «Про затвердження проектів із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності громадян» затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту села Коблеве, [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області площею 2,000 га (забудовані землі) на комерційне призначення для будівництва обєктів інфраструктури та закладів громадського харчування (а.с15). 29 грудня 2012 року [PERSON] видано державний акт ЯК №788951 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4820982200:12:055:0196 (а.с.39), а 01.04.2015 року вказану земельну ділянку на підставі Договору купівлі-продажу №134 відповідачкою [PERSON] було відчужено на користь відповідачки [PERSON], що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.38-39). Вказані обставини сторонами не оспорюються і підтверджуються наявними у справі доказами. На час прийняття оскаржуваних рішень спірна земельна ділянка належала до земель державної власності, перебувала у постійному користуванні ДП Очаківське ЛМГ (раніше Очаківське державне лісомисливське господарство), та відносилась до земель лісового фонду Березанського лісництва квартал 34, виділ 2, 3 (а.с.24), про що свідчить Інформація ВО «Укрдержліспроект» від 15.06.2016 року (а.с.24) та Інформація ДП «Очаківське ЛМГ» Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 14.06.2016 року (а.с.25). \~ \~ \~ \~\~ \~ \~ \~ За інформацією, наданою Відділом Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області за даними Національної кадастрової системи, спірна земельна ділянка знаходиться на відстані від урізу води Чорного моря до південної межі - 986-995 метрів, до північної - 1214-1224 метрів (а.с.27-28). \~ \~ \~ \~ За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше 2-х км від урізу води. \~ \~ \~ \~ У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води (ч.10 ст.88 Водного кодексу України). \~ \~ \~ \~ З урахуванням зазначених нормативних розмірів, наявні підстави вважати, що спірна земельна ділянка розташована в межах пляжної зони прибережної захисної смуги. Землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду (ст. 58 ЗК України). За змістом ст.59 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в\~ користування та для спеціально визначених цілей. Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень), земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. \~ \~ \~Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено. Таким чином, [PERSON] сільською радою всупереч зазначеним нормам законодавства передано у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться у межах прибережної захисної смуги, для потреб, не передбачених законом. Відповідно до частини другої\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженого постановою Державного комітету УРСР у справах будівництва від 23.10.1985 року № 112, надана відповідачці [PERSON] у власність земельна ділянка розташована у зоні рекреації, у якій не передбачено розміщення земельних ділянок для сільськогосподарського призначення та земель громадської забудови, що вбачається з Інформації Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації від 01.06.2016 року (а.с.32). \~ \~ \~ \~Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування\~ територій\~ населених\~ пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення\~ земельної\~ ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України). \~ \~ \~ \~ Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що Рішення [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №9 від 14 грудня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства» в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,0 га (пасовища) у селі Коблеве для ведення особистого селянського господарства в селі Коблеве в межах території [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області, не відповідає зазначеним вимогам законодавства (а.с.14). \~ \~ \~ \~ Частиною третьою статті 62 ЗК України, ч.3 ст.90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних. Відповідно до ст.17 Закону України Про основи містобудування основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація. Абзацом\~ 2 ст.48 Закону України Про охорону земель передбачено, що розміщення і будівництво обєктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих обєктів. Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття рішення [PERSON] сільської ради № 11 від 26 грудня 2012 року, є Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року №112, відповідно до якого в зоні рекреації, у якій розташована спірна земельна ділянка, планувалось розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів праці та відпочинку, пляжів, памяток археології та заказників памяток культури (а.с.33-34). Пунктом 10.17 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 р., заборонено будівництво будівель, споруд і комунікацій у приморських прибережних смугах завширшки менше 100 м. від урізу води, а в приморських курортних зонах за наявності пляжу менше 100 м. від його суходільної межі. Отже, будівництво обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування на спірній земельній ділянці суперечить земельному і водному законодавству, містобудівній документації\~ та діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам, а тому Рішення [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №11 від 26 грудня 2012 року «Про затвердження проектів із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності громадян», в частині затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON], з ведення особистого селянського господарства на комерційне призначення для будівництва обєктів інфраструктури та закладів громадського харчування, не є законним (а.с15). Крім того, за Інформацією Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації від 10.06.2016 року (а.с.31) звернень від [PERSON] до управління щодо розгляду проектів землеустрою по спірній земельній ділянці не надходило (а.с.31), а тому при прийнятті зазначеного рішення [PERSON] сільською радою порушено вимоги ч.2 ст.186-1 ЗК України, відповідно до яких проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій\~ розташовано\~ об'єкт\~ будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до органу містобудування та архітектури. Згідно з ч.3 ст.388 Цивільного кодексу України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора щодо визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним державного акта на право власності та витребування земельної ділянки, є обґрунтованими, і такими, що ґрунтуються на нормах закону. Разом з тим, вирішуючи питання чи підлягає задоволенню цивільний позов, суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові За положеннями ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252-255 ЦК України. За висновками, викладеними у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у Постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-3079цс15, держава відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти й несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею (державою) незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. \~ \~ \~ \~ Згідно наявної у матеріалах справи копії вимоги в.о. прокурора Березанського району Миколаївської області № 45-41вих-12 від 12.01.2012 року (а.с.130), з метою нагляду за додержанням і застосуванням законів органами місцевого самоврядування всіх сільських голів Березанського району було зобовязано щомісячно надавати на адресу прокуратури району належним чином оформлені оригінали правових актів (розпоряджень, рішень) органів місцевого самоврядування та завчасно повідомляти прокуратуру району про засідання сесій рад. Як вбачається з наданої відповідачем в обґрунтування заперечень проти позову копії супровідного листа [PERSON] сільської ради від 21 січня 2013 року № 73 (а.с.132), до прокуратури району відповідачем направлено протоколи ХХІІ сесії від 14 грудня 2012 року та ХХІІІ позачергової сесії від 26 грудня 2012 року, на яких було прийнято оскаржувані рішення. Крім того, супровідним листом [PERSON] сільської ради від 08 серпня 2013 року № 1021 до прокуратури району також було направлено копії рішень сільської ради із земельних питань за 2012 рік (а.с.131). Таким чином, суд вважає, що з дати отримання копії оскаржуваних рішень, які прокуратура отримала у серпні 2013 року, у прокуратури була обєктивна можливість довідатися про факти порушення земельного законодавства при прийнятті оскаржуваних рішень. Однак, до суду з зазначеним позовом прокурор звернувся лише у жовтні 2016 року, тобто після спливу загального трьохрічного строку позовної давності. Посилання прокурора на те, що копій оскаржуваних рішень до прокуратур взагалі не надходило, на думку суду, спростовується підписом про отримання, наявним на супровідному листі [PERSON] сільської ради від 08 серпня 2013 року № 1021 (а.с.131). На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог Заступника прокурора Миколаївської області про визнання незаконним та скасування рішень, слід відмовити у звязку зі спливом строків позовної давності, а відтак і у задоволенні вимог щодо визнання недійсним державного акта на право власності та витребування земельної ділянки, які є похідними від основних вимог. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed