Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

У травні 2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просив суд винести рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , від 26 червня 2012 року, який був укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим Володимиром Юрійовичем та зареєстровано в реєстрі за № 1207, застосувавши наслідки недійсності правочину. В обґрунтування позову позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] у позовній заяві, підтриманій у судовому засіданні, зазначено, що [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 15.03.2007року Управлінням комунальної власності міста Дніпродзержинська міської ради, згідно з розпорядженням від 15 березня 2007 року № 5/1076 - р, набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру було зареєстровано Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.06.2007 року в книзі № 129, номер запису 21618, реєстраційний номер 19323638. З 2011 року, [PERSON] розпочав проживати з [PERSON] , [INFO] , з якою фактично підтримували подружні стосунки, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. В зв`язку з похилим віком та станом здоров`я, прагнучи отриманняґ сторонньої допомоги та догляду, позивач досяг усної домовленості з відповідачем [PERSON] , який є онуком [PERSON] , про догляд за ним та [PERSON] , а в знак подяки за догляд видав заповіт, яким заповів усе майно відповідачеві. Зазначений заповіт був виданий 15 липня 2011 року та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Жидковим В. Ю. В червні 2012 року, [PERSON] , зловживаючи довірою [PERSON] , запропонував останньому укласти договір купівлі - продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи це тим, що він в подальшому буде допомагати та здійснювати догляд за позивачем. 26 червня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі - продажу квартири вищезазначеної квартири, який був нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 1207, жодних грошових коштів Позивач від Відповідача не отримував. До грудня 2017 року [PERSON] мешкав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в грудні 2017 року [PERSON] тяжко захворіла та була госпіталізована і [INFO] померла. Під час сумісного проживання з [PERSON] та після її смерті [PERSON] не отримував допомоги від відповідача [PERSON] , а випадково зустрівши останнього дізнався що ніякої допомоги він отримувати не буде. Позивач просить суд звернути увагу на той факт, що після укладення договору купівлі - продажу не настали реальні наслідки які виникають після зміни власника, адже позивач постійно мешкає в спірній квартирі, договори на постачання комунальних послуг укладені з позивачем, по яким останній сплачує кошти (копії квитанцій додаються). При зверненні до відповідача в добровільному порядку розірвати договір, останній відмовився та зажадав від позивача грошових коштів. Приймаючи до уваги той факт, що позивач фактично постійно користувався квартирою, сплачував комунальні послуги, іншого житла (нерухомості) не має є підстави стверджувати що вчинений правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Приймаючи до уваги той факт, що відповідач є онуком [PERSON] , з якою позивач фактично мешкав однією сім`єю, останній мав надію що буде отримувати допомогу від відповідача, так як є особою похилого віку, має ряд захворювань та потребує допомоги в організації свого життя, але після смерті Наконечної, відповідач припинив спілкуватися з позивачем та потребував передати йому документи та ключі від квартири. Зважаючи на те, що шляхом переговорів між позивачем та відповідачем не була досягнута домовленість у розірванні договору та повернення сторін у первісний стан, позивач вважає, що єдиним способом захисту своїх прав є звернення до суду з відповідним позовом. Протягом судового розгляду позивач та його представник [PERSON] підтримали заявлений позов з наведених вище підстав та просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з даною позовною заявою він не погоджується, виходячи з наступного. Договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Житковим В.Ю. 26 червня 2012 року, за реєстровим номером 1207, преамбула якого містить: «продавець» [PERSON] та «покупець» [PERSON] , діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину) уклали даний договір. В п.4.1. договору купівлі-продажу зазначено: Сторони, у присутності нотаріуса, стверджують, що не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, що цей договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, та у сторін відсутні обставини, які примусили їх вчиняти даний договір на невигідних умовах; сторонам зрозумілі суть і значення договору, що укладається; правочин не є зловмисною угодою та здійснюється сторонами за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, фізичного чи психічного тиску, спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених у договорі, п.п. 2.1, 2.2. Договору містять: Продаж цей вчинено за 105 700 ( сто п`ять тисяч сімсот) гривень, які Покупець повністю передав Продавцю при оформленні цього договору; Сторони своїми підписами під цим договором підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. Договір купівлі-продажу не містить положень щодо вимоги обов`язкового зняття з реєстрації та виселення попереднього власника та не є істотними умовами даного договору. Надання права користування своєю власністю будь-якій особі належить тільки власнику майна. Приватний нотаріус Жидков В.Ю., при зверненні та бажанні укласти договір ретельно з`ясовував обставини та пояснював про декілька існуючих правочинів, пов`язаних з набуттям права власності, зокрема, про договір купівлі-продажу, права і обов`язки сторін за цим договором та реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Жодних непорозумінь або незрозумілості на час укладання та підписання договору не виникло. Бажання укласти будь-який інший договір у [PERSON] на той час, теж не було. Згадана квартира була набута ним за договором купівлі-продажу під час шлюбу та згода його дружини [PERSON] отримана в установленому законом порядку, посвідчена 26.06.2012 року Жидковим В.Ю., приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, за реєстровим №1206. Твердження [PERSON] про зловживання довірою з його сторони та примушення його укласти договір купівлі-продажу квартири, є хибним та неправдивим. Позивач дійсно декілька років спільно проживав, мав спільний бюджет та вів спільне господарство з його бабусею [PERSON] , з якою він жив в мирі й злагоді. Все отримане від договору було спільно витрачено ними у своєму спільному подружньому житті, про що не заперечує й сам позивач. Крім того, його мати - [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] - донька [PERSON] , постійно піклувалась, за своїм бажанням, про свою матір і позивача [PERSON] Заповіт, який був складений, записаний зі слів [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю, за реєстровим № 1740, 15 липня 2011 року на ім`я - [PERSON] , був зроблений за власним бажанням і з власної ініціативи [PERSON] .. При цьому, позивач, довіряв приватному нотаріусу Жидкову В.Ю., до якого він самостійно звернувся та який й посвідчував зазначені нотаріальні дії. За час спільного доброго й мирного життя його бабусі та [PERSON] до часу її смерті [INFO] , зі сторони [PERSON] взагалі ніколи не було будь-яких прохань про допомогу до та прохань про розірвання договору купівлі-продажу квартири. Між нами були абсолютно нормальні людські стосунки та була усна домовленість, що незважаючи на те, чиє життя закінчиться раніше, бабусі [PERSON] чи [PERSON] , кожен з них буде проживати в належній йому на праві спільної сумісної власності за договором купівлі-продажу квартирі, за адресою: [ADDRESS] , тому вони й до сих пір сплачують за користування, комунальні послуги. І на теперішній час, він с повагою ставиться до позивача - [PERSON] як людини поважного віку і не має морального права виставити людину на вулицю, тому що іншого житла він дійсно не має. Але, цей факт не звільняє від прав і обов`язків, які настали за договором купівлі-продажу, після укладення якого пройшло вже понад шість років. Навпаки, він, поважаючи [PERSON] і тримаючи обіцянку надану бабусі, не має можливості розпорядитись своєю власністю за власним бажанням. Він був здивований появою даного позову. З пояснень його матері - [PERSON] , яка після похорон бабусі [PERSON] продовжувала із власної ініціативи допомагати та піклуватись про [PERSON] , між ними виникли якісь непорозуміння, що й призвело до подання даного позову. Враховуючи вищезазначене, він просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в повному обсязі. Крім того, [PERSON] 29.10.2018 року подав до суду заяву, в якій просить застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, оскільки, Договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Житковим В.Ю. 26 червня 2012 року, за реєстровим номером 1207, а ст. 267 ЦК України встановлюється загальна позовна давність у три роки. Представник відповідача за договором про надання правової допомоги адвокат Тютюнник О.В. у судовому засіданні не визнала заявлений позов, підтримала викладену позицію у відзиві на позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, просить застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та у позові відмовити повністю. Третя особа - приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Жидков Володимир Юрійович у судове засідання не з`явився, надав до суду пояснення щодо позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, та просив суд розглядати справу без його присутності. В поясненнях щодо позову [PERSON] зазначив, що 26 червня 2012 року до нього звернулись [PERSON] та [PERSON] за посвідченням договору купівлі-продажу квартири за номером [ADDRESS] . Того ж дня, 26 червня 2012 року, ним, [PERSON] , приватним нотаріусом Кам`янського (колишня назва Дніпродзержинського) міського нотаріального округу, за реєстровим № 1207 було посвідчено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. Вказана нотаріальна дія була ним вчинена відповідно до норм чинного законодавства, а саме: Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій, та інших. Зокрема, статтею 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо). Статтею 42 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Статтею 43 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Статтею 44 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії' та (або) керувати ними. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Статтею 45 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Пунктом 1 Глави 4 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій, встановлено, що дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Перед посвідченням договору купівлі-продажу квартири за номером [ADDRESS] , яке відбулось 26 червня 2012 року, ним, [PERSON] , приватним нотаріусом Кам`янського (колишня назва Дніпродзержинського) міського нотаріального округу, були виконані всі вимоги діючого законодавства щодо встановлення осіб учасників цивільних відносин (зокрема, [PERSON] та [PERSON] ), встановлення дійсних намірів кожної із сторін до вчинення правочину, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину; був визначений обсяг цивільної дієздатності вказаних осіб. Будь-які сумніви щодо обсягу цивільної дієздатності фізичних осіб, які звернулись за вчиненням цієї нотаріальної дії, не виникли. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину було здійснено шляхом встановлення ним однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Вказаний правочин був посвідчений ним, [PERSON] , приватним нотаріусом Кам`янського (колишня назва Дніпродзержинського) міського нотаріального округу, оскільки кожна із сторін однаково розуміла значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Окрім того, пунктом 2 вказаного договору «Ціна договору», визначено, що продаж цей вчинено за 105700 (сто п`ять тисяч сімсот) гривень, які Покупець повністю передав Продавцю при оформленні цього договору. Сторони своїми підписами під цим договором підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. Звертає увагу суду, що статтею 229 Цивільного кодексу України «Правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки», встановлено, що: якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Він, [PERSON] , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу, виконав вимоги діючого законодавства щодо встановлення дійсних намірів кожної із сторін до вчинення правочину, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, і ним було встановлено однакове розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної сторони. Враховуючи вищевикладене, він заперечує проти цього позову, просить суд відмовити позивачу у позовних вимогах. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] приблизно 10 років, він жив з її тіткою. Після смерті тітки [PERSON] , [PERSON] говорив, що продав квартиру. Також, [PERSON] розказував, що за квартиру грошей йому не давали і що у нього були конфлікти з матір`ю [PERSON] .. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] - її сусід по під`їзду. Спочатку він жив сам, потім до нього жінка поселилась на ім`я [PERSON] , декілька років вони жили разом. Тітка [PERSON] розповідала, що її дочка погрожувала [PERSON] , також вона розповідала, що свою квартиру вона залишила внуку, а сама переїхала до [PERSON] .. Після смерті тітки [PERSON] [PERSON] казав, що йому дзвонив її онук та просить віддати йому ключі від квартири, бо він йому квартиру продав. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 131 ЦПК України сторони зобов`язані подати свої докази чи повідомити суд про них до або під час попереднього судового засідання; згідно ст. 60 ЦПК України сторони зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні встановлено, що спірна квартира по [ADDRESS] ) належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2012 року, який був укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим Володимиром Юрійовичем та зареєстровано в реєстрі за № 1207 (арк.с.10), підтвердженням посвідчення та дійсності вказаного договору є копія Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 11499141 від 26.06.2012 року. Як видно з направленої до суду копії договору купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] ) та матеріалів нотаріальної справи за договором купівлі-продажу від 26.06.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Жидковим В.Ю. Кам`янського міського нотаріального округу, позивач [PERSON] продав спірну квартиру відповідачу [PERSON] за 105700 грн. Вказаний правочин був посвідчений Жидковим В.Ю., приватним нотаріусом Кам`янського (колишня назва Дніпродзержинського) міського нотаріального округу, оскільки кожна із сторін однаково розуміла значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Окрім того, пунктом 2 вказаного договору «Ціна договору», визначено, що продаж цей вчинено за 105700 (сто п`ять тисяч сімсот) гривень, які Покупець повністю передав Продавцю при оформленні цього договору. Сторони своїми підписами під цим договором підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. З наведеного вище вбачаються обставини, котрі свідчать, що [PERSON] , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу, виконав вимоги діючого законодавства щодо встановлення дійсних намірів кожної із сторін до вчинення правочину, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, і ним було встановлено однакове розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної сторони. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена тільки особами, визначеними законом, а саме: однією із сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені на момент звернення до суду і на права та обов`язки яких безпосередньо впливає оспорюваний правочин. Постановою Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» п. п. 19,20 закріплено: Відповідно до ст.ст.229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або в наслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину (229 ЦК) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона мала істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однієї зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчинений під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони і оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введене в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст.655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. п.2 ч.1 ст.218 ЦК України - заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; п. 1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо). Статтею 42 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Статтею 43 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Статтею 44 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії' та (або) керувати ними. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Статтею 45 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Пунктом 1 Глави 4 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій, встановлено, що дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Нотаріус виконав вимоги діючого законодавства щодо встановлення дійсних намірів кожної із сторін до вчинення правочину, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, і ним було встановлено однакове розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної сторони. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи викладене суд не вважає підставою для відмови у позові сплив строку позовної давності, при цьому вважає необхiдним відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору не підлягають задоволенню, у звязку з недоведенням підстав для задоволення позову. На підставі ст. ст. 10, 11, 60, 61, 82, 212 - 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 78, 215, 218, 626 Цивільного кодексу України, суд

Outcome: dismissed