Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

13.09.2019 року [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] звернулася з позовом до [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , в якому просить ухвалити рішення яким стягувати з відповідача на її користь на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2800,00 гривень, щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менше 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Мотивуючи тим, що між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області на її користь на утримання сина було стягнуто аліменти. Відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню сина та сплачує аліменти, що не перевищують 50% встановленого законодавством мінімуму. На даний час син потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. В добровільному порядку сплачувати аліменти в розмірі встановленому законом відповідач відмовляється, хоча має можливості та засоби, оскільки має неофіційний стабільний дохід. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач надав відзив в якому просить в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що не заперечує щодо того, що дитині необхідно сплачувати аліменти та сплачує їх. Рішення суду про стягнення аліментів він виконує повністю. Зазначив, що наявність неофіційного стабільного доходу позивачем нічим не підтверджена. Те що, він намагається не мати заборгованості по аліментах, при цьому не працюючи, дає позивачці думати, що він має офіційний дохід. Вказав, що проживає з батьками, які є пенсіонерами. Крім того зазначає, що позивачка вийшла заміж, тобто змінила своє матеріальне становище. Позивач надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що обставини викладені у відзиві не відповідають дійсності, є надуманими, вигаданими та безпідставними. Зазначила, що відповідач умисно створює обставини, які мають суттєве значення для справи. Зазначила, що батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дитини, яка щороку потребує більших витрат на її утримання, у зв`язку з чим на неї лягає тягар витрат. Фактично відповідач є самозайнятою особою, розумним, толковим та фінансово забезпеченим чоловіком. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстровану шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03 липня 2014 року по справі №286/2341/14-ц, та є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 березня 2009 року (а.с.4,6). Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року по справі №286/2761/17, було змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] , [INFO] , за рішенням Овруцького районного суду від 04.08.2011 на користь [PERSON] на дитину - [PERSON] , [INFO] , в частині встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, збільшивши мінімальний розмір аліментів з 30% встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку до 50% встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складає 2218,00 грн.. Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо можливості відповідачем сплачувати аліменти в розмірі 2800,00 грн., в позові та в своїх поясненнях у відповіді на відзив, позивач посилається на те, що відповідач працює неофіційно та має стабільний дохід, але доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для стягнення аліментів у визначеному розмірі, суду надано не було. Позивач в обґрунтування вимог, зазначає, що позивач сплачує аліменти в розмірі меншому ніж визначений законом, а саме менше 100 % прожитого мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, у відповідності до ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд враховує, матеріальний стан відповідача (відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів), наявність батьків непрацездатного віку, відсутність заборгованості по аліментах, тобто відповідач не ухиляється від утримання дитини, те що позивачем не надано належних доказів, наявності обставин, що встановлюють наявність можливості відповідача сплачувати аліменти на користь позивачки в твердій грошовій сумі у визначеному нею розмірі. Позивачем при зверненні не доведено можливості зміни раніше встановленого розміру аліментів та наявність визначених законом підстав такої зміни, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі вище викладеного, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed