Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

02 вересня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Гоголівська селищна рада Миргородського району Полтавської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В направленому на адресу суду позові позивачка зазначає, що вона є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , який відповідно записів по господарської книги № 5, особовий рахунок №\~ [NUMBER] за 2016-2020 роки значиться за [PERSON] . Як одноособовий власник на вищевказаний житловий будинок багато років тому позивачка зареєструвала у своєму житловому будинку сина подруги, [PERSON] , [INFO] . В 2013 році він припинив постійно проживати у будинку позивача та вибув у невідоме місце проживання, хоча на час подання позовної заяви зареєстрований за адресою позивача. На сьогоднішній день [PERSON] у житловому будинку не проживає, не утримує його, комунальні платежі не сплачує, а тому позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, раніше подавала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 25). Відповідач [PERSON] відзив до суду не подавав, про день та час судового розгляду справи повідомлений у відповідності до вимог ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 30, 36), заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за його відсутності до суду не подавав. Третя особа Гоголівська селищна рада Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явилася, представник надіслав до суду лист, в якому просив суд розглянути справу без участі представника третьої особи (а.с. 38). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обґрунтувань. Судом встановлено, що за позивачкою [PERSON] , відповідно до записів погосподарської книги № 5, особовий рахунок № [NUMBER] за 2016-2020 роки виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, значиться житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). В зазначеному вище житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідач з 2013 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто за вказаною адресою реєстрації більше ніж 1 рік, з 2013 року (а.с. 9). Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі її тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житловому будинку створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved