Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

[PERSON], звернувшись в листопаді 2013 року до суду, просить встановити факт, що в період з квітня 2004 року по [INFO] вона проживала однією сім'єю зі спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO], тобто не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини; просить змінити їй черговість одержання права на спадкування за законом, визнавши рішенням суду такою, що має право на спадкування разом зі спадкоємцем, яка входить до кола першої черги спадкоємців за законом, відповідачем [PERSON] - дочкою померлого [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з квітня 2004 року і до дня смерті [PERSON] перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах, проживаючи однією сім'єю за адресою: [ADDRESS]. Вказує, що [PERSON] перебував на її утриманні, оскільки протягом останніх років життя дуже хворів, у зв'язку з чим не міг працювати та, відповідно, заробляти для сім'ї кошти, а у подальшому був визнаний інвалідом третьої групи. Стверджує, що за власні кошти купувала чоловікові медикаменти та інші лікарські засоби, оплачувала вартість житлово-комунальних послуг квартири, де вони мешкали, тому вважає, що протягом тривалого часу опікувалася [PERSON], матеріально його забезпечувала, а також надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та з мотивів, наведених у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позову за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. На підставі поданих учасниками цивільного процесу письмових доказів (копій документів) судом встановлено, що відповідач [PERSON] є дочкою [PERSON], який помер [INFO] (а.с.7, 11, 89). На час своєї смерті [PERSON] був власником двокімнатної квартири [ADDRESS]. Там же він був і зареєстрований (а.с.17 - 19, 64 - 67). Після смерті [PERSON] його дочка, як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом, оскільки заповіту покійний не залишив, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. З такою ж заявою звернулася до нотаріуса і позивач [PERSON], вказавши у заяві від 18.11.2013 р., що є дружиною [PERSON], з яким із 2004 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах (а.с.5, 6). Аналізуючи показання допитаних в судовому засіданні за клопотанням позивачки свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] склалися стосунки, притаманні подружжю, так як тривалий час вони проживали однією сім'єю у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], де були пов'язані спільним побутом, спільно розпоряджалися заробленими коштами, піклувалися один про одного. Після смерті [PERSON] позивач здійснила над ним обряд поховання, понісши на це відповідні витрати, що підтвердила суду документально (а.с.12, 14 - 16, 74). Як вбачається з виданої на ім'я [PERSON], [INFO], трудової книжки від 09.08.1984 року, серія [NUMBER], зокрема із двох останніх записів у ній за №№24, 25 (а.с.8 - 10), у період з 29 серпня 1995 року по 28 лютого 2009 року [PERSON] проходив військову службу в управлінні Служби Безпеки України в Рівненській області, звідки був звільнений у запас. Після звільнення зі служби ніде не працював, а з 28 листопада 2012 року рішенням Рівненської обласної МСЕК від 18.12.2012 р. [PERSON] був визнаний інвалідом третьої групи у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням військової служби з ураженням внутрішніх органів та центральної нервової системи. Інвалідність була встановлена на строк 1 рік - до 01 грудня 2013 року, з протипоказаннями до роботи водія транспортних засобів з нервово-фізичним напруженням (а.с.21). Разом з тим, як вбачається з наданої за запитом суду інформації від 10.06.2014 р. №01-11/746 Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи (а.с.94), у наявних медичних документах інваліда [PERSON] немає відомостей про перебування його у безпорадному стані внаслідок інвалідності. Також надано роз'яснення, що згідно п.27 постанови Кабінету Міністрів України №1317 від 03 грудня 2009 року, - особи з найважчим станом здоров'я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування, належать до першої групи інвалідності. Аналізуючи показання допитаних в судовому засіданні за клопотанням представника відповідачки свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що [PERSON], хоча і мав третю групу інвалідності, яка була встановлена йому після звільнення з військової служби, проте фактично був працездатним, працюючи майстром з ремонту телерадіоапаратури, тим самим заробляючи собі кошти на прожиття. При цьому [PERSON] був здатний до самообслуговування, періодично користувався велосипедом та автомобілем. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як передбачено ч.2 ст.1259 цього ж Кодексу, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Визначення поняття безпорадного стану надане в абзаці третьому п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування", згідно з яким, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Виходячи з наведених норм цивільного законодавства, встановлених обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, оскільки судом встановлена відсутність фактів, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги, а саме - перебування спадкодавця [PERSON] протягом тривалого часу через тяжку хворобу у безпорадному стані. Надані позивачкою копії медичних документів, виданих закладами охорони здоров'я на ім'я [PERSON], а також копії фіскальних чеків на придбання лікарських засобів (а.с.23 - 36, 68 - 72), суд оцінює критично, як неналежні докази, тобто такі, що не містять інформації щодо предмета доказування у цивільній справі. Таким чином, відповідачем [PERSON] не були порушені, не визнані чи оспорені права, свободи або інтереси позивача [PERSON], за захистом яких вона звернулася до суду.

Outcome: dismissed