Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

У серпні 2014р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про стягнення аліментів з відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2008 року вони з відповідачем проживали однією сім'єю, але у зареєстрованому шлюбі не перебували. В подальшому, у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, позивач вказує, що подальше їх спільне проживання без шлюбу стало неможливим, у зв'язку з чим з жовтня 2013 року відповідач став проживати окремо від неї, а їх малолітні діти проживати разом з нею. Як вказує позивач, вона самостійно здійснює виховання та утримання дітей, забезпечує належними умовами проживання, розвитку, виховання і відпочинку, одягом та харчуванням. Однак, відповідач будь-якої участі в їх вихованні та утриманні не приймає. Зазначає, що на неодноразові усні та письмові звернення до відповідача щодо добровільної сплати аліментів на утримання їхніх дітей, відповідач ухиляється від покладеного на нього, відповідно до ст.180 СК України, обов'язку їх утримувати, що змусило її звернутися до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача аліментів на утримання їхніх дітей. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 7 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] (позивач у справі) та [PERSON] (відповідач у справі) є батьками [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 09 червня 2011року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №955 (а.с.4) та [PERSON], народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 06 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1292, (а.с.5). Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони з 2008 року проживали однією сім'єю, однак, у зареєстрованому шлюбі, не перебували. Як вже було встановлено судом, у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, в силу сімейних обставин, з жовтня 2013 року сторони стали проживати окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, їх малолітні діти залишилися проживати разом з позивачем, яка самостійно здійснює виховання та утримання дітей, тоді як відповідач будь-якої участі в їх вихованні та утриманні не приймає. Неодноразові звернення позивача до відповідача щодо добровільної сплати аліментів на утримання їхніх дітей, що підтверджується копіями листів від 28.05.2014 та 17.06.2014 (а.с.12-15), відповідачем залишені без уваги. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання своїх малолітніх дітей. Частиною 4 ст.155 СК України, визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст.182 СК України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач немає на утриманні інших дітей, непрацездатних дружину та батьків. Доказів зворотного суду не надано. Частиною 2 ст.182 СК встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного, а також, враховуючи вимоги ст.182 СК України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача, на утримання їхніх спільних дітей, аліментів у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 13.08.2014 і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Згідно із п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60грн.

Outcome: approved