Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

25.09.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приморська районна державна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуном. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є бабусею [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою відповідача [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , але у зв`язку з постійним пияцтвом відповідачів, онуки фактично проживають з нею за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що у квартирі [ADDRESS] відсутні будь-які умови для проживання малолітніх дітей. Так, у квартирі розкидані одяг та особисті речі відповідачів, підлога забруднена, на кухні знаходяться брудний посуд та пусті пляшки з-під напоїв. За харчуванням дітей відповідачка [PERSON] не слідкує, діти не отримують м`яса, овочів та сезонних фруктів. Між відповідачами та дітьми постійно вини кають сварки, при цьому відповідачі висловлюються нецензурною лайкою у присутності малолітніх дітей. Відповідачі ніде не працюють, ними не вжито жодних заходів до підготовки [PERSON] до шкільного навчального року. Зокрема, останні два роки особисто нею придбано одяг, взуття, зошити та інші необхідні речі при підготовці до відвідування школи своєму онуку [PERSON] . Упродовж останніх п`яти років [PERSON] постійно проживає разом з нею та її чоловіком в приватному будинку, де ними забезпечено всі необхідні умови для життя, навчання та розвитку онука. [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своїм братом разом з позивачем та її чоловіком з 9 місяців після народження, тобто з січня 2019 року. З зазначених вище підстав позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. 05.10.20 року до суду надійшла відповідь з Відділу АДР ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідачів. З 05.10.2020 року по 23.10.2020 року суддя Кузнецова В.В. знаходилась на лікарняному. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 27.10.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 01.12.2020 року. 01.12.2020 року у зв`язку з неявкою відповідачів підготовче судове засідання відкладене на 18.12.2020 року. 18.12.2020 року у зв`язку з відсутністю відомостей щодо вручення судових повісток відповідачам підготовче судове засідання відкладене на 29.01.2021 року. 29. 01.2021 року представник позивача звернулася до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 04.03.2021 року. 04.03.2021 року у зв`язку з мінуванням будівлі Приморського районного суду м.Одеси підготовче судове засідання відкладене на 20.04.2021 року. 20.04.2021 року підготовче судове засідання відкладене на 25.05.2021 року. 25.05.2021 року у зв`язку з неявкою сторін підготовче судове засідання відкладене на 23.06.2021 року. 23.06.2021 року підготовче судове засідання відкладене на 29.07.2021 року. Ухвалою суду від 29.07.2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приморська районна державна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуном, та призначено до судового розгляду по суті на 06 вересня 2021 року. Сторони у судове засідання не з`явилися. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції, актовий запис № 401, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідачами проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про їх інтерес до дитини. Враховуючи, що позбавлення відповідачів батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів навмисного ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей, позивачем не надано, не доведено свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що відповідачі категорично заперечують проти позбавлення батьківських прав, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав. Також, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 28.07.2021 року № 01-11/1176/1вих. про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та встановлення над малолітніми дітьми опіки бабусею [PERSON] та відповідність такого влаштування інтересам дітей, яки вирішив недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , у відношенні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження винної поведінки та свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про ухилення відповідачів від виховання дітей, суд на даний час не вбачає необхідності застосування до відповідачів такого крайнього заходу, як позбавлення їх батьківських прав.

Outcome: dismissed