Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

28 лютого 2017 року до суду звернулися [PERSON] та [PERSON] із позовом до [PERSON] в якому просять суд стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду у розмірі 100 тисяч гривень, по 50 тисяч на кожну. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що [INFO]. відповідач керуючи автомобілем марки "BMW" реєстраційний номер [NUMBER], приблизно о 19:40 год. на 517 км. + 550 м. автодороги Київ - Чоп на території Кам'янка-Бузького району здійснив наїзд на їх сестру - пішохода [PERSON], яка в результаті заподіяних їй ушкоджень померла. 30.11.2016р. слідчим по даному факту було винесено постанову про закриття кримінального провадження, де було винною визнано їх сестру. Водій [PERSON] дав їм 7 тисяч гривень на похорон і обіцяв в подальшому компенсувати їх моральні страждання, однак згодом відмовився здійснювати компенсацію. Вказують, що потерпіла була їх рідною сестрою, вони були в тісних відносинах, жили в любові та злагоді. Покійна жила та була зареєстрована з [PERSON], однак часто приїздила до [PERSON] та допомагала. Втрата сестри є для них великою трагедією і причиною моральних страждань, які тривають і до нині, які вони оцінюють у 100 тисяч гривень на двох. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та [PERSON] а також їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги заперечили у повному обсязі та вказали, що потерпіла була в стані тяжкого степеня алкогольного сп'яніння та порушила правила дорожнього руху, що свідчить про її грубу необережність. Також відповідач вказав, що він відшкодував 7 тисяч гривень в перші дні після ДТП виходячи із співчуття та бажання допомогти, що підтверджується розпискою. Вважає, що будь-яких моральних страждань [PERSON] не понесла, так як вона під час допиту вказувала, що взагалі рідко бачила свою сестру. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" в судове засідання не прибув, на адресу суду надіслав письмові пояснення в яких зазначив, що заяву на виплату страхового відшкодування по даному факту ніхто не подавав, а тому товариство було позбавлено можливості провести страхове відшкодування. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Як слідує з матеріалів справи, не заперечується сторонами, 15.10.2016р. близько 19:40 год. на 517 км. + 550 м. автодороги Київ - Чоп на території Кам'янка-Бузького району Львівської області автомобіль марки "BMW" реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] здійснив наїзд на пішохода - [PERSON]. Як видно із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.10.2016р. [PERSON] померла [INFO]., а відповідно до довідки про причину смерті від 17.10.2016р. [PERSON] як пішохід була травмована при зіткненні з легковим автомобілем, нещасний випадок (а.с. 7, 17). Постановою слідчого СУ ГУ НП у Львівській області від 30.11.2016р. кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за №12015140000000906 від 16.10.2016р. закрите у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України з боку водія [PERSON] (а.с. 4-6). В описаної вище постанови видно, що згідно проведених ряду експертиз, причиною смерті [PERSON] стала тупа травма тіла, у вигляді численних переломів, що призвело до розвитку гострої крововтрати та смерті, а у крові трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в кількості 3,49% проміле, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп'яніння. Водночас водій [PERSON] не перебував у стані алкогольного сп'яніння. Також, як зазначено у постанові, відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи від 28.11.2016р., причиною настання ДТП, з технічної точки зору, є та обставина, що об'єктивна видимість пішохода на проїжджій частині для водія [PERSON] настала з такої віддалі, яка вже була недостатньою для уникнення наїзду. Вказані обставини, які судом встановлені, не оспорюють сторони по справі та підтверджуються матеріалами справи. А тому, суд при розгляді даної справи дійшов до висновку, що смерть [PERSON] настала в результаті наїзду автомобіля марки "BMW" реєстраційний номер [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON] і між її смертю та діями відповідача є безпосередній причинно-наслідковий зв'язок. Так, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У ч.2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Також, згідно ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як зазначено у п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, відповідач [PERSON] має обов'язок по відшкодуванню зокрема моральної шкоди внаслідок ДТП, яка мала місце 15.10.2016р. і в результаті якої загинула [PERSON] При чому, суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача про те, що його вини у ДТП немає, а така настала внаслідок порушення правил дорожнього руху самою [PERSON], так як обов'язок по відшкодуванню шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, в даному випадку транспортним засобом, виникає навіть за умов, коли вини у діях особи завдавача шкоди немає. Вирішуючи питання про те, хто має право на відшкодування такої шкоди, суд враховує положення ч.2 ст. 1168 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. З матеріалів справи слідує, що покійна [PERSON] була рідною сестрою [PERSON] та [PERSON], що доводиться копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 12, 13, 15, 104). Проте, закон не визначає рідних сестер та братів до категорії осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, яка завдана смертю фізичної особи. Право на таке відшкодування мають зокрема особи, які проживали з покійною однією сім'єю. В процесі розгляду справи встановлено, що покійна [PERSON] не проживала однією сім'єю з позивачкою [PERSON] Так, як видно із довідки про склад її сім'ї, така проживала із чоловіком та дітьми у буд. [ADDRESS], а відмітка в її паспорті свідчить, що в даному будинку вона зареєстрована із 27.11.2008р. Ці докази свідчать, що покійна [PERSON] не прожила разом із сім'єю позивачки [PERSON] (а.с. 8, 10). Як повідомила в судовому засіданні сама [PERSON], вона дійсно жила та живе зі своєю сім'єю в с. Великосілки, а покійна [PERSON] жила в с. Новий Милятин із їх сестрою [PERSON] Таким чином, суд вважає, що позивачка [PERSON] не належить до категорії осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди після смерті [PERSON], а тому у задоволенні її вимог суд відмовляє повністю. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] суд враховує, що така проживала однією сім'єю із покійною [PERSON], що доводиться довідкою про склад сім'ї від 03.02.2017р. (а.с. 16) де позивачка [PERSON] та покійна [PERSON] є особами, які проживають сім'єю (сестри). Також дана обставина доводиться показами самих позивачів, які в судовому засіданні вказали, що покійна дійсно проживала із позивачкою [PERSON] в с. Новий Милятин Кам'янка-Бузького району. Відтак, [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до ч. 2 ст. 1168 ЦК, як особа, яка проживала однією сім'єю. Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Частина 3 цієї статті визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При чому, суд враховує, що як вірно визначено у п. 6.4. Методичних рекомендаціях Листа Мінюсту від 13.05.2004р. N 35-13/797 "Відшкодування моральної шкоди" моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. Так, суд вважає, що сам факт смерті сестри позивачки [PERSON] при встановлених обставинах справи, свідчить про завдання їм моральної шкоди, яка полягає у її душевних стражданнях, яких вона зазнала і її вимушених негативних життєвих змінах. Однак, оцінити розмір таких душевних страждань та їх життєвих змін відносно позивачки об'єктивно неможливо, так як таке поняття як "життя людини" не може бути оцінено будь-яким матеріальним виміром і є в будь-якому випадку вищим за нього. Тому суд при вирішенні даної справи керується засадами розумності, виваженості та справедливості, з метою забезпечення належної сатисфакції у відносинах сторін та окрім самого факту завдання моральної шкоди позивачці, враховує також права та інтереси відповідача. Суд вважає, що розмір такого відшкодування, який заявлений позивачкою [PERSON] у розмірі 50 000,00 грн. не може бути судом задоволений в повному обсязі, оскільки позивачка є повнолітньою, яка має власні сімейні відносини (діти), і смерть її сестри хоч і призвела до душевних страждань та вимушених життєвих змін, проте розмір їх відшкодування суд не може відповідати 50 000,00 грн., а повинен становити 40 000,00 грн. Такий висновок суд робить також із врахуванням інтересів відповідача, який як встановлено судом здійснив відшкодування шкоди за наслідками ДТП, що стверджується розпискою [PERSON] (а.с. 41) і розмір такого відшкодування становив 7000,00 грн., що визнали сторони по справі та відповідно до ст. 61 ЦПК не підлягає доказуванню. А тому, відшкодування моральної шкоди на рівні 40 000,00 грн. є достатнім для відшкодування понесених моральних страждань позивачки, не повинно призвести до надмірних витрат відповідача та не буде порушувати справедливий баланс у правовідносинах що виникли. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд враховує, що позивачі при подачі даного позову звільнені від сплати судового збору, то суд відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави суму судового збору за вимогу немайнового характеру, яка становить 640,00 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача 3000,00 грн. як відшкодування витрат понесених на правову допомогу, то суд не вбачає правових підстав для такого стягнення, так як суду не надано доказів ані понесення таких витрат, ані їх відповідності обсягу виконаних робіт адвокатом.

Outcome: partial