Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Представник позивача з урахування уточнених позовних вимог звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, надання додаткового строку для прийняття спадщини з тих підстав, що [INFO] померла його матір [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно. Позивач є інвалідом І групи, хворіє з 31 грудня 2016 року. 24 жовтня 2018 року брат позивача [PERSON] привіз позивача до приватного нотаріуса Малютяк А. В. для оформлення за його словами, доручення від імені позивач на брата для оформлення спадщини після смерті матері. Позивача було транспортовано та піднято на другий поверх розташування нотаріальної контори його братом [PERSON] на переконання якого позивач підписав доручення на ім`я останнього на оформлення спадкових документів на обох. Маючи повну довіру до брата, позивач про те, що ним була підписана відмова від спадщини навіть не уявляв, він підписав документ не читаючи у зв`язку із повною довірою до брата. На даній заяві міститься власноручний підпис позивача і він не відмовляється від цього, тому що довіряв брату і внаслідок його тяжкого стану був переконаний, що пише доручення і зважав, що брат йому допомагає. Текст підпису на заяві йому було продиктовано і у написаному тексті не зазначено про відмову від спадщини. Особа, яка приймала документи у позивача не була приватним нотаріусом Малютяк А.В., вона представилась як секретар і з її слів помічник нотаріуса в цей час перебувала на лікарняному, тому вона тимчасово виконувала за неї всі дії. Невдовзі після підписання заяви про відмову від спадщини позивач 30.10.2018 року потрапив до Новоархангельської ЦРЛ, був госпіталізований зі скаргами на головні болі, голово кружіння, виражену м`язеву слабкість в лівих кінцівках. Позивач пропустив строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як він хворів та знаходився в такому фізичному стані, що не дозволяло йому самостійно здійснювати юридично значущі дії, а також з огляду на те, що він мав тверде переконання, що таку заяву від його імені було подано його братом під час оформлення на нього доручення, яке виявилось обманом та поданням йому на підпис заяви про відмову від спадщини. У зв`язку з цим, позивач просить суд визнати недійсною відмову від прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] та визначити для нього додатковий трок тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] та посилається у своїх вимогах на підстави, які передбачені статтею 229 ЦК України 13 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої заперечення відповідач мотивує тим, що позивачем не доведено на підставі належним та допустимих доказів обставини викладені у позовній заяві, а саме підписання заяви про відмову від спадщини у тяжкому фізичному стані, чи в наслідок помилки (обману), об`єктивні та непереборні обставини, які були перешкодою для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , що, на думку відповідача, свідчить про незаконність та необгрунтованість позовних вимог. Ухвалою суду від 29 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, суду пояснив, що після смерті матері його брат [PERSON] запропонував йому допомогу у оформленні спадщини шляхом написання довіреності на його ім`я, оскільки він хворів і у нього не було коштів. На вказану пропозицію він погодився і поїхавши до нотаріуса, підписав «щось», вважаючи, що підписав довіреність. Особа, яка приймала від нього заяву була віком близько 65 років, вголос йому прочитала текст, він прописом написав, що із його слів записано вірно, підписав текст, приватного нотаріуса [PERSON] він бачить вперше в судовому засіданні і даному нотаріусу він нічого не писав. На запитання позивач пояснив, що його обманули і він не розумів, що писав заяву про відмову від спадщини. Представник позивача [PERSON] також підтримала позовні вимоги і суду пояснила, що позивач захворів і його брат вирішив допомогти та запропонував свою допомогу при оформленні спадкування після смерті матері. Позивач вважав, що підписав довіреність і через півроку вирішив з`ясувати, що саме він підписав. Коли він прийшов до нотаріальної контори, то нотаріуса не було і вважає, що брат його обманув і це є підставою для звернення до суду. На запитання іншої сторони щодо конкретизації підстав позовних вимог представник зазначила, що підставами є помилка та обман і відмова від спадщини була безадресною. Також представник зазначила, що підпис на заяві та рукописний текст стороною позивача не оспорюється. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і суду пояснив, що він працює у м.Києві і брат мав час все обдумати, так як у них була розмова про відмову від спадщини, мови про написання довіреності не було. Брат відмовився від догляду за матір`ю, він привіз його на поховання матері і тому брат відмовився від спадщини. На запитання пояснив, що він був присутнім у нотаріуса при написанні заяви братом і тиску на нього ніхто не вчиняв. Представник відповідача [PERSON] підтримала позицію останнього і суду пояснила, що позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги, які чітко так і не містять вимог, з приводу чого його відмову від прийняття спадщини слід визнати недійсною. Відмова від прийняття спадщини є безадресною, помилка та обман є взаємовиключними обставинами і обман до одностороннії правочинів не застосовується. Третя особа- приватний нотаріус Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк А. В. суду пояснила, що 24.10.2018 року до неї прийшли сторони, щоб написати заяву про відмову від спадщини. [PERSON] зайшов до кабінету без сторонньої допомоги. Вона із позивачем поспілкувалась, зрозуміла що особа повністю її розуміє і позивачем були надані свідоцтво про смерть, паспорт та свідоцтво про народження.Заява була йому прочитана та роз`яснено всі права, позивач був адекватним, все розумів і все підписав. На запитання пояснила, що позивач разом із [PERSON] прийшли з`ясувати про написану заяву та останні стверджували, що [PERSON] не писав заяву.Сам же позивач не заперечував, що це була не вона, стояв та мовчав, [PERSON] заперечували написання ним заяви. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює завідувачем інфекційного відділення Новоархангельської ЦРЛ і з 30.11.2018 року по 13.12.2018 року позивач знаходився на лікуванні, де у нього був виявлений туберкульоз. До нього ніхто не приходив , харчування ніхто не приносив і з 13.02.2019 року також проходив лікування. Після приходу родичів [PERSON] завжди був у пригніченому стані і його батька та брата бачила лише один раз. За 24.10.2018 року свідок пояснень не зміг надати. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює лікарем-невропатологом Новоархангельської ЦРЛ і 30.10.2018 року [PERSON] було доставлено для планового лікування для проходження реабілітаційного курсу не по швидкій допомозі. Він самостійно не міг пересуватись, був «заторможеним» та неуважним. За 24.10.2018 року свідок пояснень не зміг надати. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною дядька сторін і 18.04.2019 року коли вона разом із чоловіком відвідала [PERSON] , її чоловік запитав у [PERSON] чи нічого він не підписував. [PERSON] відповів, що підписував доручення на [PERSON] . Потім вона разом із чоловіком та позивачем при зверненні до приватного нотаріуса Малютяк , запитали у [PERSON] чи при цьому нотаріусу він підписав довіреність. Коли нотаріус запитала у [PERSON] чи це його підпис він дав стверджувальну відповідь, що так. [PERSON] повідомив, що писав заяву у іншому кабінеті при помічнику, яка назвалась [PERSON] і сказала, що 24.10.2018 року вона перебувала на лікарняному. Стверджувала, що внаслідок такого тяжкого стану позивача нотаріус не мала права приймати будь-які заяви від останнього. На ряд запитань свідок пояснила, що вона не була свідком домовленості між братами з приводу вирішення питань спадщини, на час написання заяви [PERSON] не бачила, відповідач обманом заволодів спадщиною. Її чоловік знаходиться у судових спорах із [PERSON] , вона захищає право [PERSON] на спадщину і хоче щоб [PERSON] поділив із братом спадщину, а [PERSON] сплатив різницю у спадщині [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що сторони доводяться йому племінниками. 18.04.2019 року при відвідуванні [PERSON] у лікарні він дізнався, що той підписав довіреність на [PERSON] . Щоб переконатись у правдивості слів [PERSON] , він разом із дружиною звернулись до приватного нотаріуса Малютяк і з`ясувалось, що [PERSON] написав відмову від спадщини. [PERSON] повідомив, що нотаріуса Малютяк він бачить вперше. На ряд запитань свідок повідомив, що 24.10.2018 року він [PERSON] не бачив, потім у нього виник сумнів щодо дійсності довіреності, він знаходиться у судових спорах із [PERSON] і доводить справедливість закону. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дочкою відповідача і між дядьками стосунки були нормальними на час смерті бабусі. Позивач проживав по [ADDRESS] разом із своїм батьком [PERSON] та її матір`ю однією сім`єю. Вона чула, як її батько та дядько [PERSON] домовлялись про те, що [PERSON] буде відмовлятись від спадщини і вона не була присутньою у нотаріуса при написанні оспорюваної заяви. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є зятем відповідача і у жовтні 2018 року останній попросив його завезти разом із [PERSON] до нотаріуса по питанню подання відмови від спадщини. Він їх привіз, [PERSON] пішли самостійно до нотаріуса, [PERSON] посторонньої допомоги не потребував, він із автомобіля не виходив і всі інші події йому невідомі. Заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є інвалідом першої групи «Б» із 26.06.2019 року і інвалідність встановлена на строк до 01.07.2021 року. Крім того, позивач отримує пенсію по інвалідності із 19.06.2017 року. Позивач є сином [PERSON] , що підтверджено відповідним свідоцтвом. Згідно витребуваної у приватного нотаріуса Новоархангельського районного нотаріального округу в Кіровоградській області Малютяк А. В. копії спадкової справи № 121/2018, заведеної після смерті [PERSON] , остання померла [INFO] в селі Надлак Новоархангельського району Кіровоградської області. Заява про прийняття спадщини надійшла від імені сина [PERSON] , як спадкоємця за законом, заява про відмову від прийняття спадщини надійшла від імені [PERSON] . В даній заяві позивач стверджує, що він не перебуває під впливом погроз, насильства, як фізичного, так і морального та діє не у наслідок тяжких обставин, повністю розуміючи свої дії, маючи можливість керувати ними, без будь-якого тиску зі сторони, відповідно до власного волевиявлення та на підставі прийнятого ним рішення, цією заявою він відмовляється від прийняття усієї спадщини, де б вона не була та з чого вона б не складалась після смерті його матері [PERSON] . Йому роз`яснено та зрозуміло зміст статтей 1273,1274 та 1275 Цивільнрого кодексу України. Заява містить рукописний напис - «Заява мною прочитана, суть і значення мені зрозуміло, та підписано при здоровому розумі та ясній пам`яті власноручно» та підпис позивача. Заява надійшла 24 жовтня 2018 року о 10 год. 20 хв., зареєстрована за № 492, та прийнята приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк А. В. Зміст рукописного тексту позивачем та його представником не оспорюється. Як слідує з матеріалів спадкової справи, позивач реалізував своє право подати заяву про відмову від прийняття спадщини та не скористався правом відкликати її протягом встановленого законом строку. Відповідно до частини 5 статті 1274 відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Позивач просить визнати недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини з підстав, визначених статтею 229 ЦК України, згідно якої якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). За змістом ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови N 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Тобто, на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним позивач повинен довести належними, допустимими доказами наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. У кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків. За положеннями в ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ч. 1 ст. 230 ЦК України). Відповідно до роз`яснень викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми ст.230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що вважає відмову від прийняття спадщини незаконною, оскільки він вважав, що підписує довіреність, повністю довіряв брату і підписав заяву не читаючи. Також посилався на ту обставину, що заяву у нього приймала не нотаріус Малютяк А.В., а інша особа, рукописний текст не містить зазначення, що він відмовився від спадщини і брат його обманув. Твердження позивача повністю спростовується текстом поданої ним заяви про відмову від прийняття від спадщини від 24.10.2018 року, оскільки на поданій заяві він власноручно поставив свій підпис, зі змістом заяви був ознайомлений, заява ним була прочитана, суть та значення йому було зрозуміло, підпис ставив при здоровому розумі та ясній пам`яті. Крім того, в судовому засіданні останнім не оспорюється факт рукописного тексту на заяві та його зміст. Позивач діяв добровільно, на власний розсуд, та без будь-якого тиску або примусу щодо нього при написанні та поданні заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Тобто, у встановлений законом строк з 13 травня 2018 року по 13 листопада 2018 року, позивач мав право як відмовитись від спадщини за законом, так і протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, відкликати відмову від спадщини. Позивач, у визначений законодавством строк з відповідною заявою не звертався. Крім того, позивачем не доведено неправомірність дій нотаріуса щодо тих обставин, на які він посилається у позовній заяві. Текст позовної заяви містить у собі зазначення, що 24.10.2018 року позивача відповідач привіз до приватного нотаріуса Малютяк А.В. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем належними та допустимими доказами не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Щодо позовної вимоги з приводу надання додаткового строку для прийняття спадщини суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз`яснень зазначених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Позивач по даній вимозі зазначає, що він пропустив строк для звернення до приватного нотаріуса оскільки він перебував у такому фізичному стані, що не дозволяло йому самостійно здійснювати юридично значущі дії, а також з огляду на те, що він мав тверде переконання, що таку заяву від його імені було подано його братом під час оформлення на нього доручення, яке виявилось обманом та поданням на підпис заяви про відмову від спадщини. Позивачем надано до суду довідку про його лікування в період з 30.11.2018 року по 13.02.2019 року. Згідно копії виписки 3201 із медичної карти позивач госпіталізований у плановому порядку до Новоархангельської ЦРЛ до неврологічного відділення для проходження курсу лікування в період з 30.10.2018 року по 23.11.2018 року. За таких обставин, оскільки позивачем по справі не надано жодного доказу , який би свідчив про те, що позивач не усвідомлював обставини свого життя, не розумів змісту подій, перебував у такому фізичному стані, що не дозволяло йому самостійно здійснювати юридично значущі дії, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Крім того, оскільки вимога про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини позивачем не доведена, тому вимога про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, як похідна від першої, також не підлягає до задоволення. Нормою ст. 4 ЦПК України констатовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог. За таких обставин правові підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed