Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

14.06.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи тим, що [INFO] померла його мати, [PERSON], 1942 року народження, яка до дня смерті проживала за адресою: [ADDRESS]. Він, [PERSON] та треті особи: [PERSON] і [PERSON] є дітьми померлої [PERSON]. 25.05.2011 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. був посвідчений договір дарування будинку за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046, згідно якого [PERSON] передала, а відповідач [PERSON] прийняв у власність вищевказаний будинок. Про існування даного договору дарування йому стало відомо після того, як він отримав відповідь на адвокатський запит 06.05.2015 року від КП КОР «Південне БТІ» про те, що станом до 01.01.2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування №1-1046 від 25.05.2011 року, посвідченого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою. До даного часу вони вважали, що даний будинок є спадковим майном і після смерті матері буде поділений у рівних частинах між ним, братом і сестрою. Однак, він не може погодитися з тим, що вищезгаданий договір дарування відповідав справжній волі його матері, в зв'язку з чим повинен бути визнаний недійсним за обставин, які мають істотне значення для даної справи, адже його мати [PERSON], після своєї смерті, мала намір залишити в спадщину житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], йому, його брату - [PERSON], його сестрі [PERSON], які є спадкоємцями першої черги по закону. Мати [PERSON] неодноразово зазначала про свої наміри при свідках, і її наміри були справжніми. Він постійно допомагав матері, здійснював за нею догляд та допомагав матеріально, оскільки проживав на одній вулиці з нею, а також щодня спілкувався з нею. Онук [PERSON], який є сином його сестри [PERSON], час від часу навідувався до бабусі, але жодним чином не допомагав їй, не піклувався про неї, і не сподівався на те, що отримає житловий будинок, про що неодноразово наголошувала мати. Сумніви у справжній волі дарувальника, спонукали його звернутись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання недійсним договору дарування, оскільки є підстави вважати, що договір дарування будинку був підписаний не його матір'ю від імені дарувальника, а іншою особою, яка намагалася підробити почерк матері, оскільки почерк яким здійснено даний напис, натиск на кулькову ручку, нахил відрізняється від того яким був справжній її підпис. У відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 06.06.1994 року, власником житлового будинку по [ADDRESS] являвся його покійний батько - [PERSON], який помер [INFO]. При реєстрації вказаного вище нерухомого майна в Комунальному підприємстві Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок по [ADDRESS] був зареєстрований помилково як будинок по [ADDRESS], тобто житловий будинок зареєстрований вже з літерою [ADDRESS], а в графі тип об'єкта було зазначено, що це бувший житловий будинок під [ADDRESS]. Дана інформація підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.03.2010 року № 25626097. Однак дана інформація про реєстрацію житлового будинку по [ADDRESS] не відповідає дійсності, оскільки будинок під [ADDRESS] являється не бувшим, а існує в наявності, як нерухоме майно у вигляді житлового будинку, що виходить з наступного. У відповіді Комунального підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 170 від 06.02.2017 року зазначено, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку № 1-1588 від 06.05.2000 року, посвідченого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою. Тобто, житловий будинок по [ADDRESS] існує реально і в ньому проживають особи, а також існує відповідний правовстановлюючий документ на дане нерухоме майно - договір купівлі-продажу житлового будинку № 1-1588 від 06.05.2000 року. Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» було неправомірно та незаконно зареєстровано житловий будинок по [ADDRESS] з особливою приміткою, що будинок по [ADDRESS] являється бувшим, що фактично означає відсутність будинку як такого, однак дана інформація спростовується відповіддю Комунального підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 170 від 06.02.2017 року про наявність та існування житлового будинку по [ADDRESS]. Після смерті батька спадкове майно оформила на себе його матір [PERSON], про що державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори були видані відповідні свідоцтва, які є недійсними в зв'язку з неправомірною реєстрацією Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» основного правовстановлюючого документу на житловий будинок - Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 06.06.1994 року з реєстрацією житлового будинку по [ADDRESS]. Зокрема, були видані наступні свідоцтва: свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.03.2010 року на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться по [ADDRESS], що належав померлому [PERSON]; свідоцтво про право власності від 25.03.2010 року про те, що сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частині посвідчується цим свідоцтвом, складається з житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться по [ADDRESS], що належав померлому [PERSON]. На підставі вищевказаних свідоцтв державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. був посвідчений договір дарування будинку за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046, згідно якого [PERSON] передала, а відповідач [PERSON] прийняв у власність вищевказаний будинок. Згідно п.2 договору дарування житлового будинку від 05.05.2011 року посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області, який знаходиться по [ADDRESS], згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Піщанською сільською радою 14.12.2004 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 241, земельна ділянка, на якій розташовано вищезазначене нерухоме майно, приватизована, кадастровий номер [NUMBER]. Однак у відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, зазначено, що земельна ділянка з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку розташована по [ADDRESS]. Тобто, державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. був посвідчений договір дарування будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046 відповідно до якого до обдарованого перейшла земельна ділянка, яка розташована по [ADDRESS], яка не належала дарувальнику [PERSON]. Земельна ділянка, яка перейшла за договором дарування від 05.05.2011 року до обдарованого [PERSON] і розташована по [ADDRESS] не належить до домоволодіння, зокрема до житлового будинку дарувальника [PERSON], який розташований [ADDRESS], оскільки у відповідності до листа КП КОР "Південне бюро технічної інвентаризації" № 602 від 27.04.2015 року право власності на будинок, який розташований по [ADDRESS] за реєстрований за [PERSON]. У зв'язку з цим, позивач просив визнати недійсним договір дарування будинку за адресою: [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г., реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046, та визнати недійсним реєстрацію свідоцтва на нерухоме майно, яке видане Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 06.06.1994 року та зареєстрованим Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації». Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник позивача, за довіреністю у справі, [PERSON], в судовому засіданні зменшив предмет спору, просив визнати недійсним договір дарування будинку за адресою: [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г., реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046 та підтримав викладені в позові обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник відповідача, за договором, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, надав заперечення проти заявлених позивачем вимог, та зазначив, що [PERSON], 1942 року народження, являлася бабою [PERSON] і була власником житлового будинку з господарськими спорудами та побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Також, в даному будинку разом з [PERSON], згідно до довідки Піщанської сільської ради № 02-14/317 від 18.09.2017 року, проживали без реєстрації [PERSON] та його батьки: [PERSON] і [PERSON]. Позивач [PERSON] та його брат [PERSON] за даною адресою не були зареєстровані та не проживали. Ще за своє життя [PERSON], 18 серпня 2009 року склала заповіт, яким заповіла своєму онукові [PERSON] вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами та побутовими будівлями та земельну ділянку біля будинку. В довідці Піщанської сільської ради № 02-14/317 від 18.09.2017 року вказано, що даний заповіт підписаний саме [PERSON], а не ким іншим. Відповідно до довідки Піщанської сільської ради № 321 від 11.03.2010 року будинок, який належав померлому [PERSON] в [ADDRESS], при впорядкуванні документації став [ADDRESS]. 25 травня 2011 року [PERSON] подарувала свій будинок [PERSON]. В зв'язку з вищевказаним впорядкуванням номерів житлових будинків, предметом договору був будинок саме під номером [ADDRESS]. Даний договір укладений згідно до норм та вимог чинного законодавства. [INFO] [PERSON] померла. До самої смерті [PERSON] доглядала сім'я [PERSON] та потім поховали її. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, заперечує проти задоволення позову, тому просила в задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи, Білоцерківської районної державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подано заяву про розгляд справи у відсутності представника Білоцерківської районної державної нотаріальної контори та винесення рішення згідно чинного законодавства. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали нотаріальної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чизаконних інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта (а.с. 12), є сином померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження та копіями свідоцтва про смерть (а.с. 19, 20, 22). Позивач має брата [PERSON], [INFO], та сестру [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією довідки Піщанської сільської ради (а.с. 22, 109). Також встановлено, що відповідач [PERSON], є племінником позивача, тобто сином сестри [PERSON], [INFO], та онуком померлої [INFO] [PERSON], що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 37-38), власником житлового будинку по [ADDRESS] являвся [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується копією дублікату свідоцтва на нерухоме майно (а.с.37) та копіями витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-312, виданого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної контори ( а.с.35) та свідоцтва про право власності від 25.03.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-309, виданого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної контори ( а.с.35- на звороті), [PERSON],1942 року народження, отримала в порядку спадкування після померлого чоловіка [PERSON], та як спільне сумісне майно подружжя, право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Також, [PERSON] отримала у власність земельну ділянку площею 0,1533 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку за вказаною адресою, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 36-38). 25.05.2011 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. був посвідчений договір дарування будинку за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046, згідно якого [PERSON] передала, а відповідач [PERSON] прийняв у власність вищевказаний будинок, що також підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав (а.с. 39-40). Також, судом встановлено, що [PERSON],1942 року народження, була власником житлового будинку з господарськими спорудами та побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку разом з нею, згідно до довідки Піщанської сільської ради № 02-14/317 від 18.09.2017 року, проживали без реєстрації [PERSON] та його батьки: [PERSON] і [PERSON]. Позивач [PERSON] та його брат [PERSON] за даною адресою не були зареєстровані та не проживали. За своє життя [PERSON], 18 серпня 2009 року склала заповіт, яким заповіла своєму онукові [PERSON] вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами та побутовими будівлями та земельну ділянку біля будинку. В довідці Піщанської сільської ради № 02-14/317 від 18.09.2017 року вказано, що даний заповіт підписаний саме [PERSON]. Відповідно до довідки Піщанської сільської ради № 321 від 11.03.2010 року будинок, який належав померлому [PERSON] в [ADDRESS], при впорядкуванні документації став [ADDRESS], що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 103-106,109 - 110,112). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За приписами статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Як вбачається з договору дарування будинку за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046, [PERSON] передала, а відповідач [PERSON] прийняв у власність вищевказаний будинок, договір укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений, отже відповідає зазначеним вище вимогам законодавства. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ч.1 ст.230 ЦК України). Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В судовому засіданні сторонам було роз'яснено вказані вище норми ЦПК України, однак питання щодо призначення у справі почеркознавчої експертизи було знято за клопотанням представника позивача в зв'язку з відсутністю письмових документів зі зразками підписів [PERSON], також знято питання щодо виклику свідків за недоцільністю. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки вимоги позивача про визнання недійсним договору дарування будинку за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер 29952543, який зареєстровано в реєстрі за №1-1046, згідно якого [PERSON] передала, а відповідач [PERSON] прийняв у власність вищевказаний будинок, з підстави вчинення договору під впливом обману щодо обставин, які мають істотне значення, є безпідставними, а обставини проте, що волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало її внутрішній волі в момент вчинення правочину і договір дарування підписаний іншою особою не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Також, представником відповідача [PERSON], подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки згідно до відповіді № 638 від 06.05.2015 року КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» на адвокатський запит № 8 від 29.04.2015 року (а.с. 31) позивачу про існування договору дарування № 1-1046 від 25.05.2011 року посвідченого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою стало відомо ще в травні 2015 року, таким чином із своїм позовом позивач звернувся до суду із пропущенням однорічного строку позовної давності 14.06.2017 року, тому що на момент звернення до суду останнього пройшло вже два роки, оскільки відповідно до ст. 258 ЦК України для розірвання договору дарування застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Відповідно до статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про розірвання договору дарування, однак, в даному випадку позов ґрунтується на вимогах щодо визнання договору дарування недійсним, що передбачає інші правові наслідки. Тому, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Так, з відповіді № 638 від 06.05.2015 року КП КОР «Південе бюро технічної інвентаризації» позивач дізнався про існування договору дарування житлового будинку № 1-1046 від 25.05.2011 року, посвідченого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою, а з позовною заявою звернувся, шляхом направлення поштовою кореспонденцією 07.06.2017 року, яка була зареєстрована судом 14.06.2017 року, тобто в межах строку позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача. Тому, позовна вимога позивача про стягнення судового збору також задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed