Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

У березні місяці 2014 року позивач звернувся до суду із позовом який мотивує тим, що 19 жовтня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений договір кредиту б/н згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 6500 грн. на умовах, викладених в Умовах надання банківських послуг у тимчасове користування у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22.8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 3.2 та 3.3 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку , і клієнт дає право банку збільшити або зменшити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до умов та правил надання банківських послуг. Однак позичальник належним чином своїх зобовязань за договором не виконувала, і станом на 28.02.2014 року заборгованість відповідача перед банком складає 16 410,45 грн., що складається із заборгованості за кредитом 4772,19 грн., заборгованості по відсотках 7220,78 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 3159,84 а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина) та 757,64 грн. (процентна складова). Просить стягнути заборгованість по кредиту з відповідача у примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просить їх задоволити в повному обсязі. Суду пояснив, що відповідач порушила вимоги укладеного договору визначеного сторонами, має прострочену заборгованість. Відповідач порушила вимоги укладеного договору визначеного сторонами, має прострочену заборгованість. Посилається на те, що строк вимоги за кредитом не минув, позаяк щодо повернення кредиту в повному обсязі зі сплавом останнього дня місяця дії картки. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки за договором від 19.07.2007 року картка № 5457082956305440 була надана клієнту на строк до 05/11, тобто до 31.05.2011 року. Банком подано заяву в межах строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлена про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку. Її представник заявленого позову не визнав та суду пояснив, що згідно із змісту позовної заяви вбачається, що сума кредитного ліміту становить 500 грн., базова процента ставка складає 22,8 % річних, розмір комісії за кредитне обслуговування становить 1% від суми заборгованості, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. 03.05.2017 року [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності. Не заперечує, що позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала зобов»язання за кредитом, однак платіжна картка позичальника не збереглась. Заперечує щодо того, що граничний строк дії картки 05.11. Суд, заслухавши доводи представника позивача та заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 19 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту б/н згідно умов якого банк надає позичальнику кредит із сумою кредитного ліміту 500 грн. на умовах, викладених в Умовах та правилах надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 3.2 та пунктом 3.3 умов та правил надання банківських послуг, в якому зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється рішенням банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг та складає між ним та банком договір, а підписання даного договору є згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Тому загальний розмір наданих позичальнику коштів у кредит становить 6500 грн. Відповідач умов договору в повному обсязі не виконувала, і в строк визначений графіком погашення кредиту за договором суми заборгованої позики та заборгованості по відсотках, та інших платежах, визначених умовами договору не повернула. Останнє погашення кредиту позичальник здійснила 27.09.2009 року. Банк звернувся до суду із позовом 27 березня 2014 року. Сума заборгованості за кредитом розрахована кредитором становить 16 410,45 грн., що складається із заборгованості за кредитом 4772,19 грн., заборгованості по відсотках 7220,78 грн., заборгованості по комісії в сумі 3159,84 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина) та 757,64 грн. (процентна складова). Відповідно до пункту 9.12 кредитного договору вказаний договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором, тому строк повернення кредитних коштів та винагороди за надання фінансового інструменту не минув. Згідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед банком. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо) (ст. 266 ЦК України). За загальними правилами ст. ст. 253-255, 260 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного календарного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 614цс14). Відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці. Відповідвчу видана платіжна картка №5457082956305440 19.10.2007 року, з позовом до суду банк звернувся лише у березні 2014 року, при цьому не надав доказів перевипуску платіжної картки на тих самих умовах та визнання відповідачем боргу за кредитним договором. [PERSON] цього, розрахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором та довідка про зміну умов кредитування й обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] не містять підпису відповідача та не свідчать про визнання нею свого боргу та переривання у зв'язку з цим перебігу позовної давності; договірне списання банком кредитної заборгованості не є підставою для переривання перебігу позовної давності у розумінні положень ст. 264 ЦК України, оскільки не є дією, вчиненою безпосередньо особою на визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed