Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки у праві спільної часткової власності на автомобіль Mersedes-Benz, модель 350D, тип кузова автобус-D, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в розмірі 483923,00 грн. та припинення з дня отримання компенсації права спільної часткової власності [PERSON] на цей автомобіль. В підтвердження позову зазначає, що на підставі постанови Золочівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області від 12.06.2018 та акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 12.06.2018, йому передано у власність 1/2 частину транспортного засобу, яку оцінено за ціною третіх торгів у 212287,50 грн. Ринкова вартість 1/2 частини вказаного транспортного засобу, згідно висновку експерта оцінювача [PERSON] , від 08.10.2018 становить 483923,00 грн. Право власності фактично здійснюється відповідачем, позивач доступу до автомобіля не має, згоди щодо порядку користування автомобілем досягнути з відповідачем неможливо, спільне користування автомобілем не є можливим, транспортний засіб є неподільною річчю, тому поділений в натурі бути не може. Вказує, що відповідач [PERSON] є пенсіонером МВС України, перебуває на обліку ГУПФУ в Львівській області і отримує пенсію за вислугу років, крім того, отримує доходи у вигляді заробітної плати. Зазначає, що відповідач на праві спільної сумісної власності володіє житловим будинком [ADDRESS] та автобусом Mersedes-Benz, модель 350D, а тому спроможний сплатити компенсацію вартості частини майна. 03.01.2018 відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього в його користь компенсацію вартості 1/2 частки у праві спільної часткової власності на автомобіль Mersedes-Benz, модель 350D в розмірі 265160,18 грн., та припинити з дня отримання ним компенсації його право власності на вказаний автомобіль. В обгрунтування зустрічного позову зазначає, що на підставі постанови Золочівського районного відділу ВС ГТУЮ у Львівській області від 12.06.2018 та акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 12.06.2018, позивачу передано у власність 1/2 частину транспортного засобу. Ринкова вартість вказаного ТЗ, яка визначена головним судовим експертом відділу товарознавчих досліджень та оціночної діяльності Львівського НДЕКЦ, МВС України, становить 530320,37 грн. Станом на сьогодні право власності ним фактично не здійснюється, доступу до автомобіля він не має, згоди щодо порядку користування ТЗ між ними не досягнуто, спільне користування між ними неможливе і ТЗ не може бути поділений в натурі, так як це є неподільна річ. Тому, з урахуванням наведеного, а також того, що [PERSON] працює старшим офіцером групи інспекторів бойової підготовки у Навчальному центрі Національної академії НГУ та отримує доходи у вигляді заробітної плати в розмірі 157824 грн., має у власності земельну ділянку площею 1000 м.кв., 1/2 ТЗ марки Ауді А6, 1996 року випуску, тому спроможний сплатити на його користь грошову компенсацію за 1/2 частини ТЗ Mersedes-Benz, модель 350D, в розмір 265160,18 грн. 14.02.2019 представник відповідача [PERSON] адвокат Дейнека В.М. подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив вимоги позовної заяви та просить відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування своїх заперечень вказує, що спірний автомобіль не перебуває у спільній частковій власності з позивачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . Крім того, вказує, що висновок експерта про вартість автомобіля, що виготовлений 08.10.2018 без огляду автомобіля, без врахування зносу та інших важливих для оцінки факторів, котрі впливають на вартість автомобіля. Також зазначає, що позивачем не наведено та не подано жодних доказів, котрі б підтвердили фактичне здійснення права власності ТЗ лише відповідачем, позивачем не висувалося будь-яких претензій до відповідача з приводу користування чи доступу до автомобіля. Вказує, що сплатити позивачу компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 483923,00 грн. у відповідача не має можливості, оскільки він не працює, єдиним його доходом є пенсія, на яку він живе, а майно яке є у його власності перебуває в арешті, іпотеці та на таке накладено обтяження. При цьому він не заперечує щоб вказану суму, в свою чергу, сплатив йому позивач. Звертає увагу, що ринкова вартість, представленого на дослідження, автобуса станом на 05.12.2018 становить 530320,37 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, заперечивши зустрічну позовну заяву. Додатково пояснила, що на даний час автомобіль знаходиться у фактичному володінні та користуванні відповідача, тобто позивач не здійснює права власності щодо вказаного автомобіля. Також, зазначила, що матеріалами справи підтверджується можливість відповідача сплатити грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти первісного позову, з підстав наведених у відзиві на позов, просив задовольнити зустрічний позов та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , автобус Mersedes -Benz, модель 350D, 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] . Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 08.06.2017 визначено, що частка [PERSON] у майні, яким вона володіє спільно з відповідачем [PERSON] , а саме: автобусі Mersedes-Benz, модель 350D, 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] та житловому будинку [ADDRESS] становить 1/2. На підставі постанови Золочівського районного відділу ВС ГТУЮ у Львівській області від 12.06.2018 та акту державного виконавця про передачу майна стягувачу (позивачу) в рахунок погашення боргу боржника [PERSON] від 12.06.2018, [PERSON] передано у власність 1/2 частину транспортного засобу Mersedes-Benz, модель 350D, 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , яку оцінено за ціною третіх електронних торгів у 212287,50 грн., що належить [PERSON] . Таким чином, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками по 1/2 частки транспортного засобу Mersedes-Benz, модель 350D, тип кузова автобус -D, номер кузова № [NUMBER] , 1998 року випуску, що підтверджується ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 08.06.2017 у справі №445/1328/15-ц, постановою Золочівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області від 12.06.2018 та актом державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 12.06.2018. Право співвласника на виділ його частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні регулюється статтею 364 ЦК України. Відповідно до частини першої, другої статті 364 ЦК України, кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Таким чином, можна прийти до висновку, що право співвласника на виділ його частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому передбачено, що обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому, слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Відповідні висновки міститься в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року по справі №6-4цс14 та постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15. Таким чином, правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Судом встановлено, що виділ у натурі 1/2 частки автомобіля Mersedes-Benz, модель 350D, провести неможливо, оскільки автомобіль є річчю неподільною, вищевказаний факт є загальновідомим, тобто таким, що не підлягає доказуванню. Так, відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. В ході судового розгляду позивачем не доведено, що відповідач користується спірним транспортним засобом та не сплачує йому грошову компенсацію за таке користування. Так, судом встановлено, що вказаний автобус Mersedes-Benz, модель 350D, тип кузова автобус -D, номер кузова № [NUMBER] , 1998 року випуску зареєстрований за [PERSON] , в межах зведеного виконавчого провадження №48278768 на такий накладено арешт, відповідно до постанови державного виконавця від 30.07.2015 року вказаний автомобіль оголошено в розшук, що свідчить про неможливість використання вказаного транспортного засобу відповідачем. Щодо можливості відповідача сплатити грошову компенсацію позивачу, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] отримує пенсію за вислугу років у розмірі 5162,78 грн., яка являється єдиним постійним його доходом, а тому сплата позивачу компенсації в сумі 483923,00 грн. становитиме надмірний тягар для відповідача. Отримання відповідачем доходу в розмірі 243000,00грн. у період з 01.01.2017 по 30.06.2018 року, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України, не спростовує попереднього висновку суду про неможливість сплати грошової компенсації, оскільки такий дохід є одноразовий і є значно меншим ніж заявлений позивачем розмір компенсації. Доводи позивача про наявність у відповідача іншого майна, яким він спільно володіє з [PERSON] , на думку суду не може свідчити про його можливість сплатити грошову компенсацію, оскільки право власності є непорушним та не може бути обмежене, крім випадків передбачених законом. Окрім того, позивачем не подано жодних доказів, які б свідчили про те, що ним були вчинені дії, спрямовані на досягнення згоди із відповідачем щодо спільного використання, належного їм на праві спільної часткової власності автомобіля. Щодо зустрічного позову, суд приходить до висновку, що такий не підлягає до задоволення з аналогічних підстав. Так, судом встановлено, що єдиним джерелом доходу [PERSON] є заробітна плата, середньомісячний розмір якої становить 13152,00 грн., що є недостатнім для сплати грошової компенсації в розмірі 265160,18 грн., а наявність у нього іншого майна також не може свідчити про його можливість сплатити таку компенсацію. Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів. На підставі ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 384,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову слід повернути позивачу, оскільки такий звільнений від сплати судового збору, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", як учасник бойових дій.

Outcome: dismissed