Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

09.11.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому, уточнивши заявлені ним позовні вимоги, просить зобов`язати відповідача [PERSON] принести публічні вибачення шляхом їх публікації у виданні «Галицька Зоря», індекс 82100, м. Дрогобич, вул. Шевченка, буд. 14, Львівської області, код ЄДРПОУ - 22410325 та/або написання власноруч листа з вибаченнями на його адресу проживання та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати в розмірі 840,80 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач [PERSON] проживає з його колишньою дружиною [PERSON] та їхнім сином [PERSON] , [INFO] . Шлюб між відповідачем та його колишньою дружиною було укладено 09.01.2020 і з цього часу відповідач разом із [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з його сином. Зазначає, що відповідач зателефонував йому із телефону його колишньої дружини та разом із своїми родичами, родичами колишньої дружини, ображав та погрожував йому фізичною розправою, з приводу чого він був змушений звернутись у поліцію. В той же час, від відповідача, з його особистого номеру телефону « [NUMBER] », в мережі «Viber», в травні та червні 2020 року почали надходити погрозливі та образливі повідомлення, принижуючи його честь і гідність як батька свого сина, який проживає з ним, військовослужбовця-офіцера Збройних Сил України, учасника антитерористичної операції. На будь-які його зауваження відповідач не реагував, запевнивши, що не відмовиться від своїх образливих діянь і готовий понести покарання. Враховуючи те, що відповідач погрожує фізичною розправою та надсилає йому образливі повідомлення, а також те, що усі старання щодо вирішення даного конфлікту в позасудовому порядку завершились погрозами та приниженням в його сторону, а тому змушений був звернутись до суду з даним позовом. 09.11.2020 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який отримано судом 27.11.2020. Ухвалою судді від 30.11.2020 провадження в зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання на 22.12.2020. 14.12.2020 ухвалою судді клопотання позивача [PERSON] від 11.12.2020 про проведення 22.12.2020 судового засідання в режимі відеоконференції з Староконстянтинівським районним судом Хмельницької області задоволено. 22.12.2020 суддею закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду на 02.02.2021. В судове засідання, призначене в режимі відео конференції, позивач [PERSON] не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просить проводити розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення заявлених вимог заперечив, відзначивши, що між ним та позивачем є лише неприязні відносини, однак жодного разу не погрожував йому фізичною розправою. Просить в задоволенні позову відмовити. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає, виходячи з наступних міркувань. Так, вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28). Відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статями 97, 299 ЦК України закріплено право кожного на повагу до його гідності, честі та своєї ділової репутації. Гідність, честь та ділова репутація фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а також про захист своєї ділової репутації. На підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач систематично здійснює телефонні дзвінки та надсилає йому погрозливі та образливі повідомлення з особистого номеру телефону « [NUMBER] », в месенджері «Viber», перешкоджаючи йому відвідувати та спілкуватись із сином та принижуючи його честь і гідність як батька свого сина, військовослужбовця-офіцера Збройних Сил України, учасника антитерористичної операції. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - Постанова) чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Пунктом 15 вказаної вище Постанови визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Пунктом 16 згаданої Постанови визначено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених вище органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Із відповіді начальника Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області Лугового М. від 06.08.2020 вбачається, що по позивач [PERSON] звертався в Дрогобицький ВП із зверненням з приводу неправомірних дій відповідача [PERSON] , яке розглянуто. Наведені позивачем у зверненні факти знайшли своє підтвердження, зокрема зазначено, що між позивачем та відповідачем дійсно є неприязні цивільно-правові відносини, те що відповідач неодноразово висловлював в сторону позивача словесні погрози щодо фізичної розправи. На підставі наведеного, із відповідачем [PERSON] працівниками Дрогобицького ВП було проведено профілактичну бесіду виховного характеру, з метою недопущення вчинення ним висловів образливого характеру та погроз в майбутньому, а також роз`яснено про відповідальність яка настає за вчинення таких дій. З огляду на викладене, суд вважає, що представлена позивачем переписка між ним та відповідачем, не є поширенням інформації про позивача та не носить публічного характеру, оскільки відомості у ній підтверджують лише факт неприязних цивільно-правових відносини між ним та відповідачем, які виникли на ґрунті неприязних сімейних відносин. Також, позивачем не представлено жодного аргументовано підтверджуючого доказу, що представлені в переписці між ним та відповідачем відомості доведені відповідачем до громадськості чи окремих громадян, а тому на думку суду, такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам позивача. При таких обставинах суд приходить до переконання, що оскільки викладені відповідачем у переписці з позивачем висловлювання були предметом розгляду в Дрогобицькому ВП ГУ НП у Львівській області та на даний час є розглянутими, із відповідачем [PERSON] працівниками Дрогобицького ВП було проведено профілактичну бесіду виховного характеру, з метою недопущення вчинення ним висловів образливого характеру в майбутньому, а також роз`яснено про відповідальність яка настає за вчинення таких дій, а тому суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, оскільки в позові відмовлено, а тому не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення на його користь понесених судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed