Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 29.02.2016 року вона звернулася до керівника Краматорської місцевої прокуратури Біжка С.В. зі скаргою, поданою в порядку, передбаченому нормами статті 308 КПК України, про вжиття заходів по дотриманню розумних строків проведення досудового розслідування кримінального провадження № 420120500000000101 від 27.11.2012 року. У вказаній скарзі вона вимагала від прокурора надати процесуальному керівнику - прокурору Єресько В.М. письмові вказівки стосовно строків проведення слідчих дій, провести службове розслідування за фактом порушення розумних строків досудового розслідування та притягнути винних осіб до відповідальності. В порушення вимог статей 3, 8, 9, 19, 40 Конституції України, статей 8, 9, 28 308 КПК України, статті 36 Закону України «Про прокуратуру» керівник Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. в порушення присяги прокурора, що полягало в несумлінному виконанні своїх службових обов`язків, її скаргу не розглянув, обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк по суті скарги не надав, її права і свободи, як людини і громадянина, не захистив. На вищевказане звернення вона отримала лист керівника Краматорської місцевої прокуратури від 11.03.2016 року №991-16/2274 вих-16, який не містив інформації, що його надано саме на її звернення від 29.02.2016 року. В листі зазначено, що прокуратурою розглянуто звернення щодо результатів досудового розслідування кримінального провадження №420120500000000101 від 27.11.2012 року, При цьому, у листі була відсутня інформація щодо результатів розгляду скарги на недотримання розумних строків досудового розслідування вказаного кримінального провадження, не зазначено, задоволена скарга чи у її задоволенні відмовлено, чи встановлені розумні строки проведення конкретних слідчих дій. Також не була вказана інформація щодо результатів розгляду скарги з питання призначення проведення службового розслідування факту порушення розумних строків досудового розслідування вказаного кримінального провадження. Вказала, що Держава Україна за представництвом Прокуратури Донецької області в особі керівника Краматорської місцевої прокуратури Біжка С.В. своєю протиправною, незаконною бездіяльністю не забезпечили дотримання розумних строків досудового розслідування вказаного кримінального провадження, порушило її право на отримання обґрунтованої відповіді на звернення до державного органу, гарантованого статтею 40 Конституції України, в строк, визначений статтею 308 КПК України, порушила право на справедливий судовий розгляд в розумні строки її цивільних прав, що полягає в невиконанні рішення Апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 року №22-64/2011. Спричинена їй, [PERSON] , бездіяльністю прокурора моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, яких вона, як фізична особа, зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї та у зв`язку з втратою трудового доходу протягом тривалого часу, що викликало у неї сильні негативні почуття, які змінюються одне одним: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву. Спричинену відповідачем йому моральну шкоду вона оцінює у розмірі 134028 грн., яку вона визначила на підставі методики професора Ерделевського О.М., яку вважає такою, що спроможна обґрунтувати грошовий еквівалент її душевних, моральних страждань. Посилаючись на ст. ст. 55, 56 Конституції України, просить суд стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь моральну шкоду в сумі 134028 гривень Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона звернулася до керівника Краматорської прокуратури зі скаргою, поданою в порядку, передбаченому нормами статті 308 КПК України, про вжиття заходів по дотриманню розумних строків проведення досудового розслідування кримінального провадження. Вказана скарга не була розглянута в порядку, передбаченому вимогами ст. 308 КПК України, у формі, передбаченій вимогами ст. 110 КПК України, що, на її думку, є грубим порушенням її прав. З цього приводу вона зазнала гнів, обурення, ображення, що спричинили їй моральні страждання. Представник прокуратури Донецької області - Буяновський В.В. у судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] , посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, в якому було зазначено, що на скаргу [PERSON] від 29.02.2016 року прокуратурою була надана відповідь від 11.03.2016 року №991-16/2274 вих - 16, тобто вказану скаргу було розглянуто по суті. Відповідно до ч. 6 ст. 1176, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають: 1) протиправне діяння відповідачів; 2) наявність шкоди; 3) причинний зв`язок між протиправним діянням і шкодою; 4) вина відповідачів. Позивачем не доведено належними доказами факт вчинення протиправних дій відповідачами. Позивачем не доведено заподіяння їй моральної шкоди та не наведено конкретні негативні явища, які з останньою сталися внаслідок дій відповідачів, не обґрунтовано розмір шкоди. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Міністерство Юстиції України - Тицинін Я.Д. у судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] , посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, в якому було зазначено, що Міністерство юстиції України не може бути відповідачем у вказаній справі, методика розрахунку моральної шкоди, яку використовує позивачка, не легалізована в Україні; позивачкою не надано жодного рішення суду або іншого органу про задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора в кримінальному провадженні. Представника відповідачів - Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, до судового засідання двічі не з`явилися, про час та місце проведення судового розгляду були повідомлені належним чином, про перенесення судового засідання або про поважність причин неявки суду не повідомили. За вказаних обставин суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутності. Суд, заслухавши думку осіб, що беруть участь по справі, показання свідків, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.02.2016 року [PERSON] звернулася до керівника Краматорської місцевої прокуратури Біжка С.В. зі скаргою, поданою в порядку, передбаченому нормами статті 308 КПК України, про вжиття заходів по дотриманню розумних строків проведення досудового розслідування кримінального провадження № 420120500000000101 від 27.11.2012 року (т. с. 1 а.с. 7). Згідно листа від 11.03.2016 року № 991-16/2274 вих-16 за підписом керівника Краматорської місцевої прокуратури, який було направлено на ім`я [PERSON] , останню було повідомлено, що досудове розслідування у вказаному провадження триває, роз`яснено вимоги ст. 55-57 КПК України та вказано, що з метою дотримання розумних строків та об`єктивного встановлення істини процесуальним керівником надані вказівки слідчому щодо проведення ряду слідчих дій. (т.1 а.с. 8) Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч. ч. 1 - 5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процесуальні дії прокурора, які, на думку позивачки, були незаконні, та на які остання посилається як на обґрунтування заявлених позовних вимог, не свідчать про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки, для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України, потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту незаконності дій прокурора а також факту завдання моральної шкоди Тобто, позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Проте, належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена вина прокурора та його бездіяльність визнана неправомірною, позивачем не надано, тобто вину відповідача в спричиненні моральної шкоди позивачеві не доведено, підстави для задоволення позову за вимогами ст. 1176 ЦК України відсутні. Показання свідка [PERSON] , як докази того, що внаслідок дій прокурора позивачка зазнала негативних наслідків, що вплинули на зміну звичайного способу життя останньої, не приймаються судом до уваги, оскільки з вказаних показань свідків вбачається лише той факт, що [PERSON] , отримавши відповідь на своє звернення, зазнала гнів, обурення, ображення, що, на думку суду, не може бути розцінено, як підстави для відшкодування шкоди, визначені ст. ст. 1166, 1167 ЦК України. У відповідності до вимог частини 2 ст. 262 ЦПК України, суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Оскільки під час вирішення спору по справі судом не виявлені недоліки в діяльності органів прокуратури, то не підлягає також задоволенню і вимога позивача про постановлення окремої ухвали. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом та у задоволенні її позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то суд приходить до переконання, що судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести на рахунок держави. Вимога щодо визначення порядку виконання рішення не може були задоволеною, оскільки є похідною від основних позовних вимог щодо відшкодування шкоди.

Outcome: dismissed