Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] (надалі - Відповідач) 25.07.2008 року уклали кредитний договір № 240960-CRED) (надалі - Договір). Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязався надати Відповідачу кредит у розмірі 3000 [Долар США] на термін до 20.01.2010 р., а Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У звязку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідачка станом на 08.10.2015 року має заборгованість - 6444,21 [Долар США]. яка складається з наступного: - 1786,83 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 4657,38 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 2246,56 [Долар США], яка була задоволена рішенням Берегівського районного суду Закарпатської обл. від 13.09.2010 року з Відповідача - [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", різниця становить - 4197.65 [Долар США]; а також штрафи відповідно до Договору: - 11,75 [Долар США] - штраф (фіксована частина). - 209,88 [Долар США] - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість достягнення становить 4419,29 [Долар США] , що за курсом 21,27 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.10.2015 року складає 93998,22 грн. Позивач просив стягнути з відповідачки вказану суму боргу та судовий збір. Відповідачка у судове засідання не зявилася, однак її представник за договором адвокат [PERSON] подав заяву, у якій просив про застосування строків позовної давності, справу розглянути у їх відсутності, і у задоволенні позову відмовити. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Умови Договору відповідачкою [PERSON] порушені, про що свідчить розрахунок, наданий ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, представником відповідачки заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 ст. 259 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому, законодавство містить положення, згідно якого Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Так, у п. 5.7 кредитного договору міститься положення, згідно якого сторони домовилися про збільшення строку позовної давності до 5 років по всім вимогам. Відповідно до ч. 2 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як убачається з матеріалів справи, сторонами було узгоджено кінцевий термін повернення кредиту до 20.01.2010 року (п. 1.4 кредитного договору). Інших графіків платежів позивачем не надано й сам кредитний договір не містить умов про продовження строку дії вказаного договору. У кредитному договорі міститься положення 6.1, згідно з яким договір діє до повного виконання сторонами зобовязань по цьому договору. Однак таке положення не можна вважати таким, що відстрочує позовну давність на інший строк. А саме, як зазначив Верховний суд України у своїй постанові від 19.03.2014 № 6-20цс14, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Певні підстави для переривання строку позовної давності позивачем не зазначаються і в даній ситуації відсутні. Отже, строк пред'явлення вимог до відповідачки для ПАТ КБ «ПриватБанк» закінчився 20 січня 2015 року. Таким чином, можна констатувати, що ПАТ КБ «ПриватБанк» предявив позов вже після спливу позовної давності (18 грудня 2015 року), тому в задоволенні позову з цих підстав необхідно відмовити. За таких обставин, важаємо, що дану заяву про застосування строку позовної давності слід задовольнити. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідачки на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed