Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого посилаючись на те, що між Акціонерним - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та відповідачем був укладений договір №Ф050622П від 25.11.2005 року, відповідно до умов якого відповідач, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, отримав кредит у розмірі 15\~800,00 доларів США з порядком повернення у строк та на умовах, визначених договором. Однак, в порушення умов вищезазначеного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 21.09.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 119\~993,48 грн. Оскільки, обовязок боржника сплачувати проценти за користування кредитом припиняється лише при повному погашенні заборгованості, тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та заяву про застосування строку позовної давності, в обґрунтування якої посилався на ту обставину, що з додатку до позовної заяви вбачається, що останній платіж повинен бути здійснений 24.11.2012 року, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 14.11.2017 року. Тому, враховуючи цю обставину, просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 25.11.2005 року між Акціонерним - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений договір №Ф050622П, відповідно до умов якого відповідач, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, отримав кредит у розмірі 15\~800,00 доларів США з порядком повернення кредиту до 24.11.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 01.10.2007 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 та 20.10.2008 року додаткову угоду №2, відповідно до умов яких, сторони дійшли згоди здійснити заміну валюти кредитування з долару США на гривню, збільшити відсоткову ставку за користування кредитом з 13% на 15% річних. Згідно з копією статуту Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Банк є правонаступником Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк». Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з п.1.1.1 договору, додаткової угоди, порядок погашення суми заборгованості розрахований з жовтня 2007 року по листопад 2012 року, де щомісячно відповідач зобовязувався погашати заборгованість розміром 969,00 грн. Пунктом 1.2 додаткової угоди вказано, що погашення кредиту здійснюється до 10 (десятого числа) місяця, наступного за місяцем, передбаченим у графіку, та в останній день користування кредитом з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 24 листопада 2012 року, на умовах, визначених договором. За розрахунком вимог банку щодо кредитної заборгованості за кредитним договором №Ф050622П від 25.11.2005 року вбачається, що станом на 21.09.2017 року наявна заборгованість, яку складає: -48 461,64 грн. - сума заборгованості за кредитом; -37 537,15 грн. - сума заборгованості за відсотками; -13 267,71 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; -8 755,56 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків; -7 366,17 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; -4 605,25 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками. Таким чином, позивачем нарахована сума заборгованості, яка становить 119 993,48 грн. Проте, відповідачем, відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України,\~\~подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З графіку заборгованості, наданим позивачем, вбачається, що останній платіж, на погашення заборгованості за кредитом №Ф050622П від 25.11.2005 року, здійснений 11.03.2008 року. Крім того, кінцевим строком погашення заборгованості договором визначено 24.11.2012 року. Позовна заява подана до Нововоронцовського районного суду Херсонської області 14.11.2017 року. Таким чином, на момент подання позову сплили строки давності предявлення позовних вимог, оскільки позивач у встановленому законом порядку вимоги до відповідача у межах строку позовної давності фактично не предявив. При вирішення даного питання суд враховував, крім іншого, правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі №6-2469цс16, та керувався відповідною практикою Європейського суду з прав людини, рішеннями якого визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у\~\~минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», п.51; рішення від 20.09.2011 року у справі «ВАТ "Нафтова компанія «Юкос» проти Росії", п.570). Враховуючи те, що відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, а позивач не зазначив поважні причини пропуску такого строку і не надав суду доказів, що підтверджують поважність причини пропуску, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed