Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], по якому просила: - розірвати шлюб між [PERSON] та Відповідачем [PERSON], зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 119. - стягувати з [PERSON] [INFO] уродженця м. Білгород-Дністровський, Україна, аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 січня 2015 року, вона уклала шлюб з [PERSON], зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу від 29 січня 2015 року зроблено актовий запис № 119. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем і перебуває повністю на її утриманні. Починаючи з червня 2017 року, спільне життя і збереження шлюбу Відповідачем стало суперечити інтересам позивача, у зв'язку з цим припинила з ним шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Позивач зазначила, що примирення між ними неможливе, по причині повної відсутності взаєморозуміння та кардинального різновиду у зорах, принципах сімейного та соціального життя. Крім вищенаведеного зазначила, що самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дитину, а також виконувати інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно зі ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 29 січня 2015 року, позивач уклала шлюб з [PERSON], зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу від 29 січня 2015 рок зроблено актовий запис № 119. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Із позовної заяви встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків та проживають окремо з червня 2017 року. Відповідно до ч.1ст.24 СК Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2ст. 114 СК Україниу разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3ст. 115 СК Українидокументом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що малолітня дитина сторін проживає з позивачем. Ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованаПостановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до статті 180 СК Українибатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другоюстатті 181 СК Україниза домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьоюстатті 181 СК Українипередбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини. Згідно з частиною третьоюстатті 181 СК Україниза рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно достатті 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч.2ст. 182 Сімейного кодексу Українирозмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно дост. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2018 рік"у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Суд вважає, що визначена позивачем сума аліментів у розмірі по 2000,00 грн. щомісячно, є обгрунтованою, оскільки, такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити належний фізичний та духовний розвиток дитини. В силу ст.184 СК Українисуд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини в розмірі 2000,00 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача не буде обтяжливим для відповідача. Відповідно до вимогст. 141 ЦПК Україниз відповідача необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved