Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія СКАЙАП» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «Авіакомпанія СКАЙАП») про захист прав споживачів, у якому просив: зобов`язати відповідача повернути повну вартість невикористаного авіаквитка у розмірі 1 826 грн. та стягнути з останнього моральну шкоду у розмірі 4 000 грн. Позовні вимоги позивачами обґрунтовані тим, що 17.03.2021 [PERSON] на офіційному сайті SkyUPAirlines придбав квиток на переліт за маршрутом Київ Бориспіль - Мілан Бергамо та сплатив зі свого карткового рахунку 1 826 грн. вартість авіаквитка. 05 квітня 2021 року на електронну адресу позивача надійшов лист, у якому було вказано: «У зв`язку з коригуванням польотної програми ми змушені скасувати рейс за маршрутом Київ - Мілан (Бергамо) на період з 26 квітня до 31 травня 2021 року включно». В цьому ж листі містилось повідомлення про повернення грошових коштів на його баланс в особистому кабінеті. На усі спроби повернення коштів, відповідачем грошові кошти повернуті не були, внаслідок чого позивач і звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до ч. 8 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У жовтні 2021 року відповідачем подано відзив на позов, у якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що як тільки позивач виконав вимоги щодо повернення коштів у відповідності до вимог законодавства, відповідач 05.07.2021 року повернув йому грошові кошти. Будь-яких порушень відповідачем вчинено не було, а відтак і підстави для задоволення позовних вимог відсутні. У листопаді 2021 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій він вказує на те, що грошові кошти у розмірі вартості квитка - 1 826 грн. повернуті на його картковий рахунок, а відтак просить суд стягнути з відповідача лише моральну шкоду у розмірі 4 000 грн. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від сторін до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішенняу справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97,пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 17.03.2021 [PERSON] на офіційному сайті SkyUPAirlines придбав квиток на переліт за маршрутом Київ Бориспіль - Мілан Бергамо та сплатив зі свого карткового рахунку 1 826 грн. вартість авіаквитка. Згідно до ст. 910 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його перевезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Відповідно до чч. 1-3 ст. 98 Повітряного кодексу України повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником та пасажиром або вантажовідправником. Кожний договір повітряного перевезення та умови його засвідчуються документом на перевезення, який видається авіаційним перевізником або уповноваженими ним організаціями (агентами). Документами на повітряне перевезення є: квиток (паперовий або електронний) - при перевезенні пасажира. 05 квітня 2021 року на електронну адресу позивача надійшов лист, у якому було вказано: «У зв`язку з коригуванням польотної програми ми змушені скасувати рейс за маршрутом Київ - Мілан (Бергамо) на період з 26 квітня до 31 травня 2021 року включно». У зв`язку із чим, позивачу запропоновано безкоштовне змінення дати вильоту або повне повернення коштів за квиток, а також вказано електронну адресу, на яку необхідно було надіслати запит із обраним варіантом вирішення ситуації. Відповідно до п. 3 розділу 1 глави XVIII «Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затверджених Наказом Державної авіаційної служби України 26 листопада 2018 року № 1239, повернення коштів здійснюється на підставі невикористаного повністю або частково перевізного документа, ордера різних зборів, квитанції про оплату наднормового багажу. Відповідно до п. 4 розділу 1 глави XVIII Авіаційних правил, повернення коштів здійснюється за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу, та документів, що підтверджують право на отримання грошових сум, визначених у пункті 3 цієї глави. Відповідно до п. 6. Розділу 1 глави XVIII Правилами перевезення авіаперевізника може бути передбачена вимога обов`язкового письмового звернення щодо повернення коштів. Відповідно до п. 19.1.5. Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів багажу ТОВ «Авіакомпанія СКАЙАП» Повернення коштів Авіакомпанія здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення (пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання Авіакомпанією інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Строк повернення коштів розраховується з дня, наступного за днем отримане Авіакомпанією або агентом з продажу документів, необхідних для здійснення операм повернення коштів. Відповідно до п. 19.1.6. вказаних правил обов`язково необхідно направити письмове звернення пасажира щодо повернення коштів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звертався до відповідача зі скаргою та електронним листом з вимогою повернути сплачені кошти за квиток на рейс, що був скасований та у разі невиконання вказав, що буде змушений звернутись до суду за відшкодуванням шкоди за ухилення від виконання зобов`язання у добровільному порядку. Проте, як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано доказів, що до скарги чи електронного листа ним додано документи необхідні для здійснення операції повернення коштів, зокрема документу, що посвідчує особу, яка має право на отримання коштів. Таким чином, здійснення повернення коштів Авіакомпанією без наявності документів, що посвідчують особою є порушенням Авіаційних правил та Правил ТОВ «Авіакомпанія СКАЙАП». Враховуючи, що у зв`язку з ненаданням позивачем документів необхідних для здійснення повернення коштів, умова для здійснення такої операції - не настала, як передбачено Авіаційними правилами та порушення прав позивача не відбулося, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі Закону України «Про захист прав споживачів» моральна шкода, яка заподіяна споживачу, виплачується лише у разі, якщо така шкода заподіяна продукцією, яка є небезпечною для життя і здоров`я людей. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову у цій частини, виходячи з наступного. Позивач посилається на те, що йому була завдана моральна шкода у зв`язку з ненаданням туристичних послуг, що змушувало його спонукати відповідача до виконання своїх зобов`язань в частині повернення коштів за придбані авіаквитки, купівлею квитка на інший рейс, що призводить до постійного стресового стану та потягнуло душевні страждання Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені у стст. 22, 23, 1167 ЦК України. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом (позиція ВС у справі №761/26293/16-ц від 20 березня 2019 р. та ВСУ у справі № 6-1575цс від 16 від 9 листопада 2016 року). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Проте, позивачем не доведено вини відповідача в заподіянні йому моральних страждань будь-якого роду, не встановлено будь-якого причинно-наслідкового зв`язку із заподіянням шкоди, а згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності з відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до чч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не було надано доказів, які б підтверджували його доводи щодо вчинення відповідачем неправомірних дій, направлених на заподіяння йому шкоди, тому, враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині також. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати понесені позивачами стягненню з відповідача не підлягають. У силу ст. 141 ЦПК України витрати по справі, понесені судом, слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивачі при подачі позову до суду були звільнені по закону від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed