Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, у якому просив зобов'язати відповідача - Комунальне підприємство «Бахмут-Вода» укласти з ним договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення із зазначенням точок розмежування повноважень виконавець-споживач, режимів подачі води, якісних та кількісних показників; відмовити КП «Бахмут-Вода» у сплаті претензії про стягнення 3177,48 грн. за надані послуги, 114,70 грн. за розгляд позовної заяви, сплачених позивачем, а також 114,70 грн. за заяву позивачу про видачу судового наказу; зобов'язати КП «Бахмут-Вода» прийняти на баланс квартирний прилад обліку води (водомір) за особистим рахунком [NUMBER] та проводити його повірку згідно чинному законодавству України; заборонити КП «Бахмут-Вода» передачу третім особам персональних даних про споживачів; стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідача. Позов обґрунтований ст.ст. 4, 6, 10, 15, 21, 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 02.10.2012 року зі змінами до нього, ст.14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року № 2297-V. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити на підставах, визначених у позовній заяві. Відповідач просив відмовити в позові з посиланням на ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також на документи, наданими в обгрунтування заперечень на позов. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, відносини між сторонами у даному спорі щодо укладення Договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення регулюються Законами України: «Про питну воду та питне водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 19 Закону України «Про питну вода та водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що: балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; кількісний показник житлово-комунальних послуг - одиниця виміру для обчислення обсягу отриманої споживачем послуги, визначена відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно з законодавством; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання; управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору; якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди). Згідно зі статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Права і обов'язки споживача комунальних послуг визначені ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема: споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Тобто обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг встановлений Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який кореспондується з обов'язком виконавця цих послуг підготувати та укласти зі споживачем даний договір з визначенням відповідальності останнього за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до статті 26 (п.4) Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті. Статтею 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою; у разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Також суд враховує постанову Верховного Суду України від 10.10.2012 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА про зобов'язання укласти договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, у якій викладено правовий висновок щодо вимоги позивача про зобов'язання укласти договір. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). Водночас, з аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року. У позовній заяві позивач просив зобов'язати відповідача - Комунальне підприємство «Бахмут-Вода» укласти з ним договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення із зазначенням точок розмежування повноважень виконавець-споживач, режимів подачі води, якісних та кількісних показників. Враховуючи вищенаведене, а також те, що КП «Бахмут-Вода» не є балансоутримувачем і в його оперативному управлінні не знаходиться багатоквартирний будинок [ADDRESS] підприємство є виробником послуг, суд вважає, що договір на надання комунальних послуг, у тому числі на водопостачання та водовідведення, позивач має укласти з виконавцем послуг (балансоутримувачем майна). Згідно ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особи як співвідповідача. Разом з тим, позивач не подавав такого клопотання. Отже у суду згідно ст. 33 ЦПК України не має підстав з власної ініціативи залучати до участі у справі належного відповідача або співвідповідача. З наведених вище підстав позов в частині зобов'язання відповідача укласти з позивачем договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення із зазначенням точок розмежування повноважень виконавець-споживач, режимів подачі води, якісних та кількісних показників не підлягає задоволенню, а тому в цій частині в позові слід відмовити. Щодо позовних вимог відмовити КП «Бахмут-Вода» у сплаті претензії про стягнення 3177,48 грн. за надані послуги, 114,70 грн. за розгляд позовної заяви, сплачених позивачем, а також 114,70 грн. за заяву позивачу про видачу судового наказу суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Вимоги щодо відмови відповідачу у сплаті претензії за надані послуги, сплаті судового збору діючим законодавством, у тому числі і спеціальним, не передбачено. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що на час розгляду даної справи вже була розглянута цивільна справа № 219/7460/2013-ц провадження 2/219/2667/2013 і рішенням у цій справі стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], на користь КП «БАХМУТ-ВОДА» заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 1469,44 грн. та судовий збір в сумі 106,09 грн. Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача в цій частині позову задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог в частині зобов'язати КП «Бахмут-Вода» прийняти на баланс квартирний прилад обліку води (водомір) за особистим рахунком [NUMBER] та проводити його повірку згідно чинному законодавству України суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову в цій частині, вказує, що згідно статті 319, 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, а також те, що позивач не зазначає норму права, яка є підставою обгрунтування та законності його вимог. Відповідно до п. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на укладання договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, повірку, а також заміну або ремонт санітарно-технічних приладів, пристроїв, обладнання та засобів обліку, що вийшли з ладу. Статтею 26 цього ж Закону встановлено, що істотними умовами договору між виконавцем/виробником та споживачем на надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; права та обов'язки сторін; порядок контролю та звіту сторін; порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; тощо. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» облік у сфері питного водопостачання здійснюється підприємствами питного водопостачання і споживачами за допомогою технічних засобів, що внесені до державного реєстру засобів вимірювальної техніки. У разі відсутності таких технічних засобів облік питної води тимчасово здійснюється розрахунковим шляхом згідно з установленими нормами. Згідно з вимогами ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Місцеві органи виконавчої влади повинні сприяти проведенню повірки засобів вимірювальної техніки на місці їх експлуатації, у тому числі повідомляти власників і користувачів засобів вимірювальної техніки про час і місце проведення повірки. Згідно абз. 1 п. 24 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених Постановою КМ України від 01.06.2011 № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги", який залишений чинним постановою Вищого адміністративного суду України від 07.02.2013 року у справі № К/9991/29412/12, витрати з проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, визначаються відповідно до укладених договорів між виконавцем та субпідрядником, який виконує зазначені послуги, з розрахунку на один квартирний засіб обліку води та теплової енергії і нараховуються щомісяця споживачеві у складі послуги залежно від кількості таких засобів обліку шляхом додавання плати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, до загальної вартості послуг. Отже, проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки здійснюється за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати понесені виконавцем можуть включатися у тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та сплачуватися споживачем щомісячно. Також, постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2012 р. № 805 затверджено Порядок оплати метрологічних робіт і послуг, який визначає механізм оплати підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями (далі - замовники) метрологічних робіт, пов'язаних із здійсненням на госпрозрахункових засадах усіх видів державного метрологічного контролю, визначених статтею 21 «Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», а також послуг, передбачених частиною четвертою статті 15 Закону. Цим Порядком визначено, що Замовники оплачують, зокрема, метрологічні роботи з повірки засобів вимірювальної техніки. Оплата метрологічних робіт і послуг здійснюється на підставі договору та рахунка на оплату шляхом перерахування замовником коштів через банки та/або відділення поштового зв'язку та/або внесення готівки в касу підприємства. Підтвердженням оплати є платіжний документ (платіжне доручення, квитанція) з відміткою банку або відділення поштового зв'язку. Підтвердження готівкової оплати, яка здійснювалася через касу підприємства, є квитанція з відміткою про сплату. Позовні вимоги в частині: заборонити КП «Бахмут-Вода» передачу третім особам персональних даних про споживачів не підлягають задоволенню на підставі наступного. Ст. 64 Конституції України передбачено право кожного на судовий захист. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Вирішуючи спір по суті, судом встановлено, що обраний позивачем вищевикладений спосіб захисту не відповідає передбаченим цивільним законодавством, не встановлює яке ж саме право позивача порушено, а тому не встановлює правових підстав для його відновлення. До того ж, позивачем в обгрунтування позову подано повідомлення ТОВ «Спеціальне боргове управління» про добровільне погашення заборгованості в сумі 234,93 грн. на розрахунковий рахунок КП «Компанія Вода Донбасу» та датоване 20.11.2008 року. Закон України «Про захист персональних даних» набрав чинності 01.01.2011 року. Суд також вважає такими, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов»язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов»язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Пункт 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя, здоров'я продукцією. Будь-яких доказів того, що будь-які дії відповідача створили ситуацію, яка могла стати небезпечною для життя і здоров'я позивача, суду не надано. Під час розгляду даної справи судом не встановлено вчинення відповідачем будь-яких протиправних дій щодо позивача, здійснення яких є обов'язковою умовою для відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі моральної. Таким чином, доводи позивача про те, що відповідач порушив його права як споживача послуг з водовідведення та водопостачання не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зважаючи на викладене вище, позовні вимоги [PERSON] щодо зобов'язання відповідача Комунальне підприємство «Бахмут-Вода» укласти з ним договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення із зазначенням точок розмежування повноважень виконавець-споживач, режимів подачі води, якісних та кількісних показників; відмовити КП «Бахмут-Вода» у сплаті претензії про стягнення 3177,48 грн. за надані послуги, 114,70 грн. за розгляд позовної заяви, сплачених позивачем, а також 114,70 грн. за заяву позивачу про видачу судового наказу; зобов'язання КП «Бахмут-Вода» прийняти на баланс квартирний прилад обліку води (водомір) за особистим рахунком [NUMBER] та проводити його повірку згідно чинному законодавству України; заборонити КП «Бахмут-Вода» передачу третім особам персональних даних про споживачів; стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди не підлягають задоволенню у повному обсязі і йому слід відмовити в позові повністю. На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету України, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, заявлені ним вимоги визнані судом необґрунтованими і в їх задоволенні відмовлено.

Outcome: dismissed