Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 08 листопада 2011 року між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір безпроцентної позики між фізичними особами. Згідно зазначеного договору [PERSON] зобов'язався передати для відповідача [PERSON] 68 000 гривень. Позивачка вважає, що Договір укладений з порушенням норм чинного законодавства і підлягає визнанню недійсним з наступних підстав. Позивачка та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження; проживають разом, ведуть спільне господарство, виховують спільну дитину. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Позивачка не надавала згоду на укладання Договору, який є предметом даного спору: ні письмово, ні усно, тобто Договір був укладений без згоди позивачки. Крім того зазначає, що 08 листопада 2014 року [PERSON] в приміщенні Приватного підприємства "Айслаг", 100% власником якого є [PERSON], під впливом тяжких обставин вимушений був підписати Договір та написати розписку. Однак кошти за цим Договором не отримував ні в той, ні в будь-який інший день. Частина 3 статті 215 Цивільного Кодексу України визначає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За таких умов позивачка просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір безпроцентної позики між фізичними особами, який вчинений між [PERSON] та [PERSON] 08 листопада 2013 року, з моменту укладення. Позивачка не зявилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] не зявився в судове засідання. Згідно до поданої заяви, позов визнає та просить справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] не зявився в судове засідання. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала. Наголошує на тому, що заявлений позов є сам по собі суперечливим. В першій частині позову позивачка зазначає, що договір був укладений, але вона просить його визнати недійсним з підстав, що не було отримано її згоди на укладання такого договору. В другій частині позову позивачка зазначає, що грошові кошти за цим договором її чоловік взагалі не отримував, і оспорюваний договір був укладений під впливом тяжких обставин. Зважаючи на дотримання всіх умов договору та відсутності правових підстав для визнання його недійсним представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні заявленого позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено в судовому засіданні, 08 листопада 2011 року між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір безпроцентної позики між фізичними особами. Згідно зазначеного договору [PERSON] передав для відповідача [PERSON] 68 000 гривень, в термін повернення цих коштів до 21.10.2014 року. В договорі визначені права та обовязки сторін, відповідальність сторін, чітко прописані умови договору. В матеріалах справи наявна розписка, за якою [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 68 000 грн. Отже, договір позики є реальною угодою, і виникнення правових наслідків за цим договором пов'язане виключно з моментом передачі грошей позичальнику, що підтверджено розпискою. Таким чином твердження позивачки про те, що грошові кошти за цим договором не були отримані її чоловіком, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Позивачка та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження; проживають разом, ведуть спільне господарство, виховують спільну дитину. Позивачка вважає, що для укладення вищевказаного договору слід було б отримати її згоду, а така не надавалася. Однак позивачка не врахувала, що норми ст. 65 СК України регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є в спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на укладення цивільно-правових угод щодо набуття майна, зокрема на отримання позики, оскільки сам по собі договір позики є угодою про отримання у власність грошових коштів. А тому немає підстав для визнання цього договору недійсним через відсутність згоди позивачки на укладання оспорюваного правочину. Позивачка зазначає, що цей договір був укладений під впливом тяжких обставин, що є підставою для визнання його недійсним. Однак жодні докази на підтвердження таких тверджень не були надані. Виходячи із здобутих в судовому засіданні доказів та обєктивних обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову, оскільки він є безпідставним та необґрунтованим. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed