Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про повернення майна, яке було набуте без достатньої правової підстави посилаючись на те, що у власності ТОВ «Вікторія» знаходився транспортний засіб К1А Sorento, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] ( далі транспортний засіб), який було придбано Товариством 31.07.2008 року у ТОВ «Паритет Моторс», відповідно до видаткової накладної № ЦМ- 0002492 від 31.07.2008 року та виписки з банківського рахунку, про зарахування грошових коштів у розмірі 158 110,00 грн., який був доукомплектований у постачальника КІА Motors на загальну суму 13 596,00 грн. згідно з рахунком-фактурою № Си- 0003740 від 31.07.2008 року. В даних бухгалтерського обліку відсутня інформація щодо амортизаційного нарахування щодо вказаного транспортного засобу. Після складання повноважень [PERSON] та [PERSON] на ТОВ «Вікторія» було проведено інвентаризацію основних засобів та бухгалтерської документації, в результаті якої не була встановлена наявність транспортного засобу та бухгалтерської документації ТОВ «Вікторія» відповідно до якої відбулось придбання, оформлення та відчуження вказаного транспортного засобу, що підтверджується актом комісії про проведення інвентаризації бухгалтерської документації ТОВ «Вікторія» від 23 09.2011 року та актом інвентаризації основних засобів станом на 01.06.2012 року. ТОВ «Вікторія» є потерпілим у кримінальному провадженні № 12012250220000059, порушеному Монастирищенським РВ УМВС України в Черкаській області, по факту незаконного відчуження майна товариства колишнім директором [PERSON] По інформації, отриманої в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, стало відомо, що транспортний засіб був знятий з обліку основних засобів товариства та реалізований [PERSON] З відповіді від 14.06.2012 року № 182 Начальник УДАЇ УМВС Уманського відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи на їх запит, повідомив, що транспортний засіб був зареєстрований у ВРЕР м. Умань, Черкаської області на підставі договору-рахунку ДДР470473 та акту приймання-передачі НДЦ306627, зняття з обліку проводилося на підставі наказу директора підприємства [PERSON] Щодо власника транспортного засобу на теперішній час, було відмовлено у розголошенні цієї інформації, оскільки відповідно до ЗУ «Про інформацію», така інформація є конфіденційною та поширюється лише за бажанням власника та відповідно до передбачених ним умов. На підтвердження чого, ВРЕР м. Умань, Черкаської області надало копію Наказу № 4 від 18.02.2011 року, відповідно до якого директором ТОВ «Вікторія», [PERSON] було наказано головному бухгалтеру зняти з обліку транспортний засіб, контроль за виконання цього наказу було покладено на виконавчого директора [PERSON] Також ВРЕР м. Умань, Черкаської області надало копію Доручення від 18.02.2011 року, виданого директором ТОВ «Вікторія» [PERSON] відповідно до якого, ТОВ «Вікторія» доручило продати транспортний засіб [PERSON] Вказаний транспортний засіб на підприємстві відсутній та не обліковується в бухгалтерському обліку товариства, грошові кошти або інша винагорода від реалізації транспортного засобу ТОВ «Вікторія» від [PERSON], який реалізував майно товариства, так і не отримало. В ТОВ «Вікторія» відсутні будь-які дані, які б підтверджували оприбуткування грошових коштів від реалізації даного транспортного засобу [PERSON], про що була складена довідка № 20 від 19.08.2014 року. ТОВ «Вікторія» направила на адресу місця роботи [PERSON] та на адресу проживання [PERSON] телеграми з вимогою повернути транспортний засіб, який належить ТОВ «Вікторія», або кошти, отримані від його реалізації, на що відповіді не отримано. Даний факт вказує на відмову від повернення грошових коштів, які належать ТОВ «Вікторія», отриманих [PERSON] за реалізацію майна товариства. Таким чином, [PERSON], який займав посаду директора товариства, та мав доступ до всієї документації та печатки товариства, зняв з обліку майно товариства, та в подальшому реалізував його. Транспортний засіб знаходився у [PERSON] без відповідних правових підстав, та грошові кошти, отримані за його реалізацію ТОВ «Вікторія» не отримувало. В обґрунтування позову посилаються на ст. ст. 15, 1212, 1213 ЦК України. Просять суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вікторія» вартість транспортного засобу КІА Sorento, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] в розмірі 171 706,00 грн. В ході судового розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог посилаючись на те, що в заявленій позовній заяві розмір грошових коштів, що [PERSON] отримав без відповідної правової підстави за реалізацію транспортного засобу КІА Sorento, д.н.з. «[NUMBER]», номер кузова [NUMBER], визначено у сумі 171 706,00 грн. У відповідності з Довідкою-рахунком № 517395 від 19.02.2011 року, яка була отримана на усний запит з Першої Київської філії ТОВ «Контракт-Авто», сума грошових коштів, отриманих [PERSON] за реалізацію транспортного засобу складає 200 964 грн. 33 коп. Згідно з Гарантійним листом від 19.02.2011 року саме [PERSON] виступив як продавець транспортного засобу в угоді з [PERSON], на підставі Довіреності № 13/46 та Протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Вікторія» № 846 від 11.02.2011 року. Грошова заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Вікторія» за отримання грошових коштів за реалізацію транспортного засобу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України станом на 03.11.2014 року (момент подачі заяви про збільшення позовних вимог) складає: сума заборгованості (грн.) - 200 964 грн. 33 коп., інфляційне збільшення заборгованості грн. (2 ст. 625 ЦК України) - 39 298 грн. 98 коп., 3% річних грн. (2 ст. 625 ЦК України) - 22 364 грн. 85 коп., загальна сума (грн.) - 262 628 грн. 16 коп. З врахуванням викладеного просять суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вікторія» вартість транспортного засобу КІА Sorento, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], в розмірі 262 628 грн. 16 коп., судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Бєляєв Олег Анатолійович позов, з урахуванням збільшення його розміру підтримав повністю, просить його задоволити та пояснив, що ТОВ «Вікторія» придбало автомобіль «Кіа Соренто» вартістю 171706 грн. у підприємства імпортера «Паритет Моторс», про що надані відповідні документи. В подальшому автомобіль був поставлений на облік і відповідно ТОВ «Вікторія» стало власником автомобіля про що надані відповідні докази. Коли відбулася зміна керівника, проведено інвентаризацію, згідно відповідних наказів. В ході інвентаризації з»ясувалося, що по обліку на підприємстві існує транспортний засіб, а фактично він відсутній. На їх запит МРЕО дало відповідь, що автомобіль знятий з обліку відповідно до наказів та доручень. Вони звернулися до правоохоронних органів, оскільки вважали, що можливо в діях осіб є кримінальна відповідальність. Провівши інвентаризацію коштів по рахунках, з»ясувалося, що кошти на рахунки не надійшли. Інвентаризацію проводили у відсутності [PERSON], оскільки вважають, що це не передбачено. В торгівельній організації «Контракт авто» вони з»ясували, що автомобіль знаходиться в м. Полтава, зареєстрований за Ковригою, а не за ТОВ «Вікторія». Після цього вони телеграмами звернулися до [PERSON] з проханням повернути їм автомобіль, які залишилися без реагування. Автомобіль був реалізований [PERSON], про, що є довідка рахунок, яка в даному випадку є договором продажу автомобіля. Після реалізації автомобіля ТОВ кошти за його реалізацію не отримало, про, що свідчить акт інвентаризації рахунків підприємства, який є доказом. Тобто, кошти на 301 чи на поточний 601 рахунок підприємства не надійшли. Вважають, що порушень під час продажу автомобіля не було, оскільки є порядок реалізації номерних агрегатів і транспортних засобів через торгові організації. На основі договорів комісії автомобіль реєструється в ГАЇ і їм видається довідка рахунок, що фактично є договором продажу. Таким чином, підприємством був придбаний за певною ціною автомобіль, на підставі доручення автомобіль був реалізований [PERSON]. Останнім отримані грошові кошти, але не повернуті ним на підприємство. Правова підстава на яких він отримав автомобіль це доручення і протокол загальних зборів. Підприємство просить повернути автомобіль, але якщо це не можливо то кошти отримані за його реалізацію. Не отримавши відповіді підприємство звернулося в суд з позовом. Просять повернути саме кошти, оскільки [PERSON] їх отримав без відповідних правових підстав. Вони не зверталися до фізичної особи про повернення автомобіля, оскільки вважають, що розрахунки за продаж автомобіля проведено. Тобто, предметом спору є стягнення коштів за автомобіль, а саме вартість транспортного засобу в розмірі 171706 грн. Заперечення не визнають, оскільки в них не зазначено чи повернув [PERSON] кошти чи ні. Просять суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] кошти за реалізований ним автомобіль. В судовому засіданні представник позивача Забродець Сергій Васильович позов, з урахуванням збільшення його розміру підтримав повністю, просить його задоволити та пояснив, що вважає, що позовні вимоги викладені в позовній заяві до [PERSON] про повернення майна набутого без достатніх правових підстав підтверджені належними та допустимими доказами в справі, обґрунтовані. За первинними бухгалтерськими документами можна зробити висновок, що кошти від реалізації автомобіля на рахунок в касу внесені не були про, що долучені відповідні документи. Протилежних доказів відповідачем не надано, як не було надано доказів, що в будь-який інший спосіб були внесені кошти. Правовідносини по суті предмету позову позивачем визначені правильно. Предметом позову є повернення майна, а не стягнення збитків завданих [PERSON], як працівником підприємства, а тому правомірне посилання на ст.ст. 1212-1214 ЦК України. Згідно ст. 1214 ЦК України випливає, що майном набутим без достатніх підстав є і грошові кошти. В зв»язку з цим правильно визначено предмет позову та нормативно правовий акт яким вони регулюються. Вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав повністю підтримав подані заперечення відповідно до яких вважає, що позивач не навів жодних обґрунтованих доводів та не надав до суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували відсутність оприбуткування ТОВ «Вікторія» грошових коштів, отриманих внаслідок реалізації автомобіля КІА Sorento. Позивач у своєму позові вказує, що на підприємстві відсутня бухгалтерська документація, що в свою чергу об'єктивно вказує на безпідставність його доводів, оскільки відсутність бухгалтерської документації унеможливлює встановлення факту здійснення підприємством окремих фінансово-господарських операцій і відповідно надходження грошових коштів за результатами здійснення таких операцій. Отже, позивач не взмозі (за відсутності відповідної бухгалтерської документації) встановити чи спростувати факт надходження грошових коштів на рахунок чи до каси підприємства, а відтак доводи позивача ґрунтуються на його припущеннях, які не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами. В обґрунтування посилається на ст. ст. 60, 61 ЦПК України. Позивач не надав до суду і будь-яких доказів, які б свідчили про наявність заборгованості відповідача або інших осіб перед ТОВ «Вікторія», яка пов'язана з реалізацією вказаного вище автомобіля, що лише в черговий раз свідчить про безпідставність таких доводів. Позивач надав до суду копії документів, які підтверджують придбання Позивачем спірного автомобіля та його доукомплектування. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом МФ України від 24.05.1995 № 88 передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Отже, копії платіжних доручень та рахунків-фактур, являються первинними фінансовими документами, на підставі яких і формується бухгалтерський облік, а відтак бухгалтерська документація позивача перебуває у його розпорядженні, що в свою чергу спростовує доводи останнього щодо її відсутності. Наведені обставини свідчать про те, що насправді бухгалтерська документація ТОВ «Вікторія» знаходиться у позивача і останній надає до суду лише ті документи, які тим чи іншим чином частково підтверджують його доводи (рахунки-фактури, платіжні доручення), при цьому документи, які повністю спростовують доводи позивача (щодо оприбуткування коштів за реалізований автомобіль) останнім свідомо не надаються до суду, що також підтверджується і рішенням Монастирищенського райсуду Черкаської області від 30.09.2013 у справі № 702/380/13-ц. Вважає, що [PERSON] взагалі не може бути відповідачем у даній справі. [PERSON] не являвся покупцем спірного автомобіля і у нього не виникло жодного обов'язку щодо оплати вартості такого автомобіля відповідно до вимог цивільного законодавства в зв»язку з чим безпідставним є і посилання позивача на вимоги ст. 1212 ЦК України, так як [PERSON] не являвся вигодонабувачем за відповідним правочином, на підставі якого і був реалізований автомобіль КІА Sorento, тобто останній не набував майна і не міг отримати його у власність, оскільки не являвся його покупцем. Посилається на те, що мають місце відносини врегульовані ст. 130-138 КЗпП України. Вважає, що посилання позивача на акт інвентаризації від 23.09.2011 року не є доказом в силу ч. 1 ст. 59 ЦПК України, оскільки в рішенні Монастирищенського районного суду від 30.09.2013 року, яке вступило в законну силу проведені висновки, що акт від 23.09.2011 року складений з порушенням чинного законодавства. Посилається на те, що транспортний засіб дійсно був реалізований, оскільки для виробничої діяльності ТОВ «Вікторія» потрібні були фінансові кошти. Кошти від реалізації автомобіля оприбутковані, проведені бухгалтерськими документами, як поступлення готівки в касу ТОВ «Вікторія» та витрачені на паливно-мастильні матеріали, гербіциди, мінеральні добрива, запасні частини до тракторів. Всі документи маються в бухгалтерії ТОВ «Вікторія». Крім цього, представник підтримав заяву про застосування строку позовної давності посилаючись на ч. 3 ст. 233 КЗпП України та пояснив, що ні він ні його син не брали собі кошти за автомобіль. Вважає, що позивач звернувся в суд з даним позовом з метою шантажу за подані ними позови про стягнення з Товариства заробітної плати. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав повністю та пояснив, що вважає, що позов не підлягає задоволенню, необґрунтований. Згідно позовної заяви предметом є автомобіль, вартість якого просить стягнути позивач, оскільки сам автомобіль продано. Позивач в позовній заяві стверджує про незаконне набуття прав на автомобіль, який начебто набуто без достатніх правових підстав, а потім реалізовано [PERSON] [PERSON] не набував будь-якого права на автомобіль, у власність, користування, володіння, як і на грошові кошти. Автомобіль був реалізований [PERSON], як директором підприємства фізичній особі, про що складено відповідні документи, що підтверджують реалізацію автомобіля в законний спосіб та проведення розрахунків. [PERSON] не набував майна у власність, не був покупцем, мав повноваження здійснювати реалізацію майна, будь-які інші дії. Його права обмежувалися лише сумою правочину в один мільйон гривень. [PERSON] цілком законно, згідно своїх повноважень, реалізував, в законний спосіб автомобіль і провів розрахунки. Копії документів свідчать, що розрахунки проведені, що підтверджується гарантійним листом- угодою між ТОВ «Вікторія» і [PERSON], які провели розрахунок, довідкою рахунком, що сплачено кошти. В справі наявні письмові докази, що кошти сплачувалися. Прямих доказів, які б свідчили, що розрахунок не проводився немає, лише слова представників позивача. Єдиний доказ, який міг підтвердити дану обставину це виписка з ордерної книги. Однак, надані позивачем виписки не є допустимим доказом, оскільки інформація повинна була б бути за 2011 рік. Письмова книга обліку ордерів суду не надана, інших доказів не надано. Банківські виписки надані не по всіх рахунках, які є в ТОВ «Вікторія». Позивачі надали виписки лише по деяких рахунках, але є інші рахунки, про що відомо з іншої справи. Навіть якщо кошти не переведені на банківський рахунок, це не виключає їх використання в господарській діяльності підприємства. На внесені кошти в касу встановлений термін їх використання та сума, яка приймається в касу. По ТОВ «Вікторія» сума була велика. Вважає, що пропущено строк позовної давності оскільки в даному випадку слід керуватися ч. 3 ст. 233 КЗпП України. [PERSON] був працівником і виконував свої обов'язки, що є шкодою. Перебіг позовної давності починається коли особа довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав. Стаття 233 КЗпП України встановлює позовну давність в один рік. Сам позивач вказує, що йому стало відомо про порушення його прав в вересні 2011 року, а позов поданий в 2014 році, тобто з пропуском строку позовної давності. Заява про поновлення строку позивачем не подана, доказів поважності його пропуску також не надано. Позивачем не надано доказів, щодо поважності пропуску строків. [PERSON] не може бути відповідачем і доводи позивача спростовуються матеріалами справи. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Інтереси відповідача в судовому засіданні представляли представники [PERSON], [PERSON] Заслухавши пояснення представників позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення та виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. По справі встановлено, що 31.07.2008 року ТОВ «Вікторія» (с. Копіювата Монастирищенського району Черкаської області) був придбаний транспортний засіб К1А Sorento 2497 МКП YC, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] за 158110,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №ЦМ-0002492 від 31.07.2008 р. та випискою з банківського рахунку про перерахування коштів (т. 1 а.с. 3, 4). До того ж, вищевказаний автомобіль було доукомплектовано на суму 13596,00 гри., що підтверджується рахунком-фактурою №Си-0003740 від 31.07.2008 року (т. 1 а. с. 7). Таким чином, вартість придбаного автомобіля К1А Sorento 2497 МКП YC, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], складає 171 706,00 грн. З матеріалів справи встановлено, що зазначений автомобіль К1А Sorento 2497 МКП YC, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], був зареєстрований на ТОВ «Вікторія» с. Копіювата Монастирищенського району ( т. 1 а.с. 28, 84, 85). Згідно Статуту ТОВ «Вікторія», 2008 року ( далі Статут) ( т. 1 а.с. 170-180) [PERSON] станом на 19 лютого 2011 року ( дата продажу автомобіля) являвся засновником ТОВ «Вікторія» з часткою в статутному фонді фізичної особи - 24,2% та був на той час, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 02.12.2014 року за № 19700192 керівником ТОВ «Вікторія» ( без обмежень) ( т. 1 а.с. 163). За п. 9.4.10 Статуту ТОВ «Вікторія» ( далі Статут) до виняткової компетенції зборів учасників товариства належить затвердження договорів на суму вищу один мільйон гривень ( т. 1 а.с.177), а за п. 9.16 Статуту директор має право без доручення виконувати дії від імені товариства ( т. 1 а.с. 178), що спростовує доводи позивача про те, що транспортний засіб знаходився у [PERSON] без відповідних правових підстав, оскільки [PERSON] на дату продажу автомобіля являвся керівником ТОВ "Вікторія" - директором та мав право заключати договори без затвердження їх загальними зборами товариства на суму не вище одного мільйона гривень. Зняття з обліку автомобіля К1А Sorento 2497 МКП YC, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] проводилося на підставі Наказу № 4 від 18.02.2011 року ТОВ «Вікторія» « Про зняття з обліку ОЗ. з виробничою необхідністю зняти з обліку К1А Sorento ( т. 1 а.с. 29) та Доручення від 18.02.2011 року на [PERSON] на продаж даного автомобіля ( т. 1 а.с. 30). Автомобіль було реалізовано, вартість автомобіля склала згідно акту № 110/02 про оцінку транспортного засобу від 18.02.2011 року ( т. 1 а.с. 86-87) 200964 грн. 33 коп., що підтверджується гарантійним листом-угодою від 19 лютого 2011 року, сторонами в якій : продавець ТОВ «Вікторія» в особі [PERSON] та покупець: [PERSON] ( а.с. 83), довідкою -рахунком серії КІМ № 517395 від 19 лютого 2011 року ( т. 1 а.с. 79), актом № 114 від 19.02.2011 року технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер ( т. 1 а.с. 80-81), відповіддю УДАІ УМВС від 27.02.2014 року ( а.с. 57), результатами пошуку в інформаційній системі ДАІ ( т. 1 а.с.58-59). Суд погоджується з твердженням позивача про те, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми глави 83 ЦК України якою визначені загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави та виходить з наступного. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок iншої особи; вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13 і відповідно дост. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Згідно раніше описаного гарантійного листа-угоди від 19 лютого 2011 року, зазначено, що повний розрахунок за транспортний засіб продавець і покупець провели між собою. Відповідальність за сплату належних податків сторони приймають на себе, копії відповідних квитанцій додаються ( т. 1 а.с. 83). Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі тощо. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі, зокрема, показань свідків, письмових доказів. Письмовими доказами ( ст. 64 цього ж Кодексу) є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Разом з тим, представником позивача не надано суду квитанцій, про які зазначено в гарантійному листі-угоді, як не заявлено клопотання в порядку ст. 137 ЦПК України про їх витребування в зв»язку з неможливістю їх отримання. Крім цього, в довідці рахунку серія КІМ № 517395 від 19.02.2011 року, яка видана Першою Київською філією «Контракт авто» зазначено, що гроші сплачено-одержані касою торгівельної організації, що суперечить гарантійному листу-угоді від 19 лютого 2011 року. Вказані суперечності сторонами не усунуті, будь-які клопотання з даного приводу сторонами не заявлялися. Позивач посилається на відсутність в ТОВ «Вікторія» спірного транспортного засобу та на те, що грошові кошти або інша винагорода від реалізації транспортного засобу ТОВ «Вікторія» від [PERSON], який реалізував майно товариства так і не отримала, що підтверджується актом інвентаризації основних засобів ТОВ «Вікторія» станом на 01.06.2012 року ( т. 1 а.с. 25-26). На підтвердження позовних вимог посилається на витяги з касової книги ТОВ «Вікторія» за 18.02.2011 року, 21.02.2011 року, 22.02.2011 року, 23.02.2011 року, 24.02.2011 року, 25.02.2011 року, 28.02.2011 року ( т. 1 а.с. 113-119). Суд не бере дані докази до уваги, оскільки надані представником позивача витяги з касової книги ТОВ «Вікторія» не відповідають вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 15.12.2004 року № 637, що позбавляє суд можливості пересвідчитися в достовірності даних викладених у витягах. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім іншого, на обґрунтування позовних вимог позивач посилається на податкові декларації ТОВ «Вікторія» в тому числі і скорочені, розшифровки податкових зобов»язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, розрахунок коригування сум ПДВ до податкової декларації з податку на додану вартість (скорочена), розрахунок питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів (послуг) до вартості всіх товарів (послуг), розрахунок суми бюджетного відшкодування, довідки щодо залишку суми від»ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, реєстр виданих та отриманих податкових накладних за 02.2011 рік, 03.2011 року ( т. 1 а.с. 120-148). Суд позбавлений можливості перевірити достовірність даних, зазначених в податкових деклараціях, оскільки згідно відповіді наданої Христинівською ОДПІ на виконання ухвали суду про витребування доказів, встановлено, що в період 2011-2012 років Христинівською ОДПІ не проводились перевірки щодо порушень вимог податкового законодавства ТОВ «Вікторія» ( код ЄДРПОУ 32860788) ( т. 1 а.с. 193). Крім цього, суд зазначає, що на даних документах відсутні будь-які підписи відповідальних за їх ведення осіб чи особи, яка надала дані документи. На документах з періодом даних 2 місяць 2011 року, зазначено ( згідно штампу ДПІ у Монастирищенському районі) про отримання їх ДПІ у Монастирищенському районі 21.03.2014 року ( т. 1 а.с. 120, 122, 129). В Додатку 2 до податкової декларації ( т. 1 а.с.124), додатку 3 ( т. 1 а.с. 127) маються виправлення в даті отримання, не застережені у встановленому законом порядку. Вказані розбіжності, виправлення, неточності позивачем в судовому засіданні не усунуто у встановленому законом порядку, будь-яких клопотань з даного приводу не заявлено, представник відповідача оспорював дані документи в судовому засіданні, тобто відносно їх достовірності у сторін виник спір, в зв»язку з чим суд позбавлений можливості з достовірністю оцінити дані, які містяться в наданих позивачем документах ( т. 1 а.с. 120-148). Згідно довідки за наслідками інвентаризації поточних рахунків по ТОВ «Вікторія» № 24 від 01.09.2014 року ( т. 1 а.с. 63-64) самим же позивачем встановлено наявність рахунків в банківських установах ТОВ «Вікторія» на період продажу транспортного засобу : ЧОД АТ «Райффайзен банк Аваль», АТ «ПрокредитБанк», ПАТ «Креді Агріколь Банк», ПАТ КБ «Надра», Черкаське ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Мегабанк». Разом з тим, позивачем надано суду довідки з банківських установ на підтвердження не надходження суми коштів за продаж транспортного засобу лише з ПАТ КБ «Надра» ( т. 1 а.с.149), АТ «ПрокредитБанк» ( т. 1 а.с.150-151) ( з випискою по рахунку), ПАТ КБ «ПриватБанк» ( т. 1 а.с. 152). Клопотання про витребування довідок, а також виписок по рахунках, з інших банківських установ, в яких були відкриті рахунки ТОВ «Вікторія» на момент реалізації спірного автомобіля, а також будь-яких клопотань на предмет встановлення наявності всіх банківських рахунків, від позивача до суду не надходило. Суд вважає, що не дослідження судом всіх даних по всіх банківських рахунках, які були, як встановлено самим же позивачем, відкриті в банківських установах на момент реалізації спірного транспортного засобу, не дає право суду з упевненістю констатувати факт не надходження коштів від реалізації транспортного засобу на банківські рахунки позивача; Суд вважає, що повідомлення ТОВ «Вікторія», за вих. № 20 від 19 серпня 2014 року, за підписом директора Турмана І.С. про те, що за період з 18.02.2011 року по теперішній час, грошові кошти у вигляді оплати за автомобіль К1А Sorento, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER] на рахунок ТОВ «Вікторія» не поступало ( т. 1 а.с. 31), з урахуванням та аналізом всіх вище наведених доказів, не є достатнім доказом на підтвердження підстав позову. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч. 3 ст. 60 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України), що повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Позивач посилається на відсутність на підприємстві бухгалтерської документації, що підтверджує надходження коштів за реалізацію транспортного засобу [PERSON] в касу підприємства чи на банківські рахунки підприємства, що підтверджують актом інвентаризації бухгалтерської документації від 23.09.2011 року. Судом встановлено, що згідно рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30.09.2013 у справі № 702/380/13-ц ( т. 1 а.с. 208-216) в задоволенні позову позивача до відповідача [PERSON] про зобо»язання вчинити дії, а саме повернути ТОВ «Вікторія» бухгалтерську документацію підприємства, відмовлено. Тобто, позивач не надав суду доказів того, що відповідач має в розпорядженні бухгалтерську документацію, яка підтверджує чи спростовує факт надходження коштів за реалізацію транспортного засобу на підприємство. Крім цього, всупереч вимогам ст. 10, 11 ЦПК України, при недоведеності існування обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України, представники позивача, клопотання про допит в якості свідка [PERSON], яка в період реалізації спірного транспортного засобу займала посаду головного бухгалтера ТОВ «Вікторія», у встановленому законом порядку не заявляли, відмовилися в судовому засіданні від клопотання про допит в якості свідка [PERSON], як першого, безпосереднього покупця спірного транспортного засобу, з приводу обставин придбання ним в ТОВ «Вікторія» спірного транспортного засобу, в тому числі і з приводу розрахунку за транспортний засіб ( порядок, форма тощо). Суд зазначає, що [PERSON] та [PERSON] є особами, які є найбільш обізнаними щодо обставин реалізації автомобіля К1А Sorento, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], його вартості і порядку внесення такої на рахунок ТОВ «Вікторія», однак позивач фактично проігнорував можливість довести обґрунтованість своїх доводів і, перш за все, з»ясувати питання наявності чи відсутності прибуткового ордеру або будь-якого іншого документу на підтвердження чи спростування проведення оплати за придбаний автомобіль чи вказати на джерела витребування таких документів або інших даних. Під час розгляду справи суд у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 10 ЦПК України сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи; роз'яснював позивачу його права та обов'язки; сприяв здійсненню його прав у випадках, встановлених цим Кодексом; роз'ясняв його право та надавав йому можливість заявляти клопотання про виклики свідків та витребування інших доказів. Згідно ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим може вважатися лише судове рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих судом обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням вимог закону про те, що доказування не може грунтуватися на припущеннях ( ч. 4 ст. 60 ЦПК України), суд вважає, що вимоги позивача про стягнення коштів, а саме вартості реалізованого транспортного засобу К1А Sorento 2497 МКП YC, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] з відповідача, як майна набутого без відповідної правової підстави не доведені належними, допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають. Вимога позивача про стягнення грошової заборгованості з відповідача за отримання грошових коштів від реалізації транспортного засобу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності з ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягає до задоволення, оскільки дана вимога безпосередньо пов»язана з вимогою про стягнення коштів за реалізацію транспортного засобу, випливає з неї, не є самостійною вимогою і враховуючи, що основна вимога не підлягає до задоволення тому не підлягає до задоволення і похідна від неї вимога. Судові витрати розподіляються відповідно ст. 88 ЦПК України і за даних обставин стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного ст. ст. 1212-1214 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 15.12.2004 року № 637та

Outcome: dismissed