Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа СГІРФО Роменського МВ УМВС України в Сумській обл. і просить: визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування належним їй житловим будинком в [ADDRESS]; стягнути з відповідача судові витрати 243,6 грн. В обґрунтування позову вказала, що на підставі договору купівлі-продажу будинку, від 20 вересня 1988 року, їй належить будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований, але не проживає, без поважних причин, [PERSON] Вона з відповідачем перебуває у шлюбі, але з липня 2012 року [PERSON] залишив її, і більше року не проживає. Але відповідач залишається зареєстрованим в належному їй на праві власності будинку, чим створює їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні її власністю, тобто порушує її законне право власності на житло. Факт постійної відсутності без поважних причин відповідача в будинку [ADDRESS] з липня 2012 року підтверджується письмовою довідкою голови квартального комітету, її поясненнями та показами свідків. Вважає, що відповідно ст. 405 ЦК України відповідач втратив право на користування житлом. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі в якій позовні вимоги підтримала і просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, причини неприбуття не повідомив, про відкладення розгляду справи чи розгляд без його участі не клопотав. В судове засідання третя особа СГІРФО Роменського МВ УМВС України в Сумській області явку представника не забезпечив, причини неявки не повідомив, про відкладення розгляду справи, чи розгляд справи без його участі не клопотав. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], 20 вересня 1988 року, придбала [PERSON], що підтверджено договором купівлі-продажу. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 24 липня 2010 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], і після реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище [PERSON]. З довідки квартального комітету № 17 виконкому Роменської міськради вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], але фактично не проживає з липня 2012 року. Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про право користування житлом. При вирішенні спору, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, суд виходить з положень ст. 405 ЦК України на яку посилається позивач обгрунтовуючи позовні вимоги. Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦКК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Зважаючи на характер спору, суд при його вирішенні також застосовує ч. 3 ст. 9 ЖК України, якою передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає. Такий висновок суду склався з тих підстав, що не зважаючи на обов'язок довести обставини, на які він посилається, в обґрунтування позовних вимог, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що відповідач: не користувався житлом понад один рік без поважних причин; створює перешкоди позивачу у реалізації права власності. Довідку квартального комітету, надану позивачем, суд не може покласти в основу прийнятого рішення, оскільки така довідка не є беззаперечним і достатнім доказом відсутності відповідача, за місцем реєстрації, більш ніж один рік, без поважних причин.

Outcome: dismissed