Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

У червні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування, посилаючись на те, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON], внаслідок чого відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги, який звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Через похилий вік та тяжку хворобу спадкодавець [PERSON] за життя був нездатний до самообслуговування та потребував постійного стороннього догляду, проте відповідач ухилявся від надавання матеріальної допомоги та моральної підтримки своєму батькові. На протязі 20 років відповідач не мав ніяких стосунків з спадкодавцем, фактично усунувся від обов*язків по відношенню до свого батька. Останні три роки позивач проживала разом з братом, доглядала за ним до його смерті, за власні кошти організувала похорон [PERSON] У зв'язку з цим позивачка, посилаючись на те, що відповідач ухилявся від надання батькові необхідної допомоги, просила ухвалити рішення про усунення його від права на спадкування після смерті батька. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2014 року позов [PERSON] задоволено. Усунено [PERSON], [INFO], від права на спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В апеляційній скарзі [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Апелянт посилається на те, що він с 2006 року та на час смерті батька перебував під вартою, оскільки вироком Костянтинівського міськрайонного суду був засуджений до 4 років 6 місяців позбавлення волі за крадіжку. Крім того, судом не було враховано те, що він є хворим на туберкульоз і його спілкування з оточуючими є небезпечним. В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги просив рішення суду залишити без змін. Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно із п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS], яка належала йому на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 серпня 2009 року. Згідно свідоцтва про смерть від 01 листопада 2012 року, [PERSON] помер [INFO], після смерті якого залишилась спадкова маса у вигляді квартири [ADDRESS] Сторонами не заперечувався факт того, що [PERSON] є батьком [PERSON], який є спадкоємцем першої черги після смерті батька і який 01 квітня 2013 року звернувся з заявою до Костянтинівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Згідно вироку Торезського міського суду Донецької області від 14 березня 2013 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі. Відповідно до вироку Костянтинівського міського суду Донецької області від 18 серпня 2000 року [PERSON] був засуджений за скоєння злочинів, передбачених ст.ст.206 ч.3, 114, 42, 43 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно довідки обласного протитуберкульозного диспансеру від 24 жовтня 2005 року [PERSON] хворіє на туберкульоз легень. Згідно свідоцтв про народження та реєстрацію шлюбу [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON] Згідно копії спадкової справи заповіти/спадкові договори від імені [PERSON] відсутні. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі з 2005 року з спадкодавцем не спілкувався, станом його здоров*я не цікавився, самоусунувся від надання допомоги своєму важко хворому батькові. Проте позивач [PERSON] понад трьох років доглядала свого брата. Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд першої інстанції дійшов його із порушенням норм матеріального та процесуального права. Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7 роз'яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги на піклування. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Статтею 61 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Натомість, в судовому засіданні позивачем не надано ніяких доказів, які б свідчили про факт умисної поведінки [PERSON] ухилення від допомоги своєму батькові. Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги доводи відповідача про те, що знаходячись у місцях позбавлення волі та хворіючи на туберкульоз легень, він був позбавлений можливості в останні роки спілкуватися із своїм батьком, надавати йому допомогу та прибути на його поховання. Встановлені судом обставини також свідчать про те, що [PERSON] не перебував у безпорадному стані, отримував пенсію і при цьому від відповідача допомоги не вимагав. Судом першої інстанції також не було прийнято до уваги той факт, що [PERSON] мав можливість за життя позбавити сина права на спадщину, склавши заповіт на будь-яку іншу особу, але цього не зробив. Таким чином, суд першої інстанції на зазначені обставини увагу не звернув та помилково дійшов до висновку про усунення [PERSON] від права на спадщину після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO]. Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції не може залишатися у силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed