Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

13.05.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зобов'язання [PERSON] виселитись та знятися з реєстраційного обліку. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вона є власником житлового будинку в [ADDRESS], в якому зареєстровані та проживають члени її сім'ї. Також у даному будинку зареєстрований і проживає її співмешканець [PERSON] Посилаючись на те, що відповідач для неї став чужою людиною, і займаючи для проживання окрему кімнату створює значні незручності для інших членів сім'ї, добровільно відмовляється виселитись та знятися з реєстраційного обліку, тому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй житловим будинком шляхом зобов'язання відповідача виселитись та знятися з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити заявлені нею вимоги, з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що спільно з позивачем проживали у спірному будинку з 2006 року, мають спільну дитину - сина [PERSON], 2007 року народження, спільно велиь господарство та здійснювали ремонт будинку. На даний час він з 25.05.2014 року у спірному будинку не проживає, виселився добровільно. Щодо зняття з реєстраційного обліку заперечує. Представник третьої особи Ківерцівського районного сектору УДМС України у Волинській області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні заявленого позову слід відмовити з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2009 року, є власником житлового будинку в [ADDRESS] /а.с. 5-7/. Як вбачається з будинкової книги та довідки про склад сім'ї у житловому будинку, що належить позивачу [PERSON] зареєстровані та проживають: власник будинку позивач у справі [PERSON], її співмешканець [PERSON], син [PERSON], внук [PERSON], невістка [PERSON] Також у даному будинку проживають без реєстрації діти власника будинку: син [PERSON] та дочка [PERSON], /а.с. 11-13/. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналогічна норма міститься в ст.317 ЦК України. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, згідно якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. В судовому засіданні з пояснень сторін у справі встановлено, що останні спільно проживали у спірному будинку, мають спільну дитину - сина [PERSON], 2007 року народження, а також вели спільне господарство. Тобто, згідно наведеної норми закону, відповідач прирівнюється до члена сім'ї позивача, і відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, проживаючи разом із власником житла, має право на користування цим житлом відповідно до закону. Разом з тим, як визначено ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. В силу ст.. 157 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Жодних доказів, що підтверджують вчинення відповідачем будь-яких дій, визначених ст. 116 ЖК України, які б слугували підставою для виселення відповідача із спірного житлового будинку, суду надано не було, і відповідно вимога позивача про виселення відповідача є безпідставною. Крім того, зняття з реєстрації не є способом захисту цивільних прав та інтересів особи відповідно до положень ст. 16 ЦК України, тому вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed