Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Заявник звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Заява мотивується тим, що відповідно до посвідки на тимчасове проживання прізвище заявника « [PERSON] ». 10.10.2017 року заявник зареєстрував шлюб із [PERSON] , який зареєстровано Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис№2874. Проте, у свідоцтві про укладення шлюбу, з невідомих заявнику причин, його прізвище, зазначено « [PERSON] ». З вказаними розбіжностями його прізвища в посвідці на тимчасове проживання та свідоцтві про шлюб, у заявника виникли ускладнення при оформленні позову про розірвання шлюбу. У зв`язку з вищевикладеним, заявник звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою, у якій, посилаючись на приписи цивільного законодавства, просить встановити факт належності правовстановлюючих документів, а саме, що свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] видане 10.10.2017 року на « [PERSON] », [INFO] та посвідка на тимчасове проживання належить заявнику [PERSON] . В судове засідання заявник не з`явився, надійшла заява, відповідно до якої останній просив розгляд справи проводити за відсутності заявника, заяву підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом про розгляд справи. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Разом з цим, ч. 3 ст. 315 ЦПК України, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення " № 5 від 31 березня 1995 року вказано, що заяви про встановлення факту належності свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів цивільного стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в окремому провадженні, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Заявником [PERSON] також зазначено в заяві вимогу про внесення змін до свідоцтва про шлюб, який 10.10.2017 року зареєстровано Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис№2874. Однак, на час розгляду заяви про встановлення факту, належності правовстановлюючих документів, заявником не надано до суду висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. Отже, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 315 ЦПК України, а саме про неможливість розгляду в судовому розгляду в окремому провадженні справ про встановлення належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про те, що заявнику слід відмовити в задоволенні вимог про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме, що свідоцтво про укладення шлюбу, видане на ім`я « [PERSON] » належить заявнику [PERSON] . На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed