Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] просить визнати безпідставною відмову [PERSON] та Волосовецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області в наданні їй згоди в погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення та погодження меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати Волосовецьку сільську раду без згоди та погодження меж з боку [PERSON] розглянути питання щодо передачі їй у приватну власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначає, що Рішенням позачергової десятої сесії Волосовецької сільської ради шостого скликання № 3/2011 від 17.10.2011року їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації для оформлення права власності на земельну ділянку загальною площею 0,29га в [ADDRESS] і в липні 2015року вона звернулась до Волосовецької сільської ради про погодження технічної документації із землеустрою щодо погодження меж земельної ділянки, але листом від 17.07.2015р. остання відмовила посилаючись на те, що суміжний власник землекористувач [PERSON] не погоджує межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та що виробник ПП «Діоріт Плюс 1» неправильно здійснив заміри визначені на місцевості землекористувача [PERSON]. В судовому засіданні позивачка і її представник вимоги підтримали з наведених в заяві підстав. Відповідачі вимоги не визнають, посилаючись на те, що [PERSON] порушила сталу межу між земельними ділянками сторін та зайняла частину земельної ділянки [PERSON] і таке погодження порушить право останньої і, крім того, не дасть її можливість проїзду до земельної ділянки. Разом з тим пояснили, що [PERSON] залишила 0,04га земельної ділянки, яка заросла деревами і бур'янами та хоче відібрати у [PERSON] уже оброблену землю. Вислухавши сторони, дослідивши обставини справи суд вважає, що вимоги задоволенню не підлягають. Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст. 91, 96, 103 Земельного кодексу України). Відмова в погодженні меж земельної ділянки може перешкодити іншій особі (сусіду) в оформленні прав на неї. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. №7 (із змінами і доповненнями) передбачає, що згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Відповідно до ст. 33 ч. 1 ЗУ «Про місцеве самоврядування», органами місцевого самоврядування, до повноважень яких належить вирішення земельних спорів, визначені виконавчі органи сільських рад. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення позачергової десятої сесії шостого скликання Волосовецької сільської ради № 3/2011 від 17.10.2011року [PERSON] передано у безоплатну приватну власність 0,29га, з них 0,25га для обслуговування житлового будинку та 0,04га для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] успадкувала 0,44га земельної ділянки від баби [PERSON] а [PERSON] дана земельна ділянка (0,20га-для обслуговування житлового будинку і 0,24га - для ведення особистого підсобного господарства) була передана у приватну власність на підставі рішення сесії Волосовецької сільської ради № 1 від 10.01.1994року, але остання не встигла виготовити державний акт. Таким чином, на день розгляду справи суміжні земельні ділянки, перебувають у користуванні сторін, [PERSON] -0.29га та [PERSON] 0,44га, і право власності вони не оформили. У доведення позовних вимог [PERSON] надала акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 26.08.2014року із якого вбачається, що земельна ділянка від В до Г межує з земельною ділянкою [PERSON] і довжина межі складає від точки 4 до точки 3 -29,13м та від точки 5 до точки 6 -48м. Із наданої відповідачами Книги № 1 обміру земельних ділянок громадян Волосовецької сільської ради вбачається, що при користуванні земельними ділянками попередніми користувачами, [PERSON] та [PERSON], довжина межі між земельними ділянками від точки 4 до точки 5 складала 30м і такої межі, як від точки 5 до точки 6 не має. Порушення позивачкою сталих меж між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON] підтверджується поясненнями свідка [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив суду, що обміряв земельну ділянку [PERSON] і перший раз наміряв приблизно 0,40га, але сільська рада відмовила в погодженні меж і він мав наміряти 0,29га, як в по господарській книзі, але [PERSON] і сільська рада знову не погоджують меж. Аналізуючи встановлені обставини справи, дослідивши надані позивачкою докази, суд приходить до висновку, що вимоги не доведені і в їх задоволенні слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed