Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

01 вересня 2017 року до суду надійшла заява [PERSON], заінтересована особа: Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, третя особа - Уповноважений Верховної ради України з прав людини про встановлення факту, що має юридичне значення. Під час слухання справи було замінено заінтересовану особу - Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києвіна Головне управління Державної міграційної служби України в м.Києві. У вимогах заяви заявниця просить: встановити юридичний факт проживання [PERSON], [INFO] на території України станом на 13 листопада 1991 року і по даний час. Вимоги обгрунтовані тим, що заявниця народилася та проживала на території Республіки Киргизія. В липні 1991 року через бунти та етнічні переслідування вона разом із сім'єю переїхала на постійне місце проживання до родичів чоловіка в м.Сімферополь. Потім з кінця жовтня 1991 року по лютий 2014 року проживала в м.Красноперекопськ. Як зазначає заявниця, в 1998 році викрали її паспорт та вона в лютому 2014 року приїхала до м.Києва з метою отримання довідки про відсутність громадянства Республіки Узбекистан. На теперішній час заявниця проживає в м.Києві. Також в заяві зазначено, що після звернення до відділу міграційної служби їй повідомили про необхідність підтвердження факту її проживання на території України станом на 13.11.1991 року для можливості в подальшому отримання громадянства України. Встановлення зазначеного факту, як вказано в заяві, необхідне для подальшого звернення до відділу міграційної служби для оформлення громадянства України. В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви на тій підставі, що заявниця не надала жодного документу, який підтверджує вище зазначений факт. Уповноважений Верховної ради України з прав людини просила слухати справу в її відсутність. Вислухавши сторони, свідків, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви за наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України суд встановлює факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року в м.Джалал-Абад Республіки Киргизія. 22.03.1986 року [PERSON] в ЗАГС Андіжанської області зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]». Як пояснила заявниця в судовому засіданні, в 1998 році вона втратила паспорт з того часу він відновлений не був та 27.11.2009 року у голови консульської установи республіки Киргизія отримала довідку про те, що вона не належить до громадянства Республіки Узбекистан. З копії довідки, яка видана 02.10.2008 року начальником відділу внутрішніх справ м.Андіжан, [PERSON] згідно із її заявою від 28.08.2008 року не є громадянкою Республіки Узбекистан. Під час розгляду справи встановлено, що заявниця зверталась до Державної міграційної служби України для отримання документів для перебування на території України та листом від 06.01.2015 року їй було повідомлено, що з тексту звернення не можливо встановити наявність підстав для її перебування на території України, а тому рекомендовано звернутись до Шевченківського районного відділу ГУ ДМС в місті Києві. Заявниця та її представник в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] в усному порядку зверталась до Шевченківського районного відділу ГУ ДМС в місті Києві, письмових відповідей на її звернення немає. Метою встановлення факту заявниця зазначила - для подальшого звернення до відділу міграційної служби для оформлення громадянства України. Стяття 3 Закону України «Про громадянство України» визначає хто є громадянами України. Зокрема громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України та особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (1636-1 ) (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень та передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. З матеріалів справи вбачається, що з 22.12.2017 року позивач на підставі договору оренди проживає в м.Києві в гуртожитку по [ADDRESS] Інших доказів щодо місця проживання чи реєстрації заявниці на території України суду надано не було. [PERSON] та її представник не надала суду доказів, що [PERSON] станом на 13 листопада 1991 року проживала на території України. Також суду не надано доказів, що за такий тривалий проміжок часу заявниця мала зареєстроване місце проживання на території України, проходила лікування в будь-яких лікувальних установах. Крім того, як вбачається з матеріалів справи син заявниці - [PERSON], [INFO] з 1998 року проживав в м.Красноперекопськ, 8 мікрорайон[ADDRESS] та навчався в Красноперекопській загальноосвітній школі з 2002 по 2003 рік. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] разом із власними дітьми з літа 1991 року по даний час проживає на території України. Проте, оскільки свідки є зацікавленими в результатах розгляду справи, так як [PERSON] є подругою заявниці, а [PERSON] є рідною сестрою, суд не може взяти до уваги їх свідчення як належні та допустимі також і враховуючи той факт, що жодного належного та допустимого письмового доказу на підтвердження проживання заявниці станом на 13 листопада 1991 року та по даний час на території України суду надано не було. А тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed