Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

14.05.18 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з врахуванням зміни предмета позову, просив суд ухвалити рішення про визнання протиправними рішення та дій АТ КБ «Приватбанк» щодо набуття у власність об'єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] визнання протиправними дій Державного реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Тузяка Павла Тарасовича щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно за індексним номером 31639633 від 29.09.16 р. за адресою [ADDRESS]; визнання недійсним та скасування рішення Державного реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Тузяка Павла Тарасовича про державну реєстрацію прав та їх обмежень щодо прийняття рішення про державну реєстрації права на нерухоме майно за індексним номером 31639633 від 29.09.16 р., згідно якого об'єкт нерухомого майна - квартира за адресою [ADDRESS] перейшла у власність до АТ КБ «Приватбанк». Свої вимоги мотивує тим, що 22.08.07р. між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № LVH9GK0000235 на загальну суму 45 650,00 доларів США з терміном повернення кредиту до 21 серпня 2037 року. Згідно умов цього договору (п.2.2), він зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені договором. Цільовим призначенням кредиту було придбання квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Цього ж числа між сторонами укладено договір іпотеки, згідно якого він передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме вищевказану однокімнатну кватиру, що знаходиться по [ADDRESS], заг. площею 30,6 кв.м., житлова площа - 18,2 кв.м. Вказана квартира належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.08.07р. 29.09.2016р. державним реєстратором Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Тузяком П.Т. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 31639633, згідно якого вищевказана іпотечна квартира перейшла у власність до ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач [PERSON] вважає вказане рішення, на підставі якого внесено запис про право власності на об'єкт житлової нерухомості - протиправним, таким що прийняте з порушенням норм законодавства, що порушує право його права як власника нерухомого майна та підлягає скасуванню. Свої доводи позивач обґрунтовує також тим, що вимога банку про дострокове погашення кредиту та можливий продаж предмету іпотеки у зв'язку невиконням ним зобов'язань по договору скерована на адресу, за якою він не проживає. А відтак, він не мав можливості захистити свої права належним чином. Крім того, наголошує на тому, що спірна квартира є єдиним його житлом та постійним місцем проживання, де також мешкають його дружина та малолітня дочка, а тому не може бути примусово відібрана банком, що прописано у ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Окрім цього вважає неправомірними дії державного реєстратора Тузяка П.Т., які полягають в тому, що він в супереч вимогам Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухома майно та їх обтяжень», не отримав від Банку необхідних даних, таким чином не встановив розміру вимоги за кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Даний факт вбачається з матеріалів реєстраційної справи об'єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] Зважаючи на викладені обставини, змушений звернутись до суду із заявленими вимогами. 23.07.2018р. відповідачем АТ КБ «Приватбанк» подано відзив на позовну заяву із зміненим предметом позову, в якому представник зазначає про те, що обраний позивачем спосіб захисту, як визнання протиправним рішення так і дії Банку і державного реєстратора жодним чином не може поновити чи в будь-який спосіб вплинути на її права та охоронювані законом інтереси. Вказує на те, що предмет позову в даному випадку не співвідноситься із встановленим законом способом захисту права. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликаючись на викладені в них обставини та факти, просили позов задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» Жарський І.Р. в судовому засіданні позов заперечив, зіславшись на мотиви, викладені у відзиві. Від державного реєстратора Тузяк П.Т. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов вважає безпідставним. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 серпня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» укладено Кредитний договір № LVH9GK0000235 на загальну суму 45 650,00 доларів США з терміном повернення кредиту до 21 серпня 2037 року. Умовами договору, а саме п. 2.2. передбачено обов'язок позичальника прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Договорі, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Договором. Згідно із п. 7.1. Договору, цільовим призначенням кредиту є придбання майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Разом з цим, 22 серпня 2007 року між сторонами [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В., зареєстрований в реєстрі за № 1786 Згідно даного договору, (п. 33.3 ) позивач надав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме вищевказану однокімнатну кватиру по [ADDRESS], загальною площею 30,6 кв.м., житлова площа - 18,2 кв.м. Вказана квартира належала позивачу мені на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В., зареєстровано в реєстрі за № 1785. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем: обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно положень ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Аналогічна позиція викладена в п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»: « З урахуванням положень частини третьої статті33, статті36, частини першої статті37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Вказане застереження наявне в договорі, а саме в пункті 27 договору, де зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що останній зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця. Доводи позивача про те, що він не отримував від ПАТ КБ «Приватбанк» повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки є безпідставними з огляду на наступне. Як вбачається з договору іпотеки, так і з кредитного договору, місцем реєстрації позивача [PERSON] є адреса: Львівська область, Буський район, смт. Красне, вул. Злуки, 2/3. На вказану адресу банком було надіслано вимогу про повернення суми кредиту у зв'язку з виникненням заборгованості, а також попереджено позивача про те, що згідно ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що вказана вимога отримана за вищевказаною адресою, а в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення наявне підтвердження про отримання - прізвище «Багнюк». Не беруться судом до уваги і твердження позивача про те, що він змінив місце проживання, в силу чого фізично не міг отримати повідомлення Банку, оскільки про даний факт сам позивач іпотекодержателя не повідомляв, хоча і був зобов'язаний за умовами договору. Таким чином, у зв'язку з невиконанням позивачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, що не заперечувалось самим позивачем в судовому засіданні, ПАТ КБ «Приватбанк» скориставшись добровільним (позасудовим) врегулюванням щодо звернення стягнення на предмет іпотеки звернулось до державного реєстратора, який зареєстрував право власності на предмет іпотеки. Доводи позивача про неправомірні дії Державного реєстратора Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяка Павла Тарасовича , які полягають у прийнятті рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно за індексним номером 31639633 від 29.09.16 р. за адресою [ADDRESS] спростовуються наступним. Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно ч.1 ст. 11 цього ж Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Частиною 4 ст. 18 Закону передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно ч.2 ст. 18 Закону, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, наведеними правовими нормами визначено вичерпний перелік обов'язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. У даному випадку встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» надало державному реєстратору Тузяку П.Т. копії кредитного договору та договору іпотеки від 22.08.07р., а також копію письмової вимоги, що надіслана [PERSON] за вказаною в договорах адресою із підтвердженням про вручення. Таким чином, установивши, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, ПАТ КБ «Приватбанк» надало державному реєстратору Тузяку П.Т. передбачені Порядком документи та відсутні підстави для відмови у державній реєстрації, передбачені частиною першою статті 24 Закону. З наведеного суд приходить до висновку про те, що державна реєстрація права власності предмета іпотеки за ПАТ КБ «Приватбанк» проведена з додержанням норм чинного законодавства. Також є безпідставними на думку суду доводи позивача про те, що в даному випадку слід застосувати до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказаний Закон України набув чинності 07.06.2014 року. Згідно ст. 1 даного Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У даному випадку, звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач фактично надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Так, відповідно до п. 16 договору іпотеки, сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має вищий приорітет на задоволення забезпечених іпотекою вимог, зокрема має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання позивачем своїх зобов'язань по кредиту. Як згадувалось вище, у п. 27 договору іпотеки зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки зі вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку, шляхом переходу до такого права власності. Відтак, підписанням цього договору позивач, як іпотекодавець засвідчив, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя у передбачених випадках. Також безпідставними є доводи позивача про те, що державною реєстрацією права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «Приватбанк» порушені права малолітньої дитини [PERSON], 2009 р.н., яка на момент відчуження квартири була зареєстрована та проживала у спірній квартирі, оскільки на момент укладення договору іпотеки - 22 серпня 2007 року у неї було відсутнє майнове право (право користування) спірною квартирою. Така позиція закріплена у постановах Верховного суду України від 13.06.18р. у справі № 645/5280/16-ц. Зважаючи на викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та в його задоволенні слід відмовити

Outcome: dismissed