Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

17.02.2014 року Державне територіально-галузеве обєднання Львівська залізниця (правонаступником якого є ПАТ «Українська залізниця) звернулося в суд з позовом до Брюховицької селищної ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування пункту 1.1 рішення Брюховицької селищної ради від 26.11.2009р. №845, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №677711 від 18.08.2010р. на імя [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що для складання документів, що посвідчують право позивача на користування земельними ділянками смуги відведення, в тому числі по смт.Брюховичі позивач 03.07.2008р. уклав угоду із землевпорядною організацією ПП «Центр ринкових досліджень». При виконанні завдання за договором використовується план смуги відведення від 1962рр., погоджений із виконкомом ради трудящих Львівської міської ради. З повідомлення ПП «Центр ринкових досліджень» від 02.10.2013р. №357/1 стало відомо, що складання відповідних правовстановлюючих документів неможливе, оскільки на частині смуги відведення виявлено перетин (накладання) земельної ділянки за кадастровим номером 4610166300:08:001:1222 площею 0,1437га, площа перетинання становить 0,0490га . Встановлено, що зазначена земельна ділянка оскаржуваним пунктом рішення Брюховицької селищної ради надана у власність [PERSON] для ведення особистого господарства та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Вважають, що приймаючи оскаржуване рішення Брюховицька селищна рада перевищила свої повноваження, порушила норми земельного законодавства щодо порядку вилучення, надання земельної ділянки, зміни її цільового призначення, права ДТГО Львівська залізниця на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна в межах смуги відведення лінії Рідно-Підбірці та забезпечення безпеки руху. Зазначає, що право Залізниці на спірку земельну ділянку виникло з 1958р. часу побудови колії. План смуги відведення земель лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці розроблений Дорпроектом у 1962 році і є проектно-технічною документацією, містить інформацію про право залізниці на користування зазначеною у ньому земельною ділянкою, є основою при наданні земельної ділянки у власність. Представник ПАТ Українська залізниця в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у письмових поясненнях. Просить позов задовольнити. Представник Брюховицької селищної ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, дав пояснення аналогічні тим, що долучені до матеріалів справи. Зазначив, що при прийнятті рішення Брюховицька селищна рада діяла в межах своєї компетенції, жодних перешкод для зміни цільового призначення передачі спірної земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку не було, відомостей (кадастрових даних) про смугу відведення не було. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Пояснили, що наданою у власність земельною ділянкою її родичі користувалася ще з 1956р., ця земельна ділянка завжди була огороджена, жодних даних, які б свідчили про те, що частина ділянки є в користуванні залізниці і входить до смуги відведення, немає. Зазначає, що план смуги відведення Рудно-Підбірці 1962 року не є тим, документом, що підтверджував право позивача на користування цієї земельною ділянкою. Просять у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи відділу Держземагенства у м. Львові в судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На запит суду цією установою надано відомості щодо категорії земель, до якої належала спірна земельна ділянка. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Встановлено, що на підставі рішення 6 сесії 24 скликання Брюховицької селищної ради від 03.07.2003р. №172 та рішення виконкому Брюховицької селищної ради від 06.11.2003р. №293 Відділом приміських земель м.Львова 05.04.2004р. [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю. 26.12.2006р. [PERSON] подарував, а [PERSON] отримала в дар земельну ділянку площею 0,1437га по вул.Потічок в смт. Брюховичі, що стверджується нотаріально посвідченим договором реєстр № 6714 (а.с.68). Вказана земельна ділянка була у користуванні [PERSON] ще з 1956р. і закріплена за ним рішенням зборів уповноважених колгоспу «Іскра» від 15.02.1991р., що стверджується випискою з протоколу (а.с.72). В судовому засіданні встановлено, що рішенням №845 Брюховицької селищної ради 33-ої сесії 5 скликання від 26 листопада 2009 року Про затвердження проекту відведення по зміні цільового призначення земельних ділянок в смт. Брюховичі у п. 1.1 затверджено містобудівне обґрунтування та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення та змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,1437га по вул.Потічок з земель, які були надані для ведення особистого селянського господарства в землі для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд гр.[PERSON]М.(а.с.11). На підставі даного рішення Брюховицької селищної ради 26.11.2009р. видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №677711 від 18.08.2010р. на імя [PERSON] [PERSON] розроблено проект землеустрою. Вона з 2014р. зареєструвала право власності на житловий будинок за цією адресою. У відповіді відділу Держземагенства у м.Львові від 05.06.2015р. зазначається, що земельна ділянка кадастровий №4610166300:08:001:1222 площею 0,1437га в 2003р. відносилася до земель смт.Брюховичі не наданих у власність та користування, категорія її була не визначена (а.с.105). Станом на 2007р. і листопад 2009р. дана земельна ділянка відносилася до земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до ст.3 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.125 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ст. 131 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до Типового положення про міське управління (відділ) земельних ресурсів (Затверджене Постановою КМУ від 24 лютого 2003 р. № 200 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) міське управління (відділ) земельних ресурсів є територіальним органом Державного комітету України по земельних ресурсах і підзвітне та підконтрольне йому. У відповідності до п. 11 Положення Управління (відділ) відповідно до покладених на нього завдань організовує видачу державних актів на право власності на землю і право користування землею, оформлення договорів на право тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, та здійснює їх реєстрацію. Порядок виготовлення державних актів передбачений Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності, на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і правої постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (Затверджена Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04.05.1999р. N 43). Статтею 6 Закону України Про залізничний транспорт передбачено, що землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України. До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Для забезпечення у межах смуги відведення нормальної експлуатації залізничних колій, ліній і електропостачання та зв'язку, інших пристроїв та об'єктів залізничного транспорту загального користування, а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селей, снігозанесень та інших небезпечних впливів, встановлюються охоронні зони. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту. Згідно ст. 68 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його і облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, і необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. За ст.69 ЗК України землями транспорту … визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного, автомобільного,…транспорту. Відповідно до ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Пунктом 2 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Судом встановлено, що дорожньою проектною конторою Південно-західної залізниці у 1962 році розроблено План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від км 4+850 до км 11+106, узгоджений виконкомом Львівської міської ради. ПАТ Укрзалізниця зазначає, що користується спірною земельною ділянкою згідно вказаного Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці, Державного акту на земельну ділянку немає, а лише проводяться роботи з інвентаризації земель у смузі відведення залізничних колій та оформлення документації про право позивача на постійне користування землею. Згідно з даними викопіювання з плану геодезичної зйомки смуги відведення ДТГО Львівська залізниця на проміжку від КМ8 до КМ9 в напрямку від ст.Рудно до станції Пдбірці має місце накладення земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON], на земельну ділянку в смузі відведення залізниці, площа перетинання становить 0,0490га. Як зазначає позивач, право Залізниці на спірну земельну ділянку, межі якої визначені Планом смуги відведення Рудно-Підбірці 1962 року, виникло в 1958р. з моменту побудови на ній залізничної колії. На підтвердження свого права користування позивач долучив копію рішення виконкому Львівської обласної ради народних депутатів від 03.07.1962р. №12 «Про додаткове розширення смуги захисних лісонасаджень Львівської залізниці напрямку Рідно-Підбірці» (а.с.52). Проте, вказане рішення було відмінено рішенням виконкому Львівської обласної ради народних депутатів №1001 від 27.10.1962р. у звязку з його необґрунтованістю (а.с.234-235). Крім того, слід звернути увагу, що рішення №162 від 03.07.1962р., рішення №374 від 29.03.1949р., постанова виконкому від 17.01.1948р. №52, які подані позивачем, не стосуються відведення земельної ділянки згідно Плану смуги відведення 1962 року. Отже, позивачем не надано документів, які б свідчили по наявність рішення щодо передачі йому в користування земель відповідно до смуги відведення 1962р. А відтак, на думку суду, безпідставним є посилання позивача на те, що ПАТ Українська залізниця є належним землекористувачем на підставі Плану смуги відведення Рудно-Підбірці 1962 року, оскільки вказаний план не містить відомостей про його затвердження органом місцевого самоврядування, не є підставою для використання землі згідно ЗК України. Позивачем не представлено акту на постійне користування згідно ст. 126 ЗК України, а також відомостей з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та Управління земельних ресурсів у місті Львові (на даний час Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та відділ Держземагенства у м.Львові) про реєстрацію права на постійне користування. Крім цього Позивачем не подано відомостей про затвердження технічних завдань на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, якою, за твердженням відповідач, він правомірно користується відповідно до Плану смуги відведення 1962р., не представлено документів про встановлення на місцевості меж земельної ділянки згідно смуги відведення, наявність таких межових знаків, не долучено документів про сплату земельного податку за користування спірною земельною ділянкою. У позовній заяві, письмовому поясненні позивача є покликання на ряд законодавчих актів, положень та інструкцій, що були чинними на 1962р., з приводу облаштування залізничного полотна, смуги відведення, користування землями спеціального призначення. Однак всі ці нормативно-правові документи передбачають надання таких земельних ділянок у встановленому на той час порядку та необхідність реєстрації цих земель, оформлення актів на право користування землею, встановлення меж ділянок на місцевості. Відповідно до п.1.16. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів (Затверджена Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04.05.1999р. N 43) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки. Відповідно до ст. 198 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Вся необхідна технічна документація на спірну земельну ділянку була виготовлена [PERSON] У ній відсутні будь-які дані про те, що ця земельна ділянка включає частину смуги відведення залізниці. Крім цього судом встановлено, що ДТГО Львівська залізниця до 2014р. не передавало в Брюховицьку селищну раду проект смуги відведення земель залізниці на ділянці Рудно-Підбірці, а також в Брюховицьку селищну раду не надавалось Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від 1962 з відповідною технічною документацією. Відповідно до ст.41 Конституції України право власності набувається в порядку, встановленому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. (стаття 17) закріплено обовязок судів при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, практику Європейського суду з прав людини. Суд вважає, що в даному спорі є необхідним застосування Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, у статті 1 якого передбачено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003р. «Стретч проти Обєднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» визнання недійсним правового акту органу влади згідно якого особа набула право власності на майно та подальше позбавлення її цього майна на підставі того, що орган влади порушив закон є неприпустимим. Суд вважає, що у даному спорі позивачем не доведено незаконність пункту 1.1 рішення Брюховицької селищної ради від 26.11.2009р. №845, порушення цим рішенням законних прав та інтересів ПАТ «Українська залізниця». Підстав для скасування цього рішення та державного акту Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №677711 від 18.08.2010р. на імя [PERSON] немає. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed