Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки, яка розташована на території Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області. Він та його брат - [PERSON] були єдиними спадкоємцями після смерті матері. У встановлений законом строк позивач не міг звернутися з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки у нього були відсутні документи, які б підтверджували ступінь його родинних відносин з матір'ю. [INFO] [PERSON] помер. 29.08.2013 року Василівським районним судом Запорізької області було встановлено факт його родинних відносин з матір'ю. Під час збору документів для підтвердження його родинних відносин з [PERSON] для прийняття спадщини, він дізнався, що [PERSON] отримав спадщину після смерті матері. При цьому, [PERSON] не розповів йому про це та надав нотаріусу недостовірну інформацію, вказавши у заяві про прийняття спадщини, що інших спадкоємців у [PERSON], окрім нього, не має. Державний нотаріус при видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті матері не здійснила перевірку щодо наявності у спадкодавця інших спадкоємців. Позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою Запорізької області у спадковій справі №364 за 2011 рік, зареєстроване в реєстрі за №1631, після померлої [PERSON] на ім'я [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також він пояснив, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки з літа 2010 року проживав з нею за однією адресою по вул.Свердлова в с.Орлянське, доглядав за нею, здійснював її поховання спільно з братом - [PERSON]. Крім того, вважає, що позивач має право на обов'язкову долю спадкового майна після смерті матері, оскільки на час її смерті був пенсіонером. В судовому засіданні представник Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області в особі Кириченко В.В. заперечує проти задоволення позову, пояснивши, що спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою 19.11.2011 року на підставі заяви її сина - [PERSON]. Заява про прийняття спадщини подається без надання документів, якї підтверджують факт родинних відносин між заявником та спадкодавцем, оскільки це питання вирішується вже під час оформлення спадщини. У своїй заяві про прийняття спадщини [PERSON] вказав, що інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Діючим законодавством України не передбачено з'ясування нотаріусом питання щодо наявності інших, окрім заявника, спадкоємців після смерті спадкодавця, якщо у заяві про прийняття спадщини заявник зазначає, що інших спадкоємців немає. Якщо було б зазначено про існування інших спадкоємців, нотаріус повідомив би їм про відкриту спадщину. Позивач не прийняв спадщину після смерті матері, тому, на думку нотаріуса, він не має право на спадкове майно. Законні підстави для відмови у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у нотаріуса не було. В судовому засіданні представник третьої особи - [PERSON] в особі [PERSON] заперечує проти задоволення позову, пояснивши, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини після смерті матері, який судовим рішенням йому не був поновлений. Той факт, що у позивача були відсутні документи, які підтверджували факт його родинних відносин з матір'ю, не позбавляв його права звернутися з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори вчасно. Також вона пояснила, що позивач не мав раніше наміру претендувати на земельну ділянку, яка належала його матері та не заперечував, щоб вона була оформлена у порядку спадкування на ім'я [PERSON]. За життя за [PERSON] доглядала саме сім'я [PERSON], яка також здійснила й його поховання, тому, саме на її ім'я [PERSON] склав заповіт. На даний час [PERSON] ще не отримала свідоцтво про право на спадкове майно після смерті [PERSON], у зв'язку з судовими спорами. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: як встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, позивач є сином [PERSON], що підтверджується рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2013 року, копія якого є у справі. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого є у справі. Відповідно до ст.1220 ЦК України, у зазначений день відкрилася спадщина після смерті [PERSON] на право на земельну частку (пай), посвідчену Сертифікатом, виданим Василівською районною державною адміністрацією Запорізької області 31.01.1997 року на підставі рішення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області від 13.05.1996 року за №400, розміром 4,46 га, що перебувала у колективній власності КСП «Орлянський» на території Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, що належала спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ЗП №0102193, копія якого є у справі, та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №287. Позивач, відповідно до ст.ст.1261, 1222 ЦК України, був спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] за законом. Але, відповідно до положень ст.ст.1268-1270 ЦК України, він, якщо мав бажання оформити своє право на спадкове майно, повинен був прийняти спадщину після смерті матері. При цьому, особа вважається такою, яка прийняла спадщину, якщо вона постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не заявила про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач спадщину після смерті матері вчасно та належним чином не прийняв, оскільки він, не проживаючи постійно з матір'ю на час її смерті, разом з тим, не звернувся до нотаріальної контори у передбачений ст.1270 ЦК України строк з особистою заявою про прийняття спадщини. При цьому, його посилання на той факт, що він не звернувся вчасно до нотаріальною контори з заявою про прийняття спадщини оскільки не мав документів, які б підтверджували факт його родинних відносин з матір'ю, суд вважає безпідставними, так як, діючим законодавством України не передбачено обов'язку спадкодаємця при зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини надавати документи, які б підтверджували, у тому числі, факт родинних відносин зі спадкодавцем. Крім того, позивач звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин тільки у 2013 році. Також, позивач, пропустивши строк для прийняття спадщини після смерті матері, звертався до суду з позовною заявою про надання йому додаткового строку на прийняття спадщини, в задоволенні якого рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12.12.2013 року, копія якого є у справі, відмовлено. Зазначене рішення ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.02.2014 року, копія якої є у справі, залишено без змін, а отже, набрало законної сили. Таким чином, належні докази на підтвердження того факту, що позивач не пропустив строк прийняття спадщини після смерті матері, він суду не надав. Крім того, належні докази на підтвердження того, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері, він також суду не надав, оскільки, як вбачається із його паспорту, копія якого є у справі, зареєстрованим місцем його проживання є: [ADDRESS], у той час, як постійним місцем проживання [PERSON] було: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Орлянської сільської ради №2973 від 04.11.2011 року, копія якої є у справі. Також цією довідкою підтверджується той факт, що разом з [PERSON] постійно проживав лише [PERSON]. Надана представником позивача в судовому засіданні заява, копія якої є у справі, відповідно до якої позивач просить голову Орлянської сільської ради видати йому довідку про те, що він з літа 2010 року проживав разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] без реєстрації, доглядав за нею разом з братом та здійснював поховання матері, не є належним доказом на підтвердження факту прийняття ним спадщини, з позовом до суду про встановлення факту прийняття спадщини позивач не звертався. Той факт, що позивач на час відкриття спадщини був пенсіонером, що підтверджується його пенсійним посвідченням, копія якого є у справі, не є підставою до визнання його таким, що прийняв спадщину, оскільки, відповідно до ст.1241 ЦК України, право на обов'язкову частку у спадщині особи, зазначені у цій статті, мають у випадку наявності заповіту, складеного спадкодавцем, а, як вбачається зі спадкової справи після смерті [PERSON], копія якої є у справі, заповіту вона за життя не складала. Крім того, той факт, що особа має право на обов'язкову частку у спадщині не позбавляє її обов'язку належним чином та вчасно прийняти спадщину. Як вбачається із зазначеної спадкової справи, [PERSON], який є сином [PERSON], прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав з нею разом як до її смерті так і після цього. Факт прийняття ним спадщини також підтверджується паспортом [PERSON], копія якого є у справі, та вищевказаною довідкою Орлянської сільської ради. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] у заяві від 19.11.2011 року про прийняття спадщини після смерті матері, поданою до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області, копія якої у справі, не зазначив про те, що є ще спадкоємець - [PERSON]. Але, разом з тим, діючим законодавством України не передбачено відповідальність спадкоємця у випадку надання ним неповної чи неправдивої інформації, викладеної у такій заяві, як і обов'язку нотаріуса встановлювати коло спадкоємців у випадку, якщо про них йому не відомо. Оскільки після сплину строку прийняття спадщини, крім [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], у нотаріуса не було законних підстав для відмови йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видано 13.12.2011 року, тобто у строк, передбачений ст.1298 ЦК України. При цьому, судом встановлено, що нотаріус правомірно діяла, як у відповідності до вимог ЦК України, так і Закону України "Про нотаріат", Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮ України 03 березня 2004 року за N 283/8882 зі змінами. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого є у справі. Стаття 1302 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Позивачем не було надано суду належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог та які б могли бути підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину, яке є предметом даного спору, недійсним, відповідно до зазначеної норми. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed