Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

13 серпня 2013 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про поділ садово-городнього будинку та земельної ділянки, посилаючись на те, що 15 вересня 2004 року за договором купівлі-продажу сторонами в рівних частках було придбано садово-городній будинок та земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS]. З весни 2013 року [PERSON] почав чинити перешкоди у користуванні належною власністю, що призвело до припинення проживання у будинку позивачки. Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо поділу будинку, позивачка просить її вимоги задовольнити, зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою, надати ключі від будинку, вселити її до будинку, виділити ? частину будинку та земельної ділянки в натурі, припинити право спільної часткової власності на зазначене майно. В судовому засіданні позивачкою було уточнено позовні вимоги, вона просила здійснити поділ домоволодіння та земельної ділянки за варіантом для другого співвласника, а позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, надання ключів та вселення просила залишити без розгляду. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що в будинку є самочинно переплановані приміщення, внаслідок чого загальну площу будинку збільшено з 81,7 кв.м. до 83,9 кв.м., самочинно переплановано гараж під житлову кімнату, що унеможливлює поділ будинку відповідно до Інструкції щодо порядку поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна. Третя особа [PERSON] до суду не з'явився, подав до суду заяву, про розгляд справи без його участі, не заперечив, щодо задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 2004 року належить садово-городній будинок загальною площею 81,7 кв.м. та земельна ділянка площею 0,068 га., що розташовані в садовому товаристві «Лісова Поляна» в м. Хмельницькому. Дані обставини також підтверджуються витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 січня 2005 року, де за сторонами зареєстровано право власності на будинок площею 81,7 кв.м., копією технічного паспорту на будинок, копією державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ №180878 від 1 жовтня 2008 року. Відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Оскільки сторони в добровільному порядку не можуть дійти згоди, щодо поділу даного будинку та земельної ділянки, за клопотанням позивача було призначено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами проведення якої було надано висновок №164/13-26 від 30 травня 2014 року, де було запропоновано єдиний варіант поділу будинку та земельної ділянки, так першому співвласнику пропонувалося виділити коридор1-1 площею 4,5 кв.м., кухню 1-2 площею 5,8 кв.м., коридор 1-3 площею 7,8 кв.м., житлову кімнату 1-5 площею 16,2 кв.м., коридор 1-6 площею 6,2 кв.м., частину житлової кімнати 1-7 площею 10,9 кв.м., частину кладової 1-8 площею 1,2 кв.м., а всього площею 52,6 кв.м., вартістю 140 347 грн. Другому співвласнику виділити житлову кімнату 1-4 площею 17,6 кв.м., частину житлової кімнати 1-7 площею 10,1 кв.м, кладову 1-8 площею 3,6 кв.м., всього 31,3 кв.м., та сплатити першим співвласником грошову компенсацію в сумі 28 043 грн. Відповідним чином з урахуванням приміщень співвласників була поділена і земельна ділянка. Однак судом під час розгляду справи було встановлено, що в будинку сторонами самочинно було добудовано приміщення а-2 площею 2,2 кв.м., яке становить з приміщенням 1-1 коридором одне ціле та не може бути відокремлене, також переобладнано приміщення гаражу 1-4 площею 16,2 кв.м. під житлову кімнату 1-5 площею 16,2 кв.м., при цьому зроблено у несучій стіні будинку віконний пройом, замуровано ворота, крім цього на земельній ділянці самочинно побудовано гараж «Б». Ці обставини були підтверджені копіями технічних паспортів на будинок та підтвердженні показаннями експерта даними в судовому засіданні. Крім цього експерт також, зазначив, якщо не враховувати самочинне будівництво (колишнє приміщення гаража переплановане під житлову кімнату 1-5 та прибудову а-2), то поділ будинку взагалі є неможливим. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. ч.1,ч.2 ст.376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до п.2.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18 червня 2007 року не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Згідно п.3.2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №127 від 24 травня 2001 року не належать до самочинного будівництва: для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків: зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погреби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків; перестановка санітарно-технічного обладнання в межах призначення приміщень, установка сантехнічних та інженерних приладів в приміщеннях нежитлового призначення; улаштування чи закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх не капітальних стінах, збільшення або зменшення житлової або допоміжної площі за рахунок демонтування або влаштування перегородок (без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок), комор, утеплення і оздоблення стін; засклення балконів, лоджій, веранд, терас, заміна матеріалу стін будинків, господарських будівель без збільшення розміру фундаменту та поверховості; зміна призначення господарських будівель; індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Постановою Верховного суду України від 4 грудня 2013 року у справі №6-130цс13, яка є обов'язковою для застосування судами визначено, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року N 146 (далі - Методичні рекомендації N 146). Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року N 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій N 146). При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна, а тому вимоги позивачки в частині поділу садового будинку задоволеними бути не можуть. Вирішення питання про поділ можливе лише після узаконення самочинного будівництва та реєстрації прав власності у порядку визначеному законом. Судом висновок судового експерта №164/13-26 від 30 травня 2014 року до уваги не береться, оскільки він не відповідає обставинам встановленим у справі. Експертом здійснено поділ садового будинку з урахуванням самочинного будівництва, що в силу чинного законодавства є недопустимим. Враховуючи, що в задоволенні вимоги про поділ будинку в натурі було відмовлено, не може бути задоволеною і вимога про поділ земельної ділянки, яка є взаємопов'язаною із першою, оскільки на земельній ділянці розташована самочинно збудована у 2010 році будівля гаража літер Б, і без узаконення даної будівлі та самочинного будівництва у садовому будинку здійснити поділ земельної ділянки не можливо. Крім цього з огляду на викладене не підлягає задоволенню і вимоги про припинення права спільної часткової власності на садовий будинок та земельну ділянку, про визнання права власності за [PERSON] на частину садового будинку та земельної ділянки, оскільки підстав для цього не має. Судові витрати по справі відповідно до ст.88 ЦПК України покласти на позивача.

Outcome: dismissed