Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

У поданій до суду заяві позивач за первісним позовом [PERSON] просить визнати за ним право особистої приватної власності на 55/100 частки квартири [ADDRESS], визнати за ним та [PERSON] право власності за кожним по 22,5/100 частки в праві спільної сумісної власності на 45/100 частки вказаної квартири, яку залишити у спільній частковій власності сторін відповідно до розміру належної йому 77,5/100 частки та [PERSON] відповідно 22,5/100 частки, а також встановити наступний порядок користування спірною квартирою, відповідно до якого виділити йому у користування жилі кімнати площею12,3 м2 та 15,6 м2 з прилеглим до неї балконом, позначені у технічному паспорті літерами «5» та «6», а [PERSON] жилу кімнату площею 7,9 м2, позначену в технічному паспорті літерою «4», а допоміжні приміщення - кухню, вбиральню та коридори, позначені у технічному паспорті літерами «1», «2», «3», «7», залишити у спільному користуванні співвласників квартири. В обґрунтування своїх вимоги позивач [PERSON] покликається на те, що квартира [ADDRESS] придбана під час шлюбу з [PERSON], а тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Для придбання спірної квартири за ціною 243600 грн. ним було витрачено кошти в сумі 134236 грн., які належали йому особисто від продажу належної йому на праві власності квартири [ADDRESS]. А тому в спірній квартирі йому на праві особистої приватної власності відповідно до розміру внесених ним особистих коштів належить 55/100 частки, а решта 45/100 - належить сторонами у рівних частках по 22,5/100. Оскільки спірна квартира є неподільною і сторони не можуть домовитися про порядок володіння та користування цим майном, то слід визначити їх ідеальні частки у майні без реального поділу та залишити квартиру в спільній частковій власності. Запропонований порядок користування спірною квартирою відповідає з незначним відхиленням частці кожного із співвласників квартири. Відповідач [PERSON] у зустрічній позовній заяві просить визнати за нею та [PERSON] право спільної сумісної власності на допоміжні приміщення (кухню, вбиральню, коридори), позначені у технічному паспорті літерами «1», «2», «3», «7» квартири [ADDRESS], визнати за нею право особистої приватної власності на 35,66/100 частки спірної квартири, що складається з кімнат жилою площею 12,3 м2 та 7,9 м2, позначені у технічному паспорті літерами «5» та «4», а за [PERSON] право власності на 29,98/100 частки, що складається з кімнати житловою площею 15,6 м2 з прилеглим до неї балконом, позначеної у технічному паспорті літерою «6». В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що спірна квартира придбана сторонами під час шлюбу частково за кошти відповідача та в більшій частині за позичені кошти в сумі 100 000 грн., що підтверджується розписками, які змушена повертати кредиторам самостійно. Переважну частину своїх особистих коштів [PERSON] витратив на розваги та відпочинок, оскільки не працював і доходу не отримував, створював конфліктні ситуації. Після розлучення їх неповнолітнього сина залишено проживати з матір'ю. За таких обставин слід відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за сторонами право власності у запропонованих нею частках. У судовому засіданні позивач та його представник за первісним позовом повністю підтримали свої позовні вимоги та з аналогічних мотивів, зустрічний позов не визнали та просять у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити, додатково пояснивши, що покликання відповідача на розписки про отримання 100000 грн. не свідчить про позику нею цих грошей для придбання спірної квартири. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просять у задоволені первісного позову відмовити та повністю підтримали свій зустрічний позов і з аналогічних мотивів. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, їх представників, з'ясувавши обставини та дослідивши подані сторонами докази, повно, всебічно та об'єктивно оцінивши їх, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони з 26 листопада 2005 року по 07 жовтня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб та рішенням суду про розірвання укладеного між сторонами шлюбу. 17 липня 2013 року приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №205 договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 лютого 2010 року. Дана квартира [PERSON] згідно п.3 договору відчужена за 134236 грн. Наступного дня, 18 липня 2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON] посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №812 договір купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS], яку позивач [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] за ціною 243600 грн. (п.2.1 договору). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності трикімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 60,2 м2 та житловою 41,6 м2 зареєстрована за [PERSON], форма власності приватна, частка 1 (ціла). Вказані обставини продажу [PERSON] належної останньому однокімнатної квартири та придбання трикімнатної квартири за вказаною у договорах ціною сторонами не оспорюються, а тому відповідно до положень ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] показав, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають малолітнього сина [PERSON] 2006 р.н., вирішили придбати квартиру більшого розміру для проживання його сім'ї. Коштів на придбання квартири у подружжя не вистачало, а тому вирішено було продати квартиру [ADDRESS], яка належала йому на праві особистої приватної власності. Оскільки продаж його квартири затягувався за відсутності покупця, придбання спірної квартири, за яку ним було внесено завдаток у розмір 110000 грн., відтерміновувався. Саме після продажу його власної квартири та отримання коштів в сумі 134 236 грн., яких не вистачало для придбання квартири [ADDRESS], було оформлено договір купівлі-продажу цієї квартири. Кошти від [PERSON] у сумі 100000 грн., які вона нібито позичала 17 липня 2013 року, не отримував і присутнім не був, мав свій дохід і власні кошти. З приводу продажу належної йому квартири та купівлі іншого житла звертався в агентства нерухомості. Обставини пошуку [PERSON] покупця на власну квартири та іншого житла без ремонту підтвердив свідок [PERSON] Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що позичали [PERSON] грошових коштів в сумі 40000 грн. та 60000 грн. відповідно на безтерміновий строк, які на даний час не повернуті. Даний факт підтверджується розписками останньої від 17 липня 2013 року про їх одержання. Стверджують, що при передачі коштів [PERSON] у другій половині дня був присутній і [PERSON] Свідок [PERSON] підтвердила ті обставини, що [PERSON] мав гроші, про які не казав дружині. У липні 2013 року [PERSON] просила позичити гроші, але згодом дізналась, що остання позичила їх у рідних. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з 2005 року працює неофіційно разом з [PERSON], займаються будівельними роботами, заробляли близько 7-8 тисяч гривень на місяць. Зокрема, вони працювали у червні 2013 року у [PERSON], заробивши близько 25000 грн., та у [PERSON], заробивши 45000 грн. У травні-червні 2013 року позичав [PERSON] гроші на придбання квартири. Після продажу [PERSON] 17 липня 2013 року власної квартири, останній з 12.00 години знаходився на роботі. Обставини виконання будівельних робіт [PERSON] та [PERSON] та оплату їх роботи повністю підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], а також свідок [PERSON] Згідно договору №72 про інформаційно-консультативне обслуговування між покупцем та агентством нерухомості від 30 травня 2013 року, агентство з нерухомості «Золотий ключик» прийняв від замовника [PERSON] зобов'язання з виконання комплексу робіт з метою купівлі трикімнатної квартири [ADDRESS] з орієнтовною ціною 30500 доларів США. За вказаним договором огляд вказаної квартири був здійснений 30 травня 2013 року та в цій же день між продавцем [PERSON] та [PERSON] при представниках агентства укладений договір завдатку в розмірі 16240 грн. Часткове виконання агентством нерухомості наданих послуг підтверджується актом №73 від 31 травня 2013 року. Допитана в якості свідка [PERSON] як співвласник квартири [ADDRESS] показала, що дійсно у квітні-травні 2013 року показувала [PERSON] та [PERSON] від агентства нерухомості зазначену квартиру, однак ціна їх не влаштувала і від послуг агентства вони відмовилися. Пізніше вона одержала від [PERSON] грошові кошти, зокрема на погашення заборгованості по квартирі в сумі 800 доларів США, та написала 22 червня 2013 року розписку, що отримала від нього в якості авансу 110 000 грн. за продаж квартири які були зараховані при кінцевому розрахунку за квартиру за ціною 30200 доларів США. Грошей від [PERSON], у тому числі авансу, не отримувала, а укладений з останньою договір завдатку від 30 травня 2013 року був анульований, продаж квартири здійснювався без участі агентства нерухомості. Відповідач [PERSON] обставини придбання спірної квартири частково за кошти відповідача в сумі 134236 грн., отримані ним від продажу власної квартири, не заперечує та інше не довела, а позику грошових коштів у загальній сумі 100 000 грн. на придбання квартири належними доказами не довела. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, згідно ч.7 ст.57 СК України є його особистою приватною власністю. А тому, суд погоджується з доводами [PERSON], що в спірній квартирі йому на праві особистої приватної власності відповідно до розміру внесених ним особистих коштів належить 55/100 частки (134236/243600 *100%), а решта 45/100 частки - належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до положень ст.372 ЦК України, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частини 2, 3 ст.70 СК України). Таких обставин, що мають істотне значення при поділі майна подружжя, відповідач належними доказами не довела, а покликання [PERSON] на створення [PERSON] з нею конфліктних ситуацій у жовтні 2013 року та у березні-травні 2014 року, з приводу чого останній притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, є помилковим. Відповідно до положень ст.71 СК України та роз'яснень, які містяться в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За відсутності згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації своєї частки у спільному майні та неможливості реального розподілу неподільної речі відповідно до їх частко, суд визнає ідеальні частки подружжя і цьому майні без його реального поділу і залишає у їх спільній частковій власності. Спірна квартира є неподільною, оскільки поділити її в натурі або переобладнати в окремі ізольовані жилі квартири з окремим входом (виходом) згідно належних кожному із сторін часток неможливо. А тому, суд погоджується з позивачем, що квартиру [ADDRESS] слід залишити у спільній частковій власності сторін відповідно до розміру належних [PERSON] 77,5/100 частки та [PERSON] 22,5/100 частки вказаної квартири. Співвласники згідно ч.2 та ч.3 ст.358 ЦК України можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, кожен з них має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. З висловленої судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України правової позиції /постанова №6-12цс13 від 03 квітня 2013 року/ вбачається, що виділені у користування приміщення можуть бути і неізольованими, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє їх право спільної часткової власності на це майно. Загальна площа квартири [ADDRESS] становить 60,2 м2 , а житлова 41,6 м2 , складається з трьох жилих кімнат площею 7,9 м2, 12,3 м2 та 15,6 м2 з прилеглим до неї балконом, позначених у технічному паспорті літерами «4», «5» та «6», який є складовою частиною правовстановлюючих документів на спірне житло. 77,5/100 позивача [PERSON] із загальної житлової площі складає 32,2 м2 (75,5* 41,6 : 100%). 22,5/100 відповідача [PERSON] відповідно 9,4 м2 (22,5* 41,6 : 100%). З урахуванням того, що житлова кімната №4 площею 7,9 м2 є меншою від належної [PERSON] частки та визначення рішенням суду від 07 жовтня 2014 року місця проживання малолітнього сина [PERSON] з матерю, суд виходячи із установлених ст.3 ЦК України засад цивільного законодавства (справедливості, розумності) не може погодитися із запропонованим позивачем порядком користування спірним житлом та вважає за необхідне при визначені такого порядку виділити [PERSON] у користування жилі кімнати площею 7,9 м2 та 15,6 м2 з прилеглим до неї балконом, позначених у технічному паспорті літерами «4» та «6», а [PERSON] відповідно жилу кімнату площею12,3 м2 позначеної у технічному паспорті літерою «5». При такому розподілі жилої площі між сторонами з незначним відхиленням та з урахуванням вказаних вище обставин будуть відповідати їх долі в загальній житловій площі. Допоміжні приміщення квартири (коридор №1 та №2, кухню №7, вбиральню (санвузол) №3), які є неподільними слід залишити у спільному користуванні сторін. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доводяться дослідженими судом доказами, тому підлягають частковому задоволенню. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] поділ спільного майна подружжя та визнання права на частку у спільному майні слід відмовити за безпідставністю. При постановлені рішення згідно вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів солідарно підлягають до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1889 грн. 00 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved