Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що збереження подружніх стосунків є неможливим, оскільки дружина зраджувала у подружній вірності, про що повідомила особисто. На даний час сторони не спілкуються, не ведуть спільного господарства. Також позивач вказав, що має намір створити іншу сім'ю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в поданій письмовій заяві просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не з'явилася повторно, про час і місце судового засідання була належним чином повідомлена. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з таких підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 18 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області, сторони уклали шлюб 18 лютого 2011 року, актовий запис №01. Від шлюбу дітей не мають. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В позовній заяві позивач вказує, що за час його перебування за кордоном дружина зраджувала йому, про що повідомила особисто, внаслідок чого сторони припинили спільне проживання. Проте будь-яких письмових доказів, які б підтверджували наведені у поданій до суду позовній заяві обставини, позивачем надано не було, не надано доказів, які б підтверджували, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. У судове засідання сторони не з'явились, тому суд не може повно та всебічно з'ясувати обставини життя, фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не наведено, а в ході судового засідання не здобуто доказів, які б свідчили про доцільність розірвання шлюбу, а саме про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення. На підставі ст.ст.110, 112 СК України,

Outcome: dismissed