Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

04.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 10 720,92 гривень. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] обіймав посаду керівника філії Національного військово-історичного музею України - Волинського регіонального музею українського війська та військової техніки - з 11.10.1995 року по серпень 2013 року. В ході проведення інвентаризації майна Волинського регіонального музею українського війська та військової техніки, Акт від 18.11.2008 року, було виявлено нестачу плит ПАГ - 14 б/в у кількості 42 штук на загальну суму 10 720 грн. 92 коп.. Позивач посилається на те, що єдиною матеріально відповідальною особою в період часу, коли виникла та була встановлена нестача у філії Музею на суму 720,92 грн., був відповідач [PERSON], який, як керівник філії Музею, відповідає перед державою за спричинену шкоду. Враховуючи, що відповідач добровільно відшкодувати заподіяну Музею шкоду відмовляються, позивач, посилаючись одночасно на ст. 22, 1166 ЦК України та на ст. 130 КЗпП України, просить стягнути її з відповідача. Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просить задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги Національного військово-історичного музею України в повному обсязі і просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали і просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Крім цього, просили застосувати строк позовної давності до позовних вимог. Представник третьої особи, Міністерства оборони України, позовні вимоги Національного військово-історичного музею України підтримав і просив позов задовольнити. Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, Центральний музей ЗС України був створений та діяв у відповідності до Закону України «Про музей та музейну справу». Наказом № 374 від 16.07.2010 року Міністра оборони України Центральний музей ЗС України перейменовано в Національний військово-історичний музей України (а.с. 8). Відповідно до Наказу № 83 від 18.03.1999 року Міністра оборони України створено філію Центрального музею Збройних Сил України - Волинський регіональний музей українського війська та військової техніки (а.с. 147). Відповідач [PERSON] з 11.10.1995 року, відповідно до Наказу № 022, призначений начальником Центрального музею Збройних Сил України (а. с. 7). Позивач посилається на те, що Актом інвентаризації майна філії - Волинського регіонального музею українського війська та військової техніки - від 18.11.2008 року встановлено, що в результаті проведеної перевірки, призначеної наказом начальника музею № 116 від 01.11.2007 року, виявлено невідповідність фактичної наявності матеріальних активів з даними бухгалтерського обліку. Між іншим, встановлена відсутність плит ПАГ-14 б/в у кількості 42 шт. на загальну суму 10 720, 92 грн.. Інвентаризаційною комісією запропоновано направити претензію до МГО «Волинське братство» щодо повернення встановленого майна або компенсації його вартості (а.с. 13-14, том № 1). Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що факт нестачі аеродромних плит ПАГ-14 б/в у кількості 41 шт. було виявлено ще на початку 2008 року, про що [PERSON] неодноразово повідомляв органи прокуратури. Так, з Акту інвентаризації майна філії Центрального музею ЗСУ - Волинського регіонального музею Українського війська та військової техніки від 26.02.2008 року, затвердженого начальником Центрального музею ЗСУ полковником [PERSON] 27.02.2008, вбачається, що інвентаризаційною комісією, призначеною наказом начальника музею №116 від 01.11.2007 року, в результаті проведеної перевірки виявлено відсутність плит ПАГ-14 б/в кількістю 41 шт. на загальну суму 10 465 грн. 66 коп., та пропонується притягнути винних осіб до матеріальної відповідальності (а.с. 25 том №2). Аналогічним Актом від 03.09.2008 року, затвердженого начальником Центрального музею ЗСУ полковником [PERSON] 19.09.2008 року, виявлено відсутність, між іншим, плит ПАГ-14 б/в кількістю 42 шт. на загальну суму 10 720 грн. 92 коп.. Інвентаризаційною комісією запропоновано направити претензію до МГО «Волинське братство» щодо повернення цього майна або компенсації його вартості (а.с. 26-27 том №2). Листом № 91 від 03.03.2008 року, за підписом начальника Центрального музею ЗСУ [PERSON], військового прокурора Луцького гарнізону [PERSON] було повідомлено про виявлений факт нестачі 41 аеродромної плити на загальну суму 10 465 грн. 66 коп.. Крім цього, [PERSON], в зазначеному листі, звертався до військового прокурора з проханням надати допомогу у з`ясуванні обставин зникнення військового майна (а.с. 162). З листа № 391 від 21.10.2008 року, на адресу заступника військового прокурора Луцького гарнізону [PERSON], за підписом начальника Центрального музею Збройних Сил України [PERSON] вбачається, що відповідач повідомив прокуратуру про те, що 26.02.2008 року, під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Центрального музею ЗСУ, була виявлена відсутність аеродромних плит ПАГ-14 (а.с. 158-159). У відповідь, листом, за підписом заступника прокурора Волинської області В.Куренди, від 03.12.2008 року [PERSON], як начальника Центарльного музею ЗСУ, було повідомлено, що 20.06.2008 року міськпрокуратурою з приводу нестачі 41 аерордромної плити у військовому містечку № 38 м. Луцька в порушенні кримінальної справи відмовлено, оскільки не встановлено документів, які підтверджують проведення перевірки у Волинському регіональному музеї українського війська та військової техніки та виявлення нестачі вказаних аеродромних плит, а також документів які підтверджують факт прийому передачі таких плит від Центрального музею ЗСУ Волинському регіональному музею українського війська та військової техніки, чи міжнародному громадському об`єднанню «Волинське братство». Дана відповідь, що за результатами перевірки підстав для прокурорського реагування не вбачається (а.с. 156-157). З довідки Контрольно-ревізійного управління у Волинській області Головного Контрольно - ревізійного управління у Волинській області від 27.11.2009 року, ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності філії Центрального музею Збройних Сил України - Волинського регіонального музею українського війська та військової техніки за період з 01.01.2008 по 01.10.2009, вбачається, що посадовими особами музею, яким було надано здійснювати безпосереднє керівництво діяльності закладу у період, що підлягав ревізії, були : завідувач філії - [PERSON] (з 01.09.2008 по 31.10.2008); - 01.11.2008 року - керівництво здійснює начальник Центрального музею Збройних Сил України. З листа № 56 від 16.09.2013 року, Філії Національного військово-історичного музею України - Волинського регіонального музею українського війська та військової техніки, вбачається, що виявлена недостача матеріальних цінностей, зокрема відсутності аеродромних плит в кількості 41 шт., є результатом діяльності МГО «Волинське братство» про що свідчить Акт інвентаризації за листопад 2008 року (а.с. а.с. 12-13). Про встановлення факту нестачі аеродромних плит на початку 2008 року свідчать і інші докази, які містяться в справі. Судом також встановлено, що станом на час виявлення нестачі аеродромних плит, в лютому 2008 року, відповідач [PERSON] обіймав посаду керівника Центрального музею ЗСУ (з 2010 року - Національного військово-історичного музею України), тоді як відповідальність, зокрема, за збереження і правильне використання фондів і майна філії музею - Волинського регіонального музею українського війська та військової техніки, та завдання матеріальних збитків, несе завідувач філії музею. При цьому, встановлено, що [PERSON], після виявлення нестачі аеродромних плит звертався до органів прокуратури та правоохоронних органів з заявами про встановлення вказаного факту та вимогою застосувати до винних осіб заходи у встановленому законом порядку. Разом з цим, органами прокуратури та міліції винні особи встановлені не були, в порушенні кримінальної справи було відмовлено. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст. 1166 ЦК України відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину. Перераховані підстави визнають загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Розглядаючи протиправність поведінки заподіювача шкоди, необхідно відзначити, що це поведінка, яка заборонена законом. Крім цього, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вини у заподіянні шкоди, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово - навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Вказаним Положенням чітко передбачені умови, порядок та розмір відшкодування шкоди, випадки повної, обмеженої або підвищеної відповідальності та підстави для їх застосування. За змістом наведених вище норм, для покладення обов'язку відшкодувати шкоду має бути встановлена наявність такої шкоди та причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина особи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 4 статті 59 ЦПК України передбачає, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Крім того, ч. 2 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 29.12.11976 року "Про судове рішення" /з наступним змінами/ передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно вимог ст.ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Разом з цим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що шкода, яку він просить стягнути з відповідача на свою користь заподіяна позивачеві саме протиправними, винними діями відповідача і між шкодою та поведінкою відповідача є причинно-наслідковий зв'язок. Виходячи з наведеного вище в задоволенні позову має бути відмовлено. Враховуючи, що в задоволенні позову має бути відмовлено по суті, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності.

Outcome: dismissed