Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Авіакоманія Скайап» про розірвання договору та стягнення вартості авіаквитків. Мотивуючи свої вимоги тим, що 28.11.2019 року нею для себе, сина [PERSON] та сестри [PERSON] було здійснено бронювання та придбання шести квитків сполученням «Київ - Тенеріфе», який мав відбутися 31.07.2020 року об 12 год., а також за зворотнім марштуром - «Тенеріфе - Київ», який мав відбутися 14.08.2020 року о 17:40 год. Загальна вартість придбаних квитків склала 1 092 Євро, що еквівалентно на дату придбання квитків склало 35 896 грн. 00 коп., зі сплатою їх вартості електронними засобами. 06.07.2020 року вона отримала повідомлення від ТОВ «Авіакоманія Скайап» з інформацією про скасування рейсів у зв`язку з дією карантинних обмежень на перетин кордону Істанії для громадян України. 29.09.2020 року вона звернулись до відповідача із заявою про поверення коштів за невикористані квитки, проте ТОВ «Авіакоманія Скайап» повернуто лише 2 520 грн. 00 коп. Вважає, що відповідач не здійснив дій по поверненню повної вартості невикористаних у зв`язку зі скасуванням рейсів квитків - 33 376 грн. 00 коп. У зв`язку із чим позивач просить розірвати договір про повітряне перевезення укладений 28.11.2019 року між нею - [PERSON] та ТОВ «Авіакоманія Скайап» й стягнути частину вартості невикористаних у зв`язку зі скасуванням рейсів квитків в сумі 33 376 грн. 00 коп., що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила ї задовольнити, посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та норми ЦК України, які передбачають правила перевезення пасажирів та норм зобов`язального права. Водночас позивач визнала, що договір з ТОВ «Авіакоманія Скайап» 28.11.2019 року вона не укладала, такий договір був укладений її сестрою - гр. [PERSON] , кошти за придбання квитків були сплачені саме гр. [PERSON] (сестрою позивачки), яка, зі слів позивача, померла. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа. Відповідачем ТОВ «Авіакоманія Скайап» надано відзив на позов від 30.06.2021 року. У відзиві на позов відповідач зазначив, що позивачка не є належним позивачем згідно спірних правовідносин, оскільки договір з ТОВ «Авіакоманія Скайап» позивачка не укладала, такий договір був укладений [PERSON] , кошти за придбання квитків були сплачені саме [PERSON] , а не позивачко.А також, зважаючи на недотримання особою, яка придбала квитки - [PERSON] процедури звернення до ТОВ «Скайап» із заявою про поверення коштів, відповідачем не вирішено питання про повернення вартості авіаквитків. Позивачем відповідь на відзив не надано. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом встановлено,що 28.11.2019 року гр. [PERSON] здійснено у ТОВ «Авіакоманія Скайап» бронювання та придбання шести квитків для [PERSON] , [PERSON] (позивачка) та [PERSON] сполученням «Київ - Тенеріфе», який мав відбутися 31.07.2020 року об 12:00 год., а також за марш туром «Тенеріфе - Київ», який мав відбутися 14.08.2020 року о 17:40 год. (а.с. 11 - 28) Загальна вартість придбаних гр. [PERSON] квитків склала 1 092 Євро (а.с. 10). 06.07.2020 року позивачка отримала повідомлення від ТОВ «Авіакоманія Скайап» з інформацією про скасування рейсів у зв`язку з дією карантинних обмежень на перетин кордону Істанії для громадян України. 29.09.2020 року позивачка звернулись до ТОВ «Авіакоманія Скайап» із заявою про поверення коштів за невикористані квитки, проте ТОВ «Авіакоманія Скайап» повернуто лише 2 520 грн. 00 коп. Позивач вважає, що відповідач не здійснив дій по поверненню позивачу повної вартості невикористаних у зв`язку зі скасуванням рейсів квитків - 33 376 грн. 00 коп. Оскільки судом встановлено, що особою, яка здійснила бронювання та придбання у ТОВ «Авіакоманія Скайап» шести квитків для [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] сполученням «Київ - Тенеріфе», який мав відбутися 31.07.2020 року об 12:00 год., а також за марш туром «Тенеріфе - Київ», який мав відбутися 14.08.2020 року о 17:40 год., є гр. [PERSON] , яка й сплатила ТОВ «Авіакоманія Скайап» загальну вартість грошових коштів за придбання вказаних квитків в сумі 1 092 Євро (а.с. 10), що визнається позивачкою, суд вважає особу [PERSON] неналежним позивачем, як особою, яка не довела право звернення до суду з даним позовом. Звернення до суду особою, яка є неналежним позивачем, є підствою для відмови у задоволенні позову. Окрім того, встановлено, що особа, яка придбала квитки не дотрималась процедури звернення до ТОВ «Скайап» із заявою про поверення коштів. За договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його перевезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів) (ст. 910 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 98 Повітряного кодексу України повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником та пасажиром або вантажовідправником. Кожний договір повітряного перевезення та умови його засвідчуються документом на перевезення, який видається авіаційним перевізником або уповноваженими ним організаціями (агентами). Документами на повітряне перевезення є: квиток (паперовий або електронний) - при перевезенні пасажира. Відповідно до п. 3 розділу 1 глави XVIII «Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затверджених Наказом Державної авіаційної служби України 26 листопада 2018 року № 1239, повернення коштів здійснюється на підставі невикористаного повністю або частково перевізного документа, ордера різних зборів, квитанції про оплату наднормового багажу. Відповідно до п. 4 розділу 1 глави XVIII Авіаційних правила, повернення коштів здійснюється за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу, та документів, що підтверджують право на отримання грошових сум, визначених у пункті 3 цієї глави. Відповідно до п. 6. Розділу 1 глави XVIII Правилами перевезення авіаперевізника може бути передбачена вимога обов`язкового письмового звернення щодо повернення коштів. Відповідно до п. 5. Розділу 1 глави XVIII Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів багажу ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» Повернення коштів Авіакомпанія здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення (пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання Авіакомпанією інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Строк повернення коштів розраховується з дня, наступного за днем отримання авіаперевізником або агентом з продажу документів, необхідних для здійснення операції повернення коштів. Відповідно до п. 6. Розділу 1 глави XVIII вказаних правил обов`язково необхідно направити письмове звернення пасажира щодо повернення коштів. Згідно п. 3 глави 1 розділу XXVII Претензії та позови, Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу, авіаперевізник зобов`язаний розглянути претензію і повідомити заявника про її задоволення чи відхилення з обґрунтуванням підстав протягом трьох місяців з дати її отримання, якщо перевезення, у зв`язку з яким було висунуто претензію, повністю здійснювалося одним перевізником. Зважаючи на особу позивача, яка є неналежним позивачем згідно спірних правовідносин, у задоволенні позову необхідно відмовити. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові, відзиві до нього, запереченні на відзив, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про захист прав споживачів», який підлягає стягненню з відповідача на користь держави відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст.141 ЦПК України. Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.ч.1, 2, 6 ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 23, 908, 910 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу, затверджених Наказом Державної авіаційної служби України 26 листопада 2018 року № 1239, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позоввами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року (зі змінами та доповненнями), п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed