Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Ялта Автономної Республіки Крим. 14 травня 2020 року Філією федеральної державної бюджетної установи «Фереральний науково-клінічний центр спеціалізованих видів медичної допомоги і медичних технологій федерального медико-біологічного агентства» в Криму видано лікарське свідоцтво про смерть № 051578 . Однак вказаний документ не є дійсними на території України, оскільки державні органи не визнають документи, видані на тимчасово окупованій території України. На підставі вищевикладеного просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , особи жіночої статі, яка померла [INFO] в м. Ялта Автономної Республіки Крим, причина смерті - набряк головного мозку. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини справи. [INFO] померла [PERSON] , мати заявника (а.с. 9, 10, 12-13). Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 051578 , виданого Філією федеральної державної бюджетної установи «Фереральний науково-клінічний центр спеціалізованих видів медичної допомоги і медичних технологій федерального медико-біологічного агентства» в Криму, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Ялта Автономної Республіки Крим, причина смерті - набряк головного мозку (а.с. 11, 12-13). Згідно п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-18 будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п. 1 Розділу 5 "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 р., підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. 08 вересня 2020 року ухвалою суду заяву [PERSON] про встановлення факту смерті залишено без руху у зв`язку з необхідністю зазначення, чи зверталася заявник до посадових осіб відділу реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію факту смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , результати розгляду звернення та чим це підтверджується. Однак заявником на виконання ухвали суду подано тільки письмові пояснення. Отже, заявником не надано належних та допустимих доказів відмови органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті, тобто не доведено неможливість реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Тому суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту смерті.

Outcome: dismissed