Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 18 678,50 грн.(вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят вісім грн. 50 коп.) Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.12.2008 року між Публічним Акціонерним Товариством „Плюс Банк", правонаступником якого с ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Я80.113.70215 від 18.12.2008 року. Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 5 685,00 грн. (п'ять тисяч шістсот вісімдесят п'ять гривень 00 копійок), та інше, зі сплатою 29,20% річних від залишку суми кредиту, з щомісячним погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів до 18.03.2010 року. Своє зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів [PERSON] не виконує, тому за договором виникла заборгованість, яка відповідно довідки - розрахунку заборгованості станом на 10.12.2013 року становить 18 678,50 грн.(вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят вісім грн. 50 коп.)., яка в себе включає прострочений борг - 3 781,04 грн., прострочені проценти - 7 461,12 грн., строкові проценти - 89,11 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 483,96 грн., пеня за останній рік - 5 218,27 грн., віндикаційні витрати - 1 645 грн. Тому позивач звернувся із даним позовом, в якому просить посилаючись на ст.ст. 526-530,1049,1050,1054 ЦК України, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 678,50 грн.(вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят вісім грн. 50 коп.) та судові витрати. Представник позивача ПАТ «Ідеябанк» в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «Ідеябанк» борг за невиконання умов договору в сумі 18 678,50 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят вісім грн. 50 коп.) та судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримала свої заперечення на позовну заяву в яких зазначила, що на момент пред'явлення до неї позову позивачем пропущений строк позовної давності, тому просить застосувати позовну давність і в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Публічним Акціонерним Товариством „Плюс Банк", правонаступником якого с ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Я80.113.70215 від 18.12.2008 року (а.с. 9-10, 17-18). З наданої позивачем довідки - розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 10.12.2013 року становить 18 678,50 грн.(вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят вісім грн. 50коп.), яка в себе включає прострочений борг - 3 781,04 грн., прострочені проценти -7 461,12 грн., строкові проценти - 89,11 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 483,96 грн., пеня за останній рік - 5 218,27 грн., віндикаційні витрати - 1 645 грн. (а.с. 16). Відповідач просить застосувати строки позовної давності (а.с.40 - 41). Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У пункті 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011 року «за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)», встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Судом встановлено, що ПАТ «Ідеябанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості поза межами загальних строків позовної давності, враховуючи, що початок перебігу строку позовної давності починається у позивача з моменту коли він дізнався про порушення свого права 18.03.2010 року, але з позовом до суду позивач звернувся лише 13.01.2014 року. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду позивач не заявляв. Відповідно до ч. 4 ст. 267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення процентів, пені, тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Суд, оцінивши належність, допустимість доказів в їх сукупності, приходить до висновку, що у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності у задоволенні позову слід відмовити повністю. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed