Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог - Служба в справах дітей Рівненської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування в особі виконкому Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав, щодо дочки [PERSON], [INFO].. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2006 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем був розірваний 28 вересня 2010 року, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею, останній раз батько бачився з дитиною на день її народження, а саме коли дитині виповнилося 3 роки. Зазначає, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує доньку, не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у навчанні, не підтримує дитину. На сьогоднішній день дитині вже десять років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів. 25 грудня 2011 року позивач уклала шлюб з [PERSON], який прийняв її дитину від першого шлюбу, надав їй свою любов, турботу, допомагає утримувати дитину. Оскільки відповідач ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, просить суд позбавити його батьківських прав, щодо доньки. Позивач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 18.12.2017 року, позов підтримала і просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав, щодо дочки [PERSON], [INFO], додатково зазначила, що це буде в інтересах дитини, оскільки нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважає їх законними і обґрунтованими і доведеними в судовому засіданні, просила суд їх задоволити в повному обсязі, з обставин викладених в позовній заяві та матеріалах справи. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і у задоволенні позову просить суд відмовити. На заперечення позовних вимог подав письмові заперечення. Вказує на те, що позивачем було прямо заборонено зустрічатись відповідачу із донькою, брати безпосередню участь у її вихованні, мотивуючи це тим, щоб не травмувати дитину, оскільки в її житті з'явився "новий батько". Разом з тим, вказав, що має бажання приймати участь у вихованні доньки, утримувати її, спілкуватися з нею, піклуватися про її фізичний та духовний розвиток тощо. Вважає, що підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог, вважає докази надані позивачем та її пояснення не є об'єктивними та не носять характер всебічного розгляду обставин і оцінку ситуації, натомість однобічно висвітлюють лише ті обставини, які вигідні для розгляду цивільної справи на її користь, вказала, що відповідач має бажання приймати участь у вихованні дитини, утримувати її, спілкуватися з нею, піклуватися про її фізичний та духовний розвиток. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 18.12.2017 року, суду показали, що дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю і перебуває на її вихованні, батько дитини [PERSON] на протязі тривалого часу проживає окремо, відповідач не бере участі у вихованні дитини, жодного разу його не бачили за місцем проживання дитини, дитина його не знає і не пам'ятає. Представник третьої особи без самостійних вимог - служби в справах дітей Рівненської районної державної адміністрації, та представник третьої особи без самостійних вимог орган опіки та піклування в особі виконкому Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області в судове засідання не з'явилися, однак подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, надали письмові висновки, щодо предмету спору. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 2006 року сторони перебували у шлюбі, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO]. (а.с. 10.) Шлюб з відповідачем був розірваний 28 вересня 2010 року, актовий запис №177, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати із матір'ю [PERSON]. Донька проживає разом з матір'ю і перебуває на її вихованні. З приводу місця проживання дитини спору між батьками не має. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 06.09.2010 року з [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] стягнуті аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно. Заборгованості по сплаті аліментів у відповідача не має (а.с. 6). 25 грудня 2011 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], проживають спільно, за адресою: [ADDRESS], де створені належні житлово-побутові умови, що підтверджується актом обстеження від 27.09.2017 року (а.с. 9). Відповідно до довідки від 14.08.2017р. №23 [PERSON], [INFO] була вихованкою Квасилівського дошкільного навчального закладу (ясла - садок) з 02.08.2010 року по 31.05.2013 року, батько дитини [PERSON] за період перебування дитини в дошкільному закладі, не був присутній в ДНЗ, не цікавився життям своєї дочки протягом перебуванням її у дитячому садочку (а.с.8). Згідно довідки № 250 від 15.08.2017р., виданої Квасилівським НВК «школа - ліцей» [PERSON], [INFO] навчається в 4-А класі даної школи. Батько, [PERSON], не бере участі у співпраці із закладом з питань навчання та виховання доньки (а.с. 7). Як вбачається із дослідженої в судовому засіданні довідки від 12.09.2017р. № 1988, до складу сім'ї [PERSON], дружина [PERSON], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] (а.с.38). Судом встановлено, що [PERSON] на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, що підтверджується відповідними довідками № 400 від 12.09.2017р., № 405 від від 12.09.2017р. (а.с.39). На підставі розрахунку заборгованості по аліментах станом на 31.07.2017р. в [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів відсутня (а.с.40). Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту 18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав, щодо своєї малолітньої доньки, необхідне в як найкращих інтересах дитини. Позивач та представник позивача не довели суду, що спілкування відповідача з дитиною в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останньої. Суд звертає увагу і на те, що незалежно від причин припинення виконання своїх обов'язків по вихованню дитини в певний період, відповідач змінив своє ставлення до виховання дитини, має бажання та наміри приймати участь у вихованні своєї доньки, сам відповідач характеризується позитивно. При цьому суд також враховує, що відповідно до вимог статті 169 СК України, зміна поведінки особи, позбавленої батьківських прав, є підставою для поновлення батьківських прав. При вирішенні спору суд,

Outcome: dismissed