Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. В підтвердження позовних вимог позивач вказала, що після смерті брата, [PERSON], який помер 08.04.2013 року, та тітки, [PERSON], яка померла 08.02.2013 року, на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 10.11.2014 року набула у власність, в порядку спадкування за законом, земельні ділянки площею 3,3469 га, кадастровий номер - 3224083200:04:032:0002, та площею 3,5616 га, кадастровий номер - 3224083200:04:032:0001, розташовані на території Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державна реєстрація права власності здійснена 23.06.2015 року. У звязку з наміром особисто здійснювати господарську діяльність на власних земельних ділянках, зазначені земельні ділянки були виділені в натурі та виставлені межові знаки, що підтверджується актами прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 03.11.2015 року, виданими ТОВ «Межувальник». Про вказані наміри та дії повідомила директора ТОВ «Цапіївська спілка селян», [PERSON], як попереднього користувача земельними ділянками на підставі договорів оренди землі від 10.11.2011 року, укладених спадкоємцями терміном на пять років, який погодився з нею, однак самовільно знищив межові знаки і засіяв землі кукурудзою, що підтверджується актом комісії з питань комунальної власності та земельної реформи від 12.08.2016 року при Кривошиїнській сільській раді. Вважає такі дії незаконними, оскільки лише їй, як власнику земельних ділянок, згідно ст.41 Конституції України, ч.1 ст.78 ЗК України, ст.319 ЦК України, належить право володіння, користування і розпорядження. Внаслідок неправомірних дій, їй заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в тому, що прибувши на місцевість побачила, що належні на праві власності земельні ділянки передисковані, знищені межові знаки, перенесла нервове потрясіння, стрес, головний біль, страждання, душевні переживання, що спричинило погіршення стану здоровя, безсонниці, дратівливості, інших негативних явищ. Заподіяну моральну шкоду оцінює в сумі 95000 грн. Крім того, перебуваючи в медичному закладі, понесла матеріальну шкоду на придбання медикаментів у розмірі 4469,93 грн. З урахуванням наведеного, позивач просила зобовязати ТОВ «Цапіївська спілка селян» повернути самовільно зайняті земельні ділянки, стягнути з [PERSON] на її користь завдану шкоду. Позивач у судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 10.11.2011 року між ТОВ "Цапіївська спілка селян» та [PERSON] був укладений договір оренди належної йому, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №146549, земельної ділянки, розташованої на території Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, площею 3,3469 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 3224083200:04:032:0002. Вказаний договір зареєстрований в управлінні Держкомзему у Сквирському районі Київської області, про що у книзі реєстрації договорів оренди вчинено запис від 28.03.2012 року за №322400004001688. Строк дії договору складає пять років (а.с.5). 10.11.2011 року між ТОВ "Цапіївська спілка селян» та [PERSON] був укладений договір оренди належної їй, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №146662, земельної ділянки, розташованої на території Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, площею 3,5616 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 3224083200:04:032:0001. Вказаний договір зареєстрований в управлінні Держкомзему у Сквирському районі Київської області, про що у книзі реєстрації договорів оренди вчинено запис від 28.03.2012 року за №322400004001689. Строк дії договору складає пять років (а.с.6). [PERSON] після смерті брата, [PERSON], який помер 08.04.2013 року, та тітки, [PERSON], яка померла 08.02.2013 року, на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 10.11.2014 року набула у власність, в порядку спадкування за законом, земельні ділянки площею 3,3469 га, кадастровий номер - 3224083200:04:032:0002, та площею 3,5616 га, кадастровий номер - 3224083200:04:032:0001, розташовані на території Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державна реєстрація права власності здійснена 23.06.2015 року (а.с.7,21,22). У звязку з наміром особисто здійснювати господарську діяльність на власних земельних ділянках, зазначені земельні ділянки були виділені в натурі та виставлені межові знаки, що підтверджується актами прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 03.11.2015 року, виданими ТОВ «Межувальник» (а.с.8,9). З акту комісії з питань комунальної власності та земельної реформи від 12.08.2016 року при Кривошиїнській сільській раді вбачається, що все поле, на якому розміщені земельні ділянки з кадастровими номерами: 3224083200:04:032:0001, 3224083200:04:032:0002, власником яких є [PERSON], засіяне кукурудзою, межові знаки, встановлені восени 2015 року за словами власниці земельних ділянок, відсутні, поле обробляється ТОВ «Цапіївська спілка селян» (а.с.24). Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За змістом статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. В силу ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. В силу ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно ст.32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до п.33 договорів оренди землі від 10.11.2011 року, зареєстрованих за №322400004001688, №322400004001689, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи, орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі: закінчення строку, на який його було укладено; смерті фізичної особи-орендаря та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки. За змістом ст.7 Закону України «Про оренду землі» п раво на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України. Разом з тим судом установлено, що ТОВ «Цапіївська спілка селян», відповідно до договорів оренди землі від 10.11.2011 року, укладених спадкоємцями строком на пять років, володіє і користується спірними земельними ділянками. Оскільки позивач не довела позовні вимоги в межах заявлених нею вимог, і до початку розгляду судом справи по суті не змінила предмет або підставу позову, суд не може задовольнити позов в межах заявлених позивачем вимог і зазначає, що доведення позову є обовязком позивача, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України.

Outcome: dismissed