Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла уточнена позовна заява від 24.03.2021 року Одеської міської ради до приватного підприємства «ЛИДЕР-ИНВЕСТ», [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: [PERSON] , про визнання правочинів недійсними, про скасування рішень державних реєстраторів,про визнання недійсним договору купівлі- продажу Ѕ частин нежитлового приміщення,представник позивача просить, а саме: Визнати недійсним правочин щодо передачі [PERSON] приватному підприємству «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , зараз [ADDRESS] та скасувати акт приймання-передачі нерухомого майна від 14.06.2018 року серія та номер б/н та скасувати рішення від 14.06.2018 року серія та номер: 2. Скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію змін розділу від 14.06.2018 року №41610027, що є підставою для припинення права власності на об`єкт за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 383,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1208792451101. Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.06.2018 року № 41639084, що є підставою припинення права власності приватного підприємства «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» на обєкт нерухомого майна - нежитлові приміщення ресторану « [INFO] », загальною площею 383,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1208792451101 . Визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , укладений між приватним підприємством «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» та [PERSON] від 01.02.2019 року №24, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Тетяною Володимирівною. Визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , укладений між приватним підприємством «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» та [PERSON] від 01.02.2019 року №25, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Тетяною Володимирівною. Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.02.2019 року №45330092, що є підставою для припинення права власності [PERSON] на Ѕ частину нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , із закриттям розділу. Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.02.2019 року №45330616, що є підставою для припинення права власності [PERSON] на Ѕ частину нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , із закриттям розділу. Стягнути з відповідачів на користь ОМР сплачений судовий збір у розмірі 13447 гривен. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 15.06.2018 року державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Оперчук Іриною Михайлівною зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення ресторану « [INFO] » загальною площею 383,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1208792451101), за приватним підприємством «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» на підставі акту приймання-передачі від 14.06.2018 року, укладеного між [PERSON] та приватним підприємством «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» та рішення [PERSON] та приватного підприємства «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» від 14.06.2018 року № 2 (номер запису про право власності: 26650354). Однак, здійснення вищевказаної реєстрації права власності є наслідком ухилення від виконання судового рішення, ухваленого на користь територіальної громади м.Одеси, що обумовлює необхідність звернення до суду із даним позовом. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 28.03.2013 року у справі № 1527/16540/12, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.04.2014 року у даній справі, задоволено позовну заяву Одеської міської ради до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованого нежитлового приміщення бару «Гриль-Таверна», площею 339,2 кв.м. Так, нежитлове приміщення бару « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , є самочинним будівництвом, з огляду на те, що збудовано на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м.Одеси в особі Одеської міської ради, та яка не була відведена для такого будівництва. Проте, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2016 року у справі № 523/17718/16-ц визнано мирову угоду, за умовами якої: [PERSON] відмовляється від стягнення з [PERSON] на його користь грошових коштів в розмірі 50000 доларів США, що еквівалентно 1283000,00 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 397730,00 грн. в обмін на нежитлове приміщення бару « [INFO] », яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 358,80 кв.м. і складається в цілому з: 1 поверх, загальною площею 250,7 кв.м. зал 89,6 кв.м., магазин 15,2 кв.м., підсобне 1,6 кв.м. 2 поверх, загальною площею 108,1 кв.м. зал 108,1 кв.м; - [PERSON] відмовляється від належного йому на праві власності нежитлового приміщення бару « [INFO] », яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 358,80 кв.м. і складається в цілому з: 1 поверх, загальною площею 250,7 кв.м. зал 89,6 кв.м., магазин 15,2 кв.м., підсобне 1,6 кв.м.; 2 поверх, загальною площею 108,1 кв.м. зал 108,1 кв.м; - припиняється право власності [PERSON] на нежитлове приміщення бару « [INFO] », яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 358,80 кв.м. і складається в цілому з: 1 поверх, загальною площею 250,7 кв.м. зал 89,6 кв.м., магазин 15,2 кв.м., підсобне 1,6 кв.м.; 2 поверх, загальною площею 108,1 кв.м. зал 108,1 кв.м., яке належить на праві приватної власності [PERSON] ; - за [PERSON] визнається право власності на нежитлове приміщення бару « [INFO] », яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 358,80 кв.м. і складається в цілому з: 1 поверх, загальною площею 250,7 кв.м. зал 89,6 кв.м., магазин 15,2 кв.м., підсобне 1,6 кв.м.; 2 поверх, загальною площею 108,1 кв.м. зал 108,1 кв.м. У звязку із тим, що кафе-бар « [INFO] » відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 року у справі №1527/16540/12 підлягає знесенню, такий об`єкт не міг бути предметом мирової угоди. 3 огляду на зазначене, Одеською міською радою оскаржено ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2016 року у справі № 523/17718/16-ц про затвердження мирової угоди, за результатами розгляду якої Апеляційним судом Одеської області прийнята постанова від 09.10.2018 року у даній справі. Вказаною постановою суду апеляційної інстанції від 09.10.2018 року було скасовано ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2016 року № 523/17718/16-ц. Таким чином, підстава набуття та реєстрації за [PERSON] права власності на об`єкт за адресою: [ADDRESS] , скасована у судовому порядку. 28.11.2018 року з метою скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на нежитлове приміщення кафе-бар « [INFO] », яке було зареєстроване за ним на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2017 року у справі № 523/17718/16-ц, представник Одеської міської ради звернувся до державного реєстратора з відповідною заявою. Однак, державним реєстратором Кукліною А.О. винесено рішення від 28.11.2018 роу № 44287345 про відмову у скасуванні запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1208792451101, з огляду на те, що право власності [PERSON] , яке було зареєстровано на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2016 року, припинено 15.06.2018 року. Так, 15.06.2018 року державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Оперчук Іриною Михайлівною зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення ресторану « [INFO] » загальною площею 383,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1208792451101), за приватним підприємством «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» на підставі акту приймання-передачі від 14.06.2018 року, укладеного між [PERSON] та приватним підприємством «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» та рішення [PERSON] та приватного підприємства «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» від 14.06.2018 року № 2 (номер запису про право власності: 26650354). При цьому, 14.06.2018 року державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. було здійснено реєстрацію змін щодо вказаного об`єкта нерухомого майна, а саме змінено: об`єкт нерухомого майна з бар « [INFO] » на нежитлове приміщення ресторану « [INFO] »;загальну прощу об`єкта з 358,8 кв.м. на 383,2 кв.м., адресу з [ADDRESS] , на [ADDRESS] . Враховуючи вищенаведене, неможливим є виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 року у справі № 1527/16540/12 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення. Таким чином позивач вважає, що державна реєстрація права власності приватного підприємства «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» на нежитлові приміщення ресторану « [INFO] » загальною площею 383,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , які підлягають знесенню як об`єкт самочинного будівництва на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси 28.03.2013 року у справі № 1527/16540/12 за власний рахунок [PERSON] , підлягає скасуванню на підставі рішення суду. Позивач зазначив, що нежитлові приміщення ресторану « [INFO] » загальною площею 383,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] стосуються земельної ділянки, що належить до комунальної власності територіальної громади Одеси в особі Одеської міської ради. Одеська міська рада не приймала рішень щодо передачі будь-яким особам у власність або користування земельної ділянки, за адресою якої зареєстровано право власності на нежитлові приміщення ресторану « [INFO] » загальною площею 383,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, державною реєстрацією права власності приватного підприємства «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» на нежитлові приміщення ресторану « [INFO] » загальною площею 383,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , порушено права територіальної громади м. Одеси як власника відповідної земельної ділянки. Окрім того, 15.06.2018 року індексний номер рішення; 41639084 державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Оперчук Іриною Михайлівною зареєстровано право власності на обєкт нерухомого майна - нежитлові приміщення ресторану « [INFO] » загальною площею 383,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1208792451101) за приватним підприємством «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» на підставі акту приймання-передачі від 14.06.2018 року укладеного між [PERSON] та приватним підприємством «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» та рішення [PERSON] та приватного підприємства «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» від 14.06.2018 року №2 (номер запису про право власності: 26650354). Як зазначив позивач у своєму позові, вищезазначене свідчить про те, що спірним актом приймання-передачі від 14.06.2018 року серія та номер: б/н та рішення від 14.06.2018 року №2 [PERSON] здійснив відчуження на користь приватного підприємства «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» по суті незаконно зареєстрованого за собою нежитлового приіщення. Існування цього правочину суперечить інтересам територіальної громади м. Одеси та безпосередньо порушує її права та законні інтереси. У судове засідання з`явився представник позивача Одеської міської ради - Танасійчук І.М., позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. У судове засідання не з`явилися відповідачі приватне підприємство «ЛИДЕР-ИНВЕСТ», та [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про причини не явки суд не повідомили. У судове засідання не з`явився третя особа [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини не явки суд не повідомив. У судове засідання не з`явилися відповідачка [PERSON] , та її адвокат Карпенко О. П., про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про причини не явки суд не повідомили. Звернулися до суду з письмовою заявою про розгляд справи у їх відсутність, яка міститься в матеріалах справи. Адвокат Карпенко О. П. який діє в інтересах відповідачки [PERSON] надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, який міститься в матеріалах справи, просить суд у задоволенні позову Одеської міської ради відмовити з наступних підстав. 01.02.2019 року [PERSON] було придбано у ПП «Лидер- Инвест» 1/2 частину нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » загальною площею 383,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу Ѕ частини нежитлового приміщення ресторану « [INFO] », який засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. та зареєстровано в реєстрі за №24. 01.02.2019 року о 14:43:45 в Державному ресєтрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було зареєстровано право власності, на підставі зазначеного договору. 01.02.2019 року [PERSON] було придбано у ПП «Лидер- Инвест» 1/2 частину нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » загальною площею 383,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення ресторану « [INFO] », засвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. і зареєстровано в реєстрі за №25. 01.02.2019 року о 15:20:25 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було зареєстроване право власності, на підставі зазначеного договору. Зазначені обставини підтверджуються відповідними договорами купівлі- продажу, витягами із реєстру прав власності, копії яких додаю до відзиву. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Таким чином, на підставі цих договорів купівлі-продажу відповідачка [PERSON] є власником нежитлових приміщень ресторану « [INFO] » загальною площею 383,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із позовної заяви позивач оспорює зазначені правочини оскільки приватне підприємство «Лидер-Инвест», на думку позивача, не набуло право власності на нежитлові приміщення ресторану « [INFO] », а тому не має право його відчужувати. Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Жодної з цієї підстави позивачем не зазначаються, а тому віндикаційний спосіб захисту відпадає. Так, Одеська міська рада просить визнати недійсним зазначені правочини. Але не зазначає в чому полягає їх недійсність і не надає нормативного обгрунтування. Єдиною підставою недійсності зазначених правочинів позивач вважає, що ПП «Лидер-Инвест» нібито не набуло право власності на нежитлові приміщення ресторану « [INFO] », а тому не мало право його відчужувати (стор. 11 уточненої позовної заяви). Однак це не відповідає дійсності. Укладаючи договори купівлі-продажу 1/2 частин нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » приватний нотаріус перевірила наявність права власності у ПП «Лидер-Инвест». Право власності було зареєстровано у державному реєстрі речових прав та нерухоме майно. Відомості про державну реєстрацію обтяжень та заборон відсутні. Навіть у довідці із державних реєстрів, щодо об`єктів нерухомості, яку надав позвач до уточненої позовної заяви вбачається, що станом 29.11.2018 року (а.с. 26) і навіть станом 10.05.2019 року (а.с. 97-98) відомості заборон відчуження нежитлових приміщень ресторану « [INFO] » були відсутні. Таким чином, юридичних перепон для укладання зазначених договорів не існувало і тому приватний нотаріус їх посвідчив. А саме, засвідчуючи ці правочини приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Т.В. зазначає, що правоздатність, дієздатність приватного підприємтсва«Лидер-Инвест», та повноваження його представника і належність приватному підприємству «Лидер-Инвест», відчуженого майна перевірено. Представник відповідачки [PERSON] вказує про те, що на момент укладення цих правочинів (01.02.2019 року) право власності ПП «Лидер-Инвест» на відчужуване майно не було оскаржено в судовому порядку, хоча ПП «Лидер-Инвест» володіло цим майном з 15.06.2018 року (а.с. 23). Первісну позовну заяву по оскарженню права власності ПП «Лидер-Инвест» на відчужуване майно було подано 28.02.2019 року (а.с. 7), а провадження у справі відкрито 04.03.2019 року (а.с. 63). Як відповідачка, як набувач нерухомого майна, нотаріус і ПП «Лидер-Инвест» могли знати, що у Одеської міської ради існують певні претензії щодо відчуженого майна. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Також, вказує щодо тверджень позивача про те, що нежитлові приміщення ресторану « [INFO] » загальною площею 383,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , є самочинним збудованим об`єктом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження зазначеного твердження позивач посилається на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 року у справі №1527/16540/12 і на ч. 4 ст. 82 ЦПК України відповідно до якого обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Однак рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 року у справі №1527/16540/12 не має преюдиціальних фактів щодо дійсної справи, так як у цих справах не беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. А також в цих справах містяться різні об`єкти нерухомості. Так у справі №1527/16540/12 йдеться про нежитлове приміщення бару « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , площею 339,2 кв.м. А в зазначеній справі №523/3433/19 йдеться про частини нежитлових приміщень ресторану « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 383,2 кв.м. Більш того, відповідно до довідки ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС» від 13.06.2018р. №5906-18 підтверджено, що підчас проведення поточної інвентаризації об`єкта нерухомого майна - нежитлове приміщення ресторану « [INFO] » - встановлено, що вказаний об`єкт дійсно знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зміна площі не є самочинною. Таким чином, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 року у справі №1527/16540/12 не відноситься до об`єкту нерухомості, який є предметом спору вказаної справи. Також, 09.12.2019 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Карпенко О. П. надав суду письмові заперечення на письмову відповідь представника позивача на письмовий відзив, які містяться в матеріалах справи ( т.2, арк.сп.1-6); Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Карпенко О.П. вказує про те, що відповідачка [PERSON] є добросовісним набувачем (власником) спірного майна, яка придбала його за договором купівлі-продажу в порядку передбаченому чинним законодавством. Належність відчуженого майна продавцю було перевірено, порушення законодавства як з боку відповідачки [PERSON] , так і приватного нотаріусу Дишлевої Т.В. відсутні. Що відповідає ст. 41 Конституції України, ст.ст. 12, 182, 321, 328, 334 ЦК України. Так, єдиною підставою недійсності зазначених правочинів позивач вважає, що ПП «Лидер-Инвест» нібито не набуло право власності на нежитлові приміщення ресторану « [INFO] », а тому не мало право його відчужувати (стор. 11 уточненої позовної заяви). Однак, повторююємо, що це не відповідає дійсності. Укладаючи договори купівлі-продажу 1/2 частин нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » приватний нотаріус перевірила наявність права власності у ПП «Лидер-Инвест». Право власності було зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відомості про державну реєстрацію обтяжень та заборон відсутні. Навіть в довідці із державних рестрів щодо об`єктів нерухомості, яку надав позвач до уточноної позовної заяви вбачається, що станом 29.11.2018 року (а.с. 26) і навіть станом 10.05.2019 року (а.с. 97-98) відомості заборон відчуження нежитлових приміщень ресторану « [INFO] » були відсутні. Таким чином, юридичиних перепон для укладання зазначених договорів не існувало, і тому приватний нотаріус їх посвідчив. А саме, засвідчуючи ці правочини приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Т.В. в спірних договорах зазначає, що правоздатність, дієздатність приватного підприємства «Лидер-Инвест», та повноваження його представника і належність приватному підприємству «Лидер-Инвест», відчуженого майна перевірено. Більш того, на момент укладення цих правочинів (01.02.2019 року) право власності ПП «Лидер-Инвест» на відчужеване майно не було оскаржено в судовому порядку, хоча ПП «Лидер-Инвест» володіло цим майном з 15.06.2018 року (а.с. 23). Первісну позовну заяву по оскарженю права власності ПП «Лидер-Инвест» на відчужеване майно було подано 28.02.2019 року (а.с. 7). а провадження у справі відкрито 04.03.2019 року (а.с. 63). Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Карпенко О.П. вказує про те, що в уточненій позовній заяві позивач визначив відповідачем приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлеву Т.В., яка посвідчила спірний договір і зареєструвала право власності в державному реєстрі права власності. Тобто позивач вважає дії і рішення приватного нотаріуса Дишлевої Т.В. незаконними. Але не наводить обгрунтувань і доказів, які саме правові норми порушені приватним нотаріусом Дишлевою Т.В. Також, представник відповідачки [PERSON] - адвокат Карпенко О.П. заперечує, щодо міркувань позивача про те, що об`єкти нежитлове приміщення бару « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , площею 339,2 кв.м. і нежитлове приміщення ресторану « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 383,2 кв.м. нібито є одним і тим же об`єктом, який підлягає знесенню відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 року у справі №1527/16540/12. Так міркування позивача, що дані об`єкти є одним і тим же об`єктом, який підлягає знесенню, не відповідає дійсності. І справа не в тому, що ці об`єкти мають різні назви та адреси. Можливо об`єкт нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , колись (ще до того як його придбала відповідач [PERSON] ) і мав назву бар « [INFO] » та адресу: [ADDRESS] , але після того як об`єкт був реконструйовано і технічні характеристики його змінились (бар « [INFO] » мав площу 339,2 кв.м., а ресторан «Лев Золотий» має площу 383,2 кв.м.), то фізично це різні об`єкти. Позивач в уточненій позовній заяві стверджує, що повністю весь об`єкт загальною площею 383,2 кв.м. нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , є самочинно збудованим об`єктом. І на пітвердження цього твердження позивач посилається на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 року у справі №1527/16540/12 і на ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Тобто рішенням суду встановлено, що нежитлове приміщення бару « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , площею 339,2 кв.м. є самочинним будівництвом і підлягає знесенню. Але виникає питання, які самі 339,2 кв.м. із цих 383,2 кв.м. є самочинно побудованими та підлягають знесенню, і що робити з 44,0 кв.м., які побудовані під час реконструкції. Право власності відповідач [PERSON] набула на всі 383,2 кв.м., і вимагаючи визнати недійсними договори купівлі-продажу та про скасування рішеннь про державну реєстрацію права власності, фактично позивач вимагає позбавити права власності відповідачку [PERSON] на всі 383,2 кв.м., але позивач не надав письмових доказів того, що саме вся площа у 383,2 кв.м. (включаючі 44,0 кв.м., які не були в обставинах встановлених рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 року) є самочинним будівництвом, і підлягають знесенню по даному рішенню суду. Таким чином, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 року у справі №1527/16540/12 не має преюдиціальних фактів щодо дійсної справи, так як не відноситься у повному обсязі до об`єкту нерухомості, який є предметом спору вказаної справи, і у вищевказаних справах не беруть участь ті самі сторони або сторони, щодо якої встановлено ці обставини. Більш того, відповідно до довідки ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС» від 13.06.2018р. №5906-18 підтверджено, що під час проведення поточної інвентаризації об`єкта нерухомого майна - нежитлове приміщення ресторану « [INFO] » - встановлено, що вказаний об`єкт дійсно знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зміна площі не є самочинною. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Карпенко О. П. вказує про те, що позивач просить суд визнати недійсними договори купівлі-продажу нежитлового приміщення та про скасування рішеннь про державну реєстрацію права власності. Фактично позивач в позовних вимогах просить суд позбавити права власності відповідачку [PERSON] , тому що після задовлення позову (у випадку його задоволення) відповідачка [PERSON] буде позбавлена права власності на свої частини нежитлового приміщення ресторану « [INFO] », за адресою: [ADDRESS] і буде змушена шукати способи компенсації своїх втрат (позивач навіть у відповіді на відзив пропонує відповідачу [PERSON] звертатись до суду з новим позовом до винної особи про застосування реституції (арк. 14 відповіді на відзив)). Така правова позиція ( конструкція) не відповідає статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. З огляду на практику ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: Перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСГІЛ, від 23 січня 2014 року). Тобто конструкція, за якої добросовісний набувач (власник) втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу нерухомого майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням. Тому задоволення позову позбавлення майна відповідача [PERSON] як добросовісного набувача, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Карпенко О. П. просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони по справі, вважає про те, що позовні вимоги є не обґрунтовані, не доказані, тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно дозакону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 10 ЦПК суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України, а також застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Судом встановлено про те, що 01 лютого 2019 року між Приватним підприємством « Лидер - Инвест», від імені якого діє Виноградова Л.Б., на підставі статуту Приватного підприємства « Лидер - Инвест» затвердженого рішенням власника Приватного підприємства « Лидер - Инвест» №2 від 14.06.2018 року, та статуту Приватного підприємства « Лидер - Инвест» затвердженого рішенням власника Приватного підприємства « Лидер - Инвест» №3 від 15.06.2018 року Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Приватного підприємства « Лидер - Инвест» від 20.02.2018 року, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та громадських формувань: 19.02.2018 р., 1 556102 0000 065467, сформованим реєстратором Тищенко І.В., рішення власника №1 Приватного підприємства « Лидер - Инвест» від 15.02.2018 року, рішення власника №2 Приватного підприємства « Лидер - Инвест» від 14.06.2018 року, договору б/н купівлі - продажу частки у статутному капіталі Приватного підприємства « Лидер - Инвест» від 15.06.2018 року, акт приймання - передачі нерухомого майна від 14.06.2018 року. Рішення власників №3 Приватного підприємства « Лидер - Инвест», наказу №1 від 19.02 2018 року « Про призначення на посаду директора», рішення №3 від 30.01.2019 року, з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, уклалено договір купівлі - продажу Ѕ частини нежитлового приміщення ресторану « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 383,2 кв.м., який посвідчений приватним нотаріусом Одеського маського нотаріального округу Одеської області, зареєстровано в реєстрі за №25. Відповідно до п.1.2 договору вказана в договорі Ѕ частина нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » належить продавцю на підставі права власності, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витяг сформував реєстратор Хоменко Ю.А. комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Одеська область від 15.06.2018 року. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1208792451101. Зазначений документ пред`явлено нотаріусу при укладені цього договору і залишається в його справах на зберіганні ( т.1, арк.сп.171-173); Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01 лютого 2019 року, номер витягу 154804764, вбачається про те, [PERSON] є власником Ѕ частини нежитлового приміщення ресторану « [INFO] », який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 383,2 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1208792451101. На підставі договору купівлі - продажу, серія та номер 25, виданий 01.02.2019 р., видавник приватний нотаріус Одеського маського нотаріального округу Одеської області Дишлева Т.В. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45330616 від 01.02.2019р. 15:22:42, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дишлева Т.В. ( т.1, арк.сп.174); Судом встановлено про те, що 01 лютого 2019 року між Приватним підприємством « Лидер - Инвест», від імені якого діє Виноградова Л.Б., на підставі статуту Приватного підприємства « Лидер - Инвест» затвердженого рішенням власника Приватного підприємства « Лидер - Инвест» №2 від 14.06.2018 року, та статуту Приватного підприємства « Лидер - Инвест» затвердженого рішенням власника Приватного підприємства « Лидер - Инвест» №3 від 15.06.2018 року Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Приватного підприємства « Лидер - Инвест» від 20.02.2018 року, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та громадських формувань: 19.02.2018 р., 1 556102 0000 065467, сформованим реєстратором Тищенко І.В., рішення власника №1 Приватного підприємства « Лидер - Инвест» від 15.02.2018 року, рішення власника №2 Приватного підприємства « Лидер - Инвест» від 14.06.2018 року, договору б/н купівлі - продажу частки у статутному капіталі Приватного підприємства « Лидер - Инвест» від 15.06.2018 року, акт приймання - передачі нерухомого майна від 14.06.2018 року. Рішення власників №3 Приватного підприємства « Лидер - Инвест», наказу №1 від 19.02 2018 року « Про призначення на посаду директора», рішення №3 від 30.01.2019 року, з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, уклалено договір купівлі - продажу Ѕ частини нежитлового приміщення ресторану « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 383,2 кв.м., який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстровано в реєстрі за №24. Відповідно до п.1.2 договору вказана в договорі Ѕ частина нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » належить продавцю на підставі права власності, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витяг сформував реєстратор Хоменко Ю.А. комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Одеська область від 15.06.2018 року. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1208792451101. Зазначений документ пред`явлено нотаріусу при укладені цього договору і залишається в його справах на зберіганні ( т.1, арк.сп.175-177); Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01 лютого 2019 року, номер витягу 154799969, вбачається про те, [PERSON] є власником Ѕ частини нежитлового приміщення ресторану « [INFO] », який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 383,2 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1208792451101. На підставі договору купівлі - продажу, серія та номер 24, виданий 01.02.2019 р., видавник приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дишлева Т.В. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45330092 від 01.02.2019р. 15:09:30, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дишлева Т.В. ( т.1, арк.сп.178); Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з приписами ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, також із вищевказаних документів вбачається про те, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дишлевою Т.В. було вчинено перевірку об`єктів, що відчужувались відповідно до приписів Закону України «Про нотаріат» та відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі - Порядок). Так, відповідно до п. 1.11 глави 2 Порядку, що діяв на момент вчинення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, у разі посвідчення правочину, спрямованого на відчуження нежитлового приміщення, нотаріус перевіряє відсутність (наявність) обмежень (обтяжень) такого нежитлового приміщення. Підготовка до посвідчення правочину про відчуження та заставу майна вчинюється нотаріусами відповідно до п. 2.1. Порядку. А саме при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За наявності обмежень (обтяжень) нотаріус відповідно до п. 1 глави 13 Порядку відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. На день укладення вищевказаних договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01 лютого 2019 року відомості, про арешт чи іншу заборону відчуження, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні, про що в договорі купівлі продажу під пунктом 1.2. міститься відповідний запис та містяться витяги з Державних реєстрів. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.203 ЦК України визначені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: частина 1 встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; частина 2 встановлює, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; частина 3 встановлює, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; частина 4 встановлює, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; частина 5 встановлює, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; частина 6 встановлює, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам Закону, отже, умови чинності правочину одночасно є умовами його дійсності. Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст. 219, ч.1 ст. 220, ч.1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст. 223, ч.1 ст. 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. У пункті 7 цієї постанови Верховного Суду України роз`яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, є недійсним з моменту його вчинення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017року у справі № 6-648цс16, що є обов`язковим для врахування судом на підставі частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України(далі ЦПК України). Так, відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Нормами ч.1 ст.657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 3 ст. 640 Цивільного кодексу України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч. 3 ст. 334 ЦК України). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. При таких обставинах суд вважає про те, що оспорювані договори ( два договори) купівлі-продажу від 01 лютого 2019 року Ѕ частини нежитлового приміщення ресторану « [INFO] », що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 383,2 кв.м., які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дишлевою Т.В., та зареєстровані в реєстрі за №24, №25, укладені відповідно до ст.ст. 203, 215, ст.655 ЦК України, а також відповідно до вимог Цивільного Кодексу України, тому позовні вимоги про визнання недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , який укладений між приватним підприємством «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» та [PERSON] від 01.02.2019 року №24, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Тетяною Володимирівною, та про визнання недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини нежитлового приміщення ресторану « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , який укладений між приватним підприємством «ЛИДЕР-ИНВЕСТ» та [PERSON] від 01.02.2019 року №25, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Тетяною Володимирівною - не підлягають задоволенню. Судом встановлено, також із матеріалів справи вбачається про те, що 28 листопада 2018 року рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Кукліною А.О. Юридичного департаменту Одеської міської ради, розглянувши заяву про скасування запису в Державному реєстрі, яка прийнята 28.11.2028 р. 09:38:58 за реєстраційним номером 31418569, яку подав [PERSON] , що діє на підставі довіреності, серія і номер 54/вих.-мр, видана 20.02.2018р., видавник Одеська міська рада для скасування розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстровим номером 1208792451101 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановив наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Так заявником для проведення скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстровим номером 1208792451101 подано рішення апеляційного суду Одеської області від 09.10.2018 року по справі 523/ 17718-16-ц, яким скасовано ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 21.12.2016року. Відповідно до відомостей Державного реєстру прав об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1208792451101 зареєстровано нежитлове приміщення ресторану « [INFO] », за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 383,2 кв.м., за приватним підприємством « ЛИДЕР - ИНВЕСТ» на підставі акту приймання- передачі нерухомого майна від 14.06.2018 року, рішення №2 від 14.06.2018 року. Вищавказані документи не скасовані. Право власності [PERSON] , яке було зареєстровано на підставі мирової угоди затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 21.12.2016 року, припинено15.06.2018 року.Зважаючи на вищевикладене, провести скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 09.202018 року по справі 523/ 17718-16-ц не надаеться можливим.Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed