Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом та просить: відібрати дитину [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], [INFO], жительки с.Лугове Дубровицького району Рівненської області, без позбавлення батьківських прав; передати [PERSON], [INFO] для подальшого влаштування Органу опіки та піклування - Дубровицькій районній державній адміністрації та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на контролі Миляцької сільської ради та Служби у справах дітей Дубровицької райдержадміністрації, перебуває неповна сім'я [PERSON], [INFO], в якій виховується одна дитина: [PERSON], [INFO] Після народження [PERSON], відповідач почала вживати спиртні напої і все частіше сусіди та односельчани стали помічати її в стані алкогольного сп'яніння. Ситуація в сім'ї з кожним днем стала погіршуватись, відповідач неодноразово помічена комісією Миляцької сільської ради у стані алкогольного сп'яніння, при цьому дитина мала брудний вигляд. [PERSON] перебуває на грудному вигодовуванні, а мати залишала його на тривалий час без догляду та харчування і йшла в невідомому напрямку. В будинку часто перебували сторонні особи, які разом з відповідачем та її матір'ю [PERSON] розпивали алкогольні напої. Від односельчан надходили телефонні повідомлення, що дитина перебуває в небезпечній ситуації. На зауваження та рекомендації комісії сільвиконкому [PERSON] не реагувала. 30 вересня 2016 р. виконавчим комітетом Миляцької сільської ради прийнято рішення про незадовільне виконання відповідачем батьківських обов'язків та попереджено матір, що загроза життю та здоров'ю дитини є підставою для негайного відібрання дитини. Однак, 01 жовтня 2016 року відповідач знову залишила дитину одну без нагляду та пішла з дому, а її мати, перебуваючи в стані алкогольною сп'яніння, шукала відповідача по селу разом з дитиною в колясці. Зі слів односельчан перевозила коляску через залізничні колії в непризначеному для цього місці та падала на рейки. Того ж дня комісія виявила відповідача в стані алкогольного сп'яніння у компанії п'яних осіб, які розпивали вино. Комісія Миляцької сільської ради постійно контролювала ситуацію в сім'ї та 02 жовтня 2016 р. також займалась пошуками матері дитини, у зв'язку з чим, дільничним інспектором сільської ради, вона була доставлена додому п'яна з алкогольними напоями в руках. 03 жовтня 2016 р., біля 19 години до завідуючої ФАП надійшло телефонне повідомлення, що [PERSON] перебуває на вулиці з дитиною в стані алкогольного сп'яніння за несприятливих погодних умов (ішов дощ) та не втримавши дитину, кинула її на асфальт. По даному випадку комісією здійснено виїзд за місцем проживання відповідача та знайдено її п'яну з дитиною в сусідів. Дитина була мокра та плакала, а відповідач поводилась неадекватно та погрожувала комісії. З відповідачем щодо належного виконання батьківських обов'язків постійно проводились профілактичні бесіди працівниками ФАПУ, сільської ради, служби у справах дітей райдержадміністрації та працівниками районного відділу поліції, але це не дало позитивного результату. На позачерговому засіданні виконавчого комітету Миляцької сільської ради рішенням №70 від 03 жовтня 2016 року було вирішено негайно відібрати дитину від матері, в зв'язку із загрозою життю та здоров'ю дитини. Працівниками Миляцької сільської ради, служби у справах дітей за участю інспекторів районного відділу поліції, дитину [PERSON], [INFO] доставлено до КЗОЗ «Дубровицька центральна районна лікарня» для проведення медичного обстеження. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов на підставах, викладених у позовній заяві. Крім того додала, що на даний час дитина [PERSON] знаходиться у притулку. Проте, стає помітно, що відповідач намагається виправитись. Крім того, відмовилась від позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, вважає за необхідне відібрати дитину [PERSON] без позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні відповідач просила відмовити у задоволенні позову, оскільки на даний час пролікувалась від алкогольної залежності і не буде створювати небезпеки для життя та здоров'я своєї малолітньої дитини. З того часу, як у неї відібрали дитину, вона постійно відвідувала дитину та купувала їй усе необхідне. Крім того, усвідомила свої помилки та запевнила суд, що надалі буде належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює завідувачем ФАП с.Лугове Дубровицького району Рівненської області пояснила, що за останні три місяці, перед тим, як у [PERSON] забрали у дитину, вона досить часто навідувалась до неї додому, оскільки їй було відомо, що там розпивають алкогольні напої. Під час відвідувань дитина [PERSON] знаходилась у доброму стані, одягнута та нагодована. Одного разу до неї надійшло повідомлення, що [PERSON], перебуваючи у нетверезому стані, йшла з дитиною селом в дощ, та дитина впала на землю. Після цього вона знайшла [PERSON] та оглянула дитину, з нею все було гаразд. Згодом 04.10.2016 року дитину у [PERSON] відібрали та відвезли у лікарню. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є старостою с. Миляч Дубровицького району Рівненської області. Неодноразово навідувався додому до [PERSON] та бачив, що там [PERSON] з чоловіками розпивала алкогольні напої та перебувала у стані алкогольного сп'яніння, а дитина сама лежала вдома. Після того, як у [PERSON] відібрали дитину, вона змінилась у кращу сторону та вважає, що вона надалі виправиться. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює спеціалістом соціальної служби Миляцької сільської ради пояснила, що [PERSON] перебувала на контролі Миляцької сільської ради, та вона після народження дитини все частіше почала зловживати алкогольними напоями, не здійснювала належний догляд за дитиною, залишала дитину без нагляду і без харчування. Все частіше односельчани почали повідомляти в сільську раду про те, що [PERSON] перебуває у нетверезому стані. Коли комісія сільської ради приїжджала до неї додому, то в будинку було чисто, для дитини було окреме ліжечко та усі умови для її проживання, але [PERSON] все частіше зловживала алкогольними напоями. Згодом, Миляцькою сільською радою було прийнято рішення про відібрання у неї дитини. Після чого [PERSON] пролікувалась і з того часу її більше не було помічено у стані алкогольного сп'яніння. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 липня 2016 року, матір'ю [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с.7). З довідки про склад сім'ї №6170 від 05.10.2016 року встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає в [ADDRESS]. До складу її сім'ї входять: син - [PERSON], [INFO]; мати - [PERSON], [INFO]; брат - [PERSON], [INFO] та брат - [PERSON], [INFO] (а.с.10). Згідно характеристики №6176 від 06.10.2016 року виданої виконкомом Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, [PERSON] одна виховує малолітню дитину. Зловживає спиртними напоями. Здійснює недбалий догляд за дитиною, що загрожує життю та здоров'ю дитини. Участі в громадському житті села не приймає. На зауваження виконкому не реагує. Сім'я [PERSON] перебуває на обліку виконавчого комітету Миляцької сільської ради, як така, що опинилась в складних життєвих обставинах (а.с.11). Згідно інформації завідуючої ФАП с.Миляч, яка адресована сільському голові Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, [PERSON] веде неналежний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, за дитиною не доглядає, часто не ночує вдома, а дитину залишає з посторонніми особами, які також вживають алкогольні напої. Неодноразово від сусідів надходили телефонні дзвінки про те, що її дитина перебуває у небезпечній ситуації (а.с.14). Згідно рішення виконавчого комітету Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області №54 від 30 вересня 2016 року «Про стан виконання батьківських обов'язків», визнано незадовільним виконання батьківських обов'язків [PERSON], [INFO], щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Вирішено попередити [PERSON] про те, що зловживання спиртними напоями та незадовільне виконання батьківських обов'язків є загрозою для життя та здоров'я її малолітньої дитини та є підставою для позбавлення батьківських прав. Спеціалісту 1 категорії соціальної служби [PERSON] забезпечити періодичне обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї та доповідати на засіданні виконавчого комітету про результати роботи для наступного прийняття рішення (а.с.8). З долучених до матеріалів актів обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] жительки [ADDRESS] від 14.07.2016 року (а.с.16), від 29.08.2016 року (а.с.17), від 12.09.2016 року (а.с.18), від 01.10.2016 року (а.с.19), від 02.10.2016 року (а.с.20), від 03.10.2016 року (а.с.21), встановлено, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, а дитину залишає одну в будинку без догляду та харчування, а сама йде у невідомому напрямку. В будинку часто перебували сторонні особи, які там розпивали алкогольні напої. Згідно розписки, яка була написана [PERSON] 20.10.2016 року в присутності спеціаліста 1-ї категорії соціальної служби [PERSON] та завідуючої ФАП с.Лугове Дубровицького району Рівненської області, [PERSON] пообіцяла комісії Миляцької сільської ради [PERSON], що вживати спиртні напої не буде та буде здійснювати належний догляд за дитиною (а.с.15). Як вбачається із рішення виконавчого комітету Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області №70 від 03 жовтня 2016 року «Про негайне відібрання дитини від матері [PERSON] в зв'язку з загрозою життю та здоров'ю» вирішено відібрати малолітнього [PERSON], [INFO] року від його матері [PERSON], у зв'язку з виникненням загрози для життя та здоров'я малолітньої дитини. Влаштувати дитину до комунального закладу охорони здоров'я Дубровицької центральної районної лікарні. Повідомити Службу у справах дітей Дубровицької РДА та Дубровицьке відділення Сарненської місцевої прокуратури про відібрання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] від його матері [PERSON], у зв'язку із загрозою життю та здоров'ю. Органу опіки та піклування Миляцької сільської ради звернутися до Дубровицького районного суду з позовом про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав (а.с.9). Відповідно до Акту про вилучення дитини з сім'ї від 07.10.2016 року, складеного спеціалістом соціальної служби Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області [PERSON] у присутності головних спеціалістів служби у справах дітей Дубровицької РДА [PERSON], [PERSON] та працівників Дубровицького відділення поліції встановлено, що 07.10.2016 року вилучено дитину [PERSON], [INFO] та доставлено до КзОЗ «Дубровицька центральна районна лікарня» (а.с.12). Як вбачається із Акту доставлення дитини до лікарні від 07.10.2016 року, складеного спеціалістом соціальної служби Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області [PERSON], головних спеціалістів служби у справах дітей Дубровицької РДА [PERSON], [PERSON], на підставі рішення «Про негайне відібрання дитини від матері [PERSON], в зв'язку із загрозою життю та здоров'ю» №70 від 03.10.2016 року, здійснено виїзд в [ADDRESS] та доставлено дитину [PERSON], [INFO] до КзОЗ «Дубровицька центральна районна лікарня», [INFO] року о 13-35 год. Мати дитини [PERSON] зловживає алкогольними напоями, неналежно виконує батьківські обов'язки. В сім'ї матері виникла загроза, життю та здоров'ю дитини, яка перебуває на грудному вигодовуванні, а мати дитини тривалий час вживає алкогольні напої (а.с.13). Висновком органу опіки та піклування - Дубровицької Дубровицької районної державної адміністрації №660/1-12 від 31.10.2016 року вирішено з врахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини та діючи в інтересах дитини вважається доцільним відібрання малолітнього [PERSON].[INFO] р. у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав (а.с.35). Згідно ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Отже, відібрання дітей можливо у випадках, коли мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України зазначено), а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Так, відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савін проти України» від 18 грудня 2008 року, в п. 50, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини"(Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки" (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки" (Havelka and Others v. the Czech Republic), N 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії" (Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства",- кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно ч. 3 ст. 4 СК України. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з статтею 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 пункту 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Суд також враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР №789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в якому зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Як виходить зі змісту позовної заяви, відносно обставин, які обумовлюють відібрання [PERSON] від відповідача, є те, що відповідач неодноразово була помічена комісією Миляцької сільської ради у стані алкогольного сп'яніння, а дитина мала брудний вигляд. Крім того, дитина перебуває на грудному вихованні, а відповідач залишала її на тривалий час одну вдома без догляду та харчування, сама йшла у невідомому напрямі. В будинку часто перебували сторонні особи, які разом з відповідачем та її матір'ю вживали алкогольні напої. Від односельчан неодноразово надходили повідомлення, що дитина перебуває в небезпечній ситуації. Проте, на глибоке переконання суду, вказані дані, самі по собі не можуть вважатися достатніми підставами для відібрання дитини у матері. Інші доводи представника позивача, щодо перебування дитини в небезпечній ситуації, що є загрозою життю та здоров'ю дитини та є підставою для негайного відібрання дитини в силу ч.1 ст.60 ЦПК України, нічим не підтвердженні. Крім того, як вбачається із долученої відповідачем в судовому засіданні довідки №345 від 19.10.2016 року виданої КЗ "Обласна психіатрична лікарня" с.Орлівка, [PERSON] з 06.10.2016 року по 19.10.2016 року, знаходилась на лікуванні в облпсихлікарні (а.с.51). Тобто, вказаною довідкою стверджується, що [PERSON] пройшла курс лікування від алкогольної залежності, що було основною причиною негайного відібрання дитини від матері. Крім того, у зазначеному вище висновку органу опіки та піклування - Дубровицької районної державної адміністрації №660/1-12 від 31.10.2016 року, значиться, що [PERSON] є одинокою матір'ю, проживає разом із сім'єю матері. В будинку створені умови для малолітньої дитини - для матері із сином, відведено окрему кімнату, для дитини є відповідне ліжечко, дитячий одяг та інше. Дитина перебуває на грудному вигодовуванні. При огляді працівником місцевого ФАПу, встановлено, що розвиток дитини, відповідав віку (а.с.35). З огляду на викладені вище обставини, відсутність в матеріалах справи доказів реальної загрози життю та здоров'ю дитини під час перебування з матір'ю та переконливих доказів того, що відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, буде сприяти інтересам дитини, а також враховуючи переважне право батьків на особисте виховання дитини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки покращення виховання, матеріального утримання дитини, її духовного розвитку, можливо вирішити за допомогою менш радикальних засобів, ніж відібрання дитини без позбавлення батьківських прав відповідача, зокрема, притягнення її до відповідальності за ст. 184 КУпАП, а також надання їй певної матеріальної, соціальної та консультативної допомоги. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed