Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

15.12.2020 року позивачі звернулись до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», [PERSON] про визнання угоди недійсною, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.10.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №К-4254927; 09.10.2012р. між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, що зареєстровано в реєстрі за №3933. Згідно п. 2.1 Іпотечного договору іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання позичальником зобов`язання, що виникає з Кредитного договору, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру під [ADDRESS] . 22.10.2019 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги №2042/К, згідно п. 1.1 якого продавець передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає у власність права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають: право вимоги до позичальників, заставодавців, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених в додатку №1 до цього договору. Позивачі вважають Договір купівлі-продажу прав вимоги за своєю природою договором факторингу, який укладено з порушенням норм законодавства. [PERSON] не може бути стороною договору факторингу, оскільки не є юридичною особою, яка здійснює банківську діяльність. Станом на день оспорюваного договору заборгованість зросла з 78000 гривень до 1037440,08 гривень. При цьому ціна, за якою була викуплена заборгованість складає 52000 гривень. Просять визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №2042/К від 22.10.2019 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] 21.12.2020 року Печерський районний суд м. Києва передав справу на розгляд Хортицькому районному суду м. Запоріжжя (а.с. 44). 10.03.2021 року суддя відкрив по справі спрощене провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі (а.с. 51). Одночасно із позовною заявою, представник відповідачів адвокат Вишняков Д.О. подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що існує велика ймовірність продажу предмету іпотеки (а.с. 38-41). 10.03.2021 року суд залишив заяву представника позивача про забезпечення позову без задоволення (а.с. 52). 09.04.2021 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує з наступних підстав. 22.10.2019 року між АТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» та [PERSON] за результатами відкритих прилюдних торгів (аукціону) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за 52000 гривень. При ліквідації банку допускається продаж майна банку, шляхом відступлення прав вимоги за кредитним договорами на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи. 12.04.2021 року представник АТ «Дельта Банк» адвокат Ковалик В.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує з наступних підстав. В ході ліквідації банку, АТ «Дельта Банк» мало право реалізовувати вимоги на електронних торгах будь-яким організаціям, в тому числі без статусу банку або фінансової установи. Крім того, позивачі не наділені правом оскарження договору, оскільки не є його сторонами, їх права ним не порушуються. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі статтею 1048 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону N 2664-III фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою. Згідно з частиною першою статті 6 Закону N 2664-III фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Судом встановлено, що 09.10.2012 року між AT «Дельта Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № К-4254927 про надання кредиту у розмірі - 70\~000 грн. із строком повернення його до 08 жовтня 2019 року. 09.10.2012 \~ \~ \~ \~року на забезпечення належного виконання умов Кредитного договору між AT «Дельта Банк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, посвідчений Гармашовим Г.М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстраційним номером 3933 від 09.10.2012 року. Відповідно п. 2.1. Іпотечного договору визначено, що: «Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання Позичальником Зобов`язання, що випливає з Кредитного договору, передає. А Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку та на умовах, визначених цим Договором, належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме квартиру під номером [ADDRESS] . 02.03.2015 \~ \~ \~ \~року Правління Національного банку України відповідно до вимог статті 76 Закону № 2121-111 прийняло Постанову № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних». На підставі Постанови Правління НБУ від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 \~ \~ \~ \~року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». 02.10.2015 року НБУ за пропозицією Фонду гарантування ухвалив рішення №664 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта банк». 08.10.2019 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було продано право вимоги АТ «Дельта Банк» за Кредитним договором № К-4254927 від 09.10:2012 року шляхом проведення відкритих торгів з продажу активів банку переможцю аукціону [PERSON] за 52 000,00 грн. 08.10.2019 \~ \~ \~ \~року було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги № 2042/К посвідчений Антиповою І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстраційним номером № 880 від 22.10.2019 року. Відповідно п. 1.1. Договору № 2042/К визначено наступне: «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, продавець передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає у власність право вимоги, які виникли та/або можуть виникнуть у майбутньому». Згідно додатку № 1 до Договору № 2042/К передано право вимоги за наступними договорами - Кредитним договором № К-4254927 від 09.10.2012 року, укладеного з [PERSON] , із загальною заборгованістю на дату купівлі-продажу складається: 1 037 440,08 (один мільйон тридцять сім тисяч чотириста сорок гривень 08 копійок), заборгованість по тілу кредиту - 57 041,35 (п`ятдесят сім тисяч сорок одна гривня 35 копійок), заборгованість по відсоткам -25 103,94 (двадцять п`ять тисяч сто три гривні 94 копійки), пеня, штрафи, та комісії - 955 294,79 (дев`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто чотири гривні 79 копійок): - іпотечним договором укладеного з [PERSON] , посвідченого Гармашовим Г.М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстраційним номером 3933 від 09.10.2012 року; - договором поруки укладеного з [PERSON] ; - договором поруки укладеного з [PERSON] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивачів посилається на те, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 22.10.2019 року, укладений із [PERSON] є договором факторингу. В свою чергу [PERSON] як фізична особа не може бути стороною такого договору, а тому оспорюваний правочин суперечить приписам цивільного законодавства України, а тому на підставі ст.215 ЦК України має бути визнаний недійсним. Суд відхиляє доводи представника позивачів з наступних міркувань. Для правильного вирішення питання про дійсність договору купівлі-продажу прав вимоги від 22.10.2019 року, необхідно визначити, чи є оспорюваний договір договором факторингу. Суд застосовує до спірних правовідносин правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 по справі № 906/1174/18: «51. Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. 57. Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому. 58. Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу. 60. Із наведеного вбачається, що за результатами торгів Банк визначив переможного покупця та продав йому майнове право вимоги виконання боржниками зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами. Предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації. 61. Отже, за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу.» Справа № 906/1174/18, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду, є аналогічною за обставинами до даної справи. Згідно встановленим у справі обставинам, попередній кредитор ПАТ Дельта Банк» було позбавлено банківської ліцензії, перебувало у процедурі ліквідації та розпродавало свої активи з метою розрахунку зі своїми кредиторами. Фізична особа [PERSON] мала право брати участь у проведенні електронних торгів з придбання прав вимоги за кредитним договором. Таким чином, суд не знайшов підстав вважати договір купівлі-продажу прав вимоги від 22.10.2019 року договором факторингу. Будь-яких інших ознак недійсності договору судом встановлено не було. У зв`язку із цим заявлені позовні вимоги є безпідставними, а тому підлягають залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed