Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

27 березня 2020 року [PERSON] звернулася до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила, що 10.11.2017 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання набули рухоме та нерухоме майно. Згідно рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.08.2019 року шлюб з відповідачем було розірвано. 26.09.2019 року позивач звернулася до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, однак рішенням суду їй було відмовлено у задоволенні пред`явлених позовних вимог, по причині відсутності будь-яких доказів про джерело майна, яке придбано в період шлюбу та підлягає поділу, час його придбання та підтвердження його дійсної вартості. Вказує, що в неї дійсно не збереглися чеки на придбане майно, так як вказане майно було придбано протягом всього часу перебування сторін у шлюбі, тобто потягом 12 років. Вказує, що зверталася до органів поліції із заявою у вчиненні перешкод її колишнім чоловіком забрати особисті речі. Згідно отриманої відповіді їй було повідомлено, що вказані відносини належать до цивільно-правових та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. Після звернення із заявою до поліції відповідач повернув деякі речі, однак інші особисті речі, які знаходяться у відповідача її повернуто не було, тому просить в судовому порядку витребувати їх у [PERSON] з чужого незаконного володіння. Ухвалою суду від 27.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження у в судовому засіданні з викликом сторін. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили витребувати у відповідача особисті речі позивача згідно наданого переліку. Представник позивача вказала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі протягом 12 років, набували у власність майно, як за власні кошти так за кошти батька позивача, а тому чеки на придбане майно не зберігали, оскільки ніхто із сторін не думав, що шлюб виявиться невдалим і це призведе до поділу майна. Вказує, що речі у позовній вимозі являються особистими речами позивача. Після розгляду справи про поділ майна подружжя, частину речей відповідач повернув, однак інша частина особистих речей позивача перебуває у володінні відповідача, тому просить суд витребувати їх з чужого незаконного володіння. Представник відповідача позовні вимоги заперечив в повному обсязі. Просив суд при розгляді даної справи звернути увагу на те, що до матеріалів справи позивачем долучено копію рішення суду про поділ спільного майна подружжя, яке передувало зверненню до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, де позивач спочатку вказувала, що речі є спільною сумісною власність подружжя, однак в даному позові визнає їх як належне позивачу особисте майно, набуте на праві власності, однак жодних доказів, що воно набуто позивачем до позову не додано. А тому в даному випадку вважає дії позивача недобросовісними. Зазначив, що вертаючи до суду з вказаним позовом позивач бажає перекласти тягар відповідальності на відповідача, у зв`язку з відсутністю будь-якої доказової бази. Вказує, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту її порушеного права, якщо таке взагалі мається, а тому просить відмовити в позові повністю через необґрунтованість. Відповідач не з`явився в судове засідання, особистих пояснень щодо заявлених позовних вимог не надав. Відзив на позов до суду не надходив. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 листопада 2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №85, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 10 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бобринецького районного управління юстиції Головного управління юстиції у Кіровоградській області. (а.с.15). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.08.2019 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.20-21). Згідно копії рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.01.2020 року [PERSON] зверталася до суду з позовом до [PERSON] з позовом про поділ майна подружжя. В задоволенні позовних вимог їй було відмовлено через відсутність під час розгляду справи будь-яких доказів про джерело майна, яке придбане за час шлюбу та підлягає поділу, час його придбання та підтвердження його дійсної вартості.(а.с.22-25). Згідно ч.1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Визначаючи перелік майна як їй належне, позивач вказує, що воно придбане як до шлюбу так і в період шлюбу за власні кошти та кошти її батька. Зокрема зазначає, що їй особисто належить наступне майно: - Карнизи 2 шт. вартістю 100 грн.: - Супутникову антену вартістю 800 грн.: - Телевізор вартістю 1000 грн.: - Кухонний комбайн вартістю 1000 грн.: - Меблеву стінку (прихожу) вартістю 3000 грн.: - Ліжко двох спальне вартістю 4000 грн.: - Ортопедичний матрац вартістю 2000 грн.: - Картини з зображенням вовків 3 шт. вартістю 150 грн.: - Картини з зображенням міста вартістю 150 грн.: - Квіти вартістю 100 грн.: - Пральну машину автомат торгової марки «Індезіт» вартістю 5000 грн.: - Холодильник вартістю 3000 грн.: - Мікрохвильову піч торгової марки «LG» вартістю 2000 грн.: - Праску вартістю 600 грн.: - Прасувальну дошку вартістю 100 грн.: - Шафу для взуття вартістю 200 грн.: - Люстру вартістю 100 грн.: - Фотоапарат вартістю 800 грн.; - Подушки 2 шт. вартістю 200 грн.: - Пральну машинку б/у вартістю 500 грн.: - Килим 1 шт. вартістю 200 грн.; - Тюль на вікна 3 шт. вартістю 300 грн.: -Диван-ліжко б/у вартістю 500 грн.: - Тертушку вартістю 300 грн.: - Покривало на ліжко 1 шт. вартістю 50 грн.: - Кухонний сервіз вартістю 50 грн.: - Лотки пластмасові 10 шт. вартістю 50 грн.: - Електровафельницю вартістю 100 грн.: - Банки скляні 200 шт. вартістю 200.00 грн.; - Каструлю ємкістю 10 літрів вартістю 50 грн.: - Каструлю ємкістю 8 літрів вартістю 50 грн.: - Миску пластмасову зеленого кольору вартістю 50.00 грн.: - Миску емальовану вартістю 50 грн.; - Балію алюмінієву вартістю 50 грн.; - Набір стаканів 8шт. вартістю 50 грн.: - Набір чашок та тарілок вартістю 100 грн.: - Тарілки 30 шт. вартістю 100 грн.: - Ключ для консервування вартістю 50 грн.; - Тарілки великі 10 шт. вартістю 50 грн.: - Стакани маленькі 80 шт. вартістю 50 грн.: - Каструлю емальовану ємкістю на 2 літри вартістю 50 грн.; - Каструлю емальовану ємкістю на 4 літри вартістю 50 грн.: - Миски емальовані 3 шт. ємкістю по 50 гр. вартістю 100 грн.: - Ложки чайні 8 шт. вартістю 40 грн.: - Ложки столові 5 шт. вартістю 25 грн.: - Виделки 3 шт. вартістю 40 грн.; - Сковорідки 3 шт. вартістю 200 грн.: - Блюдо для торту вартістю 50 грн.: - Тарілочки для желе вартістю 50 грн.: - Чашки 2 шт. вартістю 30 грн.; - Глечики для запікання 3 шт. вартістю 50 грн.: - Електричну плитку вартістю 100 грн.: - Сахарницю вартістю 50 грн.: - Набор кухонних ножів 8 шт. вартістю 50 грн.: - Алюмінієву миску вартістю 50 грн.: - Друшляк 2 шт. вартістю 50 грн.: - Салатниці 8 шт. вартістю 100 грн.; - Форми для запікання хліба 6 шт. вартістю 100 грн.: - Лотки для холодцю 10 шт. вартістю 100 грн.: - Підставка для квітів вартістю 100 грн.: - Дошки кухонні дерев`яні 4 шт. вартістю 100 грн.; - Дошку кухонну пластмасову вартістю 50 грн.: - Казанок вартістю 50 грн.: - 500 кілограмів меду вартістю 17000 грн. За змістом статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Також особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч.1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, предметом доказування у вказаному позові є факт та підстави набуття права власності на речі, які позивач вважає особистою приватною власністю та обставини вибуття з володіння позивача належних їй речей. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. Тобто майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування, якщо позивач надасть докази, а саме підтвердження право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Під час судового розгляду встановлено, що зазначені позивачем у переліку речі були предметом судового спору про поділ майна подружжя і визначалося позивачем як спільна сумісна власність. При зверненні до суду з позовом про витребування майна, позивач спірне майно визначає як належне їй на праві приватної власності, при цьому не надаючи обґрунтувань зміні підстави позовних вимог. Позивачем не надано доказів на доведення факту набуття майна у власність, належність майна саме їй відповідно до норм ст. 57 СК України, а також вибуття такого майна з її володіння поза її волі. Таким чином, жодний доказ, наданий позивачем, не підтверджує наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги позивача щодо підтвердження права власності на витребуване майно, щодо факту вибуття майна з її володіння поза її волі, щодо наявності майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Враховуючи, що будь яких переконливих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування спірного рухомого майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають, через їх необґрунтованість та недоведеність. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України витрати понесенні позивачем під час розгляду справи необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed