Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що апеляційним судом Львівської області було порушено його права, гарантовані ст.ст. 8, 40, 55, 56, 124 Конституції України, шляхом ухвалення неправосудної ухвали від 03.03.2015 року. Внаслідок протиправних дій апеляційного суду Львівської області, які спричинили приниження честі, гідності, ділової репутації, порушено життєві зв'язки, порушено стосунки з оточуючими людьми, просить відшкодувати моральну шкоду. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду клопотання від 10.09.2016 року, в якому просить справу слухати у його відсутності і позов задоволити в повному об'ємі. З врахуванням представлених доказів, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явились повторно, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, заяви про викладення розгляду справи не подали. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 13.01.2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом [PERSON] до Вищого Адміністративного суду України та держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03.03.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 13.01.2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.10.2015 року вказані ухвали скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, всі вимоги позивача ґрунтуються на тому, що у зв'язку із ухваленням колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області ухвали від 03.03.2015 року, яка на думку позивача не ґрунтується на законності, верховенстві права та була прийнята без дотримання Конституції і законів України, позивачу спричинено шкоду немайнового характеру. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. У відповідності до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п.п.3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач обгрунтовуючи наявність у нього права на стягнення моральної шкоди, яка на його думку заподіяна внаслідок постановлення незаконної ухвали апеляційним судом Львівської області з посиланням на ст.56 Конституції України. Разом з тим, спеціальним законом, який регулює порядок відшкодування шкоди заподіяної при здійсненні правосуддя є Закон України від 1 грудня 1994 р.N 266/94-ВР ( 266/94-ВР ) "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". У відповідності до положень статтей 1, 5 названого Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. При цьому ч.6 ст.1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Таким чином, підстав для відшкодування шкоди заподіяної внаслідок постановлення ухвали суду в цивільній справі, яка скасована в порядку передбаченому процесуальним не має. Окрім того, відповідно до ч.3, 4 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч.1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із матеріалів позову, позивачем не представлено жодних доказів того, що внаслідок дій відповідача для позивача настали втрати немайнового характеру, що зумовлені приниженням його честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та рідними та настанні інших негативних наслідків. Окрім цього, позивачем жодним чином не обґрунтовано визначення ним розмір моральної шкоди саме в розмірі 1 000 000 грн. Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення у зв'язку з недоведеністю позовних вимог, тому в задоволенні даного позову суд відмовляє.

Outcome: dismissed