Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Ухвалою суду від 14.12.2017 року відкрито провадження по справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про звернення стягнення на іпотечне майно. Під час підготовки справи до судового розгляду з'ясовано, що [PERSON] померла [INFO] року - актовий запис про смерть №848, вчинений 23.01.2008 року Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м.Одеси. Спадкова справа до майна [PERSON] заведена Третьою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі претензії, заявленої ПАТ «УкрСиббанк». Спадкоємці [PERSON] про прийняття спадщини заяви до нотаріальної контори не надавали (а.с.35). За заявою представника позивача до участі по справі у якості правонаступника відповідача суд залучив [PERSON], з яким [PERSON] на момент смерті перебувала у зареєстрованому шлюбі (актовий запис про шлюб №233, вчинений 15.04.1988 року відділом загсу виконкому Центральної райради м.Одеси). [PERSON] зареєстрованим в м.Одесі та Одеській області не значиться за повідомленням відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМСУ України в Одеській області. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала у повному обсязі. Судом встановлено: 15 лютого 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» (надалі ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого Банк надав, а [PERSON] отримала 30 000 дол.США на строк до 15.02.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,30% річних. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, між Банком і [PERSON] 15.02.2007 року укладено іпотечний договір, за умовами якого [PERSON] передала, а Банк прийняв в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS], ща належала [PERSON] на праві власності на підставі рішення Київського райсуду м.Одеси від 24.10.2006 року. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів і сплати відсотків Банк звернувся до суду про стягнення заборгованості з позичальника за кредитним договором. Заочним рішенням Приморського райсуду м.Одеси від 26.11.2014 року позовні вимоги Банку були задоволені і з [PERSON] на користь Банку була стягнута заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 50441,67 дол.США, що на той період часу дорівнювало 403180,25 грн. Представник позивача стверджує, що рішення суду не виконано. 12.2017 року Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення боргу за кредитним договором в сумі 71999,92 дол.США на іпотечне майно - квартиру [ADDRESS], посилаючись на положення ЗУ «Про іпотеку» і ст.ст.1281,1282 ЦК України. Дослідивши надані стороною позивача докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України "Про іпотеку" регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов'язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов'язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред'явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. За вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» під час розгляду справи та викладення змісту судового рішення суд повинен вирішити такі питання: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; - спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. 01.03.2017 р. Верховний суд України розглядаючи справу № 6-2284цс16 зробив наступний правовий висновок : «оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Оскільки позивач не надав звіт щодо оцінки іпотечного майна станом на день звернення Банку до суду з цим позовом, суд позбавлений можливості встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмету іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.13-14) позичальник [PERSON] припинила виконувати свої зобов'язання за кредитним договором в жовтні 2008 року, у зв'язку з чим у Банку виникло право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, але з таким позовом Банк до суду звернувся тільки в грудні 2017 року - через 9 років після смерті майнового поручителя. Суд не отримав доказів, що іпотечна квартира в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно на день звернення банку до суду з цим позовом зареєстрована на померлого майнового поручителя - [PERSON] Суд не отримав пояснень від сторони позивача і щодо суми боргу за договором кредиту, а саме - за який період нараховані відсотки за користування кредитом і з якої суми з огляду на ухвалене Приморським райсудом м.Одеси 26.11.2014 року заочне рішення про стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за кредитним договором, яка складалась з тіла кредиту, заборгованості по відсотках і пені, нарахованої на тіло кредиту і на суму боргу за відсотками. При наведених обставинах суд вважає позов ПАТ «УкрСиббанк» недоведеним. Частина 1 ст.81 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, покладає на позивача.

Outcome: dismissed