Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

\~\~\~Харківська міська рада звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовними вимогами до [PERSON], третя особа відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківського міського управління юстиції про припинення [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0836 га по вул. Якіра, 113 в м. Харкові (кадастровий номер 6310136600:07:036:0009), скасування державної реєстрацію права власності земельної ділянки, шляхом скасування відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; зобовязання відповідача передати земельну ділянку до земель запасу м. Харкова та оформити право користування земельною ділянкою на умовах оренди, стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка по вул. Якіра, 113 в м. Харкові, площею 0,0836 га на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2004 року, зареєстрованого за № 1903 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, цільовим призначенням якої згідно державного акту на право власності є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказаним Державним актом встановлено обмеження щодо використання земельної ділянки, а саме на зміну цільового призначення земельної ділянки. Вказує, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка по вул. Якіра, 113 в м. Харкові, площею 0,0836 га зареєстрована на праві власності ? частини за [PERSON], вид обтяження заборона на зміну цільового призначення земельної ділянки. Зазначає, що земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,0836 га огороджена бетонним парканом та використовується для розміщення готелю, житловий будинок на земельній сіянці відсутній. Зазначає, що проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки не складався, відповідач до Харківської міської ради щодо прийняття рішення про зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки не звертався та рішення не приймалося. Таким чином відповідач, який побудував на земельній ділянці по вул. Якіра, 113 в м. Харкові цільове призначення якої є будівництво та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд огороджену бетонним парканом, фактично використовує її з іншим цільовим призначенням для обслуговування обєкту торгівлі (для надання послуг та виконання робіт). За вказаних обставин, посилаючись на порушення відповідачем вимог щодо цільового призначення земельної ділянки позивач звернувся до суду з позовом про припинення права власності на земельну ділянку, скасування її державної реєстрації, зобовязання повернути її до земель запасу м. Харкова. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі за необґрунтованістю та безпідставністю. В судове засіданні представник третьої особи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківського міського управління юстиції не зявився, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, у звязку з чим суд вважає за можливим розглянути справу за відсутністю представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення присутніх сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з архівної копії державного акту на право власності на земельну ділянку, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2004 року зареєстрованого за № 1903 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] ВВВ № 831796 є власником земельної ділянки площею 0,0836 га у межах згідно з планом, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Якіра, 113, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (арк. справи 11). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 17.11.2015 року право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Якіра, 113, реєстраційний номер 129613663101, кадастровий номер 6310136600:07:036:0009, площею 0,0836 га зареєстровано за [PERSON] (розмір частки 1/2); відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні; відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні; зареєстровано обтяження № 2066085 санітарно-захисної зони інженерно-технічних споруд та комунікацій; зареєстровано обтяження № 2066005 заборону на зміну цільового призначення земельної ділянки; обєктом нерухомого майна є будівля, обєкт житлової нерухомості є громадський будинок нежитлова будівля (готель) літ. «Е-3», приватна форма власності, власник [PERSON] (арк. справи 13-14). В судовому засіданні оглянуто копії матеріалів кадастрової справи за кадастровим номером 6310136600:07:036:0009 за адресою м. Харків, вул. Якіра, 113 громадянами [PERSON], [PERSON], в якій міститься технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (арк. справи 53-72). Згідно копії договору купівлі-продажу від 05.03.2004 року вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON], [PERSON] купили в рівних частинах кожний житловий будинок з надвірними будівлями по вулиці Якіра в місті Харкові та земельну ділянку площею 0,0836 га, на якій він розташований. Земельну ділянку надано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка) та, крім деревяного обкладеного цеглою житлового будинку літ А-1, житловою площею 43,5 кв.м., на ній знаходиться такі надвірні будівлі: вбиральня літ. Г, гаражі літ. Д, Ж, огорожа № 1-3, 5-6, зл. яма № 4. Згідно копії договору купівлі-продажу від 31.12.2004 року вбачається, що [PERSON] [PERSON] Гурбан огли передає, а [PERSON] приймає у власність на умовах купівлі-продажу ? частку житлового будинку № 113 з належною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м. Харкові, вул. Якіра. На земельній ділянці площею 829 кв.м., розташовано вказаний житловий будинок літ. А-1, деревяний, обкладений цеглою, житлова площа якого 43,5 кв.м., а також надвірні споруди: гаражі літ. Ж, Д, вбиральня літ. Г, загорожа № 1-3, 5, 6 зливна яма № 4 (арк. справи 75). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовленим ТОВ «Харківське бюро технічної інвентаризації» на замовлення [PERSON], [PERSON] Гурбан огли, [PERSON] [PERSON] огли вбачається опис технічних характеристик домоволодіння № 113 по вул. Якіра в м. Харкові (арк. справи 88-96). Згідно копії декларації про початок виконання будівельних робіт [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] огли зверталися до інспекції ДАБК у Харківській області у звязку з реконструкцією нежитлової будівлі готелю літ. «Е-3» по вул. Якіра, 113 в м. Харкові в Київському районі м. Харкова під індивідуальний житловий будинок. Згідно копії декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області 10.05.2015 року № ХК 142151600586 вбачається здійснення реконструкції нежитлової будівлі готелю літ. «Е-3» по вул. Якіра, 113 в Київському районі м. Харкова під індивідуальний житловий будинок, код обєкта 1110.2; категорія складності ІІ замовниками [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON] огли. Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 16.06.2016 року право власності на житловий будинок літ. Е-3, обєкт житлової нерухомості земельну ділянку, розташований за адресою: м. Харків, вул. Якіра, 113, реєстраційний номер 129613663101, зареєстровано за [PERSON]. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ст.ст. 316-321,325 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним, власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Статтею 140 Земельного кодексу України встановлено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Стаття 140 Земельного кодексу України не містить таких підстав припинення права власності як нецільове використання земельної ділянки чи не усунення допущених порушень щодо нецільового використання земельної ділянки. Ці порушення відповідно до ст. 141 ЗК України є підставами лише для припинення права користування земельною ділянкою. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що суди, вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування проводиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсним. Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок в натурі, одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140,141 Земельного кодексу України перелік підстав для цього є вичерпним. Слід зазначити, що стаття перша Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, наголошує на праві кожної людини мирно володіти своїм майном, що передбачає право держави контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вона вважає необхідними для досягнення цієї мети (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року). При цьому втручання у право власності зі сторони державних органів є допустимим лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету і має існувати розумне співвідношення між засобами, що використовуються і поставленою метою (рішення ЄСПЛ «"ІММОБІЛЬЯРЕ САФФІ" проти Італії» від 28.07.1999року). Згідно зі статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають. Суд вважає, що до суду позивачем не надані переконливі докази, що відповідні дії відповідача щодо використання будинку, розташованого на земельній ділянці порушують право позивача. Зокрема суду не надано доказу, чи виносилися відповідачу приписи щодо нецільового використання земельної ділянки, не надано акту обстеження земельної ділянки та чи було притягнуто відповідача до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Суд приймає до уваги, що під використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням потрібно розуміти її використання з порушенням правил, передбачених у ст.19 Земельного кодексу України, деталізованих щодо конкретної категорії земель. При цьому суд має на увазі положення ч.5 ст.20 Земельного кодексу України, які дозволяють власнику землі певну гнучкість в обранні конкретних способів використання земельної ділянки. Окрім цього, з огляду на положення статті 32 ЦПК України позивач звертаючись до суду з позовною заявою не ставить питання про процесуальну співучасть кількох співвідповідачів у справі, які мають спільні права та обовязки щодо предмету позовних вимог. Суд приймає до уваги правову позицію Верховного суду України у справі за № 6-92цс13, що особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Виходячи з характеру правовідносин, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також

Outcome: dismissed