Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

16 вересня 2020 року [PERSON] звернувся в Городоцький районний суд Львівської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайф Клінік» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи позов тим, що звільнений на підставі п.1 ст.40 КзпП України незаконно, оскільки у відповідача були в наявності вакантні посади адміністратор та старший адміністратор, які йому не були запропоновані. Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 20.10.2020 було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у справі. Розгляд справи відбувся 17.12.2020 з участю представника позивача адвоката Харчука В.І. в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов за викладених в ньому обставин, вважає звільнення проведено з порушенням трудового законодавства з огляду на те, що [PERSON] не було запропоновано вакантних посад, тому він має бути поновлений на роботі, за відсутності довідки про середню заробітну плату просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідач у поданому відзиві (а.с.27-28) просив в позові відмовити, показав, що проходило скорочення чисельності працівників, позивача було повідомлено у строки та було роз`яснено, що перевести на іншу роботу не можливо через відсутність в нього належної освіти, звільнення позивача відбулось з дотриманням норм трудового законодавства і є законним. На момент звільнення позивача і на даний час відсутні посади, що відповідають його професії, кваліфікації чи спеціальності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов\~не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши у засіданні порушення прав позивача цивільного характеру, що витікає з трудових правовідносин, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З урахуванням вимог трудового законодавства у справах про поновлення на роботі, в яких оспорюється незаконність звільнення, обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. При цьому розгляд та вирішення трудових спорів повинні спрямовуватися на охорону конституційного права кожного на працю (Постанова Верховного Суду від 23.01.2018 в справі № 273/212/16-ц). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України\~працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Зі змісту норми п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України\~вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Судом встановлено, що відповідачем 24.06.2020 було попереджено позивача про скорочення чисельності та штату з 25.08.20 та що він підлягає звільненню, інша посада для пропонування відсутня (а.с.11) Наказом директора від 25 серпня 2020 року [PERSON] (позивача) звільнено з посади менеджера у зв`язку із скороченням штату працівників, бухгалтерію зобов`язано провести повний розрахунок (а.с.7) Згідно із ст. 49-2 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно до ч. 1 ст. 42-1 КЗпП України, працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених колективним договором. Отже, встановлено, що позивач своєчасно був ознайомлений із попередженням про скорочення штату та чисельності працівників, про що він не заперечує. В позовній заяві позивач і в судовому засіданні представник також не просили визнати незаконним та скасувати наказ № 23 від 25.08.2020, що переконує суд в дотриманні відповідачем процедури звільнення, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed