Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

09.08.2017 року [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом. В направленому на адресу суду позові позивачка [PERSON] зазначила, що перебуваючи в трудових відносинах з Професійно-технічним училищем №44, вона потребуючи поліпшення житлових умов, на підставі ордера №137 на жилу площу в гуртожитку від 13 листопада 2006 року разом із своєю дочкою [PERSON] одержала право на зайняття жилої площі в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. З 21 листопада 2006 року та по теперішній час вона з дочкою постійно проживала за вище згаданою адресою, утримуючи житло, проводячи поточний ремонт, оплачуючи всі комунальні послуги. Їй стало відомо, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 16 жовтня 2001 року №729 було надано статус малосімейного житла гуртожитку СПТУ-44 по вул. Лікарняній 32 (тепер Лікарняна 5/32) в м. Миргороді. В подальшому на підставі рішення цього ж органу місцевого самоврядування від 13 вересня 2005 року №524 їй було надано дозвіл на реєстрацію в цьому гуртожитку разом з сімєю. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 30.11.2005 року №712 дозволено [PERSON] ПТУ 44 переобладнати частину будівлі, яка знаходиться за адресою м. Миргород, вул. Козацька 5/32 під житлові квартири для ряду громадян, в тому числі і для неї. Цим же рішенням ПТУ 44 було зобовязано розробити технічну документацію та погодити її. Через відсутність коштів у ПТУ 44 розробка проектної документації на квартиру, її подальше переобладнання та капітальний ремонт оплачувалися виключно нею. Відповідне переобладнання та капітальний ремонт був завершений в жовтні 2006 року. Нею отримано технічний паспорт на цю квартиру. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 25 жовтня 2006 року №421 затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом квартири №3 ПТУ 44, де вона зазначена як квартиронаймач. В подальшому, 27 жовтня 2006 року [PERSON] міською радою видане свідоцтво про право власності на займану нею квартиру [ADDRESS], де власником зазначено Державу в особі Верховної ради України та проведено відповідну реєстрацію такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до рішення [PERSON] міської ради від 27 червня 2013 року №16 ухвалено прийняти до комунальної власності територіальної громади м. Миргорода будівлю корпусу №1 по вул. Козацькій 5/32 де вона мешкає з передачею цієї будівлі на баланс [PERSON] КЖЕУ. ЇЇ звернення по питанню можливої приватизації займаної квартири в гуртожитку [PERSON] міською радою до цього часу не вирішено. Посилаючись на ч.1,4 ст. 344 ЦК України просить суд визнати за нею та її неповнолітньою дочкою [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS], скасувавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про власника цього нерухомого майна Державу в особі Верховної Ради України. Представник відповідача Верховної Ради України [PERSON] в направлених на адресу суду запереченнях позов не визнала та в його задоволенні просила відмовити. Зазначає, що певний час органами реєстрації прав власності майно загальнодержавної форми власності реєструвалось за державою в особі Верховної Ради України. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Правові основи управління обєктами державної власності в Україні були встановлені Законом України «Про управління обєктами державної власності». Отже, Верховна Рада України є неналежним відповідачем по даному спору, а тому в задоволенні позову до Верховної Ради України просила відмовити. В судовому засіданні позивачка [PERSON], яка представляє, як свої інтереси так інтереси своєї неповнолітньої дочки [PERSON] позов підтримала, з підстав викладених в позовній заяві. Просила суд визнати за нею та її неповнолітньою дочкою [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру №3 за адресою: вул.. Козацька, 5/32, в м. Миргороді, скасувавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про власника цього нерухомого майна - Держави в особі Верховної Ради України. Представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] також підтримав позов з підстав викладених в позовній заяві. Пояснив, що позивачка більше 10 років безперешкодно володіє спірною квартирою в переобладнання та ремонт якої вкладалися її особисті кошти . Інші особи, не претендували на це майно. Юридичний власник майна не утримував та фактично відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а отже у позивачки та її дочки, як у володільців квартири виникло право власності на неї поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Просив суд визнати з [PERSON] та її дочкою [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру №3 за адресою; вул.. Козацька 5/32 в м. Миргороді, скасувавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про власника цього нерухомого майна Державу в особі Верховної Ради України. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] позов не визнав та в його задоволенні просив відмовити. Пояснив, що ПТУ 44 перебувало та перебуває на даний час у державній власності. Адміністрація ПТУ 44 частину учбового корпусу роздала своїм працівникам в якості житла, а потім, щоб легалізувати ці дії, звернулася з клопотанням до [PERSON] міської ради про надання дозволу на переобладнання цих приміщень під квартири в тому числі і позивачці [PERSON] Рішенням [PERSON] міської ради подібне переобладнання було дозволено в тому числі і на квартиру позивачки. Міській раді не відомо на чиї кошти здійснювалося відповідне переобладнання. Після закінчення переобладнання учбового корпусу на житлові квартири було створено комісію та прийнято квартири в експлуатацію. Таким чином, нежитлове приміщення стало житловим. Власником квартири було зареєстровано Державу в особі Верховної Ради України на підставі діючого на той час законодавства. 13.11.2006 року ПТУ 44 видало ордер на проживання у спірній квартирі на імя позивачки [PERSON] ПТУ стало ініціювати передачу реконструйованої будівлі гуртожитку в комунальну власність м. Миргорода. Коли здійснювалася така передача, то частина квартир була узаконена, а частина ні. Квартира, як окремий обєкт до комунальної власності не передавалася, а передано учбовий корпус, де розташовані квартири. Склали акт приймання передачі і тоді зясувалося, що спірної квартири , де проживає позивачка в корпусі №1 немає, вона розташована в корпусі №2. Тобто, на сьогоднішній день квартира до комунальної власності м. Миргорода не передана. [PERSON] міська рада не є власником спірного житла, а тому є неналежним відповідачем і в задоволенні позову до [PERSON] міської ради просить відмовити. Представник відповідача Верховної Ради України в судове засідання не зявився. Установа належним чином повідомлена про день та час судового розгляду справи, направила на адресу суду клопотання про проведення розгляду справи у відсутності представника. Представник третьої особи [PERSON] комунального житлово-експлуатаційного управління [PERSON] міської ради [PERSON] вважав, що позов не підлягає до задоволення. Підприємство не має жодного відношення до спірного житла, так як квартира позивачки не входить до корпусу №1 який прийнятий до комунальної власності м. Миргорода і переданий на баланс [PERSON] КЖЕУ. Представник третьої особи Професійно-технічного училища №44 [PERSON] вважала, що позов підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] разом з своєю сімєю давно проживає в спірній квартирі та правомірно нею володіє. Дійсно, корпус в якому знаходиться квартира позивачки не передано до комунальної власності м. Миргорода, але за набувальною давністю позивачка набула право власності на спірне житло. Представник третьої особи - Міністерства освіти і науки в судове засідання не зявився. Установа належним чином повідомлена про день та час судового розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що на підставі ордеру від 13 листопада 2006 року виданого [PERSON] ПТУ-44 позивачка [PERSON] разом із своєю сімєю вселилася в квартиру [ADDRESS] (а.с.12). До цього разом із своєю сімєю позивачка [PERSON] була зареєстрована в гуртожитку ПТУ-44 по вул. Лікарняній, 32 на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 13 вересня 2005 року №524 (а.с. 7). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №712 від 30 листопада 2005 року дозволено [PERSON] професійно-технічному училищу №44 переобладнати частину будівлі, яка знаходиться за адресою: вул. Козацька 5/32 під житлові квартири для громадян, серед який позивачка [PERSON]. Зобовязано МПТУ 44 розробити проектну документацію та погодити її у встановленому законом порядку (а.с.8). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №421 від 25 жовтня 2006 року затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом квартири №3 ПТУ 44 після переобладнання нежитлового приміщення за адресою:м. Миргород, вул. Козацька 5/32 (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру №3 від 27 жовтня 2006 року виданого Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради, спірна квартира №3, яка знаходиться в м. Миргороді по вул. Козацькій 5/32 належить на праві власності державі в особі Верховної Ради. Право власності зареєстровано в ДКП «Миргородтехінвентаризація» (а.с.10-11). Рішенням [PERSON] міської ради №16 від 27 червня 2013 року прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Миргорода частину будівлі гуртожитку квартирного типу по вул. Козацька, 24а (5 поверхів із окремим входом 1 підїзду на 4 поверхи 2 підїзду) та будівлю корпусу №1 по вул. Козацькій 5/32. Передано дані обєкти на баланс [PERSON] КЖЕУ (а.с.13). Мається технічний паспорт на квартиру виготовлений на імя позивачки [PERSON] (а.с.14-17). Отже, позивачка [PERSON] разом із своєю сімєю на підставі ордеру, як наймач, вселилася в спірну квартиру. Між сторонами склались правовідносини щодо найму житла, оскільки позивачка вселились з відома власника, та за користування житлом здійснює оплату за надання послуг. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Постановою Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено судам, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття у власність житлового приміщення державного чи комунального житлового фонду відбувається за нормами житлового законодавства, на ці правовідносини не поширюються норми ст. 344 ЦК України. Перехід права власності з комунальної у приватну власність наймача та членів його сім'ї здійснюється шляхом приватизації державного житла, згідно з законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Окрім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира є власністю держави в особі Верховної ради України. Квартира не прийнята до комунальної власності м. Миргорода. З огляду на викладене, суд не вбачає достатніх правових підстав для визнання за позивачкою [PERSON] та її неповнолітньою дочкою [PERSON] права власності на спірну квартиру за набувальною давністю, у зв'язку з чим їх позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed