Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

У серпні 2014 р. до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшла вищевказана позовна заява. Вказуючи на укладення між сторонами розписки (договору позики) та порушення зобов'язань позичальником (відповідачем у справі) з повернення частини суми позики у визначену дату, позивач просить стягнути на його користь з відповідача борг за договором позики в сумі 89669 грн. 16 коп. та судові витрати. У судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач належним чином, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, повідомлявся про час та місце розгляду справи, судові повістки направлялися за зареєстрованим місцем проживання, повернулись до суду не врученими, вказана причина повернення - "за закінченням терміну зберігання". Про поважність причин своєї неявки відповідач не повідомив. Таким чином, суд виконав всі необхідні дії для сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи вищевикладене, а також висловлену письмово згоду представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що 17.05.2013 р. між позивачем та відповідачем виникли зобов'язальні правовідносини позики, які регулюються нормами ЦК України, зокрема, ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050 даного Кодексу. Так, відповідно до розписки, складеної відповідачем (позичальником), 17.05.2013 р. він отримав від позикодавця 60000 грн. з умовою повернення боргу в строк до 17.11.2013 р. Зі змісту росписки вбачається, що був встановлений еквівалент даної суми у доларах США за погодженим позикодавцем та позичальником курсом - 8 грн. 15 коп. за 1 дол. США, тобто еквівалент суми боргу становив 7362 дол. США. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить повернути суму боргу у гривнях з урахуванням курсу гривні до доллара США встановленого НБУ на 06.08.2014 р. (день подання позовної заяви), а саме, з розрахунку 1218,00 грн. за 100 дол. США, тобто в розмірі 89669 грн. 16 коп. До суду позивач подав оригінал розписки, а тому знаходження документа, що підтверджує відносини позики у позикодавця після настання строку виконання зобов'язання, судом розцінюється як доказ несплати суми боргу позичальником. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а, згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із визначених ч. 2 статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав є примусове виконання обов'язку в натурі. Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Стаття 60 ЦПК України закріплює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З урахуванням вищенаведених норм суд приходить до висновку, що позивач (позикодавець) довів факт передачі відповідачу (позичальнику) грошей у позику, а останній не довів, що сума позики була повернута позикодавцю вчасно та в повному обсязі. Таким чином, вимога про стягнення суми позики в розмірі 89669 грн. 16 коп. знайшла своє підтвердження в процесі судового розгляду та підлягає задоволенню. Враховуючи, що судом задовольняються позовні вимоги, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати із сплати судового збору за подання позовної заяви, а також заявлені до відшкодування судові витрати позивача на правову допомогу в розмірі 600 грн., які підтверджені документально.

Outcome: approved