Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

04.06.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28.11.2011 року між позивачем та ВАТ хімічний завод «Гедеон Ріхтер» було укладено договір страхування наземного транспорту № 1446/11-Т/К, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 12.01.2012 року в м. Апостолове на вул. Елеваторна сталася ДТП за участю а/м "Suzuki", д/н [NUMBER], під керування [PERSON] та а/м «ВАЗ», д/н [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] Постановою Апостолівського районного суду [PERSON] визнана винною у скоєнні даної ДТП. 02.04.2012 року позивач на підставі рахунку № 38 від 19.01.2012 року та звіту про оцінку транспортного засобу від 24.01.2012 року склав страховий акт № 1446/11-Т/К-1-1 та розрахунок страхового відшкодування до нього, після чого позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 13914 гр. 15 коп. На підставі ст.ст.993, 1191 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування» просить стягнути з відповідача завдані збитки в сумі 13914 гр. 15 коп. та судовий збір. За заявою представника позивача справу розглянуто без участі представника. Відповідач позов не визнала та пояснила, що 12.01.2012 року дійсно в м. Апостолове по вул. Елеваторна сталася ДТП за її участю та участю а/м "Suzuki", д/н [NUMBER], при цьому вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження. На час скоєння ДТП вона керувала а/м «ВАЗ», д/н [NUMBER], який належить [PERSON], цивільно-правова відповідальність була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Лафорт», яку вона своєчасно повідомила про настання страхового випадку та надала всі необхідні документи - поліс, довідку ДАІ, документи на автомобіль та інші. З часу скоєння ДТП до часу отримання позовної заяви до неї ніхто не пред'являв ніяких претензій щодо виплати страхового відшкодування. Після отримання позову вона письмово зверталася до вказаної страхової компанії, щоб з'ясувати, чи отримала компанія «Гедеон Ріхтер» страхове відшкодування, але лист повернувся з відміткою «вибули, банкрут». Позовні вимоги не визнає, так як вважає, що відповідальність з виплати страхового відшкодування повинно нести ПАТ «Страхова компанія «Лафорт», тому просить відмовити у позові. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що 12 січня 2012 року о 09 год. 20 хв. в м. Апостолове по вул. Елеваторна сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений належний «Ріхтер Гедеон НРТ» автомобіль “Suzuki”, д/н [NUMBER], яким керував [PERSON] Винним у даній пригоді було визнано відповідача [PERSON], яка керувала автомобілем «ВАЗ», д/н [NUMBER], який належить [PERSON] На підставі рахунку № 38 від 19.01.2012 року, складеного ПП «Аеліта Моторс», та звіту про оцінку транспортного засобу № 19011201 від 24.01.2012 року позивачем складено страховий акт № 1446/11-Т/К-1-1 від 27.03.2012 року та розрахунок страхового відшкодування до нього, після чого позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 13914 гр. 15 коп. на рахунок ПП «Аеліта Моторс», що підтверджується платіжним дорученням № 1862 від 02.04.2012 року. Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до полісу № АВ/0063428 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 грудня 2011 року, цивільна відповідальність водія автомобіля «ВАЗ-2108» державний номер [NUMBER], була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Лафорт». Таким чином, особа, яка винна у заподіянні шкоди і застрахувала свою відповідальність, відшкодовує тільки різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Отже, закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди. У п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Виконуючи зазначені вимоги та в зв'язку з клопотанням відповідача про заміну її як неналежного відповідача на належного - ПАТ «Страхова компанія «Лафорт», суд направив листа позивачу. 22.10.2014 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких представник позивача заперечує проти заміни відповідача з тих підстав, що 04.12.2013 року відносно ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» порушено провадження у справі про банкрутство. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 10.10.2014 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт» перебуває у стані припинення за судовим рішенням про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури від 10.09.2014 року. Таким чином, позивачу було відомо про наявність полісу страхування цивільної відповідальності відповідача та про можливість заявити позовні вимоги до страховика або залучити його до участі у справі як співвідповідача, проте таких вимог позивачем заявлено не було. Крім того, позивач не надав суду доказів про те, що він звертався до страховика з приводу відшкодування завданої шкоди, але йому не було виплачено відшкодування та підстави невиплати. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач відповідно до полісу про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами має право на відшкодування його відповідальності перед позивачем страховою компанією ПАТ «Страхова компанія «Лафорт», а позивач має право на отримання від відповідача різниці суми, яку не буде відшкодовано відповідно до полісу. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed