Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

в грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Раківчицької сільської ради від 27 грудня 1983 року № 13 з метою реконструкції села та побудови адміністративного будинку її домогосподарство підлягало знесенню. З того часу вона позбулася житлового будинку і двох земельних ділянок, які вона використовувала для ведення підсобного господарства та садівництва, обслуговування житлового будинку і які перейшли їй в користування від батьків. Оскільки на даний час їй стало відомо, що одну з належних їй земельних ділянок було використано для будівництва адміністративного будинку, а іншу приватизував [PERSON], то просить суд скасувати державні акти на право приватної власності на земельну ділянку видані [PERSON] та [PERSON] і стягнути на її користь з Раківчицької сільської ради 100000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та її представник, підтримуючи вимоги у повному обсязі, просять позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача - Раківчицької сільської ради позов не визнав і пояснив, що рішенням Раківчицької сільської ради від 23 грудня 1993 року земельну ділянку площею 0,6032 га в с. Раківчик було надано громадянину [PERSON]. Згодом згідно договору дарування, вказана земельна ділянка ним була подарована [PERSON]. При наданні земельної ділянки [PERSON], Раківчицька сільська рада діяла в межах своїх повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства та не порушуючи при цьому жодних прав інших осіб, в тому числі і позивача, оскільки як власник земельної ділянки, рада вправі приймати рішення щодо володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Твердження позивачки, що вказана земельна ділянка перебувала у її користуванні не відповідає дійсності. Представник третьої особи- управління Держземагенства у Коломийському районі в судове засідання не зявились, подали письмову заяву з проханням розглядати справу без їх участі. Третя особа [PERSON] позовні вимоги не визнав та вказав, що він володіє земельною ділянкою на підставі договору дарування від 18 вересня 2008 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку. Вказана земельна ділянка була надано його діду, [PERSON] ще в 1993 році. Просить в позові відмовити Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Раківчицької сільської ради від 23 грудня 1993 року № 7 [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,6032 га в с. Раківчик, Коломийського району. 23 лютого 1995 року був виданий Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. 18 вересня 2008 року згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] вказану земельну ділянку подарував [PERSON]. За змістом ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до роз'яснень, даних у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (з наступними змінами і доповненнями) при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції, суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Тому твердження позивача про порушення Раківчицькою сільською радою норм Земельного кодексу України при наданні земельної ділянки [PERSON] є голослівним і нічим не підтвердженим. Позивач в судовому засіданні на підтвердження позову не подав доказів, як передбачено ч. 3 ст.10 ЦПК України щодо порушення рішенням Раківчицької сільської ради його права на землю у зв'язку з наданням [PERSON] земельної ділянки, оскільки ні у власності чи користуванні позивача дана земельна ділянка не перебувала. [PERSON] не надала жодного доказу на підтвердження того, що земельна ділянка, надана на підставі рішення Раківчицької сільськї ради від 23 грудня 1993 року № 7 [PERSON] належала їй на праві власності чи праві користування. З огляду на викладене, оспорювані Державні акти на право власності на землю видані відповідно до чинного законодавства, не порушують права і охоронювані законом інтереси [PERSON], тому підстав для їх скасування немає. Оскільки суд приходить до висновку, що Раківчицька сільська рада діяла в межах своїх повноважень та відповідно до діючого законодавства, то немає підстав і для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди. На підставі ст. ст. 12, 116, 118, 152, 158 ЗК України,

Outcome: dismissed