Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Прокурор подав позов в інтересах [PERSON] та неповнолітніх [PERSON], [PERSON] в якому посилається на те, що липні 1996 року позивачка вийшла заміж за [PERSON] і у зв'язку з цим в серпні 1996 року знялась з реєстрації за адресою свого проживання по [ADDRESS] В лютому 1997 року позивачка повернулась в м. Новоселиця, стала на облік у Новоселицький ЦРЛ по вагітності і проживала без прописки по [ADDRESS] Відповідно до ст..71,72 ЖК України, прокурор вважає, що позивачка не втратила право на житло, та мала право на реєстрацію за місцем проживання а саме по [ADDRESS] Після народження сина [INFO] позивач повернулась до подальшого проживання в [ADDRESS], але була зареєстрована по [ADDRESS] 30.06.2005 року позивачка розірвала шлюб з [PERSON]. З моменту повернення з Російської Федерації позивачка зі своїми дітьми постійно проживала в квартирі по [ADDRESS] 20.04.2004 року розпорядженням органу приватизації - Новоселицької міської ради №266 за заявою [PERSON] була проведена приватизація квартири по [ADDRESS] на [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Прокурор вважає, що дана приватизація порушує права та інтереси [PERSON] та неповнолітніх [PERSON], [PERSON], які на момент приватизації проживали в неї і мали частку. Прокурор просить суд визнати не дійсним розпорядження органу приватизації - Новоселицької міської ради №266 від 20.04.2004 року про передачу у приватну власність квартири по [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнати не дійсним свідоцтво на право власності і поновити строк позовної давності. В судовому засіданні прокурор і позивач підтримали позов в повному обсязі з зазначених у позовній заяві підстав. Крім того прокурор зазначив, що строк позовній давності не пропущений відповідно до підстав зазначених у ст..268 ЦК України, оскільки даний спір є немайнового характеру і на нього позовна давність не поширюється. Представник м/ради в судовому засіданні позов визнав, однак не обґрунтував підстави визнання заявленого позову. [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали і суду пояснили, що позивач не була прописана і не проживала по [ADDRESS] Позивач разом зі своїми дітьми проживала по [ADDRESS] в квартирі свого чоловіка [PERSON] Повернулась в квартиру по [ADDRESS] після припинення шлюбу. Розпорядженням органу приватизації - Новоселицької міської ради №266 за заявою [PERSON] була проведена приватизація квартири по [ADDRESS] а тому вона ([PERSON]) відповідно до вимог діючого Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» станом на 20.04.2004 року не мала право на приватизацію. Просять суд застосувати строк позовної давності до заявленого позову. Представник АКІБ "УкрСиббанк" суду пояснив, що спірна квартира перебуває в іпотеці у Банку, тому вони як особи які зацікавлені в даному спорі позов не визнають в повному обсязі просять суд відмовити у його задоволенні за пропуском строку позовної давності. Наданими сторонами доказами судом встановлено, що відповідно до розпорядження органу приватизації Новоселицької міськради від 20.04.2004 року за №266 квартира по [ADDRESS], передана у приватну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Право власності зареєстровано в державного реєстрі 05.05.2004 року. З матеріалів цивільної справи №2-696/2013 рік а.с., 30, 44 вбачається, що відповідно до поквартирної картки квартири по [ADDRESS], станом на 21.04.2004 року наймачем квартири була [PERSON]. В квартирі зареєстровані [PERSON] і [PERSON]. [PERSON], [INFO] знялась з реєстрації 29.08.1996 року та вибуло для подальшого проживання до Російської Федерації. [PERSON] [INFO] була зареєстрована по [ADDRESS] станом на 12.01.2000 року. Згідно з ст..71 ЖК України, При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк. Згідно з ст..1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з ст..65 -1 ЖК України, Наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Згідно з ч.4 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Суд провівши системний аналіз зазначених правових норм у сукупності за наданими сторонами поясненнями і доказами дійшов висновку, що [PERSON], [INFO] знялась з реєстрації 29.08.1996 року з квартири по [ADDRESS] і виїхала до Російської Федерації. Повернувшись на Україну в середині 1997 року проживала в квартирі свого чоловіка [PERSON] по вул. Гоголя в м. Новоселиця разом з її малолітніми дітьми [PERSON], [PERSON], тобто станом на 20.04.2004 року не була зареєстровані за адресою [ADDRESS], і відповідально до ст..71 ЖК України за нею не збереглося право на проживання в даній квартирі як колишнього наймача, а тому вона та її діти не мають право на отримання частки в даній квартирі відповідно до вимог ст.. 65 - 1 ЖК України і ст..1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Суд вважає, що до правових норм які склалися між сторонами за даним позовом, позовна давність не поширюється відповідно до ч.4 ст.268 ЦК України, оскільки прокурор в інтересах позивача просить про визнання незаконним правового акту органу державної влади - розпорядження органу приватизації Новоселицької міськради від 20.04.2004 року за №266, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Суд відповідно до вимог ст..88 ЦПК України, враховуючи що прокурор звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом в інтересах громадян вважає, що судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed