Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач 16 жовтня 2015 року звернувся до суду з названим позовом, в якому зазначив, що 30 липня 2009 року між відповідачем та ТОВ «ФК ЛТД» було укладено типовий договір оренди землі. В подальшому 15 листопада 2012 року було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 30 липня 2009 року. 08.06.2015 року рішенням Володарського районного суду Київської області визнано недійсним договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 30 липня 2009 року укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЛТД» від 15 листопада 2012 року, про що у державному реєстрі вчинено відповідний запис від 28.12.2012 року. Позивач зазначає, що з 26.10.2009 року по 26.10.2014 року ТОВ «ФК ЛТД» користувалося спірною земельною ділянкою відповідно до укладеного договору та ним було виконано всі обовязки по договору і лише після прийняття судом рішення їм стало відомо про обовязок укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди. 09.06.2015 року ТОВ «ФК ЛТД» направило цінним листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача лист про поновлення договору оренди землі разом з примірниками додаткової угоди про поновлення договору оренди , яким просило [PERSON] підписати та надіслати, на протязі 3-х робочих днів з моменту отримання даного листа, на поштову адресу ТОВ «ФК ЛТД» всі три примірники додаткової угоди про поновлення договору оренди для проведення державної реєстрації. А після проведення державної реєстрації, ТОВ «ФК ЛТД» зобовязалося один примірник додаткової угоди про поновлення договору оренди передати відповідачу. На час подачі позову до суду відповідач додаткові угоди не направила. Позивач трактує, як відмову в укладенні додаткової угоди про поновлення Договору, зазначаючи, що таким чином відповідач умисно зволікає в період з 26.11.2014 року по 16.10.2015 року з укладенням додаткової угоди про поновлення договору оренди. Позивач просить суд визнати типовий договір оренди земельних ділянок загальною площею 3,338 га (3,036 га і 0,302 га ) від 30 липня 2009 року, укладений між ТОВ «ФК ЛТД» та [PERSON], поновленим на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені договором та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо укладення з ТОВ «ФК ЛТД» додаткової угоди про поновлення договору оренди земельних ділянок загальною площею 3,338 га (3,036 га та 0,302 га ) від 30 липня 2009 року. Стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК ЛТД» судові витрати. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, представник позивача [PERSON] подав до суду свої пояснення. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, направила до суду свої заперечення та клопотання про розгляд справи у її відсутність. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. По справі встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 322427 відповідач є власником земельних ділянок загальною площею 3,338 га (3,036 га та 0,302 га ), які розташовані на території Тарганської сільської ради Володарського району Київської області. 30 липня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено Типовий Договір оренди землі строком на 5 років з моменту підписання та його державної реєстрації 26.10.2009 року. В подальшому 15 листопада 2012 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 30 липня 2009 року (а.с.11). Рішенням Володарського районного суду Київської області від 08.06.2015 року визнано недійсним Договір про внесення змін та доповнень від 15.11.2012 року до Договору оренди землі від 30 липня 2009 року, укладеного між паламарчук Н.О. та ТОВ «ФК ЛТД». 09.06.2015 року ТОВ «ФК ЛТД» направило цінним листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача лист про поновлення договору оренди землі разом з примірниками додаткової угоди про поновлення договору оренди , яким просило [PERSON] підписати та надіслати, на протязі 3-х робочих днів з моменту отримання даного листа, на поштову адресу ТОВ «ФК ЛТД» всі три примірники додаткової угоди про поновлення договору оренди для проведення державної реєстрації. А після проведення державної реєстрації, ТОВ «ФК ЛТД» зобовязалося один примірник додаткової угоди про поновлення договору оренд передати відповідачу. Позивач [PERSON] додаткову угоду не підписала та не направила до ТОВ «Фк ЛТД». Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із наступних міркувань. Матеріали справи вказують, що у період з 26.10.2014 року по 16.10.2015 року позивач користувався належною відповідачу земельною ділянкою не на підставі переважного права орендаря після закінчення строку дії договору, а у звязку з існуванням конкретного Договору про внесення змін та доповнень від 15.11.2012 року, яким було збільшено строк оренди. Відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі , такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Однак суд вважає, що відповідач не зобовязана була надсилати листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, оскільки договір оренди станом на цей період не закінчився та був дійсним. Окрім наведеного, слід зазначити, що відповідно до п. 8 Типового договору оренди земельної ділянки від 30 липня 2009 року, для того, щоб поновити строк дії Договору орендар зобовязаний був надіслати письмове повідомлення про такий намір за 90 днів до закінчення строку дії договору. Разом з тим, жодних повідомлень за 90 днів позивач не направляв, а тому за таких підстав у позивача переважного права немає. Ст. 33 Закону України «Про оренду землі» на момент укладання договору була викладена наступним чином: «Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням». Договором сторонами була встановлена обовязкова умова для його поновлення, а саме: надсилання повідомлення, в тому числі і у випадку використання земельної ділянки після закінчення строку, яка ТОВ не була дотримана. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомив позивача про відмову у поновленні договору оренди, отже ТОВ безпідставно посилається на вказану статтю як на підставу своїх позовних вимог, так як відсутня сукупність вищевказаних юридичних фактів. Поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», на яку посилається позивач, передбачає поновлення договору виключно на тих самих умовах, які були передбачені договором, що не влаштовує відповідача, як власника земельної ділянки, оскільки він може укласти договір оренди з іншим орендарем на більш вигідних умовах. Крім того, у правовому висновку Верховного Суду України , викладеному у Постанові від 25.02.2015 року у цивільній справі № 6- 219цс14, зазначено, що аналіз норм ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: - із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; - у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; - укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати обєкт оренди для власних потреб. Тобто, для того, щоб звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів на підставі ст. 3 ЦПК України, позивач повинен навести докази такого порушення, невизнання чи оспорювання. В той же час, позивачем не наведено такого порушеного права, так як на момент подання позову відповідачем не укладено жодного договору оренди відносно своєї земельної ділянки. Таким чином суд спростовує твердження позивача щодо обов'язковості суду застосування у даних правовідносин правової позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 25 лютого 2015 року у цивільній справі № 6-10 цс 15. Представник ТОВ у даному випадку перекручує названий висновок на свій розсуд що є неприпустимим. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом частини другої статті 792 ЦК України, майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 319 ЦК України вказує , що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого укладення правочину неможливе. Положення законодавства щодо переукладення договору оренди земельної частки (паю) передбачають право на укладення договору оренди і не може бути примусом для власника земельної ділянки. Беручи до уваги все вище зазначене, оцінивши всі докази в сукупності наданими сторонами, виходячи із положення п. 8 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України та розділу ІХ «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», не можуть бути примусом для власника земельної ділянки і передбачають право, а не обов'язок на переукладення договору оренди, ураховуючи при цьому положення ст. 6, ч. 3 ст. 203, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 651 ЦК України щодо свободи договору, укладення його при наявності вільного волевиявлення особи; непорушності права власності та здійснення цього права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору. Суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо визнання Типового договору оренди землі від 30 липня 2009 року поновленим та зобовязання відповідача вчинення дій щодо укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі є безпідставними, а тому у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ЛТД" до [PERSON], про визнання договору оренди землі поновленим та зобовязання вчинити дії слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed