Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У грудні 2014 року Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Національної телекомпанії України (далі - відповідач) про стягнення компенсації за порушення виключних майнових авторських прав та штрафу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що «Перший Національний» (Національна телекомпанія України) 13 квітня 2013 року здійснив бездоговірне публічне сповіщення музичних творів з текстом, майнові авторські права на які знаходяться в колективному управлінні ДО УААСП. Факт публічного сповіщення відповідачем даних музичних творів підтверджується даними моніторингу: записом використання творів на носієві - Panasonic Mini DV DVM60 № 273172В/1, а також Актом фіксації публічного сповіщення творів від 13 квітня 2013 року. Враховуючи відсутність правових підстав фактичного використання відповідачем спірних творів, ДО УААСП вважає, що компенсація за порушення майнових авторських прав відповідачем з урахуванням штрафу становить 602910,00 грн.. Отже публічне сповіщення відповідачем даних музичних творів відбулося з порушенням вимог чинного законодавства та майнових авторських прав позивачів. Тому, представник позивачів просив суд стягнути з відповідача компенсацію за порушення виключних майновмх авторських прав у розмірі 548100,00 грн.; стягнути з відповідача штрафу розмірі 10% від суми компенсації, що становить 54810,00 грн. до Державного бюджету України; визнати ДО УААСП стягувачем у виконавчому провадження стягнути судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року, дану позовну заяву в частині позовних вимог [PERSON] було залишено без розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що відповідно до п.п. 4, 5 ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», ДП УААСП мав право звернутися до відповідача у 14-денний термін з моменту здійснення трансляції передачі зі скаргою чи листом щодо збереження запису трансляції аудіовізувальних творів у вказані часові терміни на електронному носії та надіслати копію такого листа чи скарги до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, оскільки саме такий лист чи скарга могли бути законним способом отримання доказу публічного сповіщення творів в ефірі відповідача. Проте, ДП УААСП таких листів чи скарг на адресу відповідача не надсилало. Крім того, виходячи зі змісту Акту, його було складено без представника органу державної влади, уповноваженого на здійснення такої фіксації, а також дата складання акту є сумнівою, оскільки, яко представником ДП УААСП дійсно було б зафіксовано факт неправомірного сповіщення творів, він був би зобов`язаний звернутися до відповідача в порядку ч. 4 ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення». Однак, ДП УААСП цього не здійснив та звернувся до суду лише у грудні 2014 року. Крім цього, у графі Акту «фіксація публічного сповіщення творів» зазначено, що вона здійснювалась - телеканалом «Перший Національний», що не відповідає дійсності. А також, статутом ДП УААСП не передбачено здійснювати від свого імені робіт з фіксації музичних творів. Тому акт не може вважатися належним та допустимим доказом по справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Публічне сповіщення (доведення до загального відома) - передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гамма-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті (ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Як вбачається з матеріалів справи, представник позивачів в обгрунтування позовних вимог зазначає, що факт публічного сповіщення відповідачем даних музичних творів підтверджується даними моніторингу: записом використання творів на носієві - Panasonic Mini DV DVM60 № 273172В/1, а також Актом фіксації публічного сповіщення творів від 13 квітня 2013 року. Крім того, зазначає, що касету з записом використання творів буде надано в судовому засіданні. Відповідно до копії Акту фіксації публічного сповіщення творів шляхом передачі в ефір від 13 квітня 2013 року, в період з 19 год. 38 хв. до 21 год. 07 хв. здійснювалась фіксація використання (публічного сповіщення) творів мистецтва і (або) літератури, які використовувались телеканалом «Перший Національний», Національна телекомпанія України, а складено і підписано акт представником ДП УААСП [PERSON], головним спеціалістом відділу фіксації правопорушень використання об`єктів авторського права управління зборів авторської винагороди. Проте, даний акт від 13 квітня 2013 року не є належним та допустимим доказом, оскільки, до матеріалів справи не додано документів, які б підтверджували повноваження [PERSON] складати цей акт, а також, що дана особа дійсно є уповноваженим представником позивача на складання даного акту та займає зазначену в акті посаду. В Акті від 13 квітня 2013 року зазначено, що фіксація здійснювалася з використанням відеокамери SONY DCR-HC 62 E на касету Panasonic Mini DV DVM60 № 273172В/1, крім того в позовній заяві зазначається, що касету буде надано в судовому засідання, проте представником позивача в судовому засіданні дану касету не було надано. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Даючи юридичну оцінку наданим поясненням та доказам по справі, враховуючи те, що копія Акту фіксації публічного сповіщення творів шляхом передачі в ефір від 13 квітня 2013 року є неналежним та допустимим доказом , а тому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Куруючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 88, 179, 208, 209, 212-218, 294 ЦПК України; Закон України «Про авторське право і суміжні права», Конституція України, ст. 15 ЦК України, суд, -

Outcome: dismissed