Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПП «Українська Універсальна Компанія» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні працівника з роботи. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 26.08.2015 року її було звільнено з посади адміністратора в кафе «Ферма» за згодою сторін. В день звільнення з [PERSON] не було проведено розрахунок, тому на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України просить стягнути на її користь з ПП «Українська Універсальна Компанія»1826,83 грн в рахунок погашення заборгованості по виплаті заробітної плати, та 1800,90 грн середній заробіток за час затримки розрахунку. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.01.2016 року позовні вимоги задоволено повністю. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.07.2016 року заяву ПП «Українська Універсальна Компанія» про перегляд заочного рішення від 25.01.2016 року залишено без задоволення. Не погоджуючись з заочним рішенням місцевого суду директор ПП «Українська Універсальна Компанія» Боклан І.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. За доводами апеляційної скарги місцевий суд ухвалив заочне рішення по справі з порушення норм процесуального права, при неповно встановлених обставинах справи та не повно досліджених доказах. Невірно застосовано норми матеріального права. Заявник в скарзі зазначає, що позивачу за спірний період була нарахована та виплачена заробітна плата за відпрацьований період, що підтверджується відповідними документами. Так, позивач була звільнена з роботи 26.08.2015 року, а розрахунок отримала 25.08.2015 року, чим не було порушено вимоги ст. 116 КЗпП України. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач в порушення вимог ст.ст. 115, 116 КЗпП України не провів належного розрахунку з [PERSON], а тому до стягнення, крім заборгованості по заробітній платі, підлягає стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Такий висновок суду не відповідає вимогам чинного законодавства та встановленим обставинам справи, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 01.07.2015 року [PERSON] згідно Наказу № 106 від 01.07.2015 року була прийнята на роботу в кафе «Ферма» на посаду адміністратора (а.с. 6). Наказом № 107 від 26.08.2015 року Директора ПП «Українська Універсальна Компанія» Боклан І.П. відповідача звільнено з роботи з посади адміністратора кафе «Ферма» за згодою сторін (ст. 36 п. 1 КЗпП України) з 26.08.2015 року (а.с. 5). З довідки про середню заробітну плату (дохід) № 26/08-2 від 26.08.2015 року (а.с. 3) та з довідки про доходи (а.с. 4) вбачається, що відповідачу за липень 2015 року нарахована заробітна плата в розмірі 1218,00 грн., за серпень - 1063,06 грн. Відомості на виплату грошей № НЗП-000001 за липень 2015 року (а.с. 45), № НЗП-000002 за липень 2015 року (а.с. 47), НЗП-000003 за серпень 2015 року (а.с. 49) містять інформацію про те, що [PERSON] отримувала гроші в розмірі 450 грн., 621,11 грн., 855,12 грн. відповідно, де ставила свої підписи за отримання коштів. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування ;в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Постановою Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході розгляду даної справи апеляційним судом дотримано вимог ч. 4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 11.08.2016 року, за клопотанням позивача по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу у зв"язку з тим, що підпис у відомостях на виплату грошей за липень-серпень 2015 року, які надані відповідачем, виконані не [PERSON] Грошових коштів за вказаний період позивач не отримувала, підпис про отримання грошей не ставила. З висновку експерта № 2221 від 09.09.2016 року вбачається, що підпис від імені [PERSON] в оригіналі відомості на виплату грошей № НЗП-ОООООЗ за серпень, № НЗП-000002, № НЗП-000001 за липень 2015 року в графі 5 «Підпис про одержання», виконаний [PERSON] (зворотня сторона а.с. 154). Таким чином, заслуговують на увагу суду доводи заявника щодо належного розрахунку та виплати заробітної плати працівнику в строки передбачені чинним законодавством. Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення, яким в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed