Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], в інтересах якої дії [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в якій зазначила , що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Вона зареєстрована та постійно мешкає в зазначеній квартирі. Окрім неї, у квартирі зареєстрований та постійно мешкає її онук - [PERSON]. Крім того, у вказаній квартирі зареєстровані, але не мешкають наступні особи: її дочка - [PERSON], яка виїхала у лютому 2013 року, її онука - [PERSON], яка виїхала у лютому 2012 року, її правнука - [PERSON], яка ніколи за вказаною адресою не проживала. Оскільки, вказані особи більше року не проживають к квартирі за адресою: [ADDRESS], та не сплачують за комунальні послуги, просить усунути їй перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, позивачка суду пояснила, що у 2003 році зареєструвала в квартирі, як членів своєї сім»ї, доньку з онуками після того, як останні переїхали з м. Луганська до Запоріжжя. Після реєстрації, вони деякий час мешкали в квартирі, але в лютому 2012 року [PERSON] за власним бажанням виїхала з квартири за адресою: [ADDRESS], і з того часу в ній не мешкає. У лютому 2013 року [PERSON] також за власним бажанням виїхала зі спірної квартири та з того часу в ній не мешкає. [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] взагалі ніколи не мешкала. [PERSON] разом з дочкою [PERSON] наразі мешкає у гуртожитку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 30-А, к. 43. В квартирі проживає лише [PERSON] Після того, як вона подала позов до суду, [PERSON] [PERSON] з [PERSON] без її дозволу заселились в квартиру і чинять їй перешкоди в користуванні, не сплачують комунальні послуги, в квартирі постійно виникають конфлікти. З урахуванням того, що відповідачі більше року не мешкали в квартирі, позивач просить їх визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням в спірній квартирі. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснила суду, що багато років тому мати отримали спірну квартиру до складу якої входила вона та батько. У 1999 році, коли почалась приватизація , мати попросила її виписатись з квартири і запевнила її, що вона є її єдиною донькою і квартира звісно залишиться їй. Вона виписалась з квартири, але продовжувала в ній постійно проживати. За сімейними обставинами, вона з дітьми виїжджала з Запоріжжя, але після повернення у 2003 році, мати без зволікань зареєструвала в квартирі і її , і онуків. Проживали всі разом: вона з дітьми займала маленьку кімнату, а мати велику. Після того, як в житті матері зявився співмешканець, поведінка матері змінилась. Вона почала вживати спиртні напої, скандалити, вимагати покинути її житло, бо бажала продати квартиру. Вони були вимушені постійно викликати міліцію. Коли [PERSON] завагітніла, вона вимушена була деякий час проживати на квартирі в гуртожитку, бо постійно нервувала. Після народження дитини, вона повернулась знов в спірну квартиру, бо в гуртожитку не було умов для проживання маленької дитини. Вона з [PERSON] мешкала і мешкає в квартирі постійно. Відповідач [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], та третя особа [PERSON] проти задоволення позову заперечували, надали суду аналогічні пояснення . Підтвердили, що спочатку все було добре, але потім бабця почала вживати алкоголь, провокувати скандали та виганяти їх з квартири. Зараз вона четвером проживають в маленькій кімнаті, не спілкуються з бабусею, але остання продовжує аморальний спосіб життя та постійно провокує скандали. Представник третьої особи - Відділу по Ленінському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради у судове засідання не зявився, у письмових запереченнях зазначив, що ч.ч.1,2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» та ч. 1 ст. 405 ЦК України, передбачено, що діти члени сімї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Крім того, у ході судового розгляду позивачка повідомила, що має намір продати спірну квартиру. Все вищезазначене порушує права малолітньої [PERSON], 18.06.2014р.н. у звязку з чим представник третьої особи проти позову заперечує та просить суд ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. За статтями 150,156 Житлового кодексу України, який регулював спірні правовідносини на момент їх виникнення, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Члени сімї власника квартири (будинку), що проживають разом з ним у квартирі, що йому належать, користується жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Введеним в дію з 1 січня 2004 року Цивільним кодексом України , зокрема статтями 391, 396 закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст.ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. За положеннями ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Підстави припинення сервітуту визначені також у ст.406 ЦК України. Ними, зокрема являються : поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмова від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; сплив строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК ). Судом встановлено, що Позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01.03.1999 р. № 334, виданим Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради. Окрім неї, у квартирі зареєстровані її дочка - [PERSON] з 2003 року , онук - [PERSON] з 2003 року, онука - [PERSON] з 2003 року, її правнука - [PERSON] з 2014 року, що підтверджується довідкою МКП «Основаніє» від 26.11.2014 р. № 2388. В обґрунтування позовних вимог позивачка надала акт №66 від 27.09.2013 (а.с.55) в якому зазначено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в спірній квартирі з 2012 року. Допитані за клопотанням позивача та його представника , свідки [PERSON], [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснювали , що з 2013 року [PERSON] мешкає в квартирі одна. Свідки [PERSON], [PERSON] , [PERSON] стверджували , що ні [PERSON], ні [PERSON], ні [PERSON] в квартирі не живуть , і лише свідок [PERSON] підтвердив, що , крім [PERSON], в квартирі проживає онук [PERSON], і цей факт не оспорювала сама позивачка, і що відповідачку [PERSON] він бачить у підїзді та у дворі, але дуже рідко. Однак, слід зазначити, що свідки пояснювали, що [PERSON] приймала їх у великій кімнаті, на якій стояв замок, а маленька кімната постійно була закрита. До надано позивачкою акту та пояснень свідків щодо не проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі суд відноситься критично, бо вони спростовуються іншими доказами, наданими відповідачами, та поясненнями свідка [PERSON] Так, відповідачами до матеріалів справи надані постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2009 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство за вчинення насильства в сімї з яких вбачається , що 06.04.2009 року [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, після вживання спиртних напоїв із співмешканцем , вчинила скандал із своєю донькою (а.с.70,71) . Протягом 2009-2015 років між [PERSON] та [PERSON] постійно виникають конфлікти, які завершувались викликом співробітників міліції. Дані обставини підтверджуються : листом Ленінського РВ м. Запоріжжя на ім'я [PERSON] від 09.12.2009 року про проведення з [PERSON] профілактичної бесіди з приладу конфліктів в сім'ї (а.с.77) ; відповідь Ленінського РВ м. Запоріжжя від 26.05.2010 року на ім'я [PERSON], щодо поведінки в побуті її матері [PERSON] (а.с.76) ; висновками Ленінського РВ м. Запоріжжя за результатами розгляду повідомлення громадян від 16.11.2013, 22.02.2014, 25.01.2015 та 05.02.2015 року (а.с. 61,63,65,69) , які свідчать про сімейні сварки між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] Факт проживання в спірній квартирі відповідачів підтверджується договором на № 14/04/11/156 про надання послуг «Інтернет», підписаний [PERSON] та ПП [PERSON] 14.04.2011 року саме за адресою спірної квартири : м. Запоріжжя, вул. Бородинська 16-79 (а.с.56-58), а також випискою із медичної картки [PERSON], в якій адреса [PERSON] записана по вул. Бородинській 16-79 (а.с. 60). Судом також встановлено, що відповідачка [PERSON] в період вагітності дійсно не проживала в спірній квартирі(а.с. 58), але та психологічна обстановка, яка склалась в сімї [PERSON], не могла сприяти народженню у [PERSON] здорової дитини. Але слід зазначити, що після народження [PERSON] перебувала на обліку в дитячій лікарні по вул. Бородинській 16-79 м. Запоріжжя (а.с. 51). На підтвердження проживання в спірній квартирі відповідачами також були надані акти МКП «Основаніє» №38 від 11.04.2014 року та № 20 від 29.01.2015 року (а.с. 21,52). Допитана в судовому засіданні, свідок [PERSON], яка підписувала один із актів, підтвердила, що відповідачі мешкають в спірній квартирі постійно, в маленькій кімнаті. В кімнаті є їх речі, ліжка, стіл, комп»ютер. [PERSON] деякий час не мала можливості мешкати в квартирі, бо була вагітна, а [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння , постійно влаштовувала сварки. В судовому засіданні позивачкою робився акцент на те, що відповідачі не сплачують комунальні послуги, є велика заборгованість . Але під час розгляду справи по суті [PERSON] були надані квитанції про сплату комунальних послуг і несплата житлово-комунальних послуг за проживання в спірній квартирі, за змістом ст.405 ЦК України, не є підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Крім того, слід зазначити, що іншого житла у відповідачів немає. Аналізуючи пояснення сторін, свідків, письмові докази, суд вважає , що позивачка не надала переконливих доказів відсутності [PERSON] [PERSON] [PERSON] у спірній квартирі понад один рік, що є необхідною умовою для застосування ч. 2 ст. 405 ЦК України і без поважниї причин.

Outcome: dismissed