Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] у липні 2016 року звернулася з позовом до суду до [PERSON] про усунення перерешкод у здійсненні права власності. У подальшому змінила предмет позову та предявила вимоги до [PERSON], [PERSON], Міністерства юстиції України\~\~ про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора. В обґрунтування позовних вимог указує на те, що у відповідності із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Пирятинської міської ради Полтавської області 10 березня 2011 року, вона є власником нежилого приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині по вул. Соборна (Леніна), 25. 27 квітня 2012 року між нею та [PERSON] (на час укладення договору [PERSON]) [PERSON] було укладено договір позики грошей та для його забезпечення договір іпотеки, за яким позивач передала відповідачу в іпотеку нежитлове приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині Полтавської області по вул. Соборна (Леніна), 25, а відповідач прийняла його в іпотеку. 17 грудня 2015 року позивач отримала від [PERSON] заяву (вимогу) про усунення порушень виконання іпотечного договору . 05 січня 2016 року вона направила заявнику рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення, де зазначила, що з даною вимогою не погоджується і вважаю такою, що не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки позикодавцем - іпотекодержателем [PERSON] не враховано 80 000 грн., які вона отримала у погашення основного боргу 16 вересня 2014 року, тобто сума основного боргу на момент складання вимоги становила не 216 000 грн., а 136 тис. грн., а отже і розрахунок 3% річних, пені та інфляційних був значно завищеним. Крім цього з посвідчувального напису нотаріуса вбачалося, що у даному випадку [PERSON] діє не у своїх інтересах, а у інтересах [PERSON], яка не є стороною ні договору позики, ні договору іпотеки. Зазначений лист повернувся 08 лютого 2016 року у звязку з закінченням встановленого строку зберігання. 05 липня 2016 року та повторно 14 липня 2016 року у належне позивачу приміщення прибули представник агентства нерухомості з особами, які назвалися покупцями належного їй приміщення та повідомили, що це приміщення оголошене у продаж шляхом розміщення оголошення про продаж на сайті агентства і вони мають намір його придбати. Проте наміру відчуження належного їй приміщення позивач не мала і не має на даний час. Представник агентства нерухомості повідомив, що між агентством та [PERSON] укладено договір, згідно з яким агентство здійснює пошук покупця на вказане нежитлове приміщення. В підтвердження свого права на належне позивачу нежитлове приміщення [PERSON] надала витяг з Державного реєстру речових прав. Після вказаних подій позивач звернулася до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, де отримала інформаційну довідку щодо обєкта нерухомого майна. Із зазначеної довідки вбачається, що 01 квітня 2016 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 29092147 від 04.04.2016 року внесено запис за № 14012613 у розділ «Актуальна інформація про право власності», згідно з яким власником нежилого приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині по вул. Соборна, 25 є [PERSON]. Вважає, що державний реєстратор - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] під час реєстрації права власності за відповідачем на указане житлове приміщення діяв у спосіб, що не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме не перевірив у договорі іпотеки наявність застереження про добровільну передачу предмета іпотеки та не взяв до уваги, що у договорі не визначено порядок переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а також не перевірив документів, необхідних для переходу у власність іпотекодержателя предмета іпотеки. Відповідно до п.6.2, 6.3 розділу VI Договору відповідач має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України. У ч. З ст 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: а) передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; б)право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Позивач зазначає, що будь-яке з зазначених вище застережень у умовах договору відсутнє, а відповідно і правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки не було. Будь-яких дій, передбачених ст.ст.37, 38 Закону України «Про іпотеку» [PERSON] з метою правомірного набуття права власності вчинено не було. Поряд з цим [PERSON] твердо знаючи, що у вимозі про усунення порушень виконання іпотечного договору зазначена суттєво перебільшена сума боргу, та бажаючи у будь-який спосіб зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки, надала вказану вимогу разом з заявою державному реєстратору, а та (вимога) стала підставою виникнення права власності. Вважає, що вищезазначеними діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] грубо порушене його право власності на нежитлове приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині по вул. Соборна (Леніна), 25. Просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] про державну реєстрацію прав [PERSON] на нежиле приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині Полтавської області по вул. Соборна (до переіменування вул. Леніна), 25 та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 29092147 від 04.04.2016 року та скасувати запис державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 14012613 від 01.04.2016 року про [PERSON] як власника нежилого приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині по вул. Соборна (до переіменування вул. Леніна), 25. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що відповідач [PERSON] набула права власності на спірне нежитлове приміщення у встановлений законом спосіб на підставі відповідного застереження, що міститься в укладеному сторонами іпотечному договорі, яким передбачено право іпотекодержателя залишити у своїй власності предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання за договором позики у разі порушення іпотокодавцем його виконання. Позивачу у встановленому законом порядку була направлена вимога про усунення порушень виконання зобовязань за договором позики, яка залишена без виконання. Позивач була попереджена, що в разі невиконання даної письмової вимоги протягом встановленого тридцяти денного строку, відповідач залишає за собою право на звернення стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством. Представники відповідача - Міністерства юстиції України [PERSON], [PERSON], які дали пояснення у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв'язку, просили відмовити у задоволенні позову в частині вимог до Міністерства юстиції України, посилаючись на те, що Міністерство юстиції України не перебувало ні в яких правовідносинах з позивачем, тому є неналежним відповідачем. Статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено відповідальність у сфері державної реєстрації прав, а саме державні реєстратори, субєкти державної реєстрації прав за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав несуть дисциплінарну, цивільно- правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом. Міністерство юстиції відповідно до покладених на нього завдань згідно з п.п. 4.83-5 - 4.83-10 Положення здійснює нормативно-правове, методологічне та інформаційне забезпечення у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, надає узагальнені розяснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації, здійснює відповідно до закону контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до закону. Відповідно до пункту 4.83-10 Положення, Міністерство юстиції України розглядає відповідно до закону скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, субєктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мінюсту та приймає обовязкові до виконання рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений у встановлений законом спосіб, відповідно до ч.9 ст. 75 ЦПК України, заяв про слухання справи без його участі або перенесення судового розгляду до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню\~\~виходячи з наступного. Відповідно до частини 2\~статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до\~статті 2 зазначеного Закону, ( в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних реєстраційних дій), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних\~записів\~до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав. За приписами статті 18 Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав\~або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та\~порядок державної реєстрації прав\~визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст. 27 Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказаним Порядком визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав ( в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних реєстраційних дій). У відповідності до пункту 57 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Статтею 1 Закону України "Про іпотеку"\~ визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки містить стаття 33 Закону. Так, відповідно до абзацу 1 вказаної статті у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється зокрема згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 12 Закону у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Згідно із\~статтею 35 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно із статтями\~36,\~37 Закону України «Про іпотеку»\~сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Судом установлено, що між 27 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей (а.с.70-71). Згідно п. 1.1. та 2.1. вище вказаного Договору позивач передала відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 352000 грн (Триста пятдесят дві тисячі гривень 00 копійок), а [PERSON] зобовязалася повернути позику у визначений цим Договором строк до 01 травня 2013 року. Сторони домовилися, що Позичальник повертатиме суми позики частинами згідно порядку повернення позики, встановленого в п. 5.1. Договору. Крім того, 27 квітня 2012 року між [PERSON] (на час укладення договору [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за договором позики укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець [PERSON] передала іпотекодержателю [PERSON] в іпотеку нежитлове приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині Полтавської області по вул. Соборна (Леніна), 25, а відповідач прийняла його в іпотеку (а.с.72-75). Відповідно до п.3.1.4. договору, у випадку, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання за договором позики ( а саме: повернення коштів повністю або частково), таке зобовязання іпотекодавцем в повному обсязі або в частині виконано не буде, іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог згідно п.п.1.1 та 6.3 даного договору на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами або залишити у своїй власності предмет іпотеки шляхом погашення заборгованості за договором позики за рахунок власних коштів у відповідності з цим договором. Пунктом 6.1 іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобовязання (або відповідної його частини) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого із своїх обовязків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання позичальником своїх обовязків, передбачених договором позики, а рівно у випадках, якщо будь-яка із гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться недійсною. При цьому у разі порушення зобовязання та/або умов цього договору та прийняття іпотекодавцем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель зобовязаний надіслати іпотекодавцю (позичальнику) письмову вимогу про усуненя порушення, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про його виконання протягом тридцять календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення стягнененя на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.6.2 договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішенням суду у встановленому чинним законодавством України. Тобто, договором іпотеки встановлено право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки через набуття права власності на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі вимоги про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Тому доводи позивача про відсутність визначеного у договорі іпотеки відповідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, є неспроможними. Іпотекодержателем [PERSON] були направлені позичальнику [PERSON] вимога про усунення порушень виконання зобовязання за договором позики від 11.08.2014 року та заява (вимога ) про усунення порушень виконання іпотечного договору від 14.12.2015 (а.с.78,79), яку позивач отримала 17.12.2015 . Наведене свідчить про те, що [PERSON] звернулась до відповідача приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки 01.04.2016 року, тобто у строк, що перевищує 30 днів з дня отримання позивачем вимог. У направленій [PERSON] заяві міститься вимога до боржника [PERSON] погасити заборгованість за договором позики в сумі 421\~147 грн, а також попередження, адресоване іпотекодержателю про те, що у випадку непогашення заборгованості іпотекодержатель розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі поданих [PERSON] документів державний реєстратор - приватний нотаріус\~ Києво-Святошинського\~ районного\~ нотаріального округу Київської області [PERSON]\~ прийняв рішення №29092147 від 04.04.2016 про державну реєстрацію прав [PERSON] \~ на нежиле приміщення\~ по вул. Соборна, 25 у м. Пирятині Полтавської області (а.с.136), та уніс\~ запис до Державного реєстру\~ речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав\~ власності на нерухоме майно №14012613 від 01.04.2016 про\~\~ [PERSON] як власника вищевказаного приміщення (а.с.11). Доводи позивача про те, що вона не погодилася із вимогою відповідача [PERSON], оскільки тою не були взяті до уваги 80\~000 грн, які вона передала їй в рахунок виконання зобовязання, як і доводи про те, що вартість предмету іпотеки на момент набуття права власності на нього значно перевищувала суму заборгованості, не впливають на законність рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за іпотекодержателем. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів, що вона виконала у повному обсязі заявлену позичальником вимогу у встановлений 30-денний строк чи вживала належних заходів щодо узгодження з відповідачем [PERSON] суми заборгованості за договором позики, у встановлений договором позики строк борг не повернула. Разом з тим, умови договору іпотеки передбачають право іпотекодержателя одержати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в момент настання терміну виконання зобовязання за договором позики, якщо таке зобовязання іпотекодавцем в повному обсязі або в частині виконано не буде. Крім того, укладений сторонами договір не визначає вартість предмета іпотеки, за якою іпотекодержатель набуває його у власність. Позивач [PERSON] не виконувала умови договору позики, борг не погасила, унаслідок чого утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто [PERSON] мала право на залишення у своїй власності предмета іпотеки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] відповідно до закону та укладеного договору іпотеки обрала в якості способу захисту порушеного права іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки, а прийняте державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за нею на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі прийнято правомірно. В частині вимог позивача до Міністерства юстиції України суд відмовляє за безпідставністю, як такі які предявлені до неналежного відповідача. Міністерство юстиції України не перебувало ні в яких правовідносинах з позивачем, та у силу закону не може нести цивільну відповідальність за порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав.

Outcome: dismissed