Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач у квітні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №KRKGK00151024 від 12.12.2007 року [PERSON] отримала кредит у сумі 85\~ 000,00 дол. США, зі сплатою за користування ними відсотків у розмірі 11,04% на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 11.12.2021 року. Відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 28.02.2013 року виникла заборгованість за сумою кредиту у розмірі 229840,65 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становить 1\~836 426 грн. 81 коп. Вимоги до відповідача [PERSON] , що випливають зі вказаного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ Акцент-Банк, [PERSON] договорів поруки. Просив суд солідарно стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] суму заборгованості у розмірі 229 840,65 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становить 1\~836 426 грн. 81 коп., за вищевказаним кредитним договором, стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ Приват Банк суму 10 000 грн. 00 коп., судові витрати по справі, крім того, стягнути зі [PERSON] витрати на юридичну допомогу в сумі 3 200 грн. 00 коп. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2013 року головуючим суддею Мороз В.П. позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. 27.06.2018 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2018 року визначено головуючого суддю Слюсар Л.П. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2013 року скасовано і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року здійснено перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року закрито підготовче судове засідання. При новому розгляді справи представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] 29.11.2018 року подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позов є необґрунтованим. Вказала, що позивачем приховано від суду про наявність двох судових рішень за даним кредитним договором. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2011 року справа 2-3624/2011 ПАТ КБ «ПриватБанк» з [PERSON] достроково стягнено заборгованість за кредитним договором. Заочним рішенням Довгинцевського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2010 року справа №2-908/2010 звернено стягнення на предмет застави будинок та земельну ділянку, який розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, однак Банк не надіслав [PERSON] звіту про розподіл отриманих коштів від продажу предмета іпотеки. Просила суд застосувати строки позовної давності та в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», а його правонаступником, у свою чергу, АТ КБ «ПриватБанк»)\~та [PERSON] \~ був\~укладений кредитний\~договір№ KRKGK00151024 від 12 грудня 2007 року, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 85000,00 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.12.2021 року. Згідно з п.7.1 Договору Банк надає кошти на наступні цілі: 85000,00 дол. США на придбання нерухомості житлового призначення, а також 14 546,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 Договору, зі сплатою за Користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту. Щомісячний платіж в період сплати з 12 по 16 число кожного місяця у сумі 1173,85 дол. США. Згідно з листом ТОВ « Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» між [PERSON] та ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» укладені Договір особистого страхування № KRKGK00151024 від 12 грудня 2007 року та Договір страхування майна №KRKGK00151024 від 12 грудня 2007 року. За термін дії Договору страхування майна на рахунок ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» надходили страхові платежі в розмірі: договір страхування майна 12.12.2007 року 3097,39 грн. За термін дії Договору особистого страхування на рахунок ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» надходили страхові платежі в розмірі: договір особистого страхування 12.12.2007 року 2146,25 грн; 11.12.2008 року 2146,25 грн.; 11.12.2009 року 2146,25 грн.; 10.12.2010 року 2146,25 грн.; 09.12.2011 року 2146,25 грн.; 11.12.2012 року 2146,25 грн.; 11.12.2013 року 2146,25 грн.;11.12.2014 року 2146,25 грн. Відповідно до додаткової угоди №1 від 27 листопада 2008 року до Кредитного договору № KRKGK00151024 від 12 грудня 2007 року банк надає позичальнику у період з 12 грудня 2008 року до 12 лютого 2009 року відстрочення сплати щомісячного платежу у розмірі 9898,36 дол. США., який включає в себе кредит, проценти за кредитом та винагороду. При цьому позичальник зобов`язаний оформити слідуючі документи: генеральну довіреність на співробітника ПриватБанку та згоду чоловіка. Починаючи з 12 лютого 2009 року новий розмір щомісячного платежу складає 1419,85 дол. США. У разі несплати нового щомісячного платежу, протягом 30 днів з дати закінчення відстрочення, а саме до 27 березня 2009 року банк має право реалізувати нерухомість, надану позичальником для забезпечення (іпотеку). Відповідно до договору іпотеки від 12 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П., зареєстрованого в реєстрі за №3912 забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодержателем за кредитним договором від 12.12.2007 року №KRKGK00151024, повернення кредиту, наданого у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 99546,00 дол. США. В забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором, Іпотекодержатель надав в іпотеку нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами будинок [ADDRESS] (п.35.3 Договору). Вартість предмету іпотеки складає 619478,75 грн. ( п.35.5). Вимоги до\~відповідача [PERSON] \~були забезпечені\~шляхом укладання\~з відповідачем\~ [PERSON] \~договору поруки\~від 12\~грудня 2007\~року.\~Відповідно до\~договору поруки\~від 12\~грудня 2007\~року [PERSON] \~зобов`язався відповідати\~за виконання\~ [PERSON] \~обов`язків за\~кредитним договором№ KRKGK00151024 від 12 грудня 2007 року. Відповідно до п.2 Договору поруки поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обов`язків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 4 Договору). Згідно з п.12 Договору, сторони прийшли до згоди, що строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років. Крім того, вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" (правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк») договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № KRKGK00151024 від 12 грудня 2007 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк`на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору №KRKGK00151024\~від 12\~грудня 2007\~року, заборгованість станом на 28.02.2013 року склала 229 840,65 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становить 1\~836 426 грн. 81 коп., де 90554,40 дол. США заборгованість за кредитом; 46874,05 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 8792,16 дол. США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 72645,45 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 31,29 дол. США (фіксована частина); 10943,30 дол. США (процентна складова). Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Статтею 1049\~ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування-збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1,2 ст. 554 ЦК України). Щодо заяви представника відповідача про застосування стоків позовної давності до позовних вимог позивача. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою\~ про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу\~ позовної давності пов`язується\~не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах\~позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13,\~та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 12.12.2007 року, строк дії договору до 11.12.2021 року. В судовому\~засіданні встановлено,\~що рішенням\~Жовтневого районного\~суду м.\~Дніпропетровська від\~10\~лютого 2011\~року \~по справі\~2-3624/2011\~за позовною\~заявою ПАТ\~КБ «ПриватБанк»\~до ТОВ\~«УФА «Верус»,\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості позовні\~вимоги задоволені\~частково,\~ стягнено\~з [PERSON] \~заборгованість за\~кредитним договором\~ №KRKGK00151024\~від 12\~грудня 2007\~року, яка станом на 05.07.2009 року склала 101 669,23 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становить 776 752 грн. 90 коп., де 89503,45 дол. США заборгованість за кредитом; 5706,57дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 895,05 дол. США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 691,61 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафні санкції в розмірі 5089,83 дол. США. Рішення набрало чинності (Згідно з ЄДРСР зазначене рішення зареєстровано 22.07.2011 року та долучено до справи ). В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Довгинцевського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровській області від 30.11.2010 року по цивільній справі №2-908/2010 за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на майно, виселення позов задоволено. Звернуто стягнення на будинок та земельну ділянку, який розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №KRKGK00151024 від 12.12.2007 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселити [PERSON] , яка зареєстрована і проживає у будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у секторі громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Долгинцівського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області. Рішення не оскаржувалося та набрало чинності 14.01.2011 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 03 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №453 ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені [PERSON] згідно з рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.11.2010 року продав, а [PERSON] купила житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Продаж житлового будинку з господарчими спорудами вчинено за 234738,00 грн. Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки позовна давність переривалася у зв`язку з пред`явленням ПАТ КБ «ПриватБанк» позову до боржників та достроковим стягненням заборгованості за кредитним договором. В судовому засіданні встановлено, що заборгованість за тілом кредиту вже повністю стягнено з [PERSON] рішенням Жовтневого\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від 10 лютого 2011 року по\~ справі № 2-3624/2011, тобто банк скористався правом дострокового стягнення кредиту. Щодо різниці в заборгованості за тілом кредиту,то так рішенням Жовтневого районного суду стягнено заборгованість станом на 05.07.2009 року в розмірі 89503,46 дол. США, а заборгованість на 28.02.2013 року яку просить суд стягнути за даним договором 90554,40 дол. США., різниця становить 1054,94 дол. США. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що розмір тіла кредиту збільшився у зв`язку з оплатою страхових платежів, однак суд позбавлений можливості визначити правильність заборгованості за тілом кредиту, оскільки позивачем не надано суду належних доказів щодо збільшення тіла кредиту, також суд бере до уваги, що протягом п`яти років Банк не здійснював реалізацію предмета іпотеки, штучно збільшуючи борг, а також після реалізації предмету іпотеки здійснювалося погашення тіла кредиту. Щодо стягнення заборгованості станом на 28.02.2013 року, яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 46874,05 дол. США,\~ пені в розмірі 72645,45 дол. США, штрафів: 31,29 дол.\~США(фіксована частина) та 10943,30 дол. США (процентна складова), які нараховані після дострокового стягнення тіла кредиту то суд виходить з наступного. Статтею 1050\~ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16). Суд критично відноситься до наданого позивачем розрахунку заборгованості, звертає увагу на те, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 625, 1048 ЦК України. Щодо стягнення заборгованості станом на 28.02.2013 року, яка складається із заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 8792,16 дол. США, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є\~ вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже,\~ послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. \~ Відповідно до приписів ст.\~12\~Цивільного процесуального\~кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. \~ Відповідно до правил статті 78\~ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. \~ Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. \~ За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed