Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори - Мазур Олени Юріївни про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що він є спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] , яка в свою чергу була спадкоємицею [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до документів, що знаходяться у спадковій справі № 1780/2010 року щодо майна померлої [PERSON] за померлим [PERSON] було відкрито спадкову справу № 254/2010, якому належала земельна ділянка, загальною площею - 2,2885 га, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Корсунь-Шевченківський район, Моринська сільська рада, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, спадкоємицею якого була померла [PERSON] . Відповідно до документів, що знаходяться у спадковій справі № 254/2010 щодо майна померлого [PERSON] , померлому належала земельна ділянка, яку успадкували діти померлого: [PERSON] та [PERSON] Було здійснено поділ земельної ділянки співвласником (спадкоємицею) [PERSON] та сформовано дві земельні ділянки площею - 1,1443 га та площею - 1,1442 га, право власності на останню, перейшло до [PERSON] та було зареєстровано за нею. Право власності на частину земельної ділянки площею - 1,1443 га не було зареєстровано померлою [PERSON] , проте, незважаючи на такі обставини, померлою у порядку спадкування було отримано Ѕ частину земельної ділянки, що належала померлому [PERSON] 16.02.2018 позивач звернувся до державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мазур О. Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на що отримав постанову від 2.04.2018, про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину земельної ділянки. Позивач вважає, що дана постанова є такою, що порушує його права як спадкоємця, оскільки отримана померлою Ѕ частина земельної ділянки є спадковим майном, хоча і не зареєстрованим у встановленому законодавством порядку. Отже позивач вважає, що постанова відповідача від 2.04.2018 про відмову у вчиненні нотаріальної дії підлягає скасуванню та відповідно відповідач зобов`язаний видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою суддді від 22.03.2019 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Позивачем на виконання вищевказаної ухвали суду, у встановлені суддею строки, було усунуто зазначені судом недоліки. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 22.04.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні з роз`ясненням відповідачу на право надати відзив на позовну заяву або письмові пояснення. 6.06.2019 на адресу суду від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори було надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву в якому відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. В провадженні П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №1780/2010 до майна померлої [INFO] [PERSON] 2 квітня 2018 за вих. №1944/02-31/11 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Мазур О. Ю. було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею - 2,2885 га, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Корсунь-Шевченківський район, Моринська сільська рада, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому гр. [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємицею якого було його дочка - [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав і померла. З огляду на матеріали спадкової справи №254/2010 щодо майна померлого [PERSON] , копія якої було надіслана Корсунь - Шевченківською державною нотаріальною конторою Черкаської області, померла спадкоємиця [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав і померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Корсунь - Шевченківською державною нотаріальною конторою Черкаської області говориться дослівно таке: «…Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку земельної ділянки видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину земельної ділянки ще не видавалось..». З матеріалів спадкової справи №1780/2010 до майна померлої [INFO] [PERSON] та листа Відділу у Корсунь - Шевченківському районі ГУ Держгзаеокадастру у Черкаській області №481/106-17 від 29.05.2017 вбачається, що було здійснено поділ земельної ділянки розміром 2,2885 га, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Корсунь - Шевченківський район, Моринська сільська рада, яка належала померлому [PERSON] спадкоємицею гр. [PERSON] та було сформовано дві земельні ділянки: площею 1,1442 га кадастровий номер 7122585300:04:001:0039 та площею - 1,1443 га, кадастровий номер: 7122585300:04:001:0335 право на одну з яких перейшло до [PERSON] та було зареєстровано за нею. Право власності на іншу земельну ділянку, не зареєстровано,ідентифікувати право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка залишалась після померлого [PERSON] загальною площею - 2,2885 га, яку не отримала гр. [PERSON] , але на яке мають право її спадкоємці не можливо, оскільки відповідно до листа Відділу у Корсунь - Шевченківському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №481/106-17 від 29.05.2017 земельну ділянку з кадастровим номером 712258530:03:008:0003 на публічній кадастровій карті України не знайдено, згідно даних відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - відомості ДЗК по даному кадастровому номеру відсутні, а згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку виданого 7 липня 2017 Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області не вказано відомості, які передбачені ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» а саме підстава виникнення права власності та власника земельної ділянки, в результаті чого унеможливлює визначити кому належить право власності на вказану земельну ділянку, що не підтверджує належність [PERSON] права власності на вищевказану земельну ділянку. Крім того, зазначили, що нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією, тому просили залучити стороною до процесу Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, та просили відмовити в задоволені позовних вимог. 10.06.2019 ухвалою Деснянського районного суду м.Києва закрито підготовче провадження у справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні 12.08.2019 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, надіслано копію позовної заяви з роз`ясненням щодо подання відзиву на позов, відповіді на відзив, пояснення. Ухвалою суду від 12.08.2019 витребувано від П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори належним чином посвідчену копію матеріалів спадкової справи №1780/2010, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] 25.09.2019 на виконання вказаної вище ухвали суду П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора надіслала на адресу суду належним чином посвідчену копію матеріалів спадкової справи №1780/2010, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] 9.10.2019 на адресу суду від ГТУЮ у м.Києві надійшов відзив на позов в якому зазначено, що Головне територіальне управління юстиції у місті Києві з приводу заявлених позовних вимог [PERSON] заперечує, беручи до уваги наступне. Предметом розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов`язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов`язково обґрунтовуватися причини такої відмови. 2.04.2018 року за вих.№1944/02-31/11 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Мазур О. Ю. було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею - 2,2885 га, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Корсунь-Шевченківський район, Моринська сільська рада, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому гр. [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємицею якого була його дочка - [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав і померла. Позивач в своїй позовній заяві посилається на документи, що знаходяться у спадковій справі №254/2010 щодо майна померлого [PERSON] та вказує що померлою [PERSON] було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Проте, як вбачається з матеріалів спадкової справи №254/2010 щодо майна померлого [PERSON] померла спадкоємиця [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав і померла. Отже, право власності на земельну ділянку, яка була сформована внаслідок поділу, площею - 1,1443 га, кадастровий номер: 7122585300:04:001:0335, не зареєстровано, ідентифікувати право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка залишилась після померлого [PERSON] загальною площею - 2,2885 га, яку не отримала гр. [PERSON] , але на яке мають право її спадкоємці не можливо. На підставі викладеного, неможливо визначити кому належить право власності на земельну ділянку (її частину) площею -1,1443, кадастровий номер: 7122585300:04:001:0335, яка виникла в результаті поділу та не підтверджується належність гр. [PERSON] права власності на вищевказану земельну ділянку. Вважають, що в діях державного нотаріуса не вбачається жодних неправомірних дій, а тому просили в задоволені позову відмовити. 30.10.2019 через канцелярію суду позивач [PERSON] подав письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд про їх задоволення з підстав викладених в позовній заяві. Представники відповідачів до суду не з`явились, просили проводити слухання справи у відсутність їх представників. Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, на підставі їх повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до копії спадкової справі № 254/2010 щодо майна померлого [PERSON] , померлому належала земельна ділянка, що підтверджується копією державного акту на право на земельну ділянку серії ЧР №128414, яку успадкували діти померлого: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії заяви [PERSON] до Корсунь - Шевченківської Державної нотаріальної контори від 2.06.2010, остання просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку спадкового майна, тобто було здійснено поділ земельної ділянки співвласником (спадкоємицею) [PERSON] та сформовано дві земельні ділянки площею - 1,1443 га та площею - 1,1442 га, право власності на останню, перейшло до [PERSON] та було зареєстровано за нею. Право власності на іншу земельну ділянку, площею - 1,1443 га, кадастровий номер: 7122585300:04:001:0335, зареєстровано не було. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 8.04.1987, виданого Дарницьким відділом ЗАГС в м. Києві, позивач [PERSON] є сином [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві від 16.10.2010, [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Частиною 1 ст.1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У провадженні П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №1780/2010 року щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Згідно копій заяв які містяться в спадковій справі №1780/2010 спадкоємці померлої [PERSON] першої черги: чоловік [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] 23.11.10, 29.11.2010, 6.12.2011 звернулись до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом в рівних долях на ј частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». 6.12.2011 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право власності за законом в рівних долях на 1/3 частку спадкового майна, а саме на 1/12 частину вказаної квартири. 2.04.2018 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою в доповнення до раніше поданої заяви №5369, 5370, 5371 від 6.12.2011 з проханням видати їм свідоцтва про право власності в рівних долях на спадкове майно на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 2,2885 га, яка розташована за адресою: Черкаська область, Корсунь-Шевченківський район, Моринська сільська рада, яка належала померлому [PERSON] , спадкоємицею була в зазначеній частці майна [PERSON] , яке вона прийняла, але не оформила своїх прав і померла. 02 квітня 2018 за вих.№1944/02-31/11 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Мазур О. Ю. було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки підстав виникнення права власності та власника вказаної земельної ділянки, неможливо визначити, що в свою чергу не підтверджувало право власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. Позивач вважає дану постанову неправомірною, та просив суд про її скасування. З огляду на копію матеріалів спадкової справи №254/2010 щодо майна померлого [PERSON] , копія якої була надіслана Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою Черкаської області, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою Черкаської області говориться дослівно наступне: «...Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку земельної ділянки видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину земельної ділянки ще не видано...». Відповідно до листа Відділу у Корсунь-Шевченківському районі Головного Управління Держгеокадастру у Черкаській області №481/106-17 від 29 травня 2017 який знаходиться в матеріалах спадкової справи №1780/2010, було здійснено поділ земельної ділянки розміром 2,2885 га, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Корсунь-Шевченківський район, Моринська сільська рада, яка належала померлому [PERSON] спадкоємицею гр. [PERSON] та було сформовано дві земельні ділянки: площею - 1,1442 га кадастровий номер: 7122585300:04:001:0039 та площею - 1,1443 га, кадастровий номер: 7122585300:04:001:0335 право власності на одну з яких, а саме площею - 1,1442 га перейшло до [PERSON] та була зареєстровано за нею. Земельну ділянку з кадастровим номером:712258530:04:001:0335 на публічній кадастровій карті України не знайдено, згідно даних відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - відомості з ДЗК по даному кадастровому номеру відсутні, а згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку виданого 07.07.2017 Головним управління держгеокадастру у Черкаській області не вказано відомості, які передбачені ст.15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», а саме підстав виникнення права власності та власника земельної ділянки, в результаті чого унеможливлює визначити кому належить право власності на земельну ділянку (її частину) площею -1,1443, кадастровий номер: 7122585300:04:001:0335, яка виникла в результаті поділу та не підтверджується належність гр. [PERSON] права власності на вищевказану земельну ділянку, передбаченого ст.125, 126 Земельного кодексу України. Отже, право власності на земельну ділянку, площею - 1,1443 га, кадастровий номер: 7122585300:04:001:0335, не було зареєстровано, ідентифікувати право власності на Ѕ частину земельної ділянки, на яке мають право спадкоємці гр. [PERSON] , не можливо. Згідно до ст.ст. 195, 202 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку (безпосередньо в порядку спадкування) мають містити відомості про кадастровий номер земельної ділянки, у зв`язку з цим земельна ділянка повинна пройти державну реєстрацію (присвоєння кадастрового номера та відкриття Поземельної книги) в Державному земельному кадастрі. Частиною 2 ст.15 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в ч. 2 ст. 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який повинен містити всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги для підтвердження права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно із ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов`язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов`язково обґрунтовуватися причини такої відмови. Згідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Згідно п. 4.14. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 4.20 вказаної вище Глави 10 - видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру. Вказаний витяг є остаточним документом, який підтверджує наявність відомостей про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі та містить дані про площу земельної ділянки, цільове призначення, обмеження у використанні, склад земельних угідь, власника земельної ділянки та інші відомості. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому рядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних і повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі; в інших випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». Даний перелік є вичерпним. Згідно з ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Позивачем заявлено позовну вимогу про скасування постанови державного нотаріуса Мазур О. Ю. П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, однак в судовому порядку дана вимога не була обґрунтована належними, допустимими та достатніми доказами, в тому числі не доведено, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов`язок щодо вчинення нотаріальних дій. Визнання права власності на спадкове майно за законом в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на матеріали справи нотаріусом було вчинено дії, передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та обґрунтовано відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на частку у спадщині на земельну ділянку. Тобто, державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори при винесенні оскаржуваної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, керувався виключно Конституцією України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, Земельним кодексом України, Законом України «Про державний земельний кадастр». За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показання свідків. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійщов висновку, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed