Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради 13.03.2017 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON] є [PERSON], батько дитини, [PERSON] помер [INFO]. Із заявою про позбавлення батьківських прав своєї матері [PERSON] 31.01.2017 до служби звернулась [PERSON], в якій зазначила, що мати не виконує своїх батьківських обов'язків, ніякої участі у її вихованні не бере, матеріальної допомоги не надає. Позивач зазначив , що за місцем проживання [PERSON] характеризується з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями, не виконує батьківські обов'язки щодо дитини, влаштовує сварки із сусідами, веде асоціальний спосіб життя. За інформацією Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №2» мати [PERSON] не здійснює належний догляд за донькою, зловживає алкоголем, рекомендації медичних працівників не виконує. Умови проживання дитини до вересня 2015 року були незадовільні. Неповнолітня [PERSON] навчається у Люботинському професійному ліцеї залізничного транспорту та мешкає в гуртожитку ліцею. Зі інформацією адміністрації ліцею на протязі 2016-2017 навчального року мати [PERSON] жодного разу не цікавилися успішністю та поведінкою доньки, батьківські збори не відвідувала. На телефонні дзвінки класного керівника та майстрів не відповідає. Відповідно до листа Центру соціальних служб для сімї та молоді між матір'ю та донькою постійні конфлікти. [PERSON] байдуже ставиться до відновлення стосунків с донькою, вважаючи, що невдовзі донька стане дорослою та не буде потребувати материнського догляду. Отже, на думку позивача, неповнолітня [PERSON] фактично позбавлена батьківського піклування, але без визначеного соціального статусу дитина не має можливості користуватися пільгами, передбаченими законодавством України для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. У зв'язку з чим позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO], закріпити житло за неповнолітньою [PERSON] за адресою : [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини, проти заочного розгляду справи не заперечувала. При цьому представник позивача пояснила суду, що службою у справах дітей не перевірялись відомості відносно відповідачки , що зазначені в доданих позивачем до матеріалів справи характеристиках, які не мають дати їх складання , а саме що стосуються влаштування відповідачем сварок із сусідами, ведення нею асоціального способу життя, зловживання алкоголем та не забезпечення своїй дитині задовільнених умов проживання . Відповідач повторно в судове засідання не з'явилась, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України неоноразово повідомлялась про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача неодноразово повернулась до суду за закінченням терміну зберігання . Виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява) , вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 224 ЦПК України , щодо розгляду даної справи зі згоди представника позивача у заочному порядку. Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення опитаного в судовому засіданні в присутності представника служби у справах дітей за клопотанням позивача неповнолітнього свідка [PERSON] , яка пояснила, що є донької відповідачки , та в її інтересах подано даний позов, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], 31.01.2017 звернуласть до служби у справах дітей із заявою про позбавлення батьківських прав її матері [PERSON], 1967 року народження (а.с.10). Відповідачка [PERSON], [INFO] , та неповнолітня [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.6, 7-8, 17). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON], помер [INFO] , про що в книзі реєстрації смертей 03.09.2009 зроблено відповідний актовий запис за №12216 (а.с. 9). Проте, ні позивачем, ні його представником до суду не надано копії свідоцтва про народження [PERSON], а тому у суду відсутні неалежні та допустимі докази того, що батьками неповнолітньої є померлий [PERSON] та відповідачка [PERSON]. Як вбачається з листа адміністрації КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №2» №812 від 24.05.2016 [PERSON], [INFO] перебувала під наглядом фіхівців поліклініки до жовтня 2015 року, після чого вибула в м. Люботин. За адресою [ADDRESS] дитина не мешкає, місце перебування родини не встанвлено (а.с. 11). Відповідно до листа адміністрації КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №2» №1381 від 27.08.2015 [PERSON], [INFO], мешкає за адресою [ADDRESS], перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження, діагноз: диспластична кардіопатія, вада мітрального клапану І ст., ангіоспазм сітківки, спазм акомодації, тубконтакт, інфікування МБТ. Дитині назначений контроль у квітні 2015 року, який вона не пройшла. Мати здійснює неналежний догляд за донькою, зловживає алкоголем. Рекомендації медичних працівників не виконує. Умови проживання на теперішній час незадовільні (а.с.12). Однак позивачем , як пояснив у судовому засіданні його представник, не було витребувано після травня 2016 року жодних медичних документів відносно вказаної дитини. , не перевірялись службою у справах дітей і відомості відносно відповідачки , що зазначені в доданих позивачем до матеріалів справи характеристиках, які не мають взагалі дати їх складання , а саме що стосуються ведення відповідачем асоціального способу життя, зловживання алкоголем та не забезпечення своїй дитині задовільнених умов проживання . Отже, матеріали справи не містять ні протоколів про скоєння відповідачем адміністритвного правопорушення, ні відповідних постанов про притягнення її до адміністративної відповідальності за дії, що зазначені в досліджених в судовому засіданні характеристиках, які складено формально. Крім того, суду не надано позивачем і жодного акту обстеження житлових умов родини, через що суд позбавлений можливості встановити - чи дійсно мають місце незадовільні умови проживання на теперішній час неповнолітньої [PERSON]. За інформацією, наданою адміністрацією Люботинського професійного ліцею залізничного транспорту, від 03.01.2017 [PERSON], [INFO], є ученицею групи ППВ-9. Анастасія напівсирота, з матір'ю не проживає, проживає у гуртожитку ліцею. Зі слів [PERSON], мати отримує пенсію за втратою годувальника та не завжди з нею ділиться, робить це несвоєчасно. На протязі навчального року 2016-2017 мати жодного разу не цікавилась успішністю та поведінкою доньки, батьківськи збори не відвідувала, на телефонні дзвінки майстрів та класного керівника мати не відповідає (а.с. 13). Згідно характеристики наданої дільничним інспектором Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] , [PERSON], [INFO], за місцем проживання характеризується з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями, влаштовує сварки із сусідами, веде антисоціальний спосіб життя. Крім того, на [PERSON] неодноразово надходили скарги та зави (а.с.15). Вказана характеристика не містить дати її складення, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості достовірно встановити - чи об'єктивні ці відомості на час розгляду даної цивільної справи Відповідно до характеристики, наданої головою комітету району в місті жителів приватного сектору Новобаврського району міста Харкова [PERSON] від 24.01.2017, [PERSON]за час проживання виявила себе з негативної сторони. Зловживає алкогольними напоями, не виконує батьківські обов'язки, погано ставиться до доньки [PERSON]. Від сусідів неоднарозово надходили скарги на розгульний спосіб життя [PERSON] не забезпечує доньку харчуванням та одягом, житло не придатне для проживання ( відсутнє світло та опалення) (а.с.16). Однак, матеріали справи не містять жодних доказів щодо результату розгляду вказаних скарг , чи знайшли вони своє підтвердження та які заходи було вжито відповідними органами в межах їх компетенцїї до відповідачки з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини. За інформацією Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 25.05.2016 між матір'ю та донькою постійні конфлікти. [PERSON] байдуже ставиться до відновлення стосунків с донькою, вважаючи, що невдовзі донька стане дорослою та не буде потребувати материнського догляду (а.с.18). У судовому засіданні опитана [PERSON] пояснила, що мати їй не приділяє уваги, буває в нетверезому стані, надає їй щомісячно з отриманої пенсії по 800 грн., в червні 2017 року дала 900 грн. Висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради за № 204 від 09.03.2017 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 19-20). Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні не доведено позивачем належними та допустимими доказами. У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. З позовної заяви не вбачається, що позивач як на підставу для позбавлення відповідачки батьківських прав посилався на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини). Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини). Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. З огляду на вище викладене суд вважає, що позивачем не надано достатніх належних доказів в підтвердження позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав щодо відмови у задоволенні позову за його недоведеністю.

Outcome: dismissed