Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між нею та відповідачем був укладений договір на виготовлення та передачу у власність товару. За рішенням суду був розірваний даний договір з відповідача стягнуто на її користь 57 700,63 грн., зобовязано товариство прибрати меблі з її помешкання. Дане рішення суду було виконане лише 03 лютого 2016 року. Тобто в період з 30 квітня 2014 року по 03 лютого 2016 року меблі зберігались в її квартирі. За умовами договору за кожен день зберігання встановлюється плата в розмірі 36,00 грн. за добу для меблів та 12,00 грн. для матрацу та аксесуарів. Тому відповідач зобовязаний їй сплатити кошти за весь період зберігання в розмірі 76 080 грн. Вказала, що за весь час суттєво змінились ціни на дані меблі, тому вона має додаткові вимоги до товариства, яке зобовязано відшкодувати різницю. Оскільки в даний час дані меблі коштують значно більші кошти. Своїми неправомірними діями їй також було заподіяно моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 21 000 грн., що складає по 1000 грн. за кожний місяць страждань та переживань, повязаних з неможливістю користування житлом, необхідністю підготовки до судових засідань, постійні переговори. Просила суд стягнути з ТОВ ВКФ «Екмі» на її користь кошти у розмірі вартості меблів на час подачі позову за мінусом передплати у розмірі 31 000 грн.; стягнути з ТОВ ВКФ «Екмі» на її користь кошти за зберігання меблів в розмірі 76 080 грн.; стягнути з ТОВ ВКФ «Екмі» на її користь моральну шкоду в розмірі 21 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2016 року за заявою представника позивача позовну вимогу про стягнення з ТОВ ВКФ «Екмі» на її користь кошти за зберігання меблів в розмірі 76 080 грн. залишено без розгляду. При розгляді справи відповідач подав зустрічну позовну заяву. Свої вимоги обґрунтовував тим, що між товариством та [PERSON] був укладений договір на виготовлення та передачу меблів, в тому числі й шафи. 13 травня 2014 року їй було повідомлено про готовність шафи. Після огляду її на складі відповідачка відмовилась її забирати, мотивуючи тим, що інша шафа (яка стояла поруч з шафою виготовленою на її замовлення) їй більше підходить. За умовами п. 3.6 договору сторони погодили неможливість повернення товару, виготовленого на індивідуальне замовлення. Також договором встановлена плата за зберігання меблів на складі, а саме в розмірі 36,00 грн. за добу для меблів та 12,00 грн. для матрацу та аксесуарів. Укладений договір був розірваний за рішенням суду від 03 вересня 2015 року, тому відповідачка має сплатити за зберігання шафи за період з 24 травня 2014 року по 03 вересня 2015 року в розмірі 16 848 грн. Крім того, договором передбачена неустойка в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості доставленого товару за кожну добу прострочення, що становить 11 045,88 грн. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ ВКФ «Екмі» штраф у розмірі 16 848 грн. за зберігання меблів на складі фабрики-виробника та пеню в розмірі 11 045,88 грн. за неприйняття товару у строк, встановлений договором. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов у повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні представник відповідач проти позову заперечував. Подав суду письмові заперечення проти позову. Просив відмовити в задоволенні позову та задоволити вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №369/10189/14ц, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] та зустрічного позову ТОВ ВКФ «Екмі» слід відмовити, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 28 лютого 2014 року між сторонами укладено договір №10февр.2014, предметом якого є виготовлення та передача у власність споживача товару, що визначений відповідно до замовлення. Відповідно до договору від 28.02.2014 №10февр.2014 та замовлення «Заказ № 10 февраля» позивачем за ліжко «Лондон», матрац «Версаль», наматрацник «Комфорт», шафу, комод та дві приліжкові тумби сплачено передплату у розмірі 31000 грн. Загальна вартість замовлення складає 56543 грн. Відповідно до пункту 2.4 продавець бере на себе зобов'язання виготовити меблі та передати їх у власність покупця впродовж 35 робочих днів, або в інший погоджений з покупцем термін. Інші терміни поставки меблів з позивачем не узгоджувались. Кінцевою датою поставки меблів є 21.04.2014, але за виключенням шафи меблі доставлено 30.04.2014. Відповідно до пункту 5.1. договору відповідач декларує відповідність меблів нормативним документам (стандартам) ГОСТ 19917-93 та ГОСТ 16371-93. Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №17069/14-53 від 20.03.2015 року - меблі для спальні, що були виготовлені за індивідуальним замовленням згідно договору від 28.02.2014 за №10 февр.2014, укладеного між сторонами мають різного роду недоліки і дефекти та не відповідають вимогам нормативних документів, що діють на території України у тому числі і ГОСТ 19917-93; ГОСТ 16371-93, умовам договору від 28.02.2014 за №10 февр.2014. Пункт 4.1 договору встановлює вимогу про надання покупцем претензій впродовж 7 робочих днів з моменту отримання замовлення. 20 травня 2014 року [PERSON] звернулася письмово до відповідача на сьомий день після раніше обумовленої дати поставки шафи. У відповідь на претензію відповідач запропонував покупцю на підставі вимог ст. 8 та ст. 14 ЗУ «Про захист прав споживачів» провести відповідну експертизу та визначити наявність невідповідності меблів вимогам нормативно-технічної документації виробника, на що позивач погодилась, але станом на момент подачі позовної заяви жодних експертиз не проводилось. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо мирного врегулювання спору, [PERSON] у жовтні 2014 року звернулась до суду з позовом про розірвання договору, зобовязання вчинити дію, стягнення коштів з врахуванням цін та стягнення пені. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2015 року розірвано договір від 28.02.2014 №10февр2014, укладений між [PERSON] та ТОВ ВКФ «Екмі-Меблі»; стягнено з ТОВ ВКФ «Екмі-Меблі» на користь [PERSON] грошову суму (передплату) з урахуванням зростання цін у розмірі 83 427 грн. 52 коп, 22 395 грн. 63 коп. пені, 4 305 грн. витрат за проведення експертизи, а всього 110 128 грн. 15 коп.; зобовязано ТОВ ВКФ «Екмі-Меблі» прибрати меблі, що були предметом договору від 28.02.2014 №10февр2014 з помешкання [PERSON], а саме: квартири [ADDRESS]; стягнено з ТОВ ВКФ «Екмі-Меблі» на користь держави 1 058 грн. 23 коп. судового збору. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 вересня 2015 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Екмі-Меблі" задоволено частково та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2015 року змінено. Викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Розірвати договір від 28.02.2014 №10февр2014, укладений між [PERSON] та ТОВ ВКФ «Екмі-Меблі». Стягнути з ТОВ ВКФ «Екмі-Меблі» на користь [PERSON] грошову суму (передплату) у розмірі 31000 грн., 22 395 грн. 63 коп. пені, 4 305 грн. витрат за проведення експертизи, а всього 57700 грн. 63 коп. Зобовязати ТОВ ВКФ «Екмі-Меблі» прибрати меблі, що були предметом договору від 28.02.2014 №10февр2014 з помешкання [PERSON], а саме: квартири [ADDRESS]. В решті позову відмовити. Стягнути з ТОВ ВКФ «Екмі-Меблі» на користь держави 577 грн. судового збору.». Відповідно до ч. 4 ст. 710 ЦК України, у разі відмови покупця від договору та повернення продавцю товару неналежної якості покупець має право вимагати відшкодування різниці між ціною товару, встановленою договором, і ціною відповідного товару на момент добровільного задоволення його вимоги, а якщо вимогу добровільно не задоволено продавцем, на момент постановлення судом рішення. Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка існувала на час виникнення спірних правовідносин, при розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред'явлення відповідної вимоги, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості товару на час купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідно до ч.7 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред'явлення відповідної вимоги, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості товару на час купівлі. Встановлено, що [PERSON] в якості передплати товару сплатила 31000 грн. При розгляді даної справи позивач вказував, що вартість товару значно змінилась, тому товариство має їй відшкодувати вартість меблів на час предявлення вимоги. Згідно довідки ТОВ ВКФ «Екмі» №83 від 18 серпня 2016 року не вдається можливим визначити вартість меблів, виготовлених на замовлення по договору від 28 лютого 2014 року, оскільки технологія фарбування меблів та ті види фарб, які замовляла покупець, вже не використовуються у виробництві меблів товариством. У судовому засіданні відповідно до ст. 10 ЦПК України судом розяснювалось права та обовязки сторін щодо подання доказів та доведення суду своїх вимог та заперечень, порядок подання доказів. У встановленому та розясненому судом порядку подання доказів клопотань про призначення експертизи не надходило. Оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження вартості меблів на час предявлення вимоги, тому у задоволенні позову [PERSON] суд відмовляє. Щодо доводів представника ТОВ ВКФ «Екмі» про тотожність спору та закриття провадження по справі в цій частині. Так, за ст. 207 ЦПК України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду по справі, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді. З матеріалів справи №369/10189/14ц встановлено, що [PERSON] просила суд стягнути різницю у вартості меблів на підставі поданого суду замовлення та рахунку «Будівельно-господаського гіпермаркету «Епіцентр К» №7, комерційної пропозиції. Даній довідці судами була надана оцінка та вказано, що дана довідка не може бути підставою для задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки вказані документи надані не виробником, а є ціною встановленою реалізатором вказаної продукції та може відрізнятись від ціни виробника. По справі, що розглядається судом, позивач просить суд стягнути різницю не на підставі даних рахунків та пропозицій. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення різниці у вартості товару заявлені з інших підстав. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобовязання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Ст. 526 КЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Порушення зобовязання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантує право споживача на належну якість продукції шляхом зобовязання виконавця передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. За ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 14 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів», вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Відповідно до вимог частини 2 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити: найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна продукція. Відповідно до пункту 5.1. договору відповідач декларує відповідність меблів нормативним документам (стандартам) ГОСТ 19917-93 та ГОСТ 16371-93. Відповідно до ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі- продажу. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Відповідно до ч. 2 ст. 678 ЦК України, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару. Статтею 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачається можливість провести експертизу втрати якості продукції під час гарантійного строку, тобто аналізуються дефекти товару, що виникли в процесі експлуатації товару. Як вказувалось вище, 20 травня 2014 року [PERSON] звернулась до товариства з претензією щодо недоліків виготовленого товару, в тому числі шафи: задня стінка не встановлена в четверть, місцями погано натягнута тканина, відсутні потертості. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження виготовлення шафи без вказаних позивачкою недоліків, з 2014 року жодної експертизи щодо якості відповідачем не проведено та не спростовані заявлені споживачем недоліки та відповідність товару ГОСТу. Зважаючи на що, доводи зустрічного позову щодо необґрунтованості відмови та необхідності зберігання шафи суд вважає недоведеними та відмовляє в задоволенні зустрічного позову.

Outcome: dismissed