Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про розірвання договору подружжя про розмір аліментів на дитину, покликаючись на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 16 лютого 2016 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . 01 травня 2018 року при конфлікті відповідач вигнав її з дому. Оскільки вона не мала постійного місця проживання, син залишився проживати з відповідачем. Відповідач чинив на неї психологічній тиск та повідомив їй, що якщо вона хоче бачитись із сином, вона повинна укласти договір про розмір аліментів на дитину, інакше вона не побачить сина. Однак відповідач перешкоджає їй в побаченнях з сином, забороняє їй зустрічатися та спілкуватися з сином. Просить розірвати договір подружжя про розмір аліментів на дитину від 21 травня 2018 року. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у\~справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримане відповідачем 11 липня 2019 року. Третю особу належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримане нею 08 липня 2019 року. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 лютого 2016 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору подружжя про розмір аліментів на дитину від 21 травня 2018 року [PERSON] та [PERSON] узгодили, що їх малолітній син [PERSON] , [INFO] буде проживати із батьком [PERSON] . Згідно з п. 2 даного договору, сторони домовились про сплату [PERSON] аліментів на утримання сина у розмірі 800,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до п. 8 вищевказаного договору, сторони домовились, що [PERSON] здійснює своє право на особисте виховання дитини без будь-яких обмежень та безумовно. Згідно з ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.\~Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.\~ Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.\~Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів, що відповідачем [PERSON] істотно порушуються умови договору подружжя про розмір аліментів на дитину від 21 травня 2018 року, зокрема, що відповідач перешкоджає їй в побаченнях з сином, забороняє їй зустрічатися та спілкуватися з сином. Крім того, суд не бере до уваги покликання позивача на те, що вона уклала договір подружжя про розмір аліментів на дитину від 21 травня 2018 року внаслідок психологічного тиску на неї зі сторони відповідача, оскільки нею не надано жодних доказів щодо чинення такого тиску, а також відповідно до п. 11, 13 даного договору, сторони ствердили про наявність дійсних намірів створити для себе юридичні наслідки його укладення та нотаріусом роз`яснено сторонам їх права та обов`язки, жодних зауважень позивачем [PERSON] не заявлено. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed