Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та визначення місця проживання дітей, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.07.2002 року між нею та відповідачем укладений шлюб, від шлюбу вони мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось з причин повної відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні стосунки, зловживання спиртними напоями. Оскільки відповідач на протязі 4-х років в сім'ї не проживає, збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим. Позивачка проживає з дітьми, які перебувають на її утриманні, у добровільному порядку відповідач коштів на утримання дитини не надає, тому просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку. Ухвалою Сімферопольського районного суду АР Крим від 28.02.2014 року позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей залишено без розгляду. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву, де підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу, просила строк для примирення не надавати, уточнила заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей і просила стягнути аліменти в твердій грошовій сумі 1050 грн. на трьох дітей, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням /а.с.28/, причин неявки суду не повідомив. Як вбачається з письмової заяви позивача, вона надає суду згоду на заочний розгляд справи, не змінюючи предмет або підстави позову. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони 27.07.2002 року зареєстрували законний шлюб, про що відділом реєстрації актів громадського стану Київського РУЮ м. Сімферополя АРК зроблений відповідний актовий запис №295 та видане свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] /а.с.22/ Від шлюбу подружжя має трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с.8-10/ Діти проживають з позивачкою, що підтверджується довідкою №1/82 /а.с.21/. Подружні відносини між сторонами фактично припинені з 2010 року. Основна причина розпаду сім'ї - це фактичне припинення шлюбних стосунків. Як встановлено в судовому засіданні відповідач офіційно не працевлаштований, інших осіб на утриманні не має. Правовідносини сторін регулюються статтями 84, 104, 105, 110-112, 180-184 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На підставі вищевикладеного, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивачка скористувалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Судом при розгляді справи встановлено, що збереження цього шлюбу неможливо у зв'язку з припиненням між подружжям шлюбних відносин та відсутністю у сторін будь-якого наміру на збереження подружніх стосунків. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивачки на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати|настоювати| на розірванні шлюбу|шлюбу|, є|з'являються,являються| обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 46 Конституцією України гарантовано право громадян на соціальний захист для забезпечення рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму, встановленого законом. В статті 48 Конституції України встановлено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно ст.ст.180-184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матери, батька і (або) у твердій грошовий сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 % (тридцяти відсотків) встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з того, що відповідач, як батько [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Оскільки, як встановлено у судовому засіданні, відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний дохід, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей, суд враховує стан здоров'я дітей, їх потреби у цьому віці, стан здоров'я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дітей, обов'язок обох батьків утримувати дітей і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти в твердій грошовій сумі по 350 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття . Суд стягує аліменти від дня пред'явлення позову, що передбачено ст.191 Сімейного кодексу України. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 27.01.2014 року. Згідно з пунктом першим частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності зі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати по справі. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved