Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Запорізької міської ради. В подальшому 21.09.2016р. надав суду уточнену позовну заяву, де співвідповідачем також зазначив [PERSON] (а.с.144-148, том 1). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 24.11.2013 р. відкрився спадок у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: будинок № 139 по вул.Молодіжна в м.Запоріжжя. Померлий [PERSON] залишив позивачу спадщину на підставі заповіту. Позивач звернувся до нотаріальної контори для оформлення права власності в порядку спадкування, але у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів та пропущенням шестимісячного строку на прийняття спадщини позивачу нотаріальними органами було відмовлено в оформлені права власності в порядку спадкування за законом. Вважає, що фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом з померлим на момент його смерті. Просить у позові визнати за ним право власності на спадкове майно - будинок № 139 по вул.Молодіжна в м.Запоріжжя, в порядку спадкування за заповітом, та визнати його таким, що фактично прийняв спадщину. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові, також пояснили, що на похоронах [PERSON] позивач присутній не був та його не хоронив, просили позов задовольнити. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували та пояснили, що на момент смерті [PERSON] з ним ніхто не проживав, оскільки він зловживав спиртними напоями, будинок був у занедбаному стані, хоронили [PERSON] за рахунок держави, вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю з померлим позивач не заявляв, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Надали суду письмові заперечення на позов, де викладена аналогічна правова позиція (а.с.182-184, том 1). Представник Запорізької міської ради в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Свідок [PERSON] пояснила суду, що сімю [PERSON] знає давно, але в листопаді 2013 року, коли помер [PERSON], вона особисто в його будинку не була. Вона вела його пошуки, коли він помер, та сама особисто подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки вона є троюрідною сестрою. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є головою квартального комітету, в 2000 році [PERSON] купив будинок, в якому проживали разом з ним без реєстрації його цивільна дружина та її син [PERSON] Коли [PERSON] помер вона не знає, та хто проживав з ним на момент його смерті їй невідомо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що знає [PERSON], оскільки він проживав поруч. В 2013 та 2014 роках [PERSON] проживав разом з [PERSON] в будинку, який знаходиться неподалік. Коли помер [PERSON] йому невідомо, приблизно у 2014 році. Також у цьому будинку [PERSON] тримав собаку. Свідок [PERSON] пояснив суду, що знає позивача за іменем [PERSON], прізвища не знає, цей [PERSON] у 2013 та у 2014 проживав разом із [PERSON]. Про їхній побут йому нічого невідомо, скільки кімнат в будинку він не знає, вважає, що [PERSON] за свої кошти хоронив [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] це його дядько. В 2011-2012 роках неодноразово бачив його у нетверезому стані, оскільки він почав пити із за смерті своєї співмешканки. Помер [PERSON] в листопаді 2013 року, але з весни 2013 до грудня 2013 року він до будинку, де проживав [PERSON], не заходив. Позивача [PERSON] не знає, але бачив його декілька разів в будинку у [PERSON] Про смерть [PERSON] дізнався весною 2016 року, його хоронила держава, але він встановив памятник. В грудні 2013 року був біля будинку [PERSON], він був заброшеним. Потім в 2016 році його знайшов сусід [PERSON] та попросив привести будинок до ладу, оскільки в ньому проживали бомжи. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] був її сусідом. Він проживав разом із жінкою, а позивач [PERSON] є її сином, він приходив до [PERSON] в гості. В 2012 році співмешканка [PERSON] померла, після чого він став часто пити. [PERSON] приносив [PERSON] продукти, але він там не жив. Потім [PERSON] пропав, а згодом стало відомо, що в листопаді 2013 року він помер у лікарні, при цьому [PERSON] хоронила держава. Після смерті [PERSON] бомжи почали розтягувати метал з його хати. Свідок [PERSON] надав пояснення, аналогічні по поясненням свідка [PERSON], та доповнив, що [PERSON] один раз на місяць приносив їжу [PERSON] Після його смерті будинок був покинутий. Суд, вислухавши учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з нижченаведених підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 листопада 2013 року помер [PERSON], про що свідчить актовий запис про смерть № 6892 від 14.12.2013р. (а.с.113, том 1). Після його смерті 28 жовтня 2014р. до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся позивач [PERSON] (а.с.48, том 1). Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 30.10.2014р. позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів та пропущенням шестимісячного строку на прийняття спадщини (а.с.115, том 1). Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог пункту 6.4 Тимчасового положення у разі крадіжки, втрати, пошкодження тощо свідоцтва про право власності чи витягу про реєстрацію прав БТІ можуть видати дублікат витягу або за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва. Для отримання дубліката свідоцтва чи витягу подається заява, який передує опублікування в пресі повідомлення\~\~про недійсність викрадених, загублених, пошкоджених свідоцтв про право власності чи витягів про реєстрацію прав. БТІ перевіряє належність заявленої вимоги відомостям з реєстру прав та оформлює дублікат свідоцтва чи витягу. На дублікаті свідоцтва чи витягу обовязково зазначається його номер та в Реєстрі прав робиться відмітка про втрату оригіналу свідоцтва чи витягу та відмітку про видачу дубліката свідоцтва чи витягу. Отже, аналізуючи зміст наведеної\~норми,\~слід зазначити, що\~діючим законодавством передбачено видачу дубліката свідоцтва про право власності у разі крадіжки, втрати, чи пошкодження\~\~оригіналу свідоцтва про право власності з обовязковим дотриманням встановленої процедури, яка передує видачі, та визнанням у звязку з цим недійсним\~\~втраченого свідоцтва. При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові № 6-164цс12 від 23.01.2013р., у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування житловим майном виникають з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно з підстав, передбачених ст.388 ЦК України. Окрім того, за вимогами 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За розясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання прав на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, зокрема, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Виходячи зі змісту ст. ст. 1296-1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою для звернення до суду позивачів стала неможливість оформити спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Але суду не було надано доказів, що позивач має перешкоди для оформлення нотаріусом права на спадщину, а саме - відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливість їх подання. Наявні у справі докази свідчать про те, що позивач [PERSON], як спадкоємець спірного майна, не скористався своїм правом отримати дублікат свідоцтва про право власності на спірний будинок відповідно до вимог закону. Отже, у суду відсутні підстави стверджувати, що позивач не має можливості оформити спадщину у встановленому порядку через нотаріальні органи, оскільки суду не було надано доказів того, що [PERSON] взагалі звертався куди-небудь із заявою про отримання дубліката правовстановлюючих документів на спірний будинок. А відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України ґрунтування судового рішення на припущеннях є неприпустимим. Слід також відзначити, що 23.05.2014р. після смерті [PERSON], тобто у встановлений законом шестимісячний строк, до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON], що підтверджується матеріалами відповідної спадкової справи (а.с.53, том 1). В заяві зазначила, що крім неї інших спадкоємців немає. Доказів того, що [PERSON] в установленому законом порядку надала нотаріусу заяву про відмову від спадщини, суду надано не було. З заявлених позовних вимог вбачається, що позивачем обрано спосіб захисту про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] Згідно із ч.1 ст.33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. З заявлених позовних вимог вбачається, що позивачем обрано спосіб захисту про визнання права власності на спадкове майно, де іншим спадкоємцем згідно матеріалів спадкової справи є [PERSON] Таким чином, під час вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно, до участі у справі повинні залучатись, насамперед, заінтересовані сторони цього спору, насамперед [PERSON] Проте [PERSON] до участі у справі в якості співвідповідача залучена не була, хоча нотаріусу вона надавала документа стосовно своїх родинних відносин з померлим (а.с.62-74, том 1). Отже, неправомірність позовних вимог також полягає у тому, що заявлені позовні вимоги щодо прав та обовязків особи, яка не є стороною у справі в обраний позивачем спосіб захисту. При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Статтею 1\~Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано кожній фізичній особі право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У даному спорі спадкоємець [PERSON], у випадку задоволення позову, позбавляється права власності в порушення порядку, встановленного цивільним процесуальним законом, оскільки позовні вимоги до неї не заявлялись і вона не була залучена до участі у справі, що може призвести до порушення відносно неї ст.1 Першого Протоколу Конвенції\~про захист прав людини та основоположних свобод\~та ст.6 цієї Конвенції. \~\~ За таких обставин, враховуючи, що суд першої інстанції не має повноважень відповідно до вимог чинного законодавства щодо самостійного залучення до участі у справі осіб у якості відповідача, то відсутні правові підстави для задоволення позову [PERSON], саме, в тому числі, з підстав не залучення до участі у справі в якості відповідача [PERSON], що не позбавляє права позивача звернутися з відповідним позовом до суду першої інстанції, залучивши до участі у справі [PERSON], як того вимагає закон, для вирішення спору у встановленому законом порядку. Окрім того, в позові заявлені позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] Зазначені позовні вимоги також не засновані на законі виходячи з наведеного. Як вбачається з матеріалів справи, на момент своєї смерті спадкодавець [PERSON] проживав за адресою: [INFO] (а.с.8, том 1). Зареєстрованим місцем проживання позивача [PERSON] на момент смерті спадкодавця було мешкання за адресою: [ADDRESS], що підтверджується постановою нотаріуса (а.с.8, том 1) та копією паспорта позивача (а.с.49оборот, том 1), тобто не разом зі спадкодавцем. Заява про прийняття спадщини після померлого [PERSON], який помер 24.11.2013р., була подана позивачем 28.10.2014р., тобто с порушенням шестимісячного строку, встановленого ст.ст.1269, 1270 ЦК України, що підтверджується заявою позивача про прийняття спадщини (а.с.48, том 1). Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. При цьому, згідно п.24 цієї ж постанови Пленуму ВСУ, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Але позовні вимоги ані про встановлення факту постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем, ані про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, позивачем [PERSON] заявлені не були. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed