Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

У травні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину: [PERSON] Оскільки [PERSON] добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, позивач, посилаючись на ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України, вимагає стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. 03.06.2016 р. відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину: [PERSON] Заявник стверджує, що майже рік син [PERSON] проживає з матір'ю, а дочка [PERSON] проживає з батьком. Тому неповнолітня дочка знаходиться на його утриманні. Оскільки [PERSON] добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, посилаючись на ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України, вимагає стягнути з відповідача за зустрічним позовом аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. За ухвалою суду від 03.06.2016 р. було прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та об'єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. У судовому засіданні позивач [PERSON] власні вимоги за первісним позовом підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Зустрічний позов не визнала повністю, бо за станом здоров'я не працює, не має інших доходів, достатніх для сплати аліментів на утримання дочки. До того ж позивач за зустрічним позовом умисно розділив місця проживання дітей без її згоди, а вона потребує стаціонарного лікування у зв'язку з наявністю тяжкої хвороби. Проте коштів на таке лікування у неї теж немає. Також відсутні кошти для забезпечення елементарних умов проживання. Відповідач [PERSON] у суді не визнав первісний позов повністю, бо одержує мінімальну зарплату, а інших доходів, достатніх для сплати аліментів на утримання сина, у нього немає. Власні вимоги за зустрічним позовом підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Заслухавши вказані пояснення, безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов та відмовити у зустрічному позові повністю із таких підстав. Як вбачається із наданих сторонами доказів, вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.11.1994 р., внаслідок якого мають двох спільних неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Сторони наполягали у суді, що у даний час проживають окремо один від одного: позивач за первісним позовом проживає разом з меншою дитиною - сином [PERSON] в с. Костянтинівка, Новомиргородського району Кіровоградської області, а відповідач за первісним позовом проживає разом зі старшою дитиною - дочкою [PERSON] у м. Новомиргороді, Кіровоградської області. Проте місце реєстрації у [PERSON] і [PERSON] залишилося попереднім. Після фактичного припинення сімейних стосунків (за твердженням позивача за первісним позовом - з січня 2015 року, а за твердженням відповідача за первісним позовом - з травня 2015 року) відповідач за первісним позовом перестав надавати матеріальну допомогу дитині, не бере участі у вихованні неповнолітнього сина. Згідно довідки відділу Державної виконавчої служби Новомиргородського РУЮ у Кіровоградській області з [PERSON] не проводяться стягнення аліментів у передбаченому законом порядку. За довідкою Костянтинівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області неповнолітній перебуває на утриманні позивача за первісним позовом. Згідно довідки РТМО «Новомиргородське» неповнолітній син на «Д» обліку не перебуває. Згідно вимогам Сімейного кодексу України: ст. 180 - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ч. 1 ст. 192 - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач, не дивлячись на свій батьківський обов'язок, участі у вихованні дитини з 2015 р. не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв'язку з чим з нього необхідно стягнути аліменти в примусовому порядку у зазначеному позивачем розмірі. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів іншої дитини, фактично непрацездатної дружини; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Суд відкидає заперечення відповідача за первісним позовом, що він начебто одержує мінімальну зарплату, а інших доходів, достатніх для сплати аліментів на утримання сина, у нього немає. Як вбачається з наданих відповідачем за первісним позовом документів, його заробітна плата за поточний рік у середньому щомісячно становить 2.169 грн. Такий дохід дозволяє йому сплачувати аліменти у зазначеному позивачем за первісним позовом розмірі. Тому, на підставі ст. ст. 180-183, 191-192 Сімейного кодексу України, первісний позов [PERSON] слід задовольнити повністю. В той же час суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення зустрічного позову. Так, із наданих як позивачем за первісним позовом, так і позивачем за зустрічним позовом довідок виконкому Костянтинівської сільської ради вбачається, що на час звернення до суду [PERSON], [PERSON], а також неповнолітні [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають по [ADDRESS], тобто разом. Суд відкидає посилання позивача за зустрічним позовом на акт обстеження матеріально-побутових умов життя від 26.05.2016 р., бо він складений на ім'я [PERSON]., яка не є стороною у справі, або іншим учасником судового розгляду. До того ж із наданих відповідачем за зустрічним позовом медичних довідок витікає, що [PERSON] тривалий час страждає на хронічні тяжкі захворювання, внаслідок яких потребує тривалого стаціонарного лікування. Суд також не погоджується із твердженнями позивача за зустрічним позовом, що факт утримання ним неповнолітньої дитини визнається сторонами і тому не потребує доказуванню у суді. Насправді у судовому засіданні як позивач за первісним позовом повністю не визнала зустрічний позов, так і позивач за зустрічним позовом повністю не визнав первісний позов. Тому позивач за зустрічним позовом повинен довести обґрунтованість власних вимог у передбаченому законом порядку. Ураховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що слід відмовити у зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини повністю за його недоведеністю. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 551,20 грн., від сплати якого позивач за первісним позовом була звільнена у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved