Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

У травні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (далі - ПАТ УСК «Гарант-Авто») про стягнення страхового відшкодування сумі 4061,32 грн., пені за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 467,33 грн., трьох процентів річних в сумі 23,37 грн. та інфляційних втрат в сумі 1068,61 грн. На обґрунтування позову зазначила, що 17 жовтня 2014 р. з вини водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої отримав пошкодження належний їй автомобіль [NUMBER]. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ УСК «Гарант-Авто», а тому вона повідомила страхову компанію про страховий випадок, а 4 грудня 2014 р. подала заяву про виплату страхового відшкодування та усі необхідні документи. Страхова компанія прийняла рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 4061,32 грн., але у встановлений законом строк виплата страхового відшкодування здійснена не була. Враховуючи, що відповідач прострочив виплату страхового відшкодування, він відповідно до вимог п. 36.5. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за 70 днів прострочення, втрати від інфляції та три проценти річних від простроченої суми. Позивач [PERSON] подала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. ПАТ УСК «Гарант-Авто» не повідомило суд про причини повторної неявки свого представника в судове засідання, суд розцінив ці причини як не поважні та дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача і ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши надані позивачем письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 17 жовтня 2014 р. в м. Києві на вул. Драгоманова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу [PERSON] В даній дорожньо-транспортній пригоді постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 р. встановлено вину водія [PERSON] (а.с. 8). Цивільна відповідальність при використанні автомобіля [NUMBER] була застрахована у ПАТ УСК «Гарант-Авто» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5385964. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату)… Отже внаслідок настання страхового випадку між [PERSON] як потерпілою особою та ПАТ УСК «Гарант-Авто» як страховиком виникли правовідносини, що врегульовані нормами глави 67 ЦК України «Страхування» та спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-IV). Відповідно до ст. 22.1 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 4 грудня 2014 р. позивач [PERSON] звернулася до ПАТ УСК «Гарант-Авто» із заявою про страхове відшкодування, надавши документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхової виплати (а.с. 9). З листа ПАТ УСК «Гарант-Авто» від 16.12.2014 р. вбачається, що страховик визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 4061,32 грн. (а.с. 10). Визначений відповідачем розмір страхового відшкодування позивачем не оспорюється. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Строки здійснення страхових виплат за договорами обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів визначені у ч. 2 ст. 36 Закону1961-IV, за приписом якої страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування та протягом трьох робочих днів направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Оскільки заява про страхове відшкодування подана позивачем 4 грудня 2014 р., граничним строком виконання зобов'язання по виплаті страхового відшкодування було 3 березня 2015 р. Згідно з приписами ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у строк, встановлений у зобов'язанні. Судом встановлено, що на день розгляду справи зобов'язання по виплаті страхового відшкодування страховиком не виконане, що є підставою для примусового стягнення суми страхового відшкодування. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Зобов'язання, яке не виконав страховик, є грошовим, а отже він в силу ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Станом на 12 травня 2015 р. відповідач прострочив виплату страхового відшкодування на 70 днів. В період прострочення облікова ставка НБУ складала 30% річних, а отже розмір пені за прострочення виплати страхового відшкодування становить 467,33 грн. (4061,32х(30х2):100):365х70). Середній індекс інфляції за вказаний період складав 1,26312, тобто втрати позивача від інфляції становлять 1068,61 грн. (4061,32х1,26312=5129,93 - 4061,32). Три проценти річних від простроченої суми становлять 23,37 грн. (4061,32х3:365х70:100). Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] і задовольняє їх в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved