Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в обґрунтування якого посилався на наступне. [INFO] в газеті «Горожанін» номер [NUMBER], на п'ятій сторінці в розділі «Скандал» була опублікована стаття під назвою «[INFO]» за авторством [PERSON]. В середині сторінки та самої статті розміщене зображення [PERSON] разом з наказом по Обласному комунальному клінічному лікувально-профілактичному об'єднанню «Фтизіатрія» №260 від 25.12.2012 року за підписом [PERSON] В зазначеній статті міститься недостовірна та вмисно сфабрикована інформація, яка ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON], виставляючи його корупціонером та крадієм. В другому стовпчику спірної статті зазначається: «Но в редакции лежит приказ по областному клиническому лечебно-профилактическому объединению «Фтизиатрия» №260 от 25.12.12, подписанный его директором [PERSON]. Пункт первый этого приказа звучит так: «Закрепить за отделениями стационара в качестве врачей-фтизиатров преподавателей кафедры фтизиатрии Днепропетровской медицинской академии…», а далее перечислены семь фамилий. Напротив каждой указан объем оплачиваемой нагрузки - 0,5 или 0,25 от должностного оклада». Любой знакомый с КЗоТом человек сразу скажет, что перед нами приказ руководителя о зачислении на работу в больницу внешних совместителей. Хотя указанные в приказе сотрудники академии в больнице зарплату не получают. Возникает резонный вопрос: а начисляется ли эта зарплата (7 человек = 3,25 ставки) или нет? И если начисляется, то кто ее получает?». Отже, автор спірної статті та редакція газети «Горожанін», стверджують, що позивач [PERSON] на підставі зазначеного наказу прийняв на роботу за сумісництвом сімох осіб але не сплачує їм зарплату а можливо отримує її сам, а отже вчиняє корупційні дії, що витікає з назви статті. Дана, розповсюджена на невизначене коло осіб, інформація є недостовірною, так як ґрунтується на сфабрикованих матеріалах, лише з метою навмисно завдати шкоду честі, гідності та ділової репутації позивача [PERSON] По перше, твердження автора статті про те, що «Любой знакомый с КЗоТом человек сразу скажет, что перед нами приказ руководителя о зачислении на работу в больницу внешних совместителей» - є безпідставними та не відповідає жодним нормам чинного законодавства. Приведений відповідачами зміст наказу жодного відношення до наказу про прийняття на роботу не має, а якщо автор статті вважає себе спеціалістом в трудовому праві, як вбачається з самої статті, то він не міг не знати та не розуміти, що цей наказ не має відношення до прийняття на роботу. А отже, можливо з повною упевненістю зазначити, що автор статті навмисно видає спірний наказ за наказ про прийняття на роботу, з метою введення в оману читачів, для того щоб мати можливість стверджувати про корупційні наміри позивача [PERSON] стосовно присвоєння чужого заробітку. Ця неправдива інформація безпосередньо завдає шкоду честі, гідності та ділової репутації позивача. По друге, наказ, зображення якого було опубліковане в газеті «Горожанін», номер [NUMBER], в середині п'ятої сторінці в розділі «Скандал» не існує взагалі та ніколи не видавався в тому вигляді, в якому його надрукували відповідачі. В опублікованому відповідачами наказі відсутня описова частина оригінального наказу, яка містить наступний текст «У зв'язку з необхідністю реалізації положення договору №11 між кафедрою фтизіатрії ДЗ «ДМА МОЗ України» і ДОККЛПО «Фтизіатрії», а також «Положення про клінічні лікувально-профілактичний заклад охорони здоров'я» щодо виконання лікувальної роботи викладачами кафедри з 01.01.2013 року». Спірний наказ №206 від 25.12.2013 був виданий позивачем [PERSON], як директором Дніпропетровського обласного комунального клінічного лікувально-профілактичного об'єднання «Фтизіатрія», з метою урегулювання внутрішнього порядку співробітництва з Дніпропетровською державною медичною академією згідно умов договору №11 від 01.06.2009 року про співробітництво між лікувально-профілактичною установою і учбовим закладом. Отже спірний наказ №260 від 25.12.2012 року є наказом адміністративного характеру і жодним чином не відноситься до кадрових питань. Спірний наказ був виданий з метою узаконення находження та саму роботу співробітників Медичної академії на території лікарні об'єднання «Фтизіатрія», що відповідає положенню договору №11 від 01.06.2009 року та додатку №2. Аналізуючи зазначене, можливо з упевненістю стверджувати, що відповідачі навмисно, з метою введення в оману читачів, опублікували лише частину спірного наказу, скривши при цьому описову його частину, з якої однозначно витікає, що цей наказ не має жодного відношення к прийняттю на роботу. Таким чином автор статті та редакція грезети, розуміючи всю суть своїх дій, здійснили фальсифікацію матеріалів, намагаючись спотворити наявний в них наказ для того, щоб обґрунтувати їх неправдиву інформацію та зганьбити честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] видавши його за корупціонера, як це випливає з назви статті та її змісту. Згідно положення ст.26 закону України «Про друковані засоби інформації в Україні» журналіст зобов'язаний подавати для публікації об'єктивну і достовірну інформацію. Як вбачається з наведеного, автор статті навмисно, порушив положення цієї норми. Той факт, що відповідачі опублікували недостовірну інформацію про позивача [PERSON], яка стосується його не тільки як громадянина та лікаря, але і як директора Дніпропетровського обласного комунального клінічного лікувально-профілактичного об'єднання «Фтизіатрія», та навмисно сфабрикували наказ №260 від 24.12.2013 року, який є внутрішньою адміністративною документацією об'єднання «Фтизіатрія», безпосередньо завдало шкоду діловій репутації самому Дніпропетровському обласному комунальному клінічному лікувально-профілактичному об'єднанню «Фтизіатрія». По третє, відповідачі в своїй статті «[INFO]» зазначають наступне «Первый главврач нас откровенно предупредил: - Это по [PERSON]?» Не лезьте туда. Почем? - Потому что. Не буду говорить, откуда ноги растут, но там не такие большие деньги выплывают, а вы поимеете серьезные неприятности. Я имею в виду не только профессиональную деятельность, но и …здоровье тоже. Это плохо закончится. Вы даже не представляете, как плохо…». Такое ощущение, что речь идет не о медучреждении и не о людях гуманной профессии, а … Ну вы сами поняли какая аналогия здесь напрашивается.» Дані вислови автора є принизливими та ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] Автор вигадав це лише з метою виставити позивача злочинцем, прислідуючи лише йому відомі наміри. [INFO] відповідачі продовжуючи розповсюджувати неправдиву інформацію про позивача [PERSON] на невизначене коло осіб, опублікували статтю під назвою «[INFO]» в газеті «Горожанін» випуск [NUMBER] на сторінці №16 в розділі «Скандал». В третьому стовпчику у статті «[INFO]» автор зазначає: « 20 мая 2013 года состоялось заседание ученого совета медицинского факультета медакадемии, на котором в числе прочего был рассмотрен отчете [PERSON] о работе за период с 2007 по 2011 год. Из 37 членов ученого совета медицинского факультета присутствовали 28. Все они единогласно проголосовали за поддержку ходатайства перед ученым советом вуза о присвоении [PERSON] ученого звания доцента. Тем более что и работает она на должности доцента. Но ходатайство до ученого совета вуза так и не дошло. [PERSON] объяснили, что в документ вкралась «техническая ошибка». Какая? Отсутствовала подпись завкафедрой [PERSON]. Так один «отсутствующий» голос перевесил 28 голосов «за». Ну а после этого начался административный произвол». Також в статті опубліковане зображення позивача [PERSON] з підписом наступного змісту: «[PERSON] почему-то невзлюбил доцента [PERSON]…». Враховуючи наведені витримки з статті, можливо зробити висновки що автор без достатніх на то підстав та доказів, звинувачує позивача [PERSON] в тому що він перешкоджає [PERSON] в отриманні вченого звання доцента. Для даних виводів відповідачі не мають жодного доказу, а лише навмисно намагаються виставити позивача [PERSON] дрібним шкідником, який не чим не займається окрім як пакостити молодим та перспективним науковцям. Позивач [PERSON] є поважною особою в суспільстві, депутат Жовтневої районної ради м.Дніпропетровська у 1984-1989 роках, та Самарської у м.Дніпропетровську ради з 2010 року. У 1991 році [PERSON] присвоєні вчена ступінь доктора медичних наук та вчене звання професор. З 1995 року він займає посаду директора Дніпропетровського обласного комунального клінічного лікувально-профілактичного об'єднання «Фтизіатрія», а також є членом Міжнародної протитуберкульозної спілки, членом Європейського товариства фтизіатрів та пульманологів, членом вченої Ради Дніпропетровської медичної академії. Відзначений почесним знаком «Відмінник охорони здоров'я » в 1998 році, йому присвоєне почесне звання «Заслужений лікар України» в 1998 році. Нагороджений: медаллю «За доблесний труд» - 1989 рік, почесною грамотою Верховної ради України - 2003 рік, почесними грамотами МОЗ України-2003,2007,2008 років, дипломом «Кращий роботодавець року» м.Дніпропетровськ - 2005,2006 роки. Немає жодного сумніву, що неправдива інформація, яку поширюють відповідачі - є образливою та ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] який своєю сумлінною та професійною працею заслужив повагу суспільства. Також дуже важливою, є та обставина, що автор статті намагається ввести читача в оману про те що позивач [PERSON] має відношення до того, що [PERSON] зменшили зарплату, хоча позивач не має до цього жодного відношення, та не уповноважений вирішувати такі питання в медичній академії. Якщо аналізувати зміст тексту статті та іі оформлення, одразу стає помітним, що автор намагався зробити акцент на [PERSON] і навіть ототожнити його з тими обставинами до яких він не причетний. Велике зображення [PERSON] та відсутність прізвищ інших осіб, повинен наводити читача на думку, що він є центральною особою про яку іде річ в статті, хоча друга частина жодним чином не відноситься до позивача. Наприклад опубліковані в статті зображення наказів, не має відношення до [PERSON], але автор не зазначає в статті прізвище осіб які ці накази видавали, а замість цього викладає текст таким чином, що читач відносить це на ім'я [PERSON] Поширення зазначеної недостовірної інформації відповідачами невизначеному колу осіб мали на меті опорочення честі і гідності та ділової репутації позивачів. Застосовуючи обман та фальсифікацію, відповідачі намагаються переконати значну кількість громадян в корисливих, меркантильних мотивах діяльності позивача [PERSON], виставляючи його як корупціонера та бандита. В зв'язку з цим, позивачі просили: визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивачів, відомості опубліковані у статті «[INFO]» та поширені відповідачами відносно позивачів [INFO] в газеті «Горожанін», номер [NUMBER], зокрема: - назва статті «[INFO]», є звинуваченням відповідачів в корупційних діях; - всі відомості стосовно наказу №260 від 25.12.2012 року, виданого директором Дніпропетровського обласного комунального клінічного лікувально-профілактичного об'єднання «Фтизіатрія» [PERSON]; - відомості зазначені в статті - «Это по [PERSON]? Не лезьте туда. - Почему? - Потому что. Не буду говорить, откуда ноги растут, но там не такие большие деньги выплывают, а вы поимеете серьезные неприятности. Я имею в виду не только профессиональную деятельность, но и ... здоровье тоже. Это плохо закончиться. Вы даже не представляєте, как плохо...»; зобов'язати відповідачів спростувати відомості, опубліковані ними у статті «[INFO]» та поширені відповідачами відносно позивачів [INFO] в газеті «Горожанін», номер [NUMBER] у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом опублікування рішення суду, яке набере законної сили та публікації офіційного вибачення перед позивачами керівника редакції газети «Горожанін» та автора цієї статті про те, що ними поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивачів, не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили. Також позивачі просили визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача [PERSON], відомості опубліковані у статті «[INFO]» та поширені відповідачами відносно позивача [PERSON] [INFO] в газеті «Горожанін», номер [NUMBER], зокрема всі відомості стосовно того, що позивач [PERSON] створює перешкоди [PERSON] в її професіональній та науковій діяльності, та вчинення перешкод в отриманні вченого звання доцента; зобов'язати відповідачів спростувати відомості, опубліковані ними у статті «[INFO]» та поширені відповідачами відносно позивача [PERSON] [INFO] в газеті «Горожанін», номер [NUMBER] у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом опублікування рішення суду, яка набере законної сили та публікації офіційного вибачення перед позивачами керівника редакції газети «Горожанін» та автора цієї статті про те, що ними поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача, не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили. Витрати пов'язані зі спростуванням відомостей поширених відповідачами [INFO] та [INFO] у засобах масової інформації покласти на відповідачів. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просив задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що викладені в статтях відомості, які просять спростувати позивачі, є оціночним судженням, не містить обвинувачень та конкретних посилань на останніх. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч.1 ст.94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ст.297 ЦПК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст.299 ЦПК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як роз'яснено в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі ст.21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Відповідно до п.15 постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як зазначено в п.19 вказаної постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Відповідно до п.25 постанови спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог ст.37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобов'язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску. Відповідно до ч.2 ст.302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» забороняється використання друкованих засобів масової інформації для втручання в особисте життя громадян, посягання на їх честь і гідність. Відповідно до ст.41 вказаного закону редакції, засновники, видавці, розповсюджувачі, державні органи, організації та об'єднання громадян несуть відповідальність за порушення законодавства про друковані засоби масової інформації. Порушеннями законодавства України про друковані засоби масової інформації, окрім іншого, є: порушення, передбачені ст.47 Закону України "Про інформацію", порушення положень ст.3 цього Закону. За ці порушення винні особи притягаються до дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно з чинним законодавством України. Відповідно до ст.37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Відповідно до ст.47 Закону України «Про інформацію» порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, як: надання інформації, що не відповідає дійсності; поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. Відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як і ст.34 Конституції України, передбачає, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Однак, як відзначив Європейський Суд з прав людини, таке право в демократичному суспільстві не може бути абсолютним, через що зазначені статті надають Державі певну свободу розсуду втрутитися у здійснення цього права задля, зокрема, і захисту здоров'я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, коли таке втручання здійснюється на підставі та в порядку визначеному законом. Судом встановлено, що в засобі масової інформації - газеті «Горожанін» у випуску [NUMBER] за [INFO] було опубліковано статтю під назвою «[INFO]», автор [PERSON]. В газеті «Горожанін» у випуску [NUMBER] за [INFO] було опубліковано статтю під назвою «[INFO]», автор [PERSON]. В своєму позові позивачі посилаються на те, що поширена у вказаних статтях інформація є образливою та ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивачів. Зокрема, посилались на те, що назва статті «[INFO]», є звинуваченням відповідачів в корупційних діях; а також є неправдивими всі відомості поширені у вказаній статті стосовно наказу №260 від 25.12.2012 року, виданого директором Дніпропетровського обласного комунального клінічного лікувально-профілактичного об'єднання «Фтизіатрія» [PERSON]; відомості зазначені в статті - «Это по [PERSON]? Не лезьте туда. - Почему? - Потому что. Не буду говорить, откуда ноги растут, но там не такие большие деньги выплывают, а вы поимеете серьезные неприятности. Я имею в виду не только профессиональную деятельность, но и ... здоровье тоже. Это плохо закончиться. Вы даже не представляєте, как плохо...». Окрім цього, позивачі посилались, що є неправдивими та підлягають спростуванню відомості, опубліковані у статті «[INFO]» стосовно того, що позивач [PERSON] створює перешкоди [PERSON] в її професіональній та науковій діяльності та вчиняє перешкоди в отриманні вченого звання доцента. Разом з тим, з вказаних статей «[INFO]» та «[INFO]» вбачається, що в останній автором висловлюється власна думка на діяльність Дніпропетровського обласного комунального клінічного лікувально-профілактичного об'єднання «Фтизіатрія», керівництва вказаного об'єднання та його взаємовідносин з асистентом кафедри фтизіатрії [PERSON] Вказані статті містять критичну оцінку певних обставин, зокрема щодо законності наказу №260 від 25.12.2012 року, виданого директором Дніпропетровського обласного комунального клінічного лікувально-профілактичного об'єднання «Фтизіатрія» [PERSON], розгляду питання про присвоєння [PERSON] вченого звання доцента, не містять будь-яких конкретних прямих звинувачень, у тому числі у вчиненні корупційних діянь, на адресу позивачів, а є оціночними судженнями, яки є вираженням суб'єктивної думки і поглядів автора статті на певні події. Крім того, суд враховує, що спростування недостовірної інформації здійснюється у спосіб, у який вона була поширена, або наближений до способу поширення. Таким чином, спростування поширеної відповідачами інформації в даному випадку можлива в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». Разом з тим, позивачами заявленого вимогу про спростування інформації шляхом опублікування рішення суду та публікації офіційного вибачення перед позивачами керівника редакції газети «Горожанін», тобто у спосіб, не передбачений законом. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачі є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на законі та в їх задоволенні слід відмовити повністю. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, сплачений позивачами при подачі позову судовий збір слід віднести на користь держави. На підстав викладеного,

Outcome: dismissed