Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

23 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист прав споживачів та стягнення з останньої 17848 грн. майнової шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 18 березня 2019 року він уклав з відповідачем договір №18/03-01 (далі-договір), відповідно до п. 1.1 якого остання зобов`язується надати турагентські послуги, послуги з бронювання квитків та білетів, консультацій з питань українського та іноземного законодавства, надання будь-якої письмової або усної інформації з питань, пов`язаних з виконанням даного договору. Згідно з п. 4.1 договору вартість виконаних консультаційних послуг становить 600 євро по комерційному курсу на день підписання договору. 18 березня 2019 року ним в рахунок часткової попередньої оплати за надання послуг, які передбачені в п. 1.1 договору, [PERSON] через ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були перераховані грошові кошти в сумі 17848 грн. Пунктом 9.1. договору передбачено, що він вважається виконаним в повному обсязі з моменту отримання туристичного бронювання, необхідної інформації та консультації. При цьому, відповідачем неналежним чином виконані прийняті на себе зобов`язання, які передбачені п. п. 1.2, 3.1.1-3.1.5 договору, так як нею: не надані відповідні інформаційно-консультаційні послуги; не надані реєстраційні документи та турагентський договір; не забезпечено бронювання туристичних послуг та не надана допомога в підготовці документів, необхідних для оформлення візи; не ознайомлено з маршрутом прямування. Тому він вважає, що відповідач не вчинила будь-яких дій, направлених на виконання зобов`язань за договором. 18 квітня 2019 року ним направлена досудова претензія на адресу відповідача, на яку вона 26 квітня 2019 року направила зустрічну претензію з вимогою здійснити оплату за договором в сумі 18600 грн. та підписати акт наданих послуг №1 від 26 квітня 2019 року. 07 травня 2019 року вимоги відповідача ним відхилені, акт не підписаний. На підставі вищевикладеного позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Оніщенко О.В. позов підтримали в повному обсязі. [PERSON] пояснив, що у Фейсбуці побачив оголошення про працевлаштування в Норвегії, куди направив свою заявку. Йому відповіли, так він познайомився зі [PERSON] Остання обіцяла допомогти у працевлаштуванні в Норвегії і оформити з цього приводу відповідні документи. [PERSON] повідомила, що він повинен сплатити 500 євро та 600 євро, а загалом 1100 євро за оформлення документів та оплату наданих нею послуг. Так як усієї суми у нього не було, вони домовились, що на даний час [PERSON] перерахує кошти в тій сумі, яку він має, а решту грошей віддасть біля трапу літака, так як [PERSON] збиралася летіти з ним. У нього знайшлось 17848 грн. і він 18 березня 2019 року перерахував їх на особистий картковий рахунок [PERSON] Але майже тиждень відповідач та її працівники вводили його в оману з приводу роботи, а потім сказали, що роботодавець в Норвегії виявився шахраєм, тому працевлаштувати його вони не можуть. Інформаційних послуг [PERSON] йому взагалі не надавала, гроші в сумі 17848 грн. він перерахував їй як оплату за працевлаштування за кордоном, а не за надання інформаційних послуг. У примірнику договору від 18 березня 2019 року, що суду надала відповідач, у розділі про отримання інформаційно-консультаційних послуг стоїть не його підпис. Суд звертає увагу на те, що позивач [PERSON] під час виступу в судовому засіданні підстави позову змінив. Так, у позовній заяві він вказував, що кошти перерахував відповідачу відповідно до договору від 18 березня 2019 року за надання турагентських та консультаційних послуг, але вона їх не надала, тому позивач і просить їх стягнути, оскільки відповідачем порушені ст. ст. 901, 906 ЦК України. У судовому засіданні [PERSON] вказав, що зі [PERSON] вирішував питання щодо працевлаштування за кордоном, вона повинна була оформити всі необхідні документи, за це він повинен був сплатити їй 1100 євро. Половину цих коштів він сплатив, це 17848 грн., іншу половину повинен був сплатити пізніше. Але [PERSON] своїх обіцянок не дотрималася і на роботу його не працевлаштувала. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за 5 днів до початку першого судового засідання у справі. Оскільки позивачем своєчасно не була подана письмова заява про зміну підстав позову, тому суд даний спір вирішує в межах заявлених позовних вимог з підстав позову, зазначених позивачем у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Вовк А.І. проти позову заперечували, зазначили, що позивач звернувся до [PERSON] за допомогою в оформленні документів на отримання робочої візи до Норвегії, медичного страхового полісу та інформаційних послуг. З цього приводу вони підписали з ним договір, а саме: з надання інформаційних послуг. Зі свого боку [PERSON] надала позивачу інформаційні послуги повністю і, таким чином, договір виконала в повному обсязі. [PERSON] ж, навпаки, за надані інформаційні послуги повинен був сплатити їй 600 євро, що на той час еквівалентні сумі 18630 грн., але до даного часу ці кошти він їй так і не сплатив. Кошти в сумі 500 євро, що еквівалентні 17848 грн., що позивач просить стягнути з відповідача, переказані нею на прохання [PERSON] представнику роботодавця у Норвегії, а також за страховий поліс на його ім`я. Заслухавши сторони та їх представників, свідків [PERSON] , [PERSON] , повно, об`єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2019 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір №18/03-01, відповідно до п. 1.1 якого остання зобов`язується надати турагентські послуги, послуги з бронювання квитків та білетів, консультацій з питань українського та іноземного законодавства, надання будь-якої письмової або усної інформації з питань, пов`язаних з виконанням даного договору (а. с. 3). Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послуги, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається із вказаного вище договору, [PERSON] взяла на себе зобов`язання: надавати належним чином відповідні інформаційно-консультаційні послуги позивачу, визначені договором; надати реєстраційні документи та турагентський договір (на вимогу Замовника); надавати інформаційно-консультаційні послуги; забезпечувати бронювання туристичних послуг; надавити допомогу Замовнику в підготовці пакету документів, необхідних для оформлення візи; ознайомити Замовника з маршрутом прямування; не розголошувати отриману від Замовника інформацію та зберігати конфіденційність. При цьому [PERSON] за вказаним договором зобов`язаний: чітко і ясно визначати завдання виконавцеві; надавати правдиву всю необхідну інформацію для виконання цього договору; здійснювати розрахунки з виконавцем, відповідно до розділу 4 договору; дотримуватися умов договору. Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в розмірі, в строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до частини четвертої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, згідно з п. 4.1 договору вартість виконаних консультаційних послуг, зазначених цим договором становить 600 (шістсот) євро по комерційному курсу на день підписання договору. Відповідно до п. 4.2 договору оплата за послуги проводиться шляхом безготівкової оплати на розрахунковий рахунок виконавця в день підписання даного договору, якщо інший порядок оплати не передбачений відповідною додатковою угодою до даного договору. Таким чином, відповідно до умов вказаного договору, в день підписання договору, тобто 18 березня 2019 року, позивач повинен був сплатити відповідачу 600 євро по комерційному курсу на день підписання договору, що становило 18600 грн., тобто даним договором передбачена попередня оплати послуг відповідача. Відповідач та її представник суду зазначили, що відповідно до умов договору [PERSON] повністю його виконала, надавши позивачу консультаційні послуги, а останній, в свою чергу, повинен був перерахувати кошти в повному обсязі на р/р [NUMBER] банк ПАТ КБ "ПриватБанк" ФОП [PERSON] . В той же час, кошти в сумі 17848 грн. ним перераховані на особистий картковий рахунок [PERSON] . За надання консультаційно-інформаційних послуг позивач їй кошти не заплатив взагалі (а. с. 5). [PERSON] також вказала, що кошти вона перерахувала безпосередньо [PERSON] в Норвегію на прохання [PERSON] , але належними та допустими доказами це не підтверджується, оскільки надана нею квитанція не підтверджує цей факт. Зі змісту квитанції неможливо встановити, хто і куди перераховував кошти в сумі 605 доларів США (а. с. 87). Також суд зазначає, що незалежно від того, на який рахунок надійшли кошти, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, і це не заперечується сторонами, що [PERSON] 18 березня 2019 року перерахував [PERSON] кошти в сумі 17848 грн. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі 18 березня 2019 року укладений лише спірний договір №18/03-01, відповідно до умов якого [PERSON] взяла на себе обов`язок з надання турагентських послуг, надання послуг бронюваання квитків та білетів, консультацій з питань українського та іноземного законодавства, надання будь-якої письмової або усної інформації з питань, пов`язаних з виконанням даного договору. Договір про працевлаштування, про який суду зазначали позивач і відповідач, сторонами не укладався. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказав, що кошти в сумі 17848 грн. він перерахував [PERSON] саме за надання консультативно-інформаційних послуг. Згідно Акта наданих послуг №1 від 26 квітня 2019 року [PERSON] надала інформаційні послуги стосовно Норвегії [PERSON] за договором. Як вбачається з копії спірного договора №18/03-01 від 18 березня 2019 року, примірник якого суду надала відповідач, то в ньому позивач підтвердив, що інформаційно-консультаційні послуги ним отримано в повному обсязі (а. с. 6, 10-12, 70-73). В судовому засіданні позивач вказав, що на примірнику договору, що суду надала [PERSON] , стоїть не його підпис. Але належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту [PERSON] не надав, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи суду не заявляв. Таким чином, позивач не довів суду той факт, що відповідач не виконала умови договору та не надала йому послуг належної якості, у зв`язку з чим в задоволенні позову йому необхідно відмовити за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed