Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідач перебуває на обліку у Лівобережному об'єднаному управлінні ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком. Після проведення перевірки правильності нарахування пенсійних виплат за період з 01.06.2006 по 29.02.2016 були виявлені розбіжності між сумами заробітної плати, врахованої для обчислення пенсії та даними персоніфікованого обліку, у зв'язку з чим виникла переплата пенсії в розмірі 4 713,06 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь переплату, що виникла внаслідок рахункової помилки при автоматизованому способу обробки пенсійної документації. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, пропуск строку позовної давності та відмову в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. В суді встановлено, що на обліку у Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебуває громадянка [PERSON], яка отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Для здійснення перерахунку пенсії відповідача відділом персоніфікованого обліку ЦПФУ в Дніпровському районі м. Києва було надано індивідуальні відомості про застраховану особу. Після проведення перевірки правильності нарахування пенсійних виплат за період з 01.06.2006 по 29.02.2016 були виявлені розбіжності між сумами заробітної плати, врахованої для обчислення пенсії та даними персоніфікованого обліку, у зв'язку з чим виникла переплата пенсії у розмірі 4 713,06грн. Про факт виникнення переплати пенсії у відповідача свідчить лист Управління з координації та контролю за виплатою пенсій ГУ ПФУ в м. Києві № 396. Так, на підставі положень статті 1215 ЦК України підлягають поверненню безпідставно набуті пенсії, якщо виплата проведена юридичною особою, але за умови існування її рахункової помилки і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Так, починаючи з 2004 року відділ персоніфікованого обліку органу, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних системи персоніфікованого обліку. Як убачається із листа позивача від 17.05.2017р. № 7699/13, було проведено документальну перевірку даних про заробітну плату, використаних для призначення (перерахунку) пенсій, з наявними даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування та виявлено некоректну інформацію про розмір заробітної плати, що впливає на розмір пенсії, а саме за 2001, 2004, 2005р.р. У зв'язку з цим управлінням було внесено коректну інформацію про заробітну плату та приведено у відповідність до законодавства розмір пенсії. При цьому, до позовної заяви позивачем додано індивідуальні відомості про застраховану особу за 2008, 2009, 2010 та 2004 роки, а не за 2001, 2004, 2005 року. Відповідно до розпорядження № 193384 від 29.05.2017р., датою попереднього перерахунку позивачем пенсії відповідача є 01.02.2006 року. Із листа Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 7699/13 від 17.05.2017р. убачається, що позивачем для розрахунку пенсії та здійснення в подальшому перерахунку пенсії відповідача, у зв'язку з продовженням ним працювати до 31.03.2010р., було використано дані по заробітній платі за період з 01.01.1987р. по 31.12.1991р. та індивідуальні відомості про застраховану особу з 01.07.2000р. по 31.03.2010 р. Так, в ході проведення перевірки виявлено некоректну інформацію про розмір заробітної плати, що впливає на розмір пенсії, а саме за 2001, 2004, 2005 роки. Для підтвердження заробітної плати за період з 01 липня 2000 року відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу, а за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб. Таким чином, дані по заробітній платі за період з 01.01.1987р. по 31.12.1991р., надані Академією Наук України, не спростовуються позивачем, а ним зазначається про виявлення некоректної інформації про розмір заробітної плати, що впливає на розмір пенсії а саме, за 2001, 2004, 2005р.р., яка отримується позивачем самостійно від своїх структурних підрозділів з даних персоніфікованого обліку. Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», персоніфікований облік у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку. Нормами статті 21 вказаного Закону встановлено, що персоніфікований облік у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; органів доходів і зборів; роботодавців; фізичних осіб; органів реєстрації актів громадянського стану; державної служби зайнятості; фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування; компанії з управління активами; зберігача; інших підприємств, установ, організацій та військових формувань. Так, дані про заробітну плату, в яких перевіркою було виявлено помилки, отримано позивачем самостійно з даних персоніфікованого обліку від структурних підрозділів, відповідальних за ведення персоніфікованого обліку, а не від відповідача, й не є результатом розрахунку, тобто не є рахунковими помилками. Дані обставини також доводять відсутність недобросовісності з боку відповідача. Таким чином, до даних правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем, не можуть бути застосовані норми статті 1215 ЦК України. Крім того, позивач звертався до відповідача з метою врегулювання спору в досудовому порядку з листом № 3513/06 від 02.03.2016 року щодо сплати ним суми боргу в добровільному порядку. Так, у вказаному листі зазначається, що період переплати пенсії з 02.08.2011 року по 30.11.2015 року. В той же час, згідно копії цього ж листа від 02.03.2016р. № 3513/06, отриманої на адвокатський запит від 12.05.2017р., Управлінням ПФУ у Дніпровському районі міста Києва зазначається період переплати пенсії 01.06.2006р. по 29.02.2016р. Щодо посилань позивача на норми статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як на підставу своїх вимог, то Законом встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно із цим Законом, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього закону. Таким чином убачається, що дані про заробітну плату, в яких перевіркою було виявлено помилки, не є рахунковими помилками або недостовірними даними, поданими відповідачем або страхувальником, та не підтверджують наявність недобросовісності або зловживань з боку відповідача. Викладені обставини свідчать про те, що у даному випадку відсутні будь-які підстави для застосування до правовідносин положень ст. 1215 ЦК України та ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, правова позиція, висловлена постановою Верховного суду України від 22.01.2014р. по справі 6-151цс13, прийнятою за наслідками неоднакового застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права, встановлено, що стаття 1215 ЦК України може застосовуватись лише при наявності підтвердженої доказами рахункової помилки, а безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Також, убачається, що позивач звернувся до суду 31.03.2017 року щодо періоду переплати пенсії, починаючи з 01.06.2006р. Згідно норм статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Однак, застосування строку позовної давності можливо лише при наявності обґрунтованого позову. В даному випадку, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим, у зв'язку з чим строк позовної давності не застосовується, суд відмовляє по суті спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed