Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

20 листопада 2013 року позивач звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи - [PERSON], Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договору іпотеки недійсним, скасування заборони відчуження нерухомого майна, виключення запису з Державного реєстру іпотек. (а.с. 1-4) 22 листопада 2013 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи - [PERSON], Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договору іпотеки недійсним, скасування заборони відчуження нерухомого майна, виключення запису з Державного реєстру іпотек була залишена без руху та запропоновано позивачу в строк з дня отримання даної ухвали, усунути вказані недоліки. (а.с. 22-23) Позивач у позовній заяві з урахуванням уточнень та представник позивача у судовому засіданні, в обґрунтування своїх позовних вимог, посилались на те, що 18.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CM-SME302/161/2008. Для забезпечення зобов'язань боржника за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки № PM-SME302/161/2010 від 26.02.2010 року, за умовами якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку предмет іпотеки яким є об'єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та який належить іпотекодавцю на праві власності. Позивач вважає, що відповідно до договору іпотеки майновий поручитель відповідає перед банком солідарно з боржником, однак зазначене не передбачено нормами цивільного кодексу України, та в межах, більшої вартості предмета іпотеки, що суперечить нормам закріпленим в ст. 11 Закону України "Про іпотеку". Також позивач вважає, що він, як майновий поручитель боржника, може відповідати перед банком лише в межах суми отриманого кредиту, а саме 617 500 грн., що по курсу НБУ на момент укладення кредитного договору еквівалентно 77 164, 35 доларів США, при цьому на позивача не можна покласти солідарну відповідальність з боржником. Проте сторони договору іпотеки в договорі іпотеки встановили, що майновий поручитель відповідає за зобов'язаннями боржника солідарно з ним, в межах, що перевищують вартість предмета іпотеки. У зв'язку в вищевикладеним, позивач вважає, що сторони договору іпотеки в момент його вчинення не дотримувались норм ЦК України, оскільки встановили майновому поручителю солідарну відповідальність з боржником та поклали на майнового поручителя відповідальність, яка перевищує дозволені межі, чим порушили ч. 1 ст. 203 ГК, тому позивач звернувся до суду та просив суд визнати договір іпотеки від 26.02.2010 року недійсним, скасувати заборону відчуження нерухомого майна та виключити запис про обтяження об'єкту незавершеного будівництва з Державного реєстру іпотек, а також стягнути судові витрати. (а.с. 28-32) У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. (а.с. 153) Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки посилання позивача для визнання недійсним договору іпотеки є надуманими та такими, що не ґрунтуються на законі. Також, представник відповідача зазначив, що іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», а отже, якщо предмет іпотеки буде реалізовано шляхом добровільного чи примусового продажу, в зв'язку з невиконанням основного зобов'язання боржником, то договір іпотеки буде припиненим, а тому не можливо буде стягнути залишок заборгованості з іпотекодавця, навіть якщо кредитні зобов'язання будуть виконанні не в повному обсязі, тому представник відповідача вважає, що про ніяку солідарну відповідальність боржника та іпотекодавця не може йти мови, тому представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним. (а.с. 153) Приватний нотаріус ДМНО [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак надіслала на адресу суду заяву в якій просила суд розглянути дану справу без її участі. (а.с. 45, 53, 55, 70-71, 86, 140, 147-148) Інші сторони у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. (а.с. 53, 73, 85, 150) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № CM-SME302/161/2008 від 18.04.2008 року, за умовами якого відповідач зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 400 000 доларів США на споживчі цілі, а саме на купівлю нерухомості під заставу нерухомості для усіх категорій, зі сплатою відсотків за користування кредитом, та з кінцевим терміном повернення кредиту до 18.04.2023 року, що підтверджується копією вказаного кредитного договору, копією кредитного договору від 18.04.2008 року (частина № 2), копією графіку повернення кредиту та сплати процентів, копією валютно-меморіального ордеру № 57 від 18.04.2008 року, копією валютно-меморіального ордеру № 1 від 21.04.2009 року та іншими письмовими доказами, відповідно до яких сторони укладали та вносили зміни до кредитного договору та договору поруки, які наявні в матеріалах справи. (а.с. 5-14, 88-134) Встановлено, що 18.04.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № PM-SME302/161/2008 для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов'язань, які виникатимуть згідно з положеннями кредитного договору від 18.04.2008 року, тому іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], нежитлова будівля - буд. літ. Е-1. Іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, що підтверджується копією договору іпотеки від 18.04.2008 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 15-18) На виконання укладеного між сторонами договору іпотеки, 18.04.2008 року приватним нотаріусом у зв'язку з посвідченням вищезазначеного договору іпотеки було накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна, яке належить [PERSON] до припинення договору іпотеки, що підтверджується копією заборони від 18.04.2008 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 19) Крім того, судом встановлено, що 26.02.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № PM-SME302/161/2010, за умовами якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником його боргових зобов'язань, які виникають з положень кредитного договору, іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме незавершене будівництво літ. 1 Б, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно з умовами укладеного договору іпотеки, іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпечених іпотекою боргових зобов'язань одержати задоволення своїх вимог в рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього іпотекодавця у порядку встановленому цим договором, що підтверджується копією договору іпотеки від 26.02.2010 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 37-39) Встановлено, що 18.04.2008 року між [PERSON] та відповідачем ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № SR-SME302/161/2008, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником своїх обов'язків за кредитним договором № CM-SME302/161/2008 від 18.04.2008 року, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій, що підтверджується копією зазначеного договору поруки від 18.04.2008 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 78-79) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, іншими нормативно-правовими актами та умовами укладених між сторонами договорів. Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ст. 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною 1 ст. 574 ЦК України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки від 26.02.2010 року для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником його боргових зобов'язань, визначених у ст. 2 цього договору, Іпотекодавець цим надає Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, визначене у ст. 3 цього договору. (Предмет іпотеки). Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. Виходячи з вищенаведеної статті п. 2.1. є істотною умовою договору іпотеки, а отже не може містити й ніяк не можливо вказати менший розмір основного зобов'язання, навіть якщо вартість предмета іпотеки є нижчою за суму боргу позивача. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування:витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. За умовами укладеного між сторонами договору іпотеки, а саме п.п. 6.1., 6.2., 6.6. задоволення вимог іпотекодержателя із вартості предмета іпотеки здійснюється за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги, а саме всі боргові зобов'язання, не сплачені боржником, і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов'язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат понесених іпотеко держателем у зв'язку із реалізацією його прав за цим договором. Також, іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із обставин, передбачених договором іпотеки. Крім того, у разі реалізації предмету іпотеки будь-які суми, виручені в результаті такої реалізації, використовуються, в першу чергу, для відшкодування всіх витрат згідно чинного законодавства України, яких іпотекодержатель зазнав у зв'язку із захистом і реалізацією своїх прав за цим договором, але будь-які суми, виручені в результаті реалізації, які залишаються невикористаними після повного погашення всіх фактичних вимог, повертаються іпотекодавцю. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що ст. 7 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює вимоги, які забезпечуються іпотекою повністю знайшла своє відображення в п.п. 6.1, 6.2. та 6.6. договору іпотеки, що спростовує заявлені позивачем вимоги, як на підставу для визнання договору іпотеки від 26.02.2010 року недійсним. Окрім цього, суд при вирішенні заявлених позовних вимог, приймає до уваги положення ст. 17 Закону України «Про іпотеку», яка визначає підстави припинення іпотеки, а саме, що іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у разі якщо предмет іпотеки буде реалізовано шляхом добровільного (за ціною узгодженою з іпотекодавцем) чи примусового (через органи виконавчої служби) продажу, у зв'язку з невиконанням основного зобов'язання боржником, то договір іпотеки буде припиненим, а тому неможливо буде стягнути залишок заборгованості з іпотекодавця, навіть якщо кредитні зобов'язання будуть виконанні не в повному обсязі, тому посилання позивача щодо солідарної відповідальності боржника та майнового поручителя, який відповідає по зобов'язанням боржника солідарно з ним в розмірах перевищуючих вартість предмета іпотеки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а отже суд вважає безпідставними доводи позивача в обґрунтування недійсності укладеного між сторонами договору іпотеки від 24.02.2010 року, тому суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність підстав для визнання договору іпотеки недійсним, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині скасування заборони відчуження нерухомого майна накладеного на підставі договору іпотеки від 26.02.2010 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], а отже і про відмову в виключенні запису з Державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою об'єкту незавершеного будівництва літ. 1 Б, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed