Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

16.07.2018 року позивач звернувся в суд з цим позовом в якому просив стягнути з [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 700 грн., щомісячно. Позов аргументував тим, що на даний час йому п'ятдесят чотири роки, він є інвалідом першої групи «А». Єдиним його доходом є пенсія по інвалідності, яка станом на червень 2018 року становить 1515,10 грн. Наразі він прописаний у своєї сестри, яка і здійснює догляд за ним, оскільки самостійно пересуватись він не може. Відповідно до індивідуальної реабілітації інваліда він потребує відповідної терапії, профілактичних заходів, медичного обстеження та постійної сторонньої допомоги. Зазначив, що пенсію, призначену йому у зв'язку з інвалідністю він отримав лише раз, матеріально йому також допомагає сестра, яка займається його харчуванням, купує одяг, засоби гігієни тощо. В зв'язку з проблемами зі здоров'ям він вимушений користуватися памперсами для дорослих, а їх сума складає 300-400 грн. за упаковку, окрім того він потребує різних ліків, тому сестрі дуже важко його утримувати, яка окрім нього має на утриманні ще сина та доньку. Його сестра на даний час не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення шестирічного віку. Вказав, що він має дочку [PERSON], [INFO], яка є здоровою та працездатною, утриманців не має, є незаміжньою, де саме працює донька йому невідомо, останнє відоме йому місце її роботи це магазин «Київстар». За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від доньки ніякої підтримки у відповідь на прохання про допомогу, він вимушений звернутись з позовною заявою до працездатної доньки. 26.07.2018 ухвалою судді відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз'яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз'яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Як вбачається з поштових повідомлень, які повернулись на адресу суду, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 01.08.2018 отримали копію ухвали про відкриття провадження. Відповідач також отримав копію позовної заяви разом з копіями доданих документів 14.08.2018 у визначений судом строк від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін та відзив на позовну заяву, який як вбачається з фіскального чеку «Укрпошта» надісланий позивачу 13.08.2018. Відповідно до наданого відзиву представник позивача просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі; прийняти рішення, яким на підставі ч.1 ст. 204 СК України звільнити відповідача від обов'язку утримувати непрацездатного батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, в зв'язку з ухиленням батька від виконання батьківських обов'язків; стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати пов'язані з розглядом справи. Відзив обґрунтований тим, що після народження відповідача, її батьки перестали спільно проживати як одна сім'я через аморальний спосіб життя [PERSON], який абсолютно не утримував сім'ю та витрачав всі кошти на алкоголь. В зв'язку з тим, що позивач не утримував сім'ю мати відповідача змушена була звернутись з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки. Шлюб між ними було розірвано 08.05.1990 року. В подальшому, а саме до досягнення донькою повноліття і до цього часу її біологічний батько жодного разу не намагався зв'язатись з нею, жодного разу її не провідав, добровільної участі в її вихованні та утриманні не брав, а також не брав участі в додаткових витратах на утримання доньки, розвиток, навчання в школі та інших навчальних закладах. Крім того, знаючи її адресу проживання жодного разу не звертався до неї по допомогу. В зв'язку з направленим до суду відзивом на позовну заяву розгляд справи було призначено до судового розгляду на 03.10.2018 року з повідомленням (викликом) сторін. 03.10.2018 року в судовому засіданні представник позивача [PERSON] подану позовну заяву позивача підтримала, зазначила, що є сестрою позивача, якого має бажання оформити до Вінницького будинку - інтернату геріатричного типу в зв'язку з хворобою та першою групою інвалідності, неможливістю проводити догляд за позивачем, що пов'язано з частими хворобами її сина, її власними хворобами та скрутним матеріальним становищем її сім'ї, що викликане її перебуванням у декретній відпустці без збереження заробітної плати. Пенсія, що отримує позивач у зв'язку інвалідністю становить всього 1500 грн., яких не вистачає для всього, що необхідно позивачу у зв'язку з хворобою. Вказала, що має бажання, щоб відповідач допомагала їй в матеріальному забезпеченні позивача в зв'язку з хворобою по мірі її фінансових можливостей, хоча б того, що стосується ліків та засобів гігієни, так як позивач виконував свої батьківські обов'язки по відношенню до відповідача хоч і примусово. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, просила відмовити в задоволенні позову в зв'язку з тим, що батько за все її життя не цікавився нею, не проявляв до неї жодних інтересів та навіть не вітався з нею при зустрічі, а аліменти сплачував лише через рішення суду, тобто примусово. Крім того, вона не знала, що батько хворіє, їй про це ніхто не повідомляв. Вона в даний час ніде не працює. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в відзиві на позовну заяву. Допитана в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що вона являється матір'ю відповідача та відповідно колишньою дружиною позивача, з позивачем вони одружились в 1987 році та прожили в шлюбі близько одного року. Позивач дійсно є батьком відповідача, проте він не спілкувався з донькою в зв'язку з досить специфічним характером, а аліменти, які вона отримувала на утримання доньки мали нерегулярний характер та були малими, та не завжди позивач їх сплачував. Після досягнення вісімнадцятирічного віку відповідач пішла навчатись до технікуму, за який вони також платили самі без участі та матеріальної підтримки позивача. Додатково повідомила, що поки позивач працював він допомагав в утриманні доньки, а потім позивач перестав допомагати, залишивши їх з відповідачем без матеріального забезпечення, тому вона була змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів, а незабаром і з позовом про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивач майже не допомагав доньці матеріально не піклувався про додаткові витрати, а після досягнення донькою вісімнадцяти років зовсім перестав спілкуватись з нею. Допитана в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що позивач з дня її з ним знайомства викликав лише негативні враження в зв'язку зі своєю поведінко. Він не цікавився своєю донькою [PERSON] не проявляв до неї батьківську турботу та піклування, які має проявляти батько, та не приймав участі в матеріальному забезпеченні доньки. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копії довідки МСЕК серії 12 ААБ № 075676 [PERSON], [INFO], інвалідом першої «А» групи загальне захворювання до 01 червня 2020 року, потребує сторонньої допомоги (а.с.6). Потребує крісла - стільця із санітарним оснащенням, відновної терапії та профілактичних заходів та медичного спостереження терміном 2 роки, що вбачається з індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1050 [PERSON] (а.с. 7, 7 зворот). Згідно копії довідки за № 3314/02-3-15 від 02.07.2018 [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Жмеринське об'єднане управління ПФУ і отримує пенсію по інвалідності 1515 грн. на місяць (а.с.8). Як вбачається з довідки виданої квартальним комітетом «Першотравневий» від 04.07.2018 № 436 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до складу її сім'ї входять: син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] - родич, [PERSON], [INFO] - брат (а.с.9), який зареєстрований та проживає за вказаною адресою (а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] батьками [PERSON] являються [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно копії фіскальних чеків: № 33630 від 09.03.2018, 16920 від 09.03.2018, 15840 від 01.03.2018, 16901 від 09.03.2018, 16482 від 12.03.2018, 18783 від 21.03.2018 та 19108 від 23.03.2018 аптеки ТЗОВ «Подорожнік Вінниця» було придбано лікарські засоби на загальну суму 1922 грн. (а.с.12- 13). Відповідно до копії виконавчого листа, справа № 2 -134 1988 рік, від 23.03.2001 року, виданого Жмеринським міським судом, присуджено до стягнення аліменти з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 20 рублів щомісячно, починаючи з 24.11.1988 року і до повноліття (а.с.35-36). Стягнення аліментів при примусовому виконанні виконавчого листа № 2 -134 виданого 23.03.2001 року Жмеринським міським судом закінчено в зв'язку з настанням повноліття дитини 12.04.2006 року, що вбачається з копії постанови державного виконавця від 15.06.2006 року № 6/590 (а.с.37). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 08.05.1990 року (а.с.38). Відповідно до копії довідки виданої квартальним комітетом «Південно-Західний» [PERSON], [INFO], проживає в [ADDRESS] до складу сім'ї входять: мати - [PERSON], [INFO], дідусь [PERSON], [INFO], бабуся [PERSON], [INFO] (а.с.39). Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON], [INFO], згідно останнього запису від 05.06.2018 року звільнена з Комунального підприємства «Фармація» за власним бажанням (а.с.40-41). З копії Форми ОК-5 Пенсійного фонду України індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON], з липня 2018 року зазначена особа не працює, нарахування та відрахування відсутні (а.с.42-45). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом, ніким не оспорюються. До вказаних правовідносин застосовуються норми права визначені Сімейним кодексом України. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов'язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз'яснення, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. У відповідності до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 Сімейного Кодексу України) не є абсолютним. Оскільки обов'язки батьків та дітей із утримання є взаємними, тож важливим є і факт ставлення батьків та дітей один до одного. З огляду на це під час розгляду питання про утримання дітьми своїх непрацездатних і таких, що потребують матеріальної допомоги, батька або матері, закон вимагає враховувати, як вони свого часу ставились до виконання обов'язку із утримання своїх дітей. Так, згідно із ч. 2 ст.202 Сімейного Кодексу України якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. За таких обставин суд жодним чином не може зобов'язати дітей здійснювати виплату аліментів та брати участь у додаткових витратах на батьків. В інших випадках, наприклад, коли батько, мати не позбавлялися батьківських прав, повнолітні діти можуть бути звільнені судом від обов'язку їх утримувати, якщо буде встановлено, що мати чи батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином, у цьому випадку для звільнення дітей від сплати аліментів достатньо лише встановлення судом факту ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007р. №3 роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до статей 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх досліджені приходить висновку, що позивач [PERSON] в свій час ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї доньки [PERSON], не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення і до сих під не спілкується, ніколи не цікавився її духовним розвитком, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не забезпечував доньку матеріально в необхідному обсязі, не створював умов для отримання нею освіти, що було доведено наданими в судовому засіданні доказами та показами свідків. Також позивач в даний час отримує дохід у виді пенсії по інвалідності, а відповідач, напроти, ніяких заробітків (доходу) не має, а тому на цій підставі в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, у зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", а рішення ухвалено не на його корить, то судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed