Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

У січні 2018 року заявник [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства зі скаргою на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ярмоленко К.Ю., в якій просив: визнати дії державного виконавця незаконними та визнати недійсною постанову державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ярмоленко К.Ю. від 01.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження ВП № 40566083. Заявник у судовому засіданні підтримав скаргу та просив її задовольнити. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, акцентував увагу суду на тому, що державний виконавець діяв в межах наданих повноважень і у спосіб визначений законом. При цьому, вимога скаржника про визнання постанови державного виконавця недійсною не ґрунтується на вимозі закону. Представник Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, причин неявки до суду не повідомив. Заслухавши, пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2013 року, яке набрало законної сили, позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] суму заборгованості за договором позики в розмірі 319 720,00 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.03.2013 року становить 40 000 доларів США, проценти за користування позикою у сумі 74 334,90, що еквівалентно 9 300 доларів США. 14.06.2013 року на виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2013 року у справі видано виконавчі листи. Постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві [PERSON] від 06.11.2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 40566083 з виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2013 року та надано відповідачу термін для добровільного виконання рішення суду. У відповідності до постанови Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 06.11.2013 року з метою стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості за договором позики у розмірі 319 720,00 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.03.2013 року становить 40 000 доларів США, проценти за користування позикою у сумі 74 334,90 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.03.2013 року еквівалентно 9 300 доларів США, державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить боржнику. За Постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 01.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу виконавчий лист №2/756/22/13 від 14.06.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу повернуто стягувачу із роз'ясненням права повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання у строки до 01.12.2020 року. Підставою повернення виконавчого документа стягувачу зазначено: не виявлення органами МВС транспортного засобу боржника оголошеного в розшук; відсутність, згідно відповіді ДФС, відомостей про місце роботи, отримання пенсії, відкритих рахунків боржника; відсутність відомостей, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, про право власності на нерухоме майно. Також зазначено, що виходом державного виконавця за місцем проживання боржника, майна, яке належить боржнику на праві власності не виявлено, про що складено відповідний акт. Крім того, вказано, що виконавцем накладено арешт на майно з метою забезпечення виконання рішення суду. В обґрунтування скарги [PERSON] вказує, що дії виконавця є передчасними і незаконними, оскільки у боржника наявне майно на яке можна звернути стягнення, а закриття виконавчого провадження призведе до того, що боржник може приховати або незаконно відчужити майно. Підстави та наслідки повернення виконавчого провадження визначені ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому не є тотожними із закінченням виконавчого провадження. Таким чином, посилання скаржника при оскарженні постанови ДВС «Про повернення виконавчого провадження» на неправомірність дій виконавця у зв'язку із «Закриттям виконавчого провадження» не ґрунтуються на правильному розумінні Закону. За приписами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу усунути порушення (поновити порушене право заявника). Таким чином, вимога скаржника про визнання постанови державного виконавця «недійсною» суперечить змісту ст. 451 ЦПК України та не ґрунтується на вимозі закону. За правилами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Зі змісту Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу вбачається, що державним виконавцем здійснено ряд послідовних заходів для можливого стягнення боргу та забезпечення виконання рішення суду. І підставою для повернення виконавчого документа стало не виявлення майна та коштів, що підтверджено відповідними довідками компетентних установ. При цьому, в судовому засіданні не доведено протилежного та не надано жодного документа, або інших доказів на підтвердження неправомірності дій державного виконавця. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 18, 37 Закону України "Про виконавче провадження" та,

Outcome: dismissed