Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою в якій просить визнати за нею право на користування житловим будинком за [ADDRESS] посилаючись на те, що у 1990 роках вона разом із членами своєї родини, а саме: чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] . в [ADDRESS] побудували житловий будинок. В 2006 році право власності на житловий будинок за згодою всіх членів родини було оформлено на її сина [PERSON]. 30.11.2012 року шлюб між нею та чоловіком [PERSON] було розірвано. З часу розірвання шлюбу відносини між нею, чоловіком та сином стали погіршуватись на грунті неприязних відносин. В липня 2013 року відповідач відмовив її у користуванні спірним житловим будинком. Зважаючи на те, що вона являється інвалідом 2-ої групи загального захворювання то її періодично потрібно відпочивати на свіжому повітрі. Окрім того, потрібно вирощувати та заготовляти продукти харчування, як для неї так і для відповідача по справі. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити по суті позовних вимог посилаючись на ст. 9 ЖК України. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок за [ADDRESS]. В даному будинку він проживає періодично в основному у весняно літній період із членами своєї родини, а саме : дружиною та малолітнім сином. Позивач також, спірним житловим будинком користується періодично. Перешкод у користуванні житловим приміщенням він не вчиняв. Також позивачу на праві приватної власності належить житлова квартира за [ADDRESS] На даний час між ним та позивачем по справі [PERSON] виникли неприязні відносини та фактично припиненні будь-які сімейні відносини. Постійно виникають сварки та конфліктні ситуації, а тому проживання у спірному будинку є неможливим. З метою захисту права власності просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи без самостійних вимог Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області у судове засідання не зявився, просив розглянути справу у їх відсутність по наявних матеріалах справи. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані у квартирі за [ADDRESS] Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Таким чином, зміст права власності становлять три складові право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином виходячи з обставин встановлених у судовому засіданні та вимог чинного законодавства та приймаючи до уваги те, що відповідач не набула самостійного права на житло з підстав, передбачених законом то суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed