Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою до відповідача, посилаючись на те, що між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір б/н від 06.08.2010 року, за умовами якого відповідач отримав кредитну картку «універсальна». 12.01.2011 року відповідачу було переоформлено кредитну катртку на престижну картку Голд відповідно до тарифів відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушив умови кредитного договору і має станом на 02.09.2014 року заборгованість на загальну суму 28241,96 грн. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору, судовий збір в розмірі 282,42 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився, своєю письмовою заявою позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити, а також розглянути справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю та просив відмовити у його задоволенні, оскільки сплив строк позовної давності, так, заява про бажання отримання кредиту в розмірі 2000 грн. була нею підписана 06.08.2010 року і вона вказаний кредит погасила, а кредиту в розмірі 8 000 грн. вона не отримувала та не підписувала такий договір. Банк про переоформлення кредитної картки на престижну в 2011 році не повідомляв, та відповідно вона її і не також не отримувала. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 06.08.2010 року відповідач підписав заяву про бажання отримати кредит у позивача на суму 2 000 грн. Кредитний договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] щодо переоформлення кредитної карти на престижну кредитну картку «Голд» у письмовій формі не укладався, чим порушено вимоги ст.ст. 1047, 1055 ЦК України, що підтверджується матеріалами справи. Суд критично розцінює посилання позивача на те, що зміна кредитного ліміту було здійснено на підставі п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки позивачем не надано підтверджуючих документів на отримання позивачем нової кредитної картки та відповідно 8 000 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Визначена в законі письмова форма договору від 12.01.2011 року не дотримана, а умови та правила надання банківських послуг не є кредитним договором, будь яких інших заяв чи розписок банк не надав щодо отримання [PERSON] 8 000 грн. та нової кредитної карти. Суд не бере до уваги надані позивачем письмові докази, так як вони не дають достатніх підстав для достовірного та беззаперечного встановлення того, що кредитний договір б/н від 12.01.2011 року був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Банком не направлялось жодного повідомлення відповідачу щодо здійснення переоформлення кредитної картки та нарахування йому нового кредитного ліміту. Суд вважає, що відповідно до ст. ст. 58, 60 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим відповідач просить застосувати строки позовної давності, оскільки заява про бажання отримання кредиту була ним підписана 06.08.2010 року, термін дії картки був встановлений до серпня 2011 року, нову карту з продовженим строком дії вона не отримувала. Відповідно до Правової позиції прийнятої Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, За договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Відповідно до пункту 2.1.1.2.12 Умов і Правил надання банківських послуг за закінченням строку відповідна карта продовжується на новий строк (шляхом надання Клієнту Карт из новим строком дії). Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того коли настав кінцевий термін повернення грошів, позичених [PERSON], та коли відповідачем було здійснено останній платіж. Тому слід вважати, що до 06 серпня 2013 року у позивача виникло право вимагати повернення кредиту згідно умов кредитного договору. Банк звернувся з позовом до суду 14.10.2014 року (а.с. 2). Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права поза межами позовної давності. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до положень статті 257 та частини 3 статті 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, що було зроблено відповідачем в судовому засіданні, що підтверджено і його письмовою заявою. Згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed