Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючи свої вимоги тим, що наприкінці 2015 року у його керівника [PERSON] виникли необґрунтовані претензії щодо нього та його роботи у відділі геоекології та пошукових досліджень інституту геологічних наук НАН України, де він працював з червня 2006 року. Звернувшись з проханням викласти зміст претензій у письмовому вигляді, отримав відповідь де була вказана неправдива та упереджена інформація, а саме: ,,..за три останні роки Ви не приймали участі в жодному звіті як по основній бюджетній , так і по інноваційним темам. Ви як науковець, не публікували жодної роботи в плані тематики відділу або Інституту…..», ,,Ви при свідках пров.наук.сп. [PERSON] та наук. Співробітнику [PERSON] категорично відмовились приймати від мене будь-які завдання, пов'язані з науковими процесами, що Ви і підтвердили при нашій зустрічі у директора…» Згодом керівником [PERSON] було повідомлено, що відповідь написав секретар відділу геоекології та пошукових досліджень [PERSON] про що останній підтвердив при зустрічі з директором у березні 2016 року. Обґрунтовуючи необхідність визнання вказаної інформації недостовірною та упередженою позивач вказує, що вона не відповідає дійсності, нічим не підтверджена, принижує та порушує його честь, гідність, ділову репутацію, особисті немайнові права, що виражається у негативному упередженому ставленні з боку осіб, які були ознайомлені з документом відповідача. Так, директором інституту в присутності працівників було висловлено погрозу звільнення його через суд. Внаслідок розгортання вказаних подій позивач був змушений написати заяву на звільнення за згодою сторін і виїхати з вагітною дружиною за межі міста Києва, оскільки переживання негативно могли вплинути на її здоров'я та здоров'я дитини. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з обставин викладених в позовній заяві, а також те, що оспорювана інформація носила особистий характер та вплинула на ділову репутації позивача та принизила його ділові якості перед його колегами та наставниками. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі, зазначаючи,що позовні вимоги є необґрунтованими Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 25.12.2015 року позивач [PERSON] звернувся до завідувача відділу геології та пошукових досліджень Інституту геологічних наук НАН України [PERSON] з заявою про обґрунтування його претензій у письмовому вигляді щодо роботи [PERSON] в інституті та відділі вказавши конкретні невиконані ним завдання та їх зв'язок з науково-дослідними темами. Крім того обґрунтувати на якій підставі його відправляли у відрядження наприкінці вересня 2015 року та вказати науково-дослідні теми та роботи, до яких його планували залучити у 2016 році. 05.01.2016 року позивач [PERSON] отримав відповідь де на його думку була вказана неправдива та упереджена інформація, а саме: ,,..за три останні роки Ви не приймали участі в жодному звіті як по основній бюджетній , так і по інноваційним темам. Ви як науковець, не публікували жодної роботи в плані тематики відділу або Інституту…..», ,,Ви при свідках пров.наук.сп. [PERSON] та наук. співробітнику [PERSON] категорично відмовились приймати від мене будь-які завдання, пов'язані з науковими процесами, що Ви і підтвердили при нашій зустрічі у директора…» Суд дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.5 постанови від 27.02.2009 №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно ст. 275 ЦК України кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. За приписами частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право вимагати спростування цієї інформації. Згідно ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших протиправних дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації. Відповідно до п. 15 пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі. Згідно п.п. 19,21 Постанови Пленуму ВС України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична особа або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до частин шостої і сьомої статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як спосіб захисту позивач просив зобов'язати відповідача продовж тижня від дня набрання рішення законної сили спростувати інформацію письмово та шляхом усного вибачення особисто перед ним та у присутності працівників інституту, яким була відома дана інформація. Тобто, обраний спосіб захисту не відповідає заявленій вимозі відносно конкретної інформації від 05.01.2016 року, яка була адресована особисто позивачу. Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до п.1 ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільною судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення. Позивач не позбавлений права звернутись з позовом до суду з інших підстав. Питання щодо судові витрат у справі суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed