Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] пред'явила позов на предмет забезпечення гарантованого сприяння збереженню роботи і з урахуванням поданих в листопаді 2016 року уточнень просила суд скасувати погодження Дніпропетровською облдержадміністрацією звільнення позивача з посади директора ДП «Придніпровський ЕТЦ», надане Державній службі України з питань праці (Держпраці) 13 квітня 2016 року, визнавши такі дії незаконними, без заяви про поновлення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору. В своїх заявах до суду на захист охоронюваного законом інтересу, який на думку позивача полягає у гарантіях забезпечення права на працю при припиненні трудового договору, позивач виклала доводи грубого порушення вимог ст. 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» головою Дніпропетровської ОДА, який погодив її звільнення з посади директора Придніпровського ЕТЦ шляхом підписання 13 квітня 2016 року висновку у відповідній картці за формою, встановленою постановою Кабміну № 818 від 09 жовтня 2013 року, що отримана в Держпраці 18 квітня 2016 року з виданням 29 квітня 2016 року наказу про звільнення 10 травня 2016 року з порушенням строків, передбачених Порядком погодження з [PERSON] міністрів АРК, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, дотримання якого підлягає врахуванню при розірванні контракту відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №\~203 від 19 березня 1991 року «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності». В обґрунтування підстав позову покладені порушення порядку погодження звільнення з посади директора, передбаченого пунктом 6.2 Статуту Придніпровського ЕТЦ, за яких відповідачем не проведено співбесіду з позивачем згідно п. 5 вказаного Порядку і її пояснення не заслуховувались, у пропозиції погодити звільнення з посади не зазначені дані позивача про дату народження, громадянство, не надано копію заяви про звільнення, біографічну довідку кандидата на посаду (з фотокарткою розміром 4х6 см), засвідчену підписом керівника кадрової служби, який був би скріплений печаткою, як це визначено ч.3 п.3 Порядку, а лист відповідача № 43-1742/0/2-16 від 13 квітня 2016 року про погодження звільнення не містить в собі карти погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства, установи та організації, що належить до сфери управління міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади згідно вимог п.6 Порядку. Наведені обставини, за твердженням позивача, вказують на те, що дійсна воля позивача на звільнення не з'ясовувалась, пояснення від позивача не отримувались, дані пропозиції щодо звільнення іншим чином не перевірялись і за відсутності співбесіди таким погодженням звільнення відповідач допустив безпідставне втручання у права позивача всупереч чинному законодавству, внаслідок чого надане погодження не може бути підставою звільнення. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Також позивач пояснила, що з 04 квітня 2016 року по 29 квітня 2016 року включно вона була на лікарняному, ніякого запрошення на співбесіду щодо звільнення їй не направляли і не вручали, і з цих причин співбесіду з нею у визначені відповідачем строки провести не змогли б, а 10 травня 2016 року її викликали у відрядження до м. Києва з виробничих питань, де вручили наказ про звільнення та пред'явили заяву від неї без будь-яких реквізитів її надходження в офіційному порядку, однак сам наказ вона не підписувала, будь-яких заяв про звільнення не писала, а прибувши до м. Дніпра 11 травня 2016 року вийшла на роботу, де їй вручили трудову книжку. Позивач не змогла пригадати того, чи підписувала вона якісь накази щодо свого звільнення, а також де і коли це відбувалось, пояснюючи забудькуватість перебуванням у дуже схвильованому стані. Також не пам'ятає, чи ставила вона підпис у трудовій книжці. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, заперечуючи тим, що пункт 5 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року N 818, не вимагає обов'язкового проведення співбесіди з керівником підприємства щодо якого є пропозиція погодження звільнення з посади та Мінсоцполітики у листі від 12 грудня 2016 року роз'яснило, що співбесіда з керівником підприємства проводиться у випадку його звільнення, крім випадків звільнення за власним бажанням, а позивач звільнилася за п.1 ст. 36 КЗпП України і особисто внесла запис про звільнення у трудову книжку, та 09 червня 2016 року сплив строк позовної давності до даних вимог, на підставі чого просила суд в задоволенні позову відмовити. Представники третіх осіб в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували тим, що погодження щодо звільнення та дії по його складанню самі по собі не породжують настання будь-яких юридичних наслідків для позивача і не впливають на її права та обов'язки; за змістом ст. 3 КЗпП України оскаржене погодження Дніпропетровської ОДА щодо звільнення не тільки не породжує будь-яких правових наслідків для позивача, а й не є актом чи дією, яка виникає з трудових відносин та складання такого погодження не породжує правовідносин, зміст яких може бути предметом позову, оскільки не змінюють правового становища позивача, пов'язаного з його кар'єрою, тоді як позивач не довела обставин допущеного Дніпропетровською ОДА дійсного порушення прав, свобод або інтересів позивача у сфері трудових відносин оскарженим погодженням, тому представники просили суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Державна служба України з питань праці створена із статусом центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики відповідно до п. 1 Положення про неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11 лютого 2015 року, за яким на Держпраці покладена реалізація державної політики, зокрема, у сферах промислової безпеки, охорони праці, та відповідно до пп.пп. 12, 20 п. 11 цього Положення [PERSON] Держпраці утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, затверджує їх положення (статути), укладає контракти з керівниками підприємств, які належать до сфери управління Держпраці, про що видає накази на правах уповноваженого органу управління обєктами державної власності відповідно до ст.ст. 4, 6 Закону України\~№\~185-V від\~21.09.2006 «Про управління об'єктами державної власності». Судом встановлено, що Державне підприємство «Придніпровський експертно-технічний центр Держпраці» (далі ДП Придніпровський ЕТЦ) за ст. 73 Господарського кодексу України згідно наказу Держпраці № 3 від 27 квітня 2015 року належить до сфери управління Держпраці та на базі відокремленої частини державної власності продовжує свою діяльність відповідно до п.1.1 свого Статуту, затвердженого 02 червня 2015 року [PERSON] Держпраці зі змінами, зареєстрованими виконкомом Дніпровської міської ради 03 червня 2015 року, як унітарне підприємство за вказаним у п.п. 1.3, 1.7 цього Статуту місцезнаходженням на вулиці Казакова, 3, у м. Дніпрі. Керівництво господарською діяльністю підприємства покладено на директора, який звільняється з посади, як встановлено в п. 6.2 зазначеного Статуту, [PERSON] Держпраці за погодженням з головою обласної державної адміністрації на підставах, визначених у контракті (а.с.6-23). [PERSON] з 24 січня 1997 року працювала секретарем керівника ДП Придніпровського ЕТЦ на умовах безстрокового трудового договору з переведенням на посади бухгалтера, головного бухгалтера, а з 28 серпня 2015 року була переведена строком до 28 серпня 2017 року на посаду директора ДП Придніпровського ЕТЦ на умовах укладеного з Держпраці контракту № 4 від 27 серпня 2015 року, дія якого достроково припинена відповідно до умов пункту 5.2 «б» цього контракту внаслідок звільнення її з посади 10 травня 2016 року за угодою сторін згідно з п. 1\~ч. 1 ст. 36 КЗпП України, про що видано наказ Держпраці № 201-к від 29 квітня 2016 року на підставі особистої заяви [PERSON] та листа Дніпропетровської облдержадміністрації № 43-1742/0/2-16 від 13 квітня 2016 року, що встановлено в рішенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року у цивільній справі №\~175/2233/16-ц, яке за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року в частині відмови [PERSON] в позові про поновлення на роботі і скасування наказу залишене без змін, та у цій справі доказуванню згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає (а.с. 55-59). Згідно з ст. 64 ГК України власник на основі господарського використання свого майна здійснює управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства з призначенням для керівництва господарською діяльністю підприємства керівника з особливостями управління державними унітарними підприємствами, встановленими главою 8 цього Кодексу та Законом України\~№\~185-V від\~21.09.2006. Держпраці, як орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, за ч. 2 ст. 73 ГК України визнається представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, особливість чого відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України\~№\~185-V від\~21.09.2006 полягає у здійсненні з метою задоволення державних та суспільних потреб повноважень щодо реалізації прав держави як власника, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням у межах, визначених законодавством України, об'єктами управління державної власності, до яких віднесене майно, яке передане державним підприємствам. Дніпропетровська облдержадміністрація за визначенням ст.ст. 1, 2 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» входить до системи органів виконавчої влади, здійснюючи в межах своїх повноважень виконавчу владу на території області як місцевий орган виконавчої влади, і забезпечує реалізацію наданих державою повноважень суб'єкта управління обєктами державної власності згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України\~№\~185-V від\~21.09.2006. Віднесене до повноважень голови облдержадміністрації погодження звільнення з посади керівника державного підприємства, що належить до сфери управління центральних органів виконавчої влади, виходячи з назви та змісту диспозиції ч.ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», складає зміст відносин місцевих державних адміністрацій з державними підприємствами з приводу здійснення функції управління переданим таким підприємствам майном державної власності на підвідомчій території. Відповідно до ст.ст. 9, 21 ЦК України до актів місцевих державних адміністрацій, які можуть бути скасовані по суду як незаконні, згідно з ст.ст. 6, 50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» належать розпорядження голови, тому вимога про скасування погодження звільнення з посади прямо суперечить визначеному законами України способу захисту, через що згідно з ст. 4 ЦПК України задоволенню не підлягає. Працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, згідно з ст. 5_1 КЗпП України Держава, серед іншого, гарантує сприяння у збереженні роботи, забезпечуючи права громадян на працю з метою створення умов ефективної зайнятості населення. З огляду на викладене, необхідність погодження в системі органів виконавчої влади звільнення керівника згідно зі ст. 64 ГК України належить до особливостей управління державним підприємством, визначаючи межі виконання функцій власника кожним з уповноважених ним органів, з одним з яких у позивача, як працівника, незалежно від його посади, виник спір у питанні врахування гарантій сприяння керівнику державного підприємства у збереженні його роботи, яке цим органом попередньо було вирішено в межах наданих йому прав при розірванні трудового контракту, як того вимагає п.\~16 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №\~203 від 19.03.91. Тобто, безпосередньо на розгляд суду відповідно до ст.ст. 221, 232 КЗпП переданий трудовий спір, в якому за офіційним тлумаченням Конституційного Суду України в рішенні від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004 визначено самостійним об'єктом захисту "охоронюваний законом інтерес" працівника у врахуванні його пояснень уповноваженими органами власника, що сприятиме збереженню роботи особі, що звільняється, при суворому дотриманні порядку погодження розірвання трудового контракту, з огляду на що цей спір відмінний від, власне, спору про звільнення, оскільки у часі передує йому і стосується дій іншого суб'єкта управління обєктом державної власності, ніж уповноваженого на видання наказу про звільнення. Проте, позивач звернулася з цим позовом під час апеляційного оскарження рішення Дніпропетровського районного суду у справі про звільнення з пропуском тримісячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України для звернення за вирішенням цього трудового спору, оскільки про надане відповідачем погодження звільнення її з посади позивач повинна була дізнатися з наказу про звільнення, з яким ознайомилася в день звільнення 10 травня 2016 року та вчасно оскаржила до суду, через що за відсутності заяви позивача про причини пропуску цього строку підстав для його поновлення згідно з ст. 234 КЗпП України суд не вбачає, що, за всяких обставин, у цій справі тягне відмову в позові. Крім того, на Кабінет Міністрів України відповідно до пп. 1 п. 1 Указу Президента України від 16 квітня 2010 року № 542/2010 «Про деякі питання забезпечення здійснення повноважень місцевими державними адміністраціями» покладене забезпечення безумовного виконання центральними органами виконавчої влади вимог законодавства щодо погодження з головами місцевих державних адміністрацій призначення та звільнення керівників підприємств, що належать до сфери їх управління, і на виконання пп. 2 п. 1 цього Указу Кабінет Міністрів України постановою № 818 від 09 жовтня 2013 року затвердив Порядок погодження з [PERSON] Міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі Порядок погодження). Пропозиція щодо погодження звільнення з посади керівника підприємства, яке зареєстроване на території міста обласного значення, згідно з п. 4 зазначеного Порядку погоджується головою облдержадміністрації, для чого за його дорученням відповідно до п. 5 Порядку погодження пропозиція керівника центрального органу виконавчої влади щодо звільнення з посади керівника підприємства розглядається в апараті, галузевому структурному підрозділі місцевої держадміністрації, який готує відповідні пропозиції, які разом з висновком голови облдержадміністрації зазначаються у складеній картці затвердженої форми. Як встановлено в судовому засіданні, 12 квітня 2016 року за вх. №3341/0/1-16 голові Дніпропетровської облдержадміністрації [PERSON] від [PERSON] Державної служби України з питань праці [PERSON] надійшла пропозиція щодо погодження звільнення з посади директора ДП Придніпровського ЕТЦ за вих. № 5962/1/11-ДП-16 від 01 квітня 2016 року відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін згідно з поданою заявою позивача без реквізиту дати складання, доданою до пропозиції (а.с.108, 109). [PERSON] Дніпропетровської облдержадміністрації [PERSON] 13 квітня 2016 року погоджене звільнення [PERSON] з займаної посади директора ДП Придніпровського ЕТЦ з оформленням картки погодження (вмотивованої відмови), що за вих. № 43-1742/0/2-16 з супровідним листом на фірмовому бланку за № 0083215 надійшли до Держпраці 18 квітня 2015 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції з вх. № 4127/0/2-ДП-16 (а.с. 110, 111), на підставі чого [PERSON] Держпраці вправі був видати наказ про звільнення за п. 10 Порядку погодження у дводенний строк. Дана картка за підписом голови облдержадміністрації [PERSON] містить два пункти, перший з яких це пропозиція Дніпропетровської облдержадміністрації: у зв'язку з поданням [PERSON] заяви про звільнення із займаної посади за угодою сторін (за власним бажанням) пропонується погодити звільнення [PERSON] з посади директора ДП Придніпровського ЕТЦ, а другий це висновок голови Дніпропетровської облдержадміністрації: погодити звільнення [PERSON] з посади директора ДП Придніпровського ЕТЦ. Доводи позивача та її представника про порушення порядку розгляду пропозиції через відсутність особистої співбесіди відповідача з позивачем судом відкидаються як неспроможні з огляду на зміст ч.ч. 1, 2 п. 5 Порядку погодження, який вимагає проведення головою місцевої держадміністрації особистої співбесіди лише з кандидатом на посаду при погодженні призначення керівника підприємства, а для розгляду пропозиції щодо погодження звільнення з посади обмежується врахуванням головою місцевої держадміністрації усних чи письмових пояснень особи, що звільняється, у будь-якій формі. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області в ухваленому рішенні від 13 вересня 2016 року, залишеному без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року, з законною силою також встановлена тимчасова непрацездатність [PERSON] з 04 квітня до 29 квітня 2016 року включно і наявність декількох її заяв про звільнення, а так само про отримання 10 травня 2016 року [PERSON] трудової книжки, в якій внесено запис про її звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з її особистою розпискою про ознайомлення із записами у трудовій книжці. За змістом п. 17 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №\~203 від 19.03.91, при розірванні контракту запис до трудової книжки здійснюється відповідно до підстав, визначених законодавством, а якщо такі підстави не передбачені, але застережені у контракті, то лише в цьому випадку запис провадиться згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України. Внаслідок юридичної фікції наданого погодження пропозиції звільнення з посади керівника підприємства, передбаченої в п. 6 Порядку погодження на випадок, коли повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні головою місцевої держадміністрації не буде надіслано керівникові центрального органу виконавчої влади не пізніше п'яти днів після надходження цієї пропозиції, доводи сторони позивача про відсутність її пояснень та нерозумне здійснення відповідачем своїх прав суб'єкта управління обєктами державної власності з огляду на час тимчасової непрацездатності позивача, на який припав термін надходження пропозиції [PERSON] Держпраці про звільнення, суд відхиляє як недоречні, оскільки зволікання голови облдержадміністрації на час видужання позивача мало б ті ж самі наслідки, що й надсилання картки погодження звільнення. Відсутність такого погодження голови облдержадміністрації на звільнення керівника державного підприємства за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-86цс17 від 22 лютого 2017 року у судовій практиці застосування ст.ст.\~36, 149 КЗпП України не тягне за собою безумовне поновлення на роботі і скасування наказу про звільнення у спорі про припинення трудового\~договору в особливій формі контракту з самостійних підстав, які не містять ознак дисциплінарного порушення, оскільки правила про відібрання пояснень та пропорційність втручання на ці випадки не поширюється, а погодження облдержадміністрацією пропозиції щодо звільнення з посади, саме по собі, не може бути визначальним при вирішенні питання про розірвання контракту. Враховуючи передбачені в п.п. 7-9 Порядку погодження наслідки лише для вмотивованої відмови у погодженні пропозиції щодо призначення на посаду, підстав відступати від викладеної у висновках Верховного Суду України правової позиції за ч. 2 ст. 214 ЦПК України суд не вбачає, оскільки погодження звільнення з посади керівника підприємства оцінює не більше, як форму участі місцевого органу виконавчої влади консультативно-дорадчого характеру в управлінні державним підприємством з боку центрального органу виконавчої влади, утворюючи не самостійну підставу припинення трудового договору, а в сукупності з рішенням органу державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, складний юридичний (фактичний) склад звільнення, за якого відповідно до ст. 5_1 КЗпП України забезпечується гарантія сприяння особі, яка звільняється, у збереженні роботи на випадок ризику свавілля чи необґрунтованої пропозиції у розірванні трудового контракту. Відповідач у з'ясованих обставинах справи скористався своїм правом участі в управлінні обєктами державної власності в межах здійснення організаційно-господарські повноважень відповідно до ст. 22 ГК України, що не потягло ні незаконного звільнення позивача з роботи, ні неправильного формулювання причини звільнення, та, з наведених мотивів, охоронювані законом інтереси позивача, таким чином, не порушив. Відповідно, суд відхиляє доводи сторони позивача про наявність декількох заяв про звільнення без дати складання з їх фотокопіями, що полягають у не обумовлених перед підписанням заяви дописок і в надходженні таких заяв до уповноважених органів управління з порушенням правил діловодства з посиланням на неможливість подачі [PERSON] для реєстрації 05 квітня 2016 року у Держпраці за вх. № 3553/0/2-ДП-16 в м. Києві рукописної заяви під час її лікування від хвороби в м. Дніпрі. Суд, оцінивши такі доводи, дійшов внутрішнього переконання, що в сукупності з посиланням на недоліки в оформленні картки погодження вони зведені до спроб підтвердити факт написання [PERSON] заяв про звільнення проти її справжньої волі внаслідок психічного тиску; спростувати висновки про особисте наполягання [PERSON] на звільненні, про її намір припинити трудові відносини; інформація про що була доказом у справі про звільнення та оцінювалась Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області на достовірність при ухваленні судового рішення, тобто до спроб шляхом розгляду судом цього позову домогтися повторної судової оцінки наданих суду доказів всупереч спеціальному порядку дослідження та їх оцінки і законній силі рішення суду у раніше розглянутій справі про звільнення за ст.ст. 14, 212, 223 ЦПК України, що згідно з ст.ст. 124, 129 Конституції України не припустимо. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати у зв'язку з відмовою у позові не стягуються з відповідача і відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed