Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

позивач звернувся з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання права користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що зареєстрований та проживає з моменту народження в [ADDRESS], утримує вказаний будинок, веде господарство, здійснює ремонтні роботи в будинку. Відповідач, яка є власником вказаного будинку, не визнає право користування позивача вказаним будинком, та, на його думку, в майбутньому може чинити перешкоди в користуванні вказаним будинком, порушуючи право позивача, яке йому належить на підставі сервітуту, який надала попередній власник будинку. Відповідач звернулася із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення останнього без надання іншого житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги за зустрічним позовом обґрунтовувала тим, що згідно з договором дарування від 26.06.2008 року є власником спірного будинку. Проживання у спірному будинку [PERSON] порушує її право власності у частині володіння, користування та розпорядження. Також позивач за зустрічним позовом зазначила про те, що відповідач вчиняє дії, які перешкоджають користуватися вказаним майном позивачу за зустрічним позовом та членам її сім'ї, зокрема створює конфліктні ситуації, зловживає алкогольними напоями, систематично збирає гучні компанії. Також зазначає, що [PERSON] належало на праві власності ? будинку [ADDRESS] які їм було відчужено 30.09.2011 року згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчук І.А. за реєстровим № 9649, покупцем за яким був [PERSON]. Відчужений будинок мав загальну площу 74,00 м кв., житлову - 51,70 м кв., придатний до проживання, недоліків, які перешкоджають використанню за цільовим призначенням, не встановлено ( п. 5 договору купівлі-продажу від 30.09.2011 ). Саме тому [PERSON] штучно погіршив свої житлові умови та зайняв житлове приміщення, яке належить їй. У серпні 2014 року [PERSON] звернулася із заявою про збільшення розміру позовних вимог, де зазначила, що [PERSON] перешкоджає їй користуватися спірним будинком, взагалі не допускає її до житлового приміщення, у дворі весь час бігають неприв'язані собаки, в зв'язку з чим вона 02.07.2014 року та 08.07.2014 року змушена була звернутися до Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що викладені обставини за будь-яких умов унеможливлюють подальше проживання [PERSON] у спірному будинку в зв'язку з систематичним порушенням ним правил співжиття. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримали у повному обсязі та просили задовольнити, заперечували проти задоволення зустрічного позову. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти первісного позову, просили відмовити в його задоволенні, вимоги зустрічного позову підтримали у повному обсязі. Третя особа [PERSON] заперечив проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримав у повному обсязі. Третя особа [PERSON] заперечувала проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримала у повному обсязі. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Голосіївської районної у м. Києва державної адміністрації заперечила проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримала у повному обсязі, мотивуючи тим, що вимоги за зустрічним позовом спрямовані на забезпечення інтересів малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Представник третьої особи - відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського РУ ГУ МВС України у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив лист, в якому просив розглядати справу за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що первісний та зустрічний позов не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] загальною площею - 70,90 кв. м., в тому числі житловою - 42,70 кв. м. належить [PERSON] на підставі договору дарування від 26.06.2008 року та відповідно до реєстраційного посвідчення КП Київське БТІ від 04.07.2008 року, належним чином зареєстрованого у відповідному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с.23-25). Позивач за первісним позовом зазначає, що вселився у [ADDRESS] як член сім'ї власника, [PERSON], яка є його бабусею. Проживає у спірному будинку з 14.10.1999 року відповідно до довідки КП "ЖЕО-111 Голосіївського району" №1697 від 08.05.2013 року. [PERSON] перед смертю хворіла, він здійснював догляд за нею, остання померла [INFO] року. Після смерті [PERSON] йому стало відомо, що бабуся спочатку склала заповіт від 11.02.2006 року на свого іншого онука, [PERSON], а в подальшому, 26.06.2008 року, оформила договір дарування на невістку, [PERSON]. Позивач зазначає, що набув право користування спірним житловим приміщенням як член сім'ї попереднього власника - [PERSON], померлої [INFO] року, відповідно до вимог закону з моменту реєстрації. Тобто [PERSON] - колишній власник квартири [ADDRESS], надавши добровільну згоду на проживання позивача та його реєстрацію, фактично здійснила дії для виникнення сервітуту, де з однієї сторони вона як особа, обтяжена сервітутом - власник квартири, надала іншій стороні - сервітуарію - [PERSON] право обмеженого користування своїм майном, а саме спірним будинком. Також позивач вказує на те, що продовжує проживати у спірному будинку і дотепер, здійснює там ремонтні роботи та веде господарство, іншого житла не має, а тому вважає, що він набув право користування спірним житловим приміщенням. Разом з цим, на думку позивача, відповідач незаконно не визнає його право користування спірним будинком, чим порушує гарантоване Конституцією України його право на житло. У свою чергу [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення останнього без надання іншого житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування спірного будинку від 26.06.2008 вона є власником цього будинку. Згідно з довідкою №47771 від 13.11.2013р., виданою КП ЖЕО №111 Голосіївського району, у вказаному будинку зареєстровані п'ять осіб, серед яких і сторони та треті особи у справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зареєстровані у вказаному будинку малолітні [PERSON] та [PERSON] не є сторонами у справі, про порушення їхніх прав та інтересів як осіб, які зареєстровані та мають право проживати за вказаною адресою, вимоги про відновлення їхніх порушених прав та інтересів від законних представників або інших уповноважених осіб не надходило. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що проживання у спірному будинку [PERSON] порушує її право власності у частині володіння, користування та розпорядження будинком. Крім цього, позивач [PERSON] стверджує, що реєстрація [PERSON] відбулася лише формально, оскільки, коли останній звільнився з місць позбавлення волі у 1999 році, йому необхідно було отримати паспорт, який він не міг отримати без реєстрації, саме тому [PERSON] - колишній власник спірного будинку надала йому згоду лише на реєстрацію, а не на проживання. Також позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідач не міг зареєструватися у будинку [ADDRESS] м. Києва, де фактично мешкав зі своїми батьками, оскільки документи на зазначений будинок не були відповідним чином оформленими, що було перешкодою для реєстрації. Як вказує позивач за зустрічним позовом, [PERSON] з 1997 по 1999 роки, з 2003 по 2006 роки перебував у місцях позбавлення волі, не працює, дуже конфліктний, зловживає алкогольними напоями, систематично збирає компанії. Після звільнення з місць позбавлення волі, [PERSON] заселився в частину спірного будинку, де проживала [PERSON], проте догляд за останньою, яка на той час постійно хворіла, не здійснював, часто збирав гучні компанії, які зловживали алкогольними напоями, без дозволу власника будинку заселив свою співмешканку. Саме така поведінка [PERSON] призвела до того, що [PERSON] змушена була переселитися в частину спірного будинку, де проживала [PERSON], яка і здійснювала за нею догляд, а в подальшому організовувала догляд за [PERSON] сторонніми особами. [PERSON] особисто скаржилася позивачу за зустрічним позовом на образливу та принизливу поведінку онука [PERSON], на його п'яні компанії, які збираються у її житловому приміщенні та заважають їй жити. Також позивач за зустрічним позовом зазначає, що [PERSON] належало на праві власності ? будинку [ADDRESS] які ним було відчужено 30.09.2011 р. відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчук І.А. за реєстровим № 9649, покупцем за яким був [PERSON], який є чоловіком тітки [PERSON] Відчужений будинок мав загальну площу 74,00 м кв., житлову - 51,70 м кв., придатний до проживання, недоліків, які перешкоджають використанню за цільовим призначенням, не встановлено ( п. 5 договору купівлі-продажу від 30.09.2011 ). Позивач за зустрічним позовом стверджує про те, що [PERSON] штучно погіршив свої житлові умови та зайняв житлове приміщення, яке належить їй. Позивач [PERSON] спростовує твердження [PERSON] щодо здійснення ним ремонтних робіт у спірному будинку та вказує на те, що вона як власник ніякого дозволу на проведення у будинку ремонтних робіт йому не надавала. Крім цього, [PERSON] звертає увагу на те, що будь-яких належних доказів на підтвердження проведення в будинку ремонтних робіт [PERSON] не надав. Договір про надання відповідачу [PERSON] споживчого кредиту від 28.10.2012 р. нібито для придбання будівельних матеріалів, на думку позивача [PERSON] та її представника, не можна вважати за належний доказ, оскільки він навіть не містить підпису [PERSON] (а.с. 174 ). У серпні 2014 р. [PERSON] звернулася із заявою про збільшення позовних вимог, де зазначала, що [PERSON] перешкоджає їй користуватися спірним будинком, взагалі не допускає її до житлового приміщення, у дворі весь час бігають неприв'язані собаки, у зв'язку з чим вона 02.07.2014 року та 08.07.2014 року змушена була звернутися до Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві. Зазначене стало підставою проведення роботи профілактичного характеру та попередження гр. [PERSON] та гр. [PERSON] про відповідальність за вчинення відносно неї протиправних дій, що зазначено у листі Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві № 53/ЄО-24483 від 18.07.2014. Позивач за зустрічним позовом вважає, що викладені обставини за будь-яких умов унеможливлюють подальше проживання [PERSON] у спірному будинку у зв'язку із систематичним порушенням ним правил співжиття. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживав у [ADDRESS] зі своїми батьками та бабусею, а у 1999 році звільнився з місць позбавлення волі. Потім вдруге перебував в місцях позбавлення волі та повернувся у 2006 році. [PERSON] свідок знала особисто, приїжджала до неї, коли вона хворіла, надавала допомогу. Також свідок зазначила, що [PERSON] потребувала постійного догляду, який здійснювала [PERSON], [PERSON] організовувала також похорони [PERSON] Свідок показала про те, що 02.07.2014 р. вона приїхала з [PERSON] до спірного будинку, але зайти у двір було неможливо, оскільки бігали неприв'язані собаки. Вони покликали [PERSON], він вийшов, але собак не забрав, його співмешканка також виходила, однак собак не забрала. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона знала [PERSON] приблизно з 1978 року, у спірному будинку бувала часто. У цьому будинку проживала [PERSON], її чоловік, [PERSON], та їх син [PERSON]. [PERSON] одружився з [PERSON] у 1977 році та у них народився син [PERSON]. Всі разом вони проживали у будинку [ADDRESS] до 1997 року. [PERSON] проживав у буд. [NUMBER] зі своїми батьками та бабусею. Коли [PERSON] був неповнолітнім, він був притягнутий до кримінальної відповідальності та перебував у місцях позбавлення волі, з яких звільнився у 1999 році. Тоді ж виникло питання отримання паспорта та реєстрації. Бабуся [PERSON] погодилася зареєструвати його у [ADDRESS] лише для отримання паспорта, фактично він проживав у буд. [ADDRESS] В подальшому він відмовився знятися з реєстрації, але [PERSON] нічого з цим зробити не могла та скаржилася з цього приводу. Вона саме тому і зробила договір дарування на невістку, щоб не було ніяких суперечок з приводу спадщини. Невістка її доглядала, а також залучала по догляду інших осіб. За життя [PERSON] свідок відвідувала її приблизно один раз у 2-3 місяці, вона весь час скаржилася на [PERSON], що він її ображає, на те, що без її згоди, коли вона вже не могла пересуватися, переніс її у другу половину будинку, а в іншу половину заселився сам. До нього приходять знайомі, де відбуваються бійки, сварки, що їй заважає жити. Свідок [PERSON] надала пояснення, що вона знає цю сім'ю з 2007 року. З травня місяця 2007 почала фактично проживати з [PERSON], у теперішній час у них зареєстрований шлюб та є спільна дитина, [PERSON], [INFO]. Вона з чоловіком та з [PERSON] систематично приїжджають до спірного будинку, але жодного разу не змогли попасти до нього, оскільки у дворі бігають неприв'язані собаки. 02.07.2014 року також всією сім'єю приїхали до будинку, попасти не змогли, хоча у дворі був [PERSON] зі своєю співмешканкою, але собак не забрав, у зв'язку з чим змушені були викликати міліцію. Після цього ще приїжджали до будинку у грудні 2014 року, але з цих самих причин до будинку не попали. Коли вона проживала у цьому будинку ще за життя [PERSON], то у неї було викрадено майно, до чого, як вона вважає, причетний [PERSON]. В міліцію зверталася, але з того часу документи не збереглися. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він знає всю сім'ю з 1996 року, оскільки [PERSON] займалася з його сином англійською мовою. [PERSON], [PERSON] (її чоловіка). Коли [PERSON] захворіла та потребувала догляду, він також брав участь у цьому. Щодо реєстрації [PERSON] у спірному будинку свідок стверджує про те, що йому достовірно відомо, що бабуся [PERSON] надала згоду на його реєстрацію лише для отримання паспорта, оскільки він був притягнутий до кримінальної відповідальності неповнолітнім, а також про умову про те, що після отримання паспорта він з реєстрації зніметься. [PERSON] проживав у буд. [ADDRESS] зі своїми батьками та бабусею. [PERSON] став проживати у [ADDRESS] за декілька років до смерті [PERSON], але без її згоди, ніякої участі в її догляді не брав, навпаки, створював неможливі умови для її проживання своєю поведінкою, гучними компаніями. Восени 2014 року свідок неодноразово приїжджав до цього будинку, але попасти до нього не могли, оскільки у дворі бігали неприв'язані собаки. Свідок [PERSON] пояснила, що вона знала [PERSON] раніше, ніж [PERSON]. Оформлення на невістку договору дарування пояснює тим, що [PERSON] дуже хвилювалася, щоб у [PERSON], яка її фактично доглядала, не виникли проблеми в зв'язку з оформленням спадщини. [PERSON] їй особисто казала, що вона втратила синів, але отримала донечку ([PERSON]). В цьому будинку були у травні 2014, на виборах, але додому не попали, оскільки у дворі бігали неприв'язані собаки. [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності неповнолітнім, перебував у місцях позбавлення волі, з яких звільнився у 1999 році, і тоді ж необхідно було отримати паспорт та реєстрацію. [PERSON] надала згоду на реєстрацію у [ADDRESS], але фактично він проживав у сусідньому будинку [ADDRESS] Він обіцяв бабусі знятися з реєстрації, коли отримає паспорт, але цього не зробив. Згоду на його проживання [PERSON] не давала. Незадовго до смерті [PERSON] він самовільно поселився у [ADDRESS], [PERSON] їй скаржилася, але нічого зробити не могла. За [PERSON] доглядали [PERSON], [PERSON], інші сторонні жінки, яких наймала [PERSON]. На похованні [PERSON] не було. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, стороною позивача за первісним позовом не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів порушення або можливого порушення у майбутньому його права користування житловим приміщенням з боку власника будинку [ADDRESS] як зазначено у позовній заяві та поясненнях, наданих у судовому засіданні. Водночас позивач не заперечував, що з боку відповідача не вживалися будь-які конкретні дії, які б унеможливлювали, утрудняли чи іншим чином перешкоджали користуватися будинком [ADDRESS] саме до звернення до суду у вересні 2013 року. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом під час розгляду сторонам роз'яснено їх процесуальні права, наслідки невчинення процесуальних дій, пов'язаних з необхідністю доведення та встановлення на підставі належних та достатніх доказів обставин, на які посилається сторона, роз'яснено право на допомогу суду у збиранні доказів, в отриманні яких у сторін є перешкоди. Позивач за первісним позовом та його представник жодних клопотань про витребування доказів на підтвердження можливих майбутніх перешкод з боку відповідача не заявили та доказів щодо цього суду не надали. Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі з пояснень свідків, позивач за первісним позовом безперешкодно користується будинком [ADDRESS]. Також слід зазначити, що суд погоджується з твердженням відповідача за первісним позовом, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення позивачем ремонтних робіт у спірному будинку суду не надано. Договір про надання споживчого кредиту №2001311684, укладений 28.10.2012 року [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», на думку суду, не є належним доказом на підтвердження отримання та скерування [PERSON] коштів саме на проведення ремонтних робіт у будинку, як про це стверджує позивач. Як вбачається з п.1.1 вказаного договору, позивачеві надається споживчий кредит для придбання товару у продавця на суму 20 557 грн., послуг зі страхування на суму 3 700, 26 грн., пакету послуг «Повернемо загублене», пакету послуг «Технарі. Саппорт Оптимум». Зміст указаних супутніх послуг, який полягає, зокрема, у повідомленні оператора мобільного зв'язку позичальника про втрату позичальником мобільного телефону і SIM-картки, а також у поверненні втраченого мобільного телефону і SIM-картки, у проведенні профілактичних оглядів та необхідних робіт відносно придбаного товару, усунення його дефектів, включаючи заміну дефектних деталей та вузлів, є притаманним договорам про надання кредиту для придбання мобільних пристроїв і не надає суду жодних підстав для висновку щодо отримання [PERSON] кредитних коштів для придбання будівельних матеріалів. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо зустрічного позову, який було подано у листопаді 2013 року, суд враховує, що жодного доказу наявності перешкод у користуванні будинком [ADDRESS] з боку позивача за первісним позовом суду не надано. В той же час матеріали справи містять висновки Голосіївського РУ ГУ МВС України у м.Києві від 14.07.2014 року та від 18.07.2014 року щодо подій та правовідносин між позивачем та відповідачем, які виникли після пред'явлення первісного позову та зустрічної позовної заяви (а.с.146, 147). Так, з указаних висновків вбачається, що 02.07.2014 року позивач за зустрічним позовом не змогла потрапити до будинку [ADDRESS] через собак на подвір'ї, яких відповідач за зустрічним позовом відмовився прив'язати на поводок. В той же час грубого порушення громадського порядку виявлено не було. Також з висновку від 18.07.2014 року вбачається, що 05.07.2014 року виник конфлікт між позивачем та відповідачем, який носив суто словесний характер без вчинення будь- яких протиправних дій, що не може свідчити про перешкоджання у користуванні будинком [ADDRESS] будь-якою із сторін спору. Окремо слід зазначити про те, що матеріали справи не містять жодної інформації щодо власників собак, про наявність яких наголошує як позивач за зустрічним позовом, так і свідки, про порушення правил тримання собак, про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] або інших осіб за порушення правил тримання собак, тобто вчинення ним дій, відповідальність за які передбачено ст. 154 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожній особі окрім інших прав гарантує, право на повагу до її житла, що насамперед стосується право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Розглядаючи зустрічні позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю в частині зняття з реєстрації, суд вважає їх передчасними, оскільки відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи з відповідною заявою та наявністю перелічених у вказаній статті підстав. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК України ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, позивачем за зустрічним позовом не доведено створення перешкод [PERSON] у користуванні будинком [ADDRESS], не доведено наявність підстав для виселення останнього, визначених, в тому числі ст.116 ЖК України, а відтак і не доведено наявність підстав для вжиття судом заходів захисту цивільних прав та інтересів. Враховуючи висновок суду про відсутність підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів, підстав для розподілу судових витрат суд не вбачає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed