Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Керівник Київської місцевої прокуратури № 10 в інтересах держави в особі Національної академії наук України звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідачів, мотивуючи яку зазначив, що Київською місцевою прокуратурою №10 виявлені порушення вимог чинного законодаства при розпорядженні майном та земельними ділянками Національної академії наук України. Так, відповідно до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 17.07.1985 № 422-р Академії наук УРСР (в подальшому перейменована на Національну академію наук України) надано в постійне користування земельну ділянку площею 6,5 га для розширення піонерського табору «Ясний», на виконання якого здійснено відвід земельної ділянки в натурі у постійне користування та виконкомом Обухівської районної Ради народних депутатів у 1985 році видано Державний акт серії [NUMBER] на право користування вищезазначеною земельною ділянкою, яким за Академією наук УРСР закріплено безстрокове і безоплатне користування земельною ділянкою площею 6,5 га для розширення та реконструкції піонерського табору в межах згідно з планом землекористування що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 67. В подальшому розпорядженням Президії Академії наук УРСР від 28.03.1990 року №368 «Про створення Лікувально-профілактичного комплексу» реорганізовано піонерський табір «Ясний» АН УРСР і передано його з балансу Житлово- комунальної контори № 2 АН УРСР на баланс Лікувально-профілактичного об'єднання «Феофанія» АН УРСР та перейменовано його у піонерський табір «Ясний» Лікувально-профілактичного комплексу «Феофанія» АН УРСР. Внаслідок незаконного заволодіння у 1994 році Акціонерним товариством закритого типу «ЛК Феофанія» цілісним майновим комплексом ЛПК «Феофанія» НАН України звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та Арбітражним судом м. Києва 29.11.2000 прийнято рішення про виселення АТЗТ «ЛК Феофанія» з приміщень Державного підприємства ЛПК «Феофанія» України та зобов'язано повернути державне майно Національній академії України. При здійсненні заходів щодо державної реєстрації права власності на нерухомості цілісного майнового комплексу ЛПК «Феофанія» та всіх будівель і споруд виявилось, що нерухоме майно піонерського табору «Ясний» та земельна ділянка площею 6,5 га державної форми власності, користувачем якої є якої є НАН України, на підставі рішення Козинської селищної ради Обухівського р-ну Київської області від 27.12.2001 року №5/3 «Про надання земельної ділянки дитячому оздоровчо-лікувальному комплексу санаторного типу «Ясний» перебуває у користуванні останнього, а тому рішенням господарського суду Київської області було визнано тнезаконним та скасовано вищезазначене рішення Козинської селищної ради та визнано недійсним відповідний Державний акт. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.03.2008 року, яке було в подальшому 22.12.2009 року скасоване апеляційним судом міста Києва, право власності на будівлі та споруди дитячого оздоровчого табору «Ясний» було визнано за відповідачем [PERSON], який відчужив вказане майно за договором купівлі-продажу від 09.11.2009 року відповідачу [PERSON] не маючи при цьому небхідного обсягу прав та повноважень, а тому зазначений договір підлягає визнанню недійсним, тобто [PERSON] протиправно набуто право власності на земельну ділянку, на якій розташовувалось придбане нерухоме майно, а рішення Козинської селищної ради, що стали підставою для набуття ним зазначеної земельної ділянки у власність, а саме: рішення Козинської селищної ради (засідання двадцять дев'ятої Козинської селищної ради V скликання) від 16.12.2009 року №12 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками АТЗТ «Феофанія» та надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою на правах оренди», рішення Козинської селищної ради (засідання тридцять шостої Козинської селищної ради V скликання) від 31.08.2010 року №22/68 «Про надання дозволу [PERSON] на викуп земельної ділянки та виготовлення звіту по експертній грошовій оцінці земельної ділянки з метою її подальшого викупу», рішення Козинської селищної ради (засідання сьомої сесії Козинської селищної ради V скликання) від 26.10.2010 року №10/25 «Про викуп земельної ділянки [PERSON]», рішення Козинської селищної ради (засідання двадцять третьої сесії Козинської селищної ради VI скликання) від 01.08.2012 року № 5 «Про розгляд заяви [PERSON]», рішення Козинської селищної ради (засідання двадцять п'ятої Козинської селищної ради VI скликання) від 27.09.2012 року №17/17 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] із земель для розміщення та обслуговування існуючого дитячого оздоровчо-лікувального комплексу на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]», є незаконними та підлягають скасуванню в судовому порядку, оскільки на момент їх прийняття вищезазначена земельна ділянка належала до земель державної власності, переданих НАН України в безстрокове використання та не могла передаватись ні в комунальну ні в приватну власність згідно діючого на момент їх прийняття земельного законодавства, а тому оскаржувані рішення прийняті Козинською селищною радою з перевищенням повноважень та компетенції та у відсутність права на розпорядження земельною ділянкою. В подальшому [PERSON] на підставі рішення Козинської селищної ради від 27.09.2012 № 17/17 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки гр. [PERSON] із земель для розміщення та обслуговування існуючого оздоровчо-лікувального комплексу на землі для будівництва та жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]» змінено цільове призначення земельної ділянки з кадастровим [NUMBER] та розділено її на декілька земельних ділянок, які згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перебувають у власності: [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Аллора консалт». З огляду на те, що земельна ділянка державної форми, власності, користувачем якої є НАН України, внаслідок низки системних протиправних дій різних осіб незаконно вибула з власності держави та розділена на декілька земельних ділянок, у яких в подальшому змінювалась площа, кадастрові номери та власники, то у зв'язку з цим, право держави, в особі Національної академії наук, підлягає захисту шляхом визнання недісними договору купівлі-продажу будівель та споруд оздоровчого табору для дітей та молоді «Ясний», договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання незаконними та скасування рішень Кизинської селищної ради, та витребування від відповідачів земельних ділянок на користь НАН України. Окрім того, прокурор зазначив, що строк позовної давності для звернення до суду не пропущено, оскільки про порушення своїх інтересів НАН України та органам прокуратури стало відомо з листа СБУ від 25.02.2016 року № 8/2/5-3075, що надійшов до НАН України. Також строк позовної давності щодо визнання незаконними та скасування рішень Кизинської селищної ради, а також визнання недійсними договорів купівлі-продажу будівель та спорудо здоровчого табору для дітей та молоді «Ясний», договору купівлі-продажу земельної ділянки пропущено з поважних причин, та він підлягає відновленню. У судовому засіданні прокурори Тарасенко А.С. та Воробйов В.В. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві та посилаючись на те, що земельна ділянка державної форми, власності, користувачем якої є НАН України, внаслідок низки системних протиправних дій різних осіб, укладення недійсного правочину, прийняття незаконних рішень Козинською селищною радою, незаконно вибула з власності держави та розділена на декілька земельних ділянок, у яких в подальшому змінювалась площа, кадастрові номери та власники, у зв'язку з чим, право держави, в особі Національної академії наук, підлягає захисту, шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу будівель і споруд оздоровчого табору для дітей та молоді «Ясний» від 09.11.2009 року, визнання незаконними та скасування оспорюваних рішень Козинської селищної ради та витребування від відповідачів земельних ділянок, утворених в результаті поділу земельної ділянки НАН України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та письмових поясненнях. Представник відповідача, Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, Крушельницька Г.Л. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову за строками позовної давності та з тих підстав, що відсутні належні документи, які підтверджують, що земельна ділянка належить позивачу, окрім того представник подала до суду письмові заперечення проти позову та додаткові пояснення до них, в яких також просила відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог та з підстав нефективності обраного позивачем способу захисту. В судовому засіданні [PERSON], який є представником відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, подав також письмові заперечення проти позову, в яких також у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Окрім того, в письмових запереченнях, заяві про застосування позовної давності та в судовому засіданні представник відповідача посилався на пропущеня строку позовної давності щодо зверненя з даним позовом до суду, та недоведеністю позивачем права на спірну земельну ділянку. В судовому засіданні [PERSON], який є представником відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, подав письмові запереченя проти позову, в яких також у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість, безпідставність, та недоведеність належними та допустимими доказами. Окрім того, в письмових запереченнях, та заяві про застосування позовної давності та в судовому засіданні представник відповідача посилався на пропущеня строку позовної давності щодо зверненя з даним позовом до суду. В судовому засіданні [PERSON], який є представником відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість і безпідставність . Окрім того, в судовому засіданні представник відповідача посилався на пропущеня строку позовної давності щодо зверненя з даним позовом до суду, про що ним подано також письмову заяву. В судовому засіданні [PERSON], яка є представником відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити на підставі його недоведеності, та просила також застосувати суд щодо позовних вимог строки позовної давності, про що також зазначила в письмових запереченнях проти позову. Представник відповідача, Яшин С.В., який є представником ТОВ «Аллора Консалт» подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, також просив застосувати суд щодо позовних вимог строки позовної давності. Інші відповідачі у справі та їх представники в судове засідання не з'явивлись, про розгляд справи повідомлялись належним чином, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Заслухавши пояснення прокурорів, представника позивача, та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом з наявних в матеріалах справи копій документів встановлено, що 29.12.1984 року Бюро президії Академії наук Української РСР прийнято постанову № 602-Б «Про затвердження проекту реконструкції піонерського табору - бази відпочинку АН УРСР «Ясний». Розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 17.07.1985 № 422-р Академії наук УРСР (в подальшому перейменована на Національну академію наук України) надано в постійне користування земельну ділянку площею 6,5 га для розширення піонерського табору «Ясний». На виконання вказаного розпорядження Київським відділенням республіканського проектного інституту по землеустрою Укрземпроект 15 серпня 1985 року здійснено відвід земельної ділянки в натурі у постійне користування Академії Наук УРСР під будівництво піонерського табору «Ясний» площею 6,5 га, що підтверджується копією акту про відведення та технічним звітом по перенесенню в натуру проекту відведення земель Академії наук УРСР під розширення та реконструкцію піонерського табору «Ясний». З наявної в матеріалах справи копії Державного акту серії Б № 086094 на право користування землею, що виданий виконкомом Обухівської районної Ради народних Депутатів у 1985 році, зазначено, що за Академією наук УРСР закріплено безстрокове і безоплатне користування земельною ділянкою площею 6,5 га для розширення та реконструкції піонерського табору в межах згідно з планом землекористування що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 67. Розпорядженням Президії Академії наук УРСР від 28.03.1990 №368 «Про створення Лікувально-профілактичного комплексу» реорганізовано піонерський табір «Ясний» АН УРСР і передано його з балансу Житлово- комунальної контори № 2 АН УРСР на баланс Лікувально-профілактичного об'єднання «Феофанія» АН УРСР та перейменовано його у піонерський табір «Ясний» Лікувально-профілактичного комплексу «Феофанія» АН УРСР. Рішенням Арбітражного суду м. Києва 29.11.2000 року позов НАН України до АТЗТ «ЛК Феофанія» м. Київ про виселення та повернення нерухомого майна задоволено, та виселено АТЗТ «ЛК Феофанія» з приміщень Державного підприємства АПК «Феофанія» НАН України та зобов'язано відповідача повернути спірне майно Національній академії України. Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.11.2000 р. у справі № 6/130 за позовом НАН України до АТЗТ «ЛК Феофанія» про виселення та повернення нерухомого майна відновлено строк пред'явлення наказів по справі № 6/130 до виконання; внесено зміни в ухвалу та наказу суду № 6/130 від 29.01.2001 р. не змінюючи рішення та ухвали та видано нові накази про «Веселення АТЗТ «ЛК Феофанія» з приміщень державного підприємства АПК «Феофанія» НАН України та передано спірне майно НАН України, а саме: санаторій «Феофанія» з земельною ділянкою площею 3, 8 га зі всіма будівлями та спорудами; відділення матері та дитини; оздоровчий табір «Ясний» з земельною ділянкою площею 6, 2 га з усіма забудовами на ній. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.03.2008 у справі № 2-916 право власності на будівлі та споруди дитячого оздоровчого табору «Ясний» було визнано за [PERSON], проте вказане судове рішення 22.12.2009 року скасоване ухвалою Апеляційного суду міста Києва. Постановою Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 17.04.2012 р. про закінчення виконавчого провадження постановлено примусове виконання наказу № 6/130 від 14.02.2002 р. Господарського суду міста Києва з виселення АТЗТ «ЛК Феофанія» з приміщень державного підприємства АПК «Феофанія» НАН України та передано спірне майно НАН України, а саме: санаторій «Феофанія» з земельною ділянкою площею 3, 8 га зі всіма будівлями та спорудами закінчено, у зв'язку із фактичним його виконанням. Рішенням № 5/3 від 27.12.2001 р. «Про надання земельної ділянки Дитячому оздоровчо-лікувальному комплексу санаторного типу «Ясний» виконавчого комітету Козинської селищної ради, надано в постійне користування ДОЛК «Ясний» земельну ділянку загальною площею 6,40 га, в тому числі під існуючим дитячим оздоровчо-лікувальним комплексом - 6,15 га, та під розміщення існуючого пляжу - 0,25 га.. 08.02.2002 року Козинською селищною радою на підставі рішення №5/3 від 27.12.2001 р. Виконавчого комітету Козинської селищної ради було видано Дитячому оздоровчо-лікувальному комплексу санаторного типу «Ясний» Державний акт серії [NUMBER] на право постійного користування землею площею 6,40 га для розміщення існуючого дитячого оздоровчо-лікувального комплексу та пляжу в смт Козин Обухівського району Київської області, що в подальшому було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 416. Рішенням Господарського суду Київської області від 05.03.2014 року у справі № 911/4590/13 визнано незаконним та скасовано рішення Козинської селищної ради Обухівського р-ну Київської області від 27.12.2001 року № 5/3 «Про надання земельної ділянки дитячому оздоровчо-лікувальному комплексу санаторного типу «Ясний», а також визнано недійсним виданий Дитячому оздоровчо-лікувальному комплексу санаторного типу «Ясний» Державний акт на право постійного користування землею. 09.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будівель та споруд оздоровчого табору для дітей та молоді «Ясний», відповідно до якого, [PERSON] продала, а [PERSON] купив будівлі та споруди оздоровчого табору для дітей та молоді «Ясний», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 5330,20 кв.м. 16.12.2009 року на засіданні двадцять дев'ятої сесії Козинської селищної ради V скликання прийнято рішення № 12 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками АТЗТ «ЛК Феофанія» та надання дозволу гр. [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою на правах оренди». 31.08.2010 року на засіданні тридцять шостої сесії Козинської селищної ради V скликання прийнято рішення № 22/68 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на викуп земельної ділянки та виготовлення звіту по експертній грошовій оцінці земельної ділянки з метою її подальшого викупу», яким надано дозвіл [PERSON] на виготовлення звіту по експертній грошовій оцінці земельної ділянки загальною площею 6,15 га, якарозташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) для розміщення та обслуговування існуючого дитячого оздоровчо-лікувального комплексу. 26.10.2010 року на засіданні сьомої сесії Козинської селищної ради V скликання прийнято рішення № 10/25 «Про викуп земельної ділянки гр. [PERSON]». 05.11.2010 року між Козинською селищною радою та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого селищна рада на підставі рішення Козинської селищної ради 37 сесії V скликання № 10/25 від 26.10.2010 року продала, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 6,1500 га, розташовану в [ADDRESS], надану для оздоровчого призначення (для розміщення та обслуговування існуючого дитячого оздоровчо-лікувального комплексу). 01.08.2012 року на засіданні двадцять третьої сесії Козинської селищної ради VІ скликання прийнято рішення № 5 «Про розгляд заяви гр. [PERSON]», яким надано розвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки загальною площею 6,1497 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з «для розміщення та обслуговування існуючого дитячого оздоровчо-лікувального косплексу» на «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» в межах передбачених законодавством України обмежень. 27.09.2012 року на засіданні двадцять п'ятої сесії Козинської селищної ради VІ скликання прийнято рішення № 17/17 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки гр. [PERSON] із земель для розміщення та обслуговування існуючого дитячого оздоровчо-лікувального комплексу на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]», яким затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] цільове призначення якої змінюється із земель для розміщення та обслуговування існуючого дитячого оздоровчо-лікувального комплексу на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 6,1497 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], за умови оформлення Акта обстеження земельних насаджень даної земельної ділянки. Суд встановивши фактичні обставини справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно ст. 20 ЗУ Української РСР (1970р.), відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до ст. 23 ЗК України (18.12.1990р.) ( редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, форми яких затверджуються КМУ. Таким чином, з аналізу земельного законодавства, яке діяло з 1970 року і по даний час вбачається, що земельна ділянка має бути виділена у користування уповноваженими органами місцевого самоврядування, що має бути посвідчене державним актом відповідної та встановленої на час отримання цієї земельної ділянки у користування форми. Відповідно до ст. 4 ч.1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ч.1,2 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог прокурор надав суду належним чином не посвідчені фотокопії всих документів в тому числі і державний акт на право користування землею за яким за Академією наук УРСР закріплено безстрокове і безоплатне користування земельною ділянкою. За клопотанням представників відповідачів, які ставили під сумнів наявність у позивача речового права на спірну земельну ділянку, судом неодноразово витребовувася у позивача оригінал державного акту на право користування спірною землею, але ані позивачем, ані прокурором в судове засідання він поданий не був. Натомість позивач з прокурором посилались на ту обставину, що рішенням Господарського суду Київської області від 05.03.2014р., встановлено ту обставину, що спірна земельна ділянка перебувала в постійному користуванні НАН України на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, та що при прийнятті рішення №5/3 від 27.12.2001 року «Про надання земельної ділянки дитячому оздоровчо-лікувальному комплексу канаторного типу «Ясний», Козинською селищною радою порушено вимоги ЗУ України від 18.12.1990р., та інших нормативно правових актів, і це є преюдиційним фактом для вирішення даної справи у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України. Відповідно до ч.4,5 ст.82 ЦПК України, зазначається, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення, судове рішення набрало законної сили, і у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Пленум ВС України у п. 7 постанови N 14 від 18.12.2009 р. наголошує, що особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про безпідставність посилань позивача та прокурора на преюдиційні факти встановлені рішенням господарського суду Київської області від 05.03.2014 року, оскільки жоден із 15 відповідачів, окрім Козинської селищної ради участі у вищезазначеній справі не приймали, а тому преюдиційний характер рішення втрачається. При розгляді даної справи суд вважає за потрібне врахувати Рекомендації ПАРЄ № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, керованому верховенством права» від 27.05.2003 року, рішення Європейського суду з прав людини від 15.01.2009 року (заява № 42454/02) в справі «Менчинська проти Російської Федерації» наголошено, що в ряді випадків він встановив, що саме присутність прокурора чи аналогічних посадових осіб в судових засіданнях, будь вона «активною» чи-то «пасивною», вважається порушенням статті 6 параграфу 1 Конвенції. Всупереч практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенням від 15.01.2009 року (заява № 42454/02) в справі «Менчинська проти Російської Федерації», суд РФ не врахував, що положення відповідачів у справі є більш вразливими через участь у справі прокурора на стороні позивача. Тому суд всіма процесуальними рішеннями та діями має забезпечувати необхідний баланс між правами учасників справи, і процесуальні рішення останнього завжди мають бути спрямовані на досягнення мети судового процесу та ухвалення справедливого, законного та обґрунтованого рішення суду упродовж розумного строку, виходячи із складеності справи. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилався на незаконність рішень Козинської селищної ради, недійсність договорів купівлі-продажу будівель та споруд оздоровчого табору для дітей та молоді «Ясний», договору купівлі-продажу земельної ділянки, з підстав порушення вимог ст..12,17,84 ЗК України, та ст.. 203,215,658 ЦК України, тобто з підстав відчудження у приватну власність громадянину [PERSON] земельної ділянки державної форми власності, яка перебувала на час прийняття оспорюваних рішень а в послідуючому і оспорюваних договорів в постійному користуванні НАН України. З доданої позивачем до матеріалів позовної заяви належним чином непосвідчених фотокопій документів, на підтвердження позовних вимог прокурор надав суду належним чином не посвідчені фотокопії оспорюваних рішень, державного акту на право постійного користування землею, та договорів купівлі-продажу. Вказані письмові документи не являються належними та допустимими доказами, підтверджуючими факт наявності у позивача права на користування спірною земельною ділянкою, крім того, у справі відсутні належним чином посвідчені копії всих документів. Право власності на землю набувається та реалізується у відповідності Конституції України, Земельного кодексу України. Суд в ході судового розгляду неодноразово за клопотанням представників відповідачів вживав заходи для належної перевірки та з'ясування обставин справи про те, за яких обставин земельні ділянки які перебували у користуванні позивача були виділені і передані у приватну власність відповідачам. Також судом роз»яснювалось під час розгляду даної справи в суді як представнику позивача так і прокурору положення ст. 81 ЦПК України, щодо покладання на них обов'язку доведення обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог. В той же час, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих обставини, які покладені в основу позову. В зв»язку тим, що всі представники відповідачів поставили під сумнів право позивача щодо користування спірною земельною ділянкою і просили відмовити окрім іншого в тому числі в задоволенні позову в зв»язку з його недоведеністю, а суд позбавлений можливості належним чином перевірити обставини щодо перебування у позивача спірної земельної ділянки, за відсутності оргіналу державного акту на право користування землею, або наявності належно засвідченої його копії, та з врахуванням того, що відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства, суд позбавлений можливості з власної ініціативи витребовувати докази для встановлення обставин справи, з огляду на вказане, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Що ж стосується клопотання представників відповідачів щодо відмови у задоволенні позову, в зв»язку із спливом позовної давності, то воно задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Позовна давність за статтею 256 ЦК України - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом. Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як роз'яснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Тобто позовна давність, як підстава для відмови у задоволенні позову, може бути застосована лише тоді, коли суд встановить, що право позивача було порушене, але воно не підлягає судовому захисту за спливом позовної давності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності. Крім того, відповідно до ч.9,10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Outcome: dismissed