Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 60000 гривень грошового відшкодування завданої моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2016 року він придбав у відповідача [PERSON] належну їй квартиру №5 по бул.Шевченка,35 у м. Тернополі. Вказана квартира в установленому порядку зареєстрована за позивачем на праві власності. Відповідно до досягнутої між сторонами домовленості відповідач, залишилась проживати у належній позивачу квартирі упродовж свого життя. Ініціатором даної домовленості виступала сама [PERSON], яка є давньою подругою матері позивача та в силу життєвих обставин потребувала грошових коштів. Після укладення договору купівлі-продажу позивачем в повному обсязі було погашено боргові зобов»язання відповідача перед банком. Однак 16.09.2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2016 року. Крім цього Тернопільським ВП ГУНП в Тернопільській області за заявою відповідача [PERSON] внесено відомості до ЄРДР та порушено кримінальне провадження за №12016210010002770 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.358 КК України. В ході проведення досудового розслідування у вказаному провадженні жодних незаконних дій з боку позивача не встановлено. Вказав, що в результаті вищенаведених дій відповідача, які ганьблять та принижують його честь, гідність та репутацію добропорядної людини йому завдано моральної шкоди, яка полягає у погіршенні стосунків між позивачем та членами його сім»ї, пережитих приниженнях, моральних переживаннях з приводу незаконного перебування під слідством і судом, порушенні нормальних життєвих зв»язків із оточуючими людьми, необхідності звертатися за правовою допомогою, неодноразово з»являтися до суду та органів досудового розслідування. Із врахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на його користь 60000 грн. завданої моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з»явилися, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час слухання справи повідомлялися належним чином. Заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, 09.06.2016 року між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] належну їй на праві власності квартиру №[ADDRESS]. 07.09.2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області відкрито провадження у цивільній справі №607/9775/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа-приватний нотаріус [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, яка ухвалою суду від 18.10.2017 року залишена без розгляду за неявкою позивача. 03.01.2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області відкрито провадження у цивільній справі №607/16680/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору-приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, яка на даний час не розглянута. Ухвалами суду від 23.02.2018 року у вказаній справі вжито заходи забезпечення позову у виді заборони відповідачу [PERSON] відчужувати будь-яким способом квартиру №5 по бул. Шевченка,35 у м. Тернополі та у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відключення вказаної квартири від будь-яких мереж (енерго,- тепло-, водопостачання тощо), до набрання законної сили рішенням у справі. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України-ч.1 ст.275 ЦК України. Статтею 280 ЦК України передбачено, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайного права завдано майнової та(або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як зазначено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 зазначено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи досліджені судом докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] вимоги не підлягають до задоволення, оскільки в ході судового розгляду позивачем не надано належних та допустимих доказів та не доведено факт поширення відповідачем інформації, яка принижує його честь, гідність та репутацію, а також доказів того, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Той факт, що відповідач звернулася до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного із позивачем не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не спростовано того факту, що зазначена відповідачем у позовній заяві чи інших процесуальних документах інформація не була визначена підставою пред»явленого позову і не стосувалась його предмета, не була доказом у справі та принижувала честь і гідність позивача. Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed