Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 241288,47 грн., яка складається: 76579,55 грн. - сума заборгованості по кредиту, 66284,77 грн. - заборгованість за відсотками, 38251,49 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 14640,24 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 32929,21 грн. - інфляційні витрати за кредитом, 12603,21 грн. - інфляційні витрати за відсотками та судових витрат, посилаючись на те, що 10.07.2006 року між АКБ СР "Укрсоцбанк" (нині перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №175/2388-КР2387 згідно якого відповідачу було надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання п.1.11 кредит окремими частинами «траншами» зі сплатою 27% річних, в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредит в сумі 8251,09 грн. та 152798 грн., з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 10.06.2012 року на умовах, визначених договором. Відповідно до п.1.3 кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Peygeot, модель 407,2006 року випуску, чорного кольору, згідно з договором купівлі-продажу №06.06.2006 від 14.06.2006 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Алекс-авто» та здійснення страхових платежів на користь відповідного страховика, згідно з умовами договору страхування. 10.07.2006 року між позивачем та відповідачами був укладений договір поруки №2387-П, згідно якого відповідач [PERSON] зобов'язується перед позивачем солідарно відповідати за виконання відповідачем [PERSON] умов, щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором про надання кредиту №175/2388-КР2387 від 10.07.2006 року. Зобов'язання позивача визначені у договорі про надання кредиту, а саме п.2.1., були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером №482-11 від 10.07.2006 року. 22.07.2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір №1 про внесення змін до кредитного договору №175/2388-КР2387 від 10.07.2006 року, згідно з п.1 якого у зв'язку зі зміною прізвища відповідача з «Сироватко» на «Баган». 22.07.2010 року між позивачем та відповідачами укладено договір №1 про внесення змін до договору поруки №2387-П від 10.07.2006 року згідно з п.1 якого у зв'язку зі зміною прізвища відповідача з «Сироватко» на «Баган». В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просить винести заочне рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] та його представник-адвокат Перестороніна О.А. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем були надані до суду лише договір кредиту та власноруч виконаний розрахунок заборгованості по кредиту, що на їх думку не є належним доказом про наявність заборгованості у відповідачів, а також просили застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10.07.2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (нині перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №175/2388-КР2387 згідно якого відповідачу було надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання п.1.11 надано кредит окремими частинами «траншами» зі сплатою 27% річних, в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредит в сумі 8251,09 грн. та 152798 грн., з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 10.06.2012 року на умовах, визначених договором. Відповідно до п.1.3 кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Peygeot, модель 407,2006 року випуску, чорного кольору, згідно з договором купівлі-продажу №06.06.2006 від 14.06.2006 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Алекс-авто» та здійснення страхових платежів на користь відповідного страховика, згідно з умовами договору страхування (а.с.4-7,15,20-22). 10.07.2006 року між позивачем та відповідачами був укладений договір поруки №2387-П, згідно якого відповідач [PERSON] зобов'язується перед позивачем солідарно відповідати за виконання відповідачем [PERSON] умов, щодо сплати суми кредиту, відсотків за користуванн кредитом, комісії та можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором про надання кредиту №175/2388-КР2387 від 10.07.2006 року саме п.2.1., були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером №482-11 від 10.07.2006 року (а.с.9-11). 22.07.2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір №1 про внесення змін до кредитного договору №175/2388-КР2387 від 10.07.2006 року, згідно з п.1 якого у зв'язку зі зміною прізвища відповідача з «Сироватко» на «Баган» (а.с.8). 22.07.2010 року між позивачем та відповідачами укладено договір №1 про внесення змін до договору поруки №2387-П від 10.07.2006 року згідно з п.1 якого у зв'язку зі зміною прізвища відповідача з «Сироватко» на «Баган» (а.с.12). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Уклавши кредитний договір та договір поруки, сторони взяли на себе певні зобов'язання. Відносно викладеного, необхідно зазначити, що згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526,530,610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша сттатті 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7,3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту а також нараховану неустойку (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснив 06.01.2012, а тому за визначенням пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 06.03.2012 року (а.с.13-14). За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Тому суд вважає, якщо фактично припинив свою дію кредитний договір №№175/2388-КР2387 то автоматично припиняє свою дію і договір поруки №2387-П. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов'язання (п.4.5. договору), та що банк мав право з 06.03.2012 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 27.04.2016 року. Після зміни строку виконання зобов'язання (06.03.2012 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 06.03.2012 року не підлягали виконанню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі №6-249цс15 (суддя-доповідач Романюк Я.М.) та в постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 у справі №6-1174цс16. Згідно п.31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача [PERSON] та його адвоката Перестороніної О.А., які наполягали на застосуванні строку позовної давності, суд приходить до висновку, що строк для звернення до суду сплив, а вимоги позивача є необґрунтованими. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за даним договором в розмірі 241288,47 грн. заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності. Позивач у позові не зазначив причини пропуску строку позовної давності та не заявляв клопотання про його поновлення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому судом, під час розгляду справи були створені всі необхідні умови для забезпечення здійснення позивачем наданих законом прав для всебічного та повного дослідження обставин справи, у порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було роз'яснено права та обов'язки, положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, позивач попереджався про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення доказів. Зазначеними правами позивач особисто або через свого представника, не скористався. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідач та його адвокат як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та солідарного стягнення [PERSON] і [PERSON] заборгованості в розмірі 241288,47 грн. на користь позивача в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed