Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить скасувати завідомо неправдивий, на його думку, акт від 04.04.2011 року про самочинно встановлену каналізаційну трубу на фасадної стіні житлового будинку по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 04.04.2011 року працівниками ЛКП «Скнилівок» складено завідомо неправдивий акт про демонтаж самочинно встановленої каналізаційної труби на фасадній стіні житлового будинку [ADDRESS]. До того часу, [PERSON] неодноразово наголошував членам комісії ЛКП «Скнилівок», що каналізаційна труба змонтована його батьком у 1971 році. У 1982 році [PERSON] узаконив водопостачання та водовідведення до будинку [ADDRESS], про що свідчить акт - погодження від 13.12.1982 року. Однак працівниками ЛКП «Скнилівок» було незаконно винесено акт від 04.04.2011 року про демонтаж самочинно встановленої каналізаційної труби на фасадній стіні житлового будинку по [ADDRESS]. У зв'язку із наведеним [PERSON] був змушений звернутись до суду, та просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному і просить позов задовольнити. Окремо зазначив, що Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.04.2012 року у справі № 2-2265/11 за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON], /треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]./, про демонтаж самочинного будівництва, його - [PERSON] зобов'язано демонтувати каналізаційну трубу, самочинно встановлену на фасадній стіні житлового будинку [ADDRESS]. Це рішення набуло законної сили після розгляду апеляційною інстанцією, у перегляді рішення за нововиявленими обставинами було відмовлено. Тому він подав до суду декілька позовів, щоб визнати недійсними окремі документи, якими було обґрунтовано вказане рішення. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов заперечила, додатково пояснила, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.04.2012 року [PERSON] зобов'язано демонтувати каналізаційну трубу, самочинно встановлену на фасадній стіні житлового будинку [ADDRESS]. Вказане рішення оскаржувалось, та ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02.10.2012 року залишено без змін. Акт відповідає дійсним обставинам. З урахуванням наведеного вважає, що підстав для задоволення позову не має, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні треті особи [PERSON] та [PERSON] підтримали думку представника відповідача, зазначили що акт відповідає дійсності та просили у задоволенні позову відмовити. Суд ухвалив справу розглядати без третьої особи [PERSON], яка у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, однак подала до суду клопотання, у якому просить проводити розгляд справи у її відсутності, у задоволенні позову просить відмовити /а.с. 65-66/. В судове засідання 14.06.16 року представник відповідача ЛКП «Скнилівок» та треті особи [PERSON] та [PERSON] подали до суду клопотання, в якому просили проводити розгляд справи у їх відсутності і суд ухвалив продовжити розгляд справи без участі вказаних учасників процесу. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно з ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Зі змісту п.4.3.5. Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради № 117 від 27.02.2009 року випливає, що районна адміністрація розглядає та вживає заходи у встановленому виконавчим комітетом порядку щодо фактів самовільного будівництва. Судом встановлено, що згідно розпорядження № 802 від 01.03.2011 р. зобов'язано [PERSON] в термін до 23.03.2011 р. демонтувати каналізаційну трубу, самочинно встановлену на фасадній стіні житлового будинку [ADDRESS]./а.с.70/ Позивач 10.03.2011 р., 21.03.2011 р. попереджався, про необхідність демонтування самочинно влаштованої каналізаційної труби. /а.с. 72-73/. 04.04.2011 року працівниками ЛКП «Скнилівок» було складено акт про те, що самочинно встановлена каналізаційна труба на фасадної стіні житлового будинку по [ADDRESS] не була. /а.с. 19/ Після цього, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду із позовом, яким просили зобов'язати [PERSON] в примусовому порядку за власний рахунок демонтувати каналізаційну трубу, самочинно встановлену на фасадній стіні житлового будинку [ADDRESS]./а.с. 85/ Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.04.2012 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON], /треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]./, про демонтаж самочинного будівництва, [PERSON] зобов'язано демонтувати каналізаційну трубу, самочинно встановлену на фасадній стіні житлового будинку [ADDRESS]. /а.с. 81-82/. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02.10.2012 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05.04.2012 року року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON], /треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]./, про демонтаж самочинного будівництва, [PERSON] зобов'язано демонтувати каналізаційну трубу, самочинно встановлену на фасадній стіні житлового будинку [ADDRESS] залишено без змін. /а.с. 83-84/. Зі змісту п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року "Про незалежність судової влади" випливає, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Відповідно до ст.ст. 17, 19, 20, 25, 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 05.03.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку було скеровано [PERSON], надавши останньому добровільний термін для виконання рішення суду в строк до 12.03.2013 року. В наданий [PERSON] добровільний термін рішення суду не виконано, про що свідчила скарга від 12.03.2013 року, тому державним виконавцем 25.03.2013 року винесено попередження - вимогу про негайне виконання даного судового рішення надавши термін до 05.04.2013 року. Відповідно до акту державного виконавця від 29.04.2013 року в ході виконання рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.04.2012 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON], /треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]./, про демонтаж самочинного будівництва, було демонтовано каналізаційну трубу самочинно встановлену на фасадній стіні житлового будинку [ADDRESS] шляхом обрізання при стіні. /а.с. 13/. Згідно зі ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Такими способами захисту можуть бути застосування наслідків нікчемності правочину (ст. 216 ЦК України), переведення прав та обов'язків покупця (ст. 362 ЦК), спростування недостовірної інформації (ст. 277 ЦК України) тощо. Відповідно до ст. 275 ЦК України, захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом (крім тих, які передбачені у ст. 16 ЦК України) відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Оскаржуваний акт, що складений 04.04.2011 року працівниками ЛКП «Скнилівок» це документ, який стверджує факт наявності каналізаційної труби на фасадної стіні житлового будинку по [ADDRESS], є лише носієм доказової інформації. Він не є правовим актом індивідуальної дії, оскільки не є актом застосування норм права та не встановлює конкретні приписи, звернені до окремої особи, він не зобов'язує до вчинення будь-яких дій, оскільки акт не носить обов'язкового характеру для будь-якої особи, не встановлює, не припиняє або змінює правовідносини, права та обов'язки осіб, не породжує правових наслідків. Оскаржуваний в позовній заяві акт лише фіксує фактичні обставини в просторі та часі. Відповідно до осіб, що склали вказаний акт, він не є рішенням, не свідчить про дії або бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, якій не передбачений ні законом, ні договором. Позивач повинен був подбати про обрання саме такого способу захисту своїх прав, який грунтується на законі або договорі. У постановах Верховного Суду України, зокрема, від 13.07.2004 N 10/732 викладалася правова позиція, згідно з якою, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способом захисту прав, суд повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом неодноразово роз'яснювалось права позивачу, наслідки невчинення процесуальних дій, та необхідність доведення обставин на які він посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Не дивлячись на це, позивач не надав суду жодного допустимого доказу, який би свідчив про незаконність оскаржуваного акту, про його невідповідність дійсності, про порушення саме вказаним актом його прав або інтересів. З огляду на вказане слід вважати позовні вимоги недоведеними.

Outcome: dismissed