Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

31.05.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і довічно. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] В,В. зазначила, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03.07.2015 року [PERSON] було зобов'язано сплачувати аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2015 року. На сьогоднішній день не дивлячись на наявність заборгованості по аліментам, відповідач ігнорує рішення суду та не виконує своїх обов'язків по утриманню матері. Вона мешкає сама, відповідач мешкає окремо, однак, знаючи про тяжке матеріальне становище і стан здоров'я матері, [PERSON] ігнорує свій обов'язок по наданню матеріальної допомоги. [PERSON] зазначила, що є пенсіонеркою, отримує мізерну пенсію, потребує допомоги на оздоровлення, оскільки перебуває на диспансерному обліку у зв'язку з хворобою, свого часу подарувала своє майно донці сподіваючись, що дочка буде допомагати матеріально. Пенсії ледве вистачає на продукти харчування, всі кошти витрачаються на утримання будинку та оплату комунальних послуг. Відповідач в будинку не проживає з 2014 року, свої речі вивезла, допомогу не надає, незважаючи на те, що їй подаровано 29.11.2006 року 5/6 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель №6 по вул. Польовій в с. Лиман Зміївського району Харківської області. Крім того, [PERSON] повністю ігнорує свої обов'язки по утриманню майна, яке їй належать. Утримує вказане нерухоме майно позивач, сплачуючи щомісячно комунальні послуги. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Вона пояснила, що хворіє на цукровий діабет, щомісячно потребує витрат на придбання ліків та посилене харчування. Витрати на ліки та харчування складають близько 3000 гривень на місяць. Її пенсія складає 1400 грн. на місяць. Пояснила, що у неї є ще дорослий син, який грошима не допомагає, однак надає допомогу продуктами харчування та придбанням необхідних ліків. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що 03.07.2015 року Зміївським районним судом Харківської області ухвалено заочне рішення за яким з неї на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно довічно. Даний спір має місце щодо тих же сторін з тих же підстав, однак збільшено суму що підлягає до стягнення із 500 до 800 гривень. Зазначила, що не має можливості сплачувати таку суму через те, що вона отримує мінімальну заробітну плату, проживає у найманому житлі та має на утриманні чоловіка-інваліда та малолітню дитину. Суд, вислухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного: Із заочного рішення Зміївським районним судом Харківської області від 03.07.2015 року вбачається, що із повнолітньої дочки [PERSON] стягнуто на користь непрацездатної матері [PERSON] аліменти у сумі 500 гривень щомісячно, довічно. (а.с.6,7) Вказане рішення набрало законної сили, тому обставини, встановлені ним не підлягають доказуванню, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України. Із копії довідки від 06.01.2017 року , виданої амбулаторією загальної практики та сімейної медицини с.Лиман вбачається наявність у позивачки [PERSON] соматичних захворювань. Однак, вказана довідка не містить відомостей про безпорадний стан позивачки та необхідність у зв'язку з цим постійного стороннього догляду (а.с.10) Посилання позивачки [PERSON] на такий письмовий доказ як направлення в обласну клінічну лікарню від 20.03.2015 року не може бути покладено в основу даного рішення, так як це призведе до переоцінки доказів, які раніше були оцінені судом при ухвалення заочного рішення у справі № 621/719/15-ц (а.с.11). Натомість, при встановленні правовідносин та фактичних обставин через докази, суд вважає підтвердженими належними доказами ті обставини, що відповідачка [PERSON] отримує мінімальну заробітну плату, має на утриманні чоловіка-інваліда, та малолітню дитину. Вказане підтверджується: копією свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ № 104283, копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 162638, актом обстеження матеріально-побутових умов від 14.06.2017 року, копією довідки МСЕК серії 10ААА № 277788 від 29.09.2010 року, копією довідки про доходи від 14.06.2017 року (а. с. 22, 23,24, 27, 28) Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення та збільшення розміру аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Відповідно до ст. 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Слід зазначити, що моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до вимог п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для дорослих непрацездатних осіб з 1 травня встановлено у розмірі 1312 грн. Пенсія позивачки [PERSON] становить 1400 грн. на місяць. Таким чином, з урахуванням 500 гривень аліментів щомісячно, допомогою продуктами харчування та медичними препаратами з боку повнолітнього сина та розміру щомісячної пенсії позивачки [PERSON] сумарно матеріальне забезпечення відповідачки складає більшу величину ніж встановлений законом прожитковий мінімум для осіб відповідної категорії. Що стосується витрат позивачки на утримання нерухомого майна котре належить відповідачці, то це сумління, а не обов'язок позивачки, так як відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За наведеного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed