Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що вона, та відповідач з березня 2008 року по теперішній час проживали однією сім'єю, спочатку - без реєстрації шлюбу, а з 29 травня 2015 року - у зареєстрованому шлюбі. Спільних дітей немає. За їхньою спільною згодою 15 жовтня 2016 року шлюб був розірваний Бородянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Позивач зазначає,що причиною розірвання шлюбу заяви стало те, що спільне життя із відповідачем не склалося, тому що у них були різні погляди на сімейне життя та обов'язки, в сім'ї постійно відбувалися сварки та конфлікти, які призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю не було. Подружні відносини між ними припинилися з початку 2016 року. З цього ж часу спільне господарство не велося. Також позивач зазначає,що згоди із питання щодо розподілу спільного майна ними досягнуто не було. В період їхнього спільного проживання однією сімєю до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства ними було набуто наступне майно: 1) Нежитлове приміщення («[PERSON] краси «For You»), що розташоване за адресою: 08292, Київська обл., м. Буча, [PERSON], 16 . 2) Будинок, що розташований за адресою: 07842, Київська обл., Бородянський р-н, с. Вабля, вул. Фрунзенська, 14 . Під час їхнього спільного життя ними за спільні кошти в розмірі суми, еквівалентної 40.000 доларів США, був придбаний [PERSON], де додатково нею особисто для проведення ремонтних та супутних робіт були вкладені кошти в сумі, яка еквівалентна сумі 30.000 доларів США. Більш того, все обладнання, яке необхідне для функціонування приміщення як салону краси, було придбане за її кошти (приблизно 5.000 доларів США). За спільною домовленістю між нею та відповідачем салон був оформлений на відповідача, а безпосереднє керівництво салоном краси було покладене на неї. Що стосується будинку, то будинок був придбаний відповідачем в 2003 році . На той час цей будинок був абсолютно покинутий, без вікон, дверей, та частково без даху. І тільки після початку її із відповідачем спільного проживання та ведення спільного господарства цей будинок був повністю відбудований та став здатним для проживання в ньому. При цьому з її боку для здійснення необхідних платежів був проданий автомобіль марки «Нива Шевроле» (14.000 доларів США), земельна ділянка (5.000 доларів США), а також інші речі, які належали їй на праві особистої приватної власності. Всі будівельні та дизайнерські роботи велись під її безпосереднім наглядом,вона особисто клеїла в будинку шпалери, проектувала та створювала ландшафт земельної ділянки. Позивач просить встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з березня 2008 року до 29 травня 2015 року. Здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: а) виділити у власність [PERSON], 1/2 частину нежитлового приміщення («[PERSON] краси «For You»), що розташоване за адресою: 08292, Київська обл., м. Буча, [PERSON], 16 - загальної вартості 1.400.000 грн.; б) виділити у власність відповідачу [PERSON] В.В.1/2 частину нежитлового приміщення («[PERSON] краси «For You»), що розташоване за адресою: 08292, Київська обл., м.Буча, [PERSON], 16 - загальної вартості 1.400.000 грн.; в) виділити у власність [PERSON], 1/2 частину будинку, що розташований за адресою: 07842, Київська обл., Бородянський р-н, с. Вабля, вул. Фрунзенська, 14 - загальної вартості 1.200.000 грн.; г) виділити у власність відповідачу [PERSON] 1/2 частину будинку, що розташований за адресою: 07842, Київська обл., Бородянський р-н, с. Вабля, вул. Фрунзенська, 14 - загальної вартості 1.200.000 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив,що він з 2008 р був знайомий із позивачем,однак однією сім»єю вони не проживали,не вели спільного господарства,все майно,яке позивач просить розділити він придбав за власні кошти,будинок у с.Вабля він отримав у спадок від свого батька,а нежитлове приміщення у м.Буча він купив за власні кошти отримані від продажу квартири у м.Києві.Шлюб із позивачем був зареєстрований у 2015р,з даного часу вони проживали однією сім»єю.Щодо реєстрації позивача у будинку в с.Вабля з жовтня 2009р,то пояснив,що зареєстрував позивача у вказаному будинку на прохання позивача,однак позивач із вказаної дати у будинку однією сім»єю з ним не проживала .Просив у позові відмовити. Суд,заслухавши пояснення сторін,покази свідків,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.» Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.» У судовому засіданні встановлено,що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.05.2015р.,що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 13) 15.10.2016р шлюб було розірвано,що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 14). Дітей від шлюбу сторони не мають. Також,у судовому засіданні встановлено,що житловий будинок за адресою Київська область,Бородянський р-н,с.Вабля,вул. Фрунзенська, 14 по праву власності належить відповідачу по справі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.2013р,що підтверджується копією сказаного свідоцтва(а.с.98),копією заповіту (а.с.85),копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.97). Також,у судовому засіданні встановлено,що відповідач по справі є власником нежитлового приміщення за адресою Київська обл., м.Буча, [PERSON], 16 на підставі свідоцтва про право власності від 21.06.2012р виданого виконавчим комітетом Бучанської міської ради,що підтверджується у судовому засіданні витягом про державну реєстрацію прав(а.с.96),інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.86). Спірні правовідносини,які виникли між сторонами по справі регулюються нормами Сімейного Кодексу України,в редакції 2004р. Відповідно до ст..57 СК України «Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка 1. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. 2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. 3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. 4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. 6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. 7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст.. 74 СК України «Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 2. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8\~цього Кодексу.» Відповідно до ч1,2 ст. 372 ЦК України «Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. 2. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.» Відповідно до п 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена в постанові від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» При застосуванні ст. 74 СК ( 2947-14 ), що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.» Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням приватного підприємства „ІКІО щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України від 19.09.2012р ,справа № 1-8/2012,рішення № 17-рп/2012«власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сімєю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.» Позивач згідно позовної заяви просить встановити факт її проживання однією сім»єю із відповідачем без реєстрації шлюбу у період з березня 2008р по 29 травня 2015р. Суд відмовляє позивачу у даних позовних вимогах,поскільки з даного приводу до суду не було надано належних та допустимих доказів. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON]В,[PERSON]Л та [PERSON] При вирішенні спору по суті суд не може прийняти до уваги покази даних свідків,поскільки свідок [PERSON]Л є матір»ю позивача,свідок [PERSON]А є сином позивача,свідок [PERSON]В є близькою подругою позивача.Суд вважає,що дані свідки є зацікавленими у наслідках розгляду даної справи,тому їхні покази не можуть бути прийняті до уваги . Крім того,на підтвердження факту проживання однією сім»єю із відповідачем з березня 2008р позивач не надала до суду жодного іншого доказу,окрім показів свідків.Щодо реєстрації позивача у будинку в с.Вабля із жовтня 2009р,то даний факт не може бути безспірним доказом тих обставин,що позивач у вказаний нею у позовній заяві період проживала із позивачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу,відповідач даний факт заперечує,а безспірних доказів на підтвердження тих обставин,що з березня 2008р по травень 2015р. між позивачем та відповідачем склалися усталені відносини, що притаманні подружжю,суду надано не було.Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що станом на березень 2008р відповідач перебував у шлюбі із [PERSON] Також,позивач ,звертаючись до суду із даним позовом зазначає,що нерухоме майно,а саме житловий будинок в с.Вабля,вул..Фрунзенська,14 та нежитлове приміщення,яке знаходиться за адресою м.Буча,вул..Н.Шоссе,16 є спільним сумісним майном подружжя та набуто позивачем і відповідачем за час спільного проживання та шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та за їхні спільні кошти. Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України «\~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» У судовому засіданні було встановлено,що житловий будинок що розташований за адресою: 07842, Київська обл., Бородянський р-н, с. Вабля, вул. Фрунзенська,14 відповідач отримав у спадщину у 2013р після смерті свого батька,що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.85).Батько відповідача [PERSON]Т вказаний будинок придбав згідно договору купівлі-продажу від 14.10.2005р (а.с.115-116).Зі змісту вказаного договору купівлі-продажу не вбачається ,що він не добудований. Посилання позивача на ті обставини,що у 2008р вона разом із відповідачем облаштовувала вказаний будинок,вкладала власні кошти у його ремонт є безпідставними,поскільки з даного приводу до суду не було надано жодного доказу. Щодо нежитлового приміщення,яке знаходиться за адресою м.Буча,вул..Н.Шоссе,16,то як уже зазначалось раніше, дане приміщення належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 21.06.2012р виданого виконавчим комітетом Бучанської міської ради.Доказів тих обставин,що вказане приміщення було придбано позивачем разом із відповідачем за спільні кошти та у період спільного проживання без реєстрації шлюбу,позивачем до суду не надано. Враховуючи викладені обставини, а також ті обставини,що позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених нею позовних вимог, суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача та відповідача у період з березня 2008 року до 29 травня 2015 року та відповідно суд відмовляє і у позовних вимогах в частині розподілу майна. На підставі ст. ст.57,60,69-72 СК України,ст.. 372 ЦК України,

Outcome: dismissed