Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 15335,76 грн. та судові витрати, посилаючись нате, що 21.11.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Однак позичальник порушує вимоги кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 31.12.2017 року утворилась заборгованість у сумі 15335,76 грн., яка складається з: 498,22 грн. заборгованість за кредитом; 9559,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4310,00 грн. заборгованість за пенею і комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 718,37 грн. штраф (процентна ставка), тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з`явився однак надав суду заяву про розгляд справи без їх участі та наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, але надав до суду заяву в якій просив, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, просив застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 21.11.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну кредитну картку (Універсальна) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8). Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В заяві позичальника, завіреній особистим підписом відповідача зазначено, що [PERSON] згоден, що ця заява разом із запропонованими Приват Банком Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та тарифами складає між ним та Банком договір надання банківських послуг. Таким чином, підписуючи заяву позичальника від 21.11.2008 року, відповідач був ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовій формі, у тому числі й з положеннями п. 9.12 зазначених Умов, яким передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такій же термін. Відповідно до змісту позову та підписаного кредитного договору (заяви) відповідач отримав кредит 500 грн. на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В заяві вказано кінцевий термін повернення грошів, позичених відповідачем, дорівнює строку дії кредитної карти. Проте строк дії карти в заяві не визначений. З огляду на положення пункту 9.12. Умов та Правил надання банківських послуг, які маються в матеріалах справи, строк дії картки дорівнює один рік, тобто кредит мав бути повернутий через рік з моменту його отримання - до 20.11.2009 року. Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. В судовому засіданні не було представлено доказів добровільного продовження сторонами строку дії карти або видачу нової кредитної карти відповідачу після спливу дії первісної картки. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Тому слід вважати, що 20.11.2009 року після закінчення строку дії карти у позивача виникло право вимагати повернення всієї суми кредиту згідно умов кредитного договору. Крім того, з Умов і Правил надання банківських послуг вбачається, що строк позовної давності не було продовжено сторонами, тобто діяв загальний трирічний строк позовної давності. Також суд враховує, що за наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором та випискою про рух коштів за кредитною карткою останній платіж, який був сплачений відповідачем для погашення зобов`язань за кредитним договором, відбувся 20.01.2009 р. на суму 200,00 грн. Після вказаної дати відповідач не вчиняв жодних дій на підтвердження існування заборгованості, а також не здійснював добровільну сплату ним заборгованості за кредитом, що свідчить про відсутність переривання строку позовної давності. Банк звернувся з позовом до суду лише 14.02.2018 року. Відповідач подав письмову заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо погашення боргу до 20.11.2009 року і останній платіж сплатив лише 20.01.2009 р., проте ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 14.02.2018 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Подібні правові висновки та правова позиція викладена Верховним судом України в його постановах від 18.06.2014 (справа № 6-61цс14), від 24.09.2014р. (справа № 6-103 цс 14), від 12.11.2014 року (справа№ 6-167 цс 14), від 30.09.2015 р. (справа № 6-154 цс15), які в силу ч. 2 статті 214 та ст.360-7 ЦПК України підлягають застосуванню судом у подібних правовідносинах та суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог Акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» слід відмовити в зв`язку з пропуском ним установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed