Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

13.05.2020 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди в розмірі 16 397 гривень. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що вона являється співвласником квартири [ADDRESS] . Відповідач проживає у квартирі [ADDRESS] , будинку № [NUMBER] , який примикає до стіни будинку [ADDRESS] , в тому числі до квартири [ADDRESS] . Зазначає, що відповідно до акту ЛМКП «Айсберг» від 19.09.2019 року квартиру позивача було затоплено, причиною затоплення послужила несправність внутрішньоквартирної водопровідної мережі, а також виходу з ладу ущільнювача між ванною та стіною, неякісне облицювання плиткою стіни ванної кімнати у кв. [ADDRESS] , власником якої є відповідач та потрапляння води під основу (гіпсокартон), що спричинило намокання стіни, яка знаходиться в одній площині з квартирою [ADDRESS] . Позивач стверджує, що розмір завданої їй матеріальної шкоди становить 11 397 гривень, вказані витрати понесені на придбання будівельних матеріалів та ремонтні роботи. Окрім того, позивачу спричинена моральна шкода, нанесена їй внаслідок залиття, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації та становить 5 000 грн. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 18.05.2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 01.06.2020 року на виконання вимог ухвали Галицького районного суду м.Львова від 18.05.2020 року позивачем долучено квитанцію про сплату судового збору та уточнену позовну заяву, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди в розмірі 21 397 та судові витрати у розмірі 840,80 грн. Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 17.06.2020 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 14.07.2020 року через канцелярію Галицького районного суду м.Львова від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, покликаючись на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували причинний зв`язок між шкодою та його протиправними діями, зокрема акт від 19.09.2019 року не відповідає формі додатку №4 до п.2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства 17.05.2005 року №76, не подано кошторису вартості відновлювального ремонту з відповідними площами пошкодження. Окрім того, долучені до позовної заяви товарні чеки на загальну суму 3602 гривень, не підтверджують понесені позивачкою витрати, зазначені в позові в розмірі 11397 гривень. Також відповідач просив суд звернути увагу на те, що він та позивач є мешканцями різних будинків [ADDRESS] і [ADDRESS] , а відтак причиною залиття могли слугувати несправності мереж загального трубопроводу, самовільне вручання в загальні мережі інших мешканців, що не було спростовано та встановлено комісією ЛКП.Просить відмовити у задоволенні позову. 17.07.2020 року через канцелярію Галицького районного суду м.Львова позивачем до матеріалів справи долучено диск з відеозаписом. 21.07.2020 року через канцелярію Галицького районного суду м.Львова від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] зазначила, що впродовж тривалого часу відповідач не хотів нікого впустити в квартиру, мотивуючи тим, що у нього маленька дитина, а сам сильно занятий по роботі, а також неодноразово заявляв, що усуне причини залиття та неодноразово приходив з різними майстрами для вирішення даного питання. Просить позов задоволити. 27.07.2020 року через канцелярію Галицького районного суду м.Львова від відповідача надійшли заперечення на відзив, у яких [PERSON] зазначив, що інформація про те, що він тривалий час відмовлявся допустити в свою квартиру працівників ЛКП не відповідає дійсності, ні позивач, ні представники ЛКП не мали наміру оглядати квартиру, оскільки представники ЛКП розуміли, що імовірно проблема в системах загального користування внаслідок неодноразових затоплень мешканців будинку позивача, а відтак з метою уникнення відповідальності та задоволення потреб позивача склали даний акт на свій розсуд. Просить відмовити у задоволенні позову. 25.08.2020 року через канцелярію Галицького районного суду м.Львова надійшла відповідь на заперечення, у яких позивач зазначила, що твердження відповідача, про те, що працівники ЛКП не мали наміру оглядати його квартиру і розуміли, що причина залиття ймовірна через системи загального користування внаслідок неодноразових затоплень мешканців будинку позивачки і склали акт на свій розсуд не відповідає фактичним обставинам справи. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру серії [NUMBER] та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с.29,30/. Відповідно до акту від 19.09.2019 року, який був затверджений директором ЛКП «Айсберг», складений комісією у складі: головного інженера Львівського міського комунального підприємства «Айсберг» [PERSON] , майстра з ремонту [PERSON] , слюсара - сантехніка [PERSON] , при візуальному обстеженні квартири за адресою: [ADDRESS] , були виявлені сліди залиття квартири, а саме залита стіна вбиральні, а також залита стіна та стеля ванної кімнати. В акті зазначено, що причиною залиття за адресою: [ADDRESS] , послужила несправність внутрішньоквартирної водопровідної мережі, а також виходу з ладу ущільнювача між ванною та стіною, неякісне облицювання плиткою стіни ванної кімнати у кв. [ADDRESS] та потрапляння води під основу (гіпсокартон), що спричинило намокання стіни, яка знаходиться в одній площині з квартирою [ADDRESS] /а.с.5/. Як вбачається з заявленого позивачем доказу, а саме акту, складеного комісією ЛКП «Айсберг» від 19.09.2019 року, комісією не встановлено, коли саме відбулося залиття квартири позивача; не зазначено, хто як власник або представник власника житла брав участь у її огляді комісією, та забезпечував доступ комісії до житла; не зазначено,чи брав власник або представник власника квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , участь у обстеженні, чи надавав квартиру, що за адресою: [ADDRESS] , для огляду комісії, чи оглядалася взагалі квартира за адресою: [ADDRESS] , зазначеною комісією, чи ознайомлений власник квартири, що за адресою: [ADDRESS] з даним актом; чим підтверджено запрошення відповідача, а саме власника квартири за адресою: [ADDRESS] ,для участі у комісійному обстеженні квартири та виявлення причини залиття квартири за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Основним доказом винуватості відповідача,на який покликається позивач,є акт ЛКП «Айсберг» від 19.09.2020 року. Однак, згідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №?76 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №?927/11207 (надалі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку №4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті мають бути зазначені такі відомості: 1) дата складання акту (число, місяць, рік); 2) прізвища, ініціали та посади членів комісії; 3) прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; 4) адреса квартири, поверх, форма власності; 5) характер залиття та його причини; 6) завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених унаслідок залиття речей та їхня орієнтовна вартість); 7) висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Згідно до роз`яснення, наданого Міністерством з питань житлово-комунального господарства України у Листі від 29.12.2009 р. №12/20-11-1975, відповідно до якого вказується, що п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи,яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Окрім забезпечення присутності осіб, визначених у зазначених Правилах, зацікавленим особам слід домогтися належного оформлення акта (оскільки нерідко представники ОСББ, житлово-експлуатуючих організацій та інші особи, що входять до складу комісій не мають юридичної освіти, в силу чого складають акти про залиття, не вказуючи необхідної інформації). Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини». Проста фіксація замокання стін та стелі не буде розцінена судом як належний доказ того, що залиття сталося з вини Відповідача. Аналогічної позиції викладена у Постанові Верховного Суду України: у справі № 6-2125цс16 від 23.07.2017 року, в який було зазначено, що позивачі не надали комісійного акта, складеного за участю представників обслуговуючої організації, яким би було зафіксовано сам факт затоплення, а також причини затоплення та завдані пошкодження, а суди попередніх інстанцій, установивши факт залиття квартири, не з`ясували причини залиття квартири позивачів та не установили особу, відповідальну за завдану шкоду. Як вбачається із наданого акту ЛКП «Айсберг» від 19.09.2020 року, такий складений в порушення вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, оскільки не містить: - даних про саму подію - залиття, дати залиття; - даних про власника квартири що зазнала шкоди, а містить лише номер квартири та будинку, найменування вулиці; - не містить обсягів необхідного ремонту приміщень квартири, при зазначені переліку пошкоджень унаслідок залиття речей, не містить орієнтовну вартість шкоди; - висновок комісії щодо встановлення вини власника квартири [ADDRESS] не містить даних про власника квартири; - відсутні дані що при складанні акту були присутні власники (або представники власника) квартири [ADDRESS] , що підтверджувало б надання для огляду комісії такої квартири, а у разі відмови власників квартир від надання доступу для їх огляду комісією, відомості щодо такої відмови; - відсутні дані що власники квартири [ADDRESS] , або їх представники обізнані із складеним актом. Судом враховується правова позиція, викладена у Постановах ВС від 21.02.2018 в справі №2-1974/11, згідно до якої зазначено, що акт, який не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. У постанові від 10.05.2018 року в справі №465/2120/14-ц суд касаційної інстанції також наголосив, що зважаючи на викладене, суди не звернули увагу на невідповідність акта обстеження від 6 лютого 2014 року зазначеним Правилам, оскільки він не містить відомостей щодо характеру залиття, не зазначено осіб, які допустили таке залиття, а також інші потрібні відомості, які слід зазначити під час складання такого виду документа. А тому враховуючи, що акт ЛКП «Айсберг» від 19.09.2020 року не містить необхідних даних, які б визначали дату залиття квартири, дані про власника житла, яке зазнало залиття, зафіксовану причину такого залиття, дані про власника житла, з вини якого відбулося залиття, участь власників залитої та винної квартир та висновок комісії щодо винності саме власника квартири [ADDRESS] , не містить визначення меж залиття, обсягу пошкоджень, орієнтовної суми на відшкодування, та родових ознак речей, що пошкоджені, без участі власників житла, без допуску комісії до приміщень квартир, а тому складений акт ЛКП «Айсберг» від 19.09.2020 року, як такий, що складений в порушення до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №927/11207 (надалі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил), згідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, ст. 79 ЦПК України, ст. 80 ЦПК України, не може бути прийнятий судом до уваги, як допустимий, достовірний та достатній доказ, оскільки оформлений в порушення зазначених вимог не містить даних, які б надали можливість встановити дійсні обставини, та у своїй сукупності не надає змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Окрім того, судом не береться до уваги відеофайл, який знаходиться на диску, долученому позивачем до матеріалів справи, оскільки з такого не вбачається, що обстеження проводилося саме у квартирі відповідача, а відтак не є належним та допустимим доказом. Щодо вартості спричиненої матеріальної та моральної шкоди в розмірі 21397 грн., заявленої позивачем, з якої моральна шкода становить 5000 грн., суд зазначає, що на підтвердження матеріальної шкоди позивачем не подано кошторису вартості відновлювального ремонту з відповідними площами пошкодження, до матеріалів справи долучено квитанції, однак такі не підтверджують кількість та необхідність придбання вказаних в них матеріалів для проведення відновлювального ремонту внаслідок відсутності відповідного кошторису, товарні чеки на містять даних на чиє ім`я вони виписані та дати здійснених операцій. Окрім того, долучені до позовної заяви товарні чеки на загальну суму 3602 гривень, що значно менша від заявленої вимоги позивача /а.с.21-25/. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Виходячи із заявлених позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь майнової шкоди, суд на підставі належних та допустимих доказів, повинен встановити підстави для покладення такого обов`язку, а тому є необхідним встановити наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Для порушення саме факту майнових прав позивача та підстав для їх відшкодування, необхідною умовою є встановлення такого факту, які й би підтверджувався доказами, які є допустимими. Окрім майнової шкоди, позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, яка проявилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна немайнова шкода, заподіяна громадянинові діяннями іншої особи, відшкодовуються особою, що заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральну шкоду заподіяно не по її вині. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, що причинила шкоду, фізичних або моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків . Відповідно до ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із послідуючими змінами "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ті обставини, про які зазначає позивач в своєму позові в обґрунтування наявності моральної шкоди, завданої з боку відповідача, не свідчать про наявність такої шкоди, не вказують на протиправність діяння відповідача, не вказують на наявність причинного зв`язку між шкодою та діями, не вказують на вину відповідача. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відтак, враховуючи фактичні обставини, встановлені під час розгляду справи, з врахуванням доказів наданих сторонами, жодних підстав для відповідальності не встановлено, а позивачем належного доказу на винність відповідача - протиправну поведінку не надано. Обов`язковою підставою деліктної відповідальності є причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, який характеризують наступні положення: причинний зв`язок існує там, де є тимчасова послідовність явищ. Як встановлено в ході судового розгляду, такий причинний зв`язок між причиною, яка також не доведена та не встановлена, і наслідком - залиттям квартири позивача, не доведена. Згідно з ч.ч. 1-3 ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, враховуючи з недоведеністю під час судового розгляду протиправної поведінки з боку відповідача щодо позивача, порушень саме відповідачем прав позивача, зазначені вимоги в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження, а тому задоволенню не підлягають. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи підстави та обґрунтування позовних вимоги, заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, дослідивши докази, надані сторонами, встановив відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили наявність винності відповідача у заподіянні шкоди позивачеві, що ці дії були неправомірними, що між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Щодо стягнення понесених судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати понесені позивачем, залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed