Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

05.03.2019 року в провадження Білопільського районного суду Сумської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, - про скасування рішень та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, а саме позивач просить суд скасувати рішення виконкому Жовтневої селищної ради народних депутатів Білопільського району Сумської області від 19.10.1993 року № 41 «Про приватизацію земельних ділянок громадянам» та Рішення 11 сесії Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області від 29.03.2004 року «Про уточнення площі земельних ділянок та затвердження технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам [ADDRESS]» в частині передачі [PERSON] земельної ділянки розміром 0,0503 га., розташованої за адресою: [ADDRESS] , для індивідуального житлового будівництва. Та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 519, виданого 04.10.2004 року [PERSON] про право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0503 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] , та скасування його державної реєстрації. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 06 березня 2019 року залишено без руху вищезазначений позов та надано позивачу термін для усунення недоліків. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 12 березня 2019 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено підготовче судове засідання на 09 квітня 2019 року. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, третьої особи- Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, - про скасування рішень та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, та призначено справу до судового розгляду по суті в Білопільському районному суді Сумської області на 13 травня 2019 року, об 11.00 год. Вимоги позивача мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача- [PERSON] , яка мешкала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок перебував у власності матері позивача на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Білопільською держнотконторою 05.02.1988 року, зареєстрованого в реєстрі за № 180, яке зареєстроване у Сумському БТІ 09.02.88 за реєстровим № 757. Після смерті матері позивач успадкувала вищезазначений будинок та отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 липня 1999 року. Крім того, ще за життя матері вони постійно володіли та користувалися земельною ділянкою, на якій розташований будинок площею 0,0503 га., та суміжною земельною ділянкою (городом), площею 0,1995 га. Весь час після смерті матері позивач вважала, що і будинок і земельні ділянки належать їй і вона має повне право ними розпоряджатися. Окрім вказаного, позивач зазначає наступне. У 1952 році вона уклала шлюб з гр. [PERSON] , однак сімейне життя не склалося і вона припинила з ним вести спільне господарство. Офіційно шлюб вони не розірвали. Його подальша доля позивачу невідома. З 1958 року позивач вступила у фактичні шлюбні стосунки з гр. [PERSON] , з яким прожила як з чоловіком до його смерті у 2009 році. Шлюб між ними не укладався. [PERSON] з 1960 року по день смерті постійно проживав у будинку за зазначеною вище адресою, що належав матері позивача, а потім- позивачу. 03.12.2018 року позивач звернулася до приватного нотаріуса для оформлення договору дарування житлового будинку та земельних ділянок, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки як виявилось, правовстановлюючі документи на земельні ділінки видані на ім'я [PERSON] на підставі рішення Жовтневої селищної ради. Звернувшись до архівного відділу Білопільської РДА позивач дізналась, що дійсно [PERSON] на підставі Рішення 11 сесії Жовтневої селищної рвди Білопільського району Сумської області від 29.03.2004 року «Про уточнення площі земельних ділянок та затвердження технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам [ADDRESS] та Рішення виконкому Жовтневої селищної ради народних депутатів Білопільського району Сумської області від 19.10.1993 року № 41 «Про приватизацію земельних ділянок громадянам» отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 519, виданий 04.10.2004 року [PERSON] про право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0503 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] . Позивач вважає, що зазначені рішення ( в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки під її будинком) підлягають скасуванню, а державний акт- визнанню його недійсним з огляду на таке. Відповідно до ч.1,2 ст.30 Земельного кодексу України 1990 року, що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходять у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження- будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Статтею 67 Земельного кодексу України 1990 року передбачено, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах повинен бути не більше 0 1 га. Згідно із ч.1 ст.22 ЗК України 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст.23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст.23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених ст.1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року. Пунктом 3 названого Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Вказана правова позиція міститься у постанові ВСУ від 30.05.2012 року № 6-31 цс 12. Пунктом 3 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 10 від 15.02.1993 року (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безоплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрвоа документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян. Згідно пункту 4 вищевказаного Порядку, відповідні Ради народних депутатів перевіряють обґрунтованість заяв громадян та матеріалів у місячний строк і приймають відповідне рішення. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі- Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність. Згідно з п.7 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-111 громадяни, що одержали у власність земельні ділянки, зберігають права на ці ділянки. Позивач зазначає, що при прийнятті Рішення 11 сесії Жовтневої селищної рвди Білопільського району Сумської області від 29.03.2004 року «Про уточнення площі земельних ділянок та затвердження технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам [ADDRESS] та Рішення виконкому Жовтневої селищної ради народних депутатів Білопільського району Сумської області від 19.10.1993 року № 41 «Про приватизацію земельних ділянок громадянам», яким [PERSON] було надано на праві власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , не була належним чином перевірена обгрунтованість заяви останнього і не враховано, що будинок, розташований на зазначеній земельній ділянці перебував у приватній власності інших осіб, а не у власності заявника. Відповідно до ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Посилаючись на вищезазначене, позивач просить суд скасувати рішення виконкому Жовтневої селищної ради народних депутатів Білопільського району Сумської обалсті від 19.10.1993 року № 41 «Про приватизацію земельних ділянок громадянам» та Рішення 11 сесії Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області від 29.03.2004 року «Про уточнення площі земельних ділянок та затвердження технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам [ADDRESS]» в частині передачі [PERSON] земельної ділянки розміром 0,0503 га., розташованої за адресою: [ADDRESS] , для індивідуального житлового будівництва. Та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 519, виданий 04.10.2004 року [PERSON] про право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0503 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] , та скасувати його державну реєстрацію. Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явилися. Представник позивача адвокат Созонов В.П. подав до суду заяву про розгляд позовної заяви за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача- Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області до суду надійшля заява за підписом Миколаївського селищного голови І.Ігнатьєва про розгляд справи у відсутність сторони відповідача, про визнання позовних вимог позивача у повному обсязі та що з рішенням суду вони будуть згодні. Представник третьої особи- Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в судове засідання не з'явився, листом повідомив, що розпорядником земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у даному спорі Головне управління Держгеокадастру у Сумській області не являється, просив суд провести слухання справи за відсутності представника. При даних обставинах суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами. Позивач [PERSON] народилася [INFO] в селищі Жовтневе Білопільського району Сумської області та зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] з 10 квітня 1996 року ( а.с.6). [INFO] померла мати позивача- [PERSON] , яка мешкала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок перебував у власності матері позивача на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Білопільською держнотконторою 05.02.1988 року, зареєстрованого в реєстрі за № 180 яке зареєстроване у Сумському БТІ 09.02.88 за реєстровим № 757. Після смерті матері позивач успадкувала вищезазначений будинок та отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 липня 1999 року ( а.с.7). Постановою приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Бойко О.І. від 03 грудня 2018 року [PERSON] відмовлено у посвдченні договору дарування житлового будинку та земельних ділянок площею 0,0503 га., та площею 0,1995 га в [ADDRESS] , оскільки правовстановлюючі документи на земельні ділінки видані на ім'я [PERSON] на підставі рішення Жовтневої селищної ради ( а.с.9). З оглянутої в судовому засіданні копії Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченої завідуючою Улянівської державної нотаріальної контори Бойко О.І. 22 липня 1999 року та зареєстрованого в реєстрі за № 566, вбачається, що домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] ( а.с.7). Відповідно до копії Державного акта на право власності на землю серії [NUMBER] , виданого 04.10.2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 519, на підставі рішення Х1 сесії ХХ1У скликання Жовтневої селищної ради від 29 березня 2004 року [PERSON] є власником земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0503 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] ( а.с.10). Згідно відповіді Архівного відділу Білопільської районної державної адміністрації Сумської області № 6/04-01 від 09.01.2019 року та архівного витягу із рішення виконкому Жовтневої селищної Ради народних депутатів Білопільського району Сумської області від 19.10.1993 року № 41 «Про приватизацію земельних ділянок громадянам»,- передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку, площу якої уточнено на підставі рішення 11 сесії Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області від 29.03.2004 року року «Про уточнення площі земельних ділянок та затвердження технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам смт.Жовтневе, вул.Пролетарська, вул.Жовтнева», - для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] площею 0, 0503 га ( а.с.11,12). Ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен був бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ч. ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України 1990 року). Право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджувалися Верховною Радою України (ч. 2 ст. 17, ст. 23 ЗК України 1990 року, п. п. 1.1., 1.2 "Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)", затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15 квітня 1993 року N 28) (далі - Інструкція). Складання державних актів, що посвідчують право власності на землю або право постійного користування землею, пов'язане з обов'язковою розробкою та затвердженням технічної документації (ст. ст. 99-102 ЗК України 1990 року, п. п. 1.9, 1.10 Інструкції). Зі змісту вищевказаних положень закону слідує, що земельна ділянка для обслуговування житлового будинку під уже збудоване нерухоме майно могла бути передана власнику будинку, а якщо будинок належав на праві спільної власності, усім співвласникам будинку. Передача у власність земельної ділянки оформлялася рішенням сільської, селищної чи міської ради народних депутатів, на території якої була розташована ділянка, на підставі якого, після розроблення та затвердження технічної документації, видавався правовстановлюючий документ - державний акт на право приватної власності на землю. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч. ч. 1, 9, 10 ст. 59 чинного Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним (або виконавчим органом ради) правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України). Проте згідно ст. 74 цього Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України N 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року). За вказаних вище обставин державний акт не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку (постанова Верховного Суду України від 22 травня 2013 року (справа N 6-33цс13). Враховуючи те, що в судовому засіданні знайшли повне підтвердження обставини, на які посилалася позивач у позові, вказана позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved