Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], укладеного договір б/н від 23.10.2008 року відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 5200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін ЄДРПОУ 12241050038006727. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htth://privatbank.ua/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак, взятих на себе зобов'язань відповідач не виконувала, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2017 року становить 116 423,51 гривні, яка складається з: 5 076,37 гривень - заборгованість за кредитом; 111 347,14 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення суми кредиту є право позивача вимагати його повернення та штрафних санкцій за невиконання умов договору, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 116 423,51 гривні заборгованості, а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та день розгляду справи. 23.04.2018 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Віповідач [PERSON] 24.04.2018 року подала до суду заяву, в якій позов не визнає, просить застосувати наслідки пропущення позивачем строку позовної давності. Перевіривши матеріали справи, вважаю, що в задоволенні позову слід відмовити з наступнихпідстав. В судовому засіданні встановлено, що 23.10.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 5200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк». Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htth://privatbank.ua/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Разом з тим, як підтверджено матеріалами справи, відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором по поверненню кредиту та сплаті інших платежів за користування кредитом належним чином не виконувала, протягом періоду користування наданим кредитом, що минув, постійно порушувала умови кредитного договору щодо сплати щомісячних платежів з погашення суми кредиту та процентів за його користування, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31.12.2017 року становить 116 423,51 гривні, яка складається з: 5 076,37 гривень - заборгованість за кредитом; 111 347,14 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином. В разі, якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, він, згідно положень ч.1 ст. 612 ЦК України вважається таким, що прострочив. Згідно до ст.ст.16, 257,258 ЦК України кредитор має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів в межах загальних та спеціальнихстроків позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконаннязобов'язання. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Проте, вважаючи своє право порушеним, ПАТ КБ "Приватбанк" не звертався до [PERSON] з вимогою здійснити дії з погашення кредитної заборгованості. Позовну заяву позивачем було подано до суду аж 20.03.2018 року із розрахунком заборгованості по кредиту станом на 31.08.2017 року, в той час коли кредитний договір був укладений між сторонами 23.10.2008 року і останній платіж [PERSON] здійснила 27.10.2014 року. (а.с.6-7). Згідно Правового висновку, якого дійшов Верховний Суд України у справі №6-2462цс16 від 14.12.2016 року, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Як передбачено ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем не заявлено про причини пропущення позовної давності, питання про поновлення пропущеного строку не ставилось. Згідно п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, з яким позивач звернувся до суду, пропустивши трирічний строк звернення, який обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, а тому в його задоволенні слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. Також позивачу слід відмовити у стягненні з відповідача судового збору, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed