Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] (позивачка) звернулася до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з [PERSON] (відповідач) аліменти на своє утримання як непрацездатної дружини у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з 26.07.2019 року. В обґрунтування позову зазначила, що у 1988 році одружилася з [PERSON] Шлюб є чинним і зараз. У теперішній час позивачка є пенсіонером за віком з 2011 року, є непрацездатною, потребує лікування і розраховує лише на свою пенсію та на матеріальне утримання відповідача. З 2018 року відповідач відмовився утримувати позивачку, вигнав із спільного будинку, жодної матеріальної допомоги не надає. Отримує лише пенсію у мінімальному розмірі, жодних інших доходів не має, потребує додаткових коштів для свого утримання та підтримання належного стану здоров`я. Зазначає, що відповідач є працездатною особою не пенсійного віку, має значні неофіційні доходи і може надавати їй матеріальну допомогу. Жодних інших утриманців чи аліментних обов`язків відповідач не має. Добровільно допомогу на утримання чоловік їй не надає. Як на підстави позовних вимог посилається на норми ст.ст. 75-80, 90 СКУкраїни. Ухвалою суду від 02.08.2019 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без виклику учасників справи та без проведення судового засідання. Відповідач надав письмовий відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на ті обставини, що він не має постійного місця роботи, не отримує заробітної платні, його доходом є все, що самостійно вирощене на ділянці. Не займається підприємницькою діяльністю, має хронічні захворювання. Крім того, зазначає, що позивачка отримує пенсію за віком у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, тому вважає, що її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України. Позивачка надала заперечення на відзив в якому зазначила, що відповідач є особою працездатного віку, не бажає працювати офіційно, займається вирубкою деревини, через що має високі доходи. Відповідач не знаходиться на обліку як безробітний, державної допомоги з безробіття не отримує, що доводить його повну працездатність та можливість сплачувати аліменти. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені сторонами у заявах по суті справи, судом встановлено наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 23.11.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області 04.07.1988 року, укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на « [PERSON] ». За положеннями частин другої - четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] виданого 26.02.2019 року Пенсійним фондом України [PERSON] є пенсіонеркою за віком. Згідно довідки, виданої 26.07.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, сума пенсії [PERSON] за період з травня 2019 року по липень 2019 року складає загалом 4826,16 грн., тобто 1608 грн. 72 коп. на місяць. Статтею 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2019 рік" визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2019 року - 1497 грн., з 1 липня - 1564 грн. Отже, на час звернення з позовом до суду позивачка отримує пенсію по за віком в розмірі 1608,72 грн., її доходи забезпечують їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний суд України в постанові від 16.08.2017 року по справі № 6-1111цс17. Посилання позивачки на наявність спору з приводу поділу спільного майна подружжя не можуть бути прийнятими до уваги у даній справі, оскільки позивачка має право захистити свої права на спільне майно подружжя у судовому порядку. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed