Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку та доходів платника аліментів, необхідних та достатніх для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітньої дитини з урахуванням мінімальної рекомендованої ставки аліментів на дитину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не менше мінімальної гарантованої ставки аліментів на одну дитину у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно вимог чинного законодавства України, які стягувати щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення неповнолітнім сином повноліття та які сплачувати на користь батька неповнолітньої дитини - [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала повністю. Представник третьої особи в судове засідання не з*явився, належним чином був повідомлений про час розгляду справи в суді. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ( ар.с.7). Рішенням Зарічного райсуду м. Суми № 591/1567/14 шлюб між сторонами розірваний ( ар.с.9). Згідно судового наказу № 591/4020/20 від 06 липня 2020 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми, з [PERSON] ( іпн [NUMBER] ) стягуються аліменти на утримання дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів - [PERSON] , але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року ( ар.с.21). Відповідно до постанови старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) від 03.09.2020 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] ( а.с.22). Згідно ухвали Зарічного районного суду м. Суми № 591/6749/20 від 03 листопада 2020 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини.( а.с.24). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми № 591/4020/20 від 13 листопада 2020 року в задоволенні заяви [PERSON] про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відмолено.( а.с.26-27). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Договорів між сторонами щодо утримання сина [PERSON] , [INFO] не укладалося. Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. На час звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини і на час розгляду справи в суді позивачем не надано достовірних доказів, що син [PERSON] проживає разом з ним. В матеріалах справи мається акт про проживання за адресою [ADDRESS] [PERSON] разом з батьком [PERSON] , правовстановлюючі документи на вказаний будинок не виготовлені у зв`язку зі смертю власника земельної ділянки [PERSON] , який суд не може прийняти до уваги, оскільки він датується 08.11.2019 року, що вказує на значний проміжок часу між складанням акту та днем розгляду справи( а.с.25). Посилання позивача на те, що він у рамках програми пільгового фінансового лізингу, який був затверджений МВС України у 2020 році, уклав договір лізингу, який за змістом містить умови забезпечення житла, як власністю неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] також не може бути судом прийняте до уваги оскільки згідно п.3.1. вказаного договору лізингодавець надає згоду на те, що в предметі лізингу можуть бути зареєстровані та проживати такі особи: [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] ( рік народження в договорі лізингу вказаний помилково, ар.с.13-20), що жодним чином не вказує що даний предмет лізингу є власністю дітей, в тому числі [PERSON] . Також суд не може визнати належним та допустимим доказом письмову заяву неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки судом безпосередньо в судовому засіданні досліджуються надані докази та допитуються свідки, крім того представник позивача відмовилась від свого клопотання про допит неповнолітнього свідка [PERSON] в судовому засіданні. Незважаючи на відсутність домовленості між батьками щодо утримання дитини [PERSON] , сторони спільно приймають участь в її утриманні. Позивачем не надані докази, що відповідач сторін ухиляється від утримання дитини. До того ж, згідно судового наказу № 591/4020/20 від 06 липня 2020 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми, з [PERSON] ( іпн [NUMBER] ) стягуються аліменти на утримання дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів - [PERSON] , але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року ( ар.с.21). Згідно ухвали Зарічного районного суду м. Суми № 591/6749/20 від 03 листопада 2020 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини.( а.с.24). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми № 591/4020/20 від 13 листопада 2020 року в задоволенні заяви [PERSON] про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відмолено.( а.с.26-27). З тексту судового рішення вбачається, що, обґрунтовуючи заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, посилався на відсутність його обов`язку у зв`язку з добровільним виконанням зобов`язання, а також посилаючись на те, що син сторін [PERSON] проживає з батьком ( боржником). Ті ж самі обставини зазначає позивач в позові, посилаючись на них як на підставу своїх вимог. Разом з тим, з змісту позовних вимог про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] вбачається, що позивач фактично не згоден з судовим наказом про стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей і таким чином шляхом подачі позову має намір фактично переглянути судове рішення Зарічного районного суду м. Суми ( судового наказу) про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. З врахуванням викладеного, необхідно відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина за його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed