Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] у грудні 2016 року звернулась до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про зміну та збільшення розміру аліментів. Посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них [INFO] народилася дочка [PERSON]. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 травня 2007 року стягнуто з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.04.2007 року і до повноліття дитини. 06 серпня 2007 року шлюб між ними розірвано. На даний час у неї склалися обставини, які, на її думку, дають підстави для перегляду рішення суду. Зокрема, витрати на утримання дочки значно зросли, оскільки вона навчається у п'ятому класі навчально-виховного комплексу «Любисток». Крім того, стан здоров'я дочки не задовільний, вона хворіє на хронічне захворювання та перебуває на диспансерному клінічному обліку, у зв'язку із чим потребує планової госпіталізації з приводу хронічного пієленифтиру та амбулаторного лікування з приводу сколіотичної постави, дифузного зобу 1-А ступеню та й відповідно постійних додаткових витрат на лікування. При цьому зазначала, що відповідач участі у виховані та утриманні їх спільної дочки не приймає, матеріальної допомоги добровільно не надає й відповідно вона на даний момент позбавлена можливості самостійно забезпечувати потреби дитини, оскільки отриманого заробітку не достатньо для належного матеріального забезпечення. Крім того, у неї на утриманні перебуває інша донька [PERSON], [INFO]. Вказує, що на даний час у відповідача покращилось матеріальне становище, він працює по найму, у зв'язку із чим, на її думку, він має можливість сплачувати аліменти в значно більшому розмірі. Оскільки розмір аліментів, які сплачує відповідач за рішенням суду є недостатнім для забезпечення належного утримання дочки, а також те, що він жодної участі у додаткових витратах на лікування дитини не приймає, просила змінити розмір аліментів, які [PERSON] сплачує за рішенням суду від 24 травня 2007 року та стягувати з нього на її корить на утримання дочки [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також стягнути з [PERSON] на її корить на лікування дочки [PERSON] додатково понесені нею витрати на лікування дитини в сумі 1000 грн. щомісячно. В судовому засідання [PERSON] позовні вимоги підтримала та підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] заперечували щодо задоволення позову, про що надали письмові заперечення. Відповідач [PERSON] додатково пояснив, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки щодо утримання малолітньої доньки, шляхом сплати аліментів за рішенням суду. На даний час він не має змоги у більшому розмірі надавати матеріальну допомогу дочці, оскільки він ніде не працює. Крім того, у нього на утриманні перебуває дружина та її дитина від іншого шлюбу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов [PERSON] не обґрунтований та задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов'язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с.6). Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 травня 2007 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2007 року і до повнолітня дитини. Позивачкою, за її заявою, було отримано виконавчий лист, який на даний час перебуває на виконанні в Кельменецькому районному відділі Державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області (а.с.8). Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено 06 серпня 2007 року відповідний актовий запис за №646 (а.с.5). Як вбачається із довідки виписки з домової книги про склад сім»ї та прописку від 25 жовтня 2016 року, малолітня донька сторін [PERSON] проживає разом із позивачкою (а.с.7). [PERSON] навчається в 5Б класі навчально-виховного комплексу «Любисток» Чернівецької міської ради (а.с.11). Як вбачається із матеріалів справи, позивачка [PERSON] офіційно працевлаштована в ПТУ №8, де вона займає посаду головного бухгалтера. Загальна сума її доходу за період з квітня 2016 року по вересень 2016 року без урахування аліментів становить 33 458 грн. 81 коп. (а.с.9). Так, пред'являючи позов про збільшення розміру аліментів, позивачка посилається на те, що на даний час у відповідача змінився майновий стан у сторону покращення. Разом з тим, суд вважає, що вказане твердження позивачки є помилковим та спростовується наступним: Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 р., розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Правовідносини щодо утримання батьками неповнолітніх дітей регулюються ст.ст. 182-184 СК України, відповідно до яких при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON], на момент звернення позивачки до суду із вказаним позовом, офіційно не працевлаштований та на обліку, як безробітній, в центрі зайнятості не перебуває. Вказане підтверджується довідкою Виконавчого комітету Дністрівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області №1301 від 28.12.2016 року та довідкою Кельменецького районного центру зайнятості №01-11/4491 від 28.12.2016 року (а.с.29,30). При цьому судом встановлено, що [PERSON] належним чином виконує рішення суду від 24 травня 2017 року та заборгованості по сплаті аліментів у нього немає (а.с.31). Також, суд вважає, безпідставним посилання позивачки на те, що її матеріальне становище змінилося в сторону погіршення, так як у неї на утриманні знаходиться малолітня дочка [PERSON], [INFO] від іншого шлюбу, оскільки в останньої є батько, який зобов'язаний її утримувати до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що після ухвалення рішення Першотравневим районним судом м.Чернівці майновий стан у відповідача [PERSON] значно змінився в сторону погіршився, у зв'язку із цим позовна вимога щодо зміни та збільшення розміру аліментів задоволенню не підлягає. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз'яснив пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року судам необхідно звернути увагу на те, що до передбаченої ст. 185 СК участi в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здiбностей, хворобою, калiцтвом тощо), можна притягати лише батькiв. У цих випадках iдеться про фактично зазнанi або передбачуванi витрати, тому їх необхiдно визначати у твердiй грошовiй сумi. При одночасному розглядi вимог про стягнення алiментiв i додаткових витрат їх має бути визначено у рiшеннi окремо (п.18). Як вбачається із довідки Міської дитячої поліклініки №73 від 07.11.2016 року та витягів з історії хвороби малолітня дочка сторін знаходиться на диспансерному обліку в МДП з наступними діагнозами: з 17.07.2010 року гострий пієлонефрит, з 27.03.2012 року атопічний дерматит, з 27.09.2013 року хронічний пієлонефрит зі ЗФН, з 13.03.2016 року сколіотична постава, з 29.03.2016 року дифузний зоб І-А степені нетоксичний. Субгігантизм сімейно-конституційного ґенезу. У зв'язку із цим, дитина потребує планової госпіталізації з приводу хронічного пієленифтиру та амбулаторного лікування з приводу сколіотичної постави, дифузного зобу 1-А ступеню. Однак, санаторного лікування не потребує (а.с.18). Разом з тим, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів з приводу того, які вона понесла та на даний час несе додаткові витрати на лікування дочки [PERSON] Таким чином, враховуючи вказані вище обставини з посиланням на докази, суд вважає, що на даний час відсутні підстави для задоволення позову [PERSON], однак це не позбавляє останню права в подальшому звернутися до суду з вказаним позовом, якщо вона доведе, що у відповідача покращилося матеріальне становище та надасть докази про те, які вона понесла та на даний час несе додаткові витрати на лікування дочки.

Outcome: dismissed