Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа- Прудянська селищна рада Дергачівського району Харківської області, в якому прохає зобов`язати відповідачів не вчиняти дії, які б перешкоджали користуванню пішохідною доріжкою в с. Цупівка Дергачівського району Харківської області через житловий масив [ADDRESS] та [ADDRESS] і [ADDRESS] , зобов`язати відповідачів відновити прохід по пішохідній доріжці через вказаний житловий масив, демонтувати встановлені огорожі, що перешкоджають проходу, відновити тверде покриття (відсипку гравієм). В обґрунтування позову зазначає, що він проживає по [ADDRESS] , яке входить до складу Прудянської селищної ради, та є членом відповідної територіальної громади. На території села Цупівка з давніх часів існувала пішохідна доріжка, яка від вулиці Новоселівка та інших прилеглих вулиць вела до залізничної платформи, перетинаючи вулицю Залізничну та вулицю Привокзальну. Для багатьох мешканців села це був найкоротший та дуже зручний шлях до залізниці. Довгий час існування цієї доріжки нікому не заважало, навпаки - відповідало інтересам багатьох мешканців громади. 24 травня 2016 року на пленарному засіданні VII сесії Прудянської селищної ради VII скликання прийнято рішення «Про скасування рішення XXXVII сесії V скликання від 25.12.2008 року «Про організацію пішохідної доріжки». Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 30 травня 2017 року визнано незаконним та скасовано рішення VІІ сесії Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області VІІ скликання від 24 травня 2016 року «Про скасування рішення ХХХVІІ сесії V скликання від 25.12.2008 року «Про організацію пішохідної доріжки». На сьогодні існування пішохідної доріжки викликане суспільною необхідністю та юридично оформлене рішенням органу місцевого самоврядування, підтверджено судовим рішенням. Відповідачі у справі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на порушення їхніх прав як землевласників (землекористувачів), чинять усілякі перешкоди в користуванні доріжкою, погрожують застосуванням фізичної сили, зруйнували тверде покриття (доріжка була вимощена гравієм) та навіть встановили металеву огорожу, якою перекрили прохід. Внаслідок їхніх незаконних дій користування пішохідною доріжкою є неможливим, чим порушуються права мешканців, у тому числі й його права як жителя с. Цупівка та члена територіальної громади. Обурені даними незаконними діями жителі с.Цупівки неодноразово звертались до різних інстанцій, у тому числі до селищної ради, з проханням припинити свавілля даних осіб та не перешкоджати проходові по доріжці. Але замість того, щоб захистити законні права й інтереси більшості, Прудянська селищна рада займає іншу позицію. Тому позивач просив зобов`язати відповідачів по справі не вчиняти дій, які будуть перешкоджати користуванню пішохідною доріжкою та відновити прохід по пішохідній доріжці через житловий масив [ADDRESS] та [ADDRESS] та [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач підтримав свій позов, дав пояснення аналогічні тим, що містяться у позові. Представник позивача - [PERSON] позов підтримала, надала пояснення аналогічні тим, що містить позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав пояснення про те, що спірна ділянка землі, де проходила спірна пішохідна доріжка, знаходиться у його користуванні та користуванні відповідачів, оскільки рішенням №296 від 10.09.1996 виконавчого комітету Прудянської селищної Ради земельні ділянки їм були надані у приватну власність та постійне користування, але до теперішнього часу вони не закінчили процес приватизації земельних ділянок, лише користуються ними. Селищна Рада облаштувала іншу пішохідну доріжку, яка є більш придатною для користування, освітлена, знаходиться недалеко від спірної пішохідної доріжки, влаштовує інших жителів селища. Спірної пішохідної доріжки немає в генеральному плані селища. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав пояснення, аналогічні запереченням, які були надані відповідачем [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив справу розглядати в його відсутність. Надав до суду заперечення на позов, аналогічне наданому відповідачем [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив справу розглядати в його відсутність. Представник третьої особи - Прудянської селищної ради в судове засідання не з`явився, прохав справу розглядати у його відсутність, що суд вважає за можливе. Надав до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що прийняття рішень селищною радою здійснюється в межах компетенції, наданої положеннями ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Рішення ХХХV11 сесії V скликання від 25.12.2008 року «Про організацію пішохідної доріжки» було прийнято на підставі згоди землекористувачів (землевласників) за рахунок їхніх земельних ділянок, тобто як тимчасова міра; в план забудови дана доріжка включена не була. Посилання позивача на відсутність у осіб за змістом позову права користування земельними ділянками не відповідають фактичним обставинам. Генерального плану на земельний масив, де знаходяться вулиці Залізнична та Привокзальна в селі Цупівка, немає. Відповідно до схеми плану забудови в 1992-1994 років масив в селі Цупівка був розданий під житлову забудову по 0.15 га громадянам села, з розбивкою на вулиці Залізнична та Привокзальна, ніяких доріжок, провулків, в`їздів на даному масиві заплановано не було. Самовільна доріжка, натоптана штучно деякими жителями села, існувала в той період часу, коли інші жителі - землекористувачі - не використовували свої земельні ділянки, а саме - це [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, далі є ще ряд земельних ділянок по вул. Привокзальній ( парна сторона вулиці), через які вони ходили, на даний час вони не використовуються. Питання проходу до залізничної платформи станція Цупівка не існує взагалі, так як зліва близько 200 метрів, та праворуч близько 80 метрів існують доріжки, по яким ходять всі мешканці. У зв`язку з вищезазначеними обставинами третя особа заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання. Заслухавши сторони, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили показання позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про наступне. Як встановлено судом, згідно рішення XXXVII сесії Прудянської селищної ради V скликання від 25 грудня 2008 року «Про організацію пішохідної доріжки в с. Цупівка» вирішено у зв`язку із суспільною необхідністю та суспільними потребами організувати пішохідну доріжку через масив між земельними ділянками № [ADDRESS] та № [ADDRESS]. 24 травня 2016 року на пленарному засіданні VII сесії Прудянської селищної ради VII скликання прийнято рішення «Про скасування рішення XXXVII сесії V скликання від 25.12.2008 року «Про організацію пішохідної доріжки» та запропоновано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] замовити та оформити дозволи на розробку проектів землеустрою та отримати право власності на свої земельні ділянки, які знаходяться у їхньому володінні та користування, відповідно до чинного законодавства. Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 30 травня 2017 року визнано незаконним та скасовано рішення VІІ сесії Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області VІІ скликання від 24 травня 2016 року «Про скасування рішення ХХХVІІ сесії V скликання від 25.12.2008р. «Про організацію пішохідної доріжки». Таким чином, було відновлено дію рішення XXXVII сесії Прудянської селищної ради V скликання від 25 грудня 2008 року «Про організацію пішохідної доріжки в селі Цупівка». Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року визнано незаконним та скасовано рішення XIX сесії Прудянської селищної ради VII скликання від 30 червня 2017 року «Про скасування рішення XXXVII сесії V скликання від 25.12.2008 року «Про організацію пішохідної доріжки». Рішення ХХХV11 сесії V скликання від 25.12.2008 року «Про організацію пішохідної доріжки» було прийнято на підставі згоди землекористувачів (землевласників) за рахунок їхніх земельних ділянок, тобто як тимчасова міра; в план забудови дана доріжка включена не була. Посилання позивача на відсутність у осіб за змістом позову права користування земельними ділянками не відповідають фактичним обставинам. Генерального плану на земельний масив, де знаходяться [ADDRESS] в селі Цупівка, немає. Відповідно до схеми плану забудови в 1992-1994 років масив в селі Цупівка був розданий під житлову забудову по 0.15 га громадянам села, з розбивкою на вулиці Залізнична та Привокзальна, ніяких доріжок, провулків, в`їздів на даному масиві заплановано не було. Самовільна доріжка, натоптана штучно деякими жителями села, існувала в той період часу, коли інші жителі - землекористувачі - не використовували свої земельні ділянки, а саме - це [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, далі є ще ряд земельних ділянок по вул. Привокзальній ( парна сторона вулиці), через які вони ходили, на даний час вони не використовуються. Питання проходу до залізничної платформи станція Цупівка не існує взагалі, так як зліва близько 200 метрів та праворуч близько 80 метрів існують доріжки, по яким ходять всі мешканці. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що дана доріжка існувала більше 50 років. Нові доріжки не облаштовані. Демонтування старої пішохідної доріжки утруднило шлях мешканців села до залізниці, лікарні. Наявність нових доріжок спростовували. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2 статті 19 Конституції України покладає обов`язок на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України. Аналогічна вимога щодо дій органів та посадових осіб місцевого самоврядування міститься у статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та іншими законами до їх відання. Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Абзацом 2 пункту 4.1 рішення від 16 квітня 2009 року у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено право ради скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни, зокрема скасовувати дозволи на спеціальне використання природних ресурсів місцевого значення (пункт 36 частини першої статті 26), вносити зміни до місцевого бюджету (пункт 23 частини першої статті 26). Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування (абзац 6 цього ж пункту). Що стосується пояснень позивача про відсутність у відповідачів права власності та користування земельними ділянками, суд виходить з наступного. Рішенням виконавчого комітету Прудянської селищної ради народних депутатів від 10.09.1996 року вирішено передати безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, особистого підсобного господарства громадянам селищної ради, згідно з додатком (а.с.72-73). Пунктом 4 цього рішення визначено: до виготовлення державних актів на право приватної власності на землю тимчасово видати всім громадянам з цього рішення. Дане рішення підтверджує право користування відповідачів по справі на ці земельні ділянки. Статтею 95 Земельного кодексу України встановлено, що землекористувачі, якщо інше не передбачене законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі. У численних зверненнях відповідачів вони зазначали, що через постійні сварки з позивачем вони перебувають у стресовій ситуації на протязі 20 років. З раннього ранку до ночі немає спокою ані їм, ані їх дітям та онукам. Позивач та його сім`я постійно ходять через їх земельні ділянки, ламають гілки дерев, топчуть квіти, руйнують паркан. Понад 20 років відповідачам та їх сім`ям погрожують розправою, у спілкуванні використовують нецензурну лайку. Відповідно до схеми план-карти ділянки №2 в селі Цупівка (біля платформи) масив був розданий під житлову забудову громадянам села, з розбивкою на вулиці Залізнична та Привокзальна, ніяких доріжок, провулків, в`їздів на даному масиві не значиться. Довідкою, виданою відділом містобудування, архітектури та цивільного захисту Дергачівської райдержадміністрації № 79 від 11.10.2017 року, підтверджується відсутність спірної доріжки в проекті Генерального плану. Рішення XXXVII сесії V скликання від 25.12.2008 року «Про організацію пішохідної доріжки» було прийнято на підставі згоди землекористувачів за рахунок їх земельних ділянок, тобто як тимчасова міра. В план забудови спірна доріжка не включена, що підтверджується актом обстеження земельних ділянок [ADDRESS] (а.с.59) та схемою із зазначенням загальної площі земельних ділянок. Згідно статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» паркан відноситься до малих архітектурних форм та є елементом благоустрою. Організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом, відповідно до ст.20 Закону. Щодо посилань [PERSON] на лист департаменту ДАБІ від 27.10.2016 року № 1020-Ко-141, в якому надано інформацію щодо відсутності реєстрації права власності на землю за відповідачами, суд виходить з наступного. Правове становище Державно архітектурно-будівельної інспекції України та її структурних підрозділів визначається положеннями Наказу Президента України «Про Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекції України» від 08 квітня 2011 року № 439/2011 та є чинним на даний момент в редакції від 09.07.2011 року. Завдання та Повноваження ДАБІ визначено пунктами 4, 5 Наказу Президента та за змістом вказаних пунктів відсутні такі повноваження як встановлення фактів щодо підтвердження права власності (користування) земельними ділянками. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищезазначене та те, що пішохідна доріжка не внесена до Генерального плану селища, проходила по території домоволодінь відповідачів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed