Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

04.11.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 07.12.2015 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісяця, починаючи з 16.11.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Посилаючись на те, що визначений судом спосіб та розмір аліментів не дає можливості забезпечити нормальне існування дітей, просила суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дітей, визначений рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 07.12.2015 року, із твердої грошової суми в розмірі 900 грн., щомісяця, на 1/4 частину всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня набранням рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи по суті, відповідач є батьком малолітніх [PERSON] , [INFO] (а. с. 5), та [PERSON] , [INFO] (а. с. 6). Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 07.12.2015 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісяця, починаючи з 16.11.2015 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 18-19). З матеріалів справи слідує, що діти проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8-9, 42, 44). Так, частинами 1, 3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи слідує, що позивачка несе витрати на утримання дітей, що зумовлені потребами в одязі, продуктах харчування, засобах гігієни, а також розвитку (а. с. 11-14). Позивачка ніде не працює, з 06.08.2019 року перебуває на обліку як безробітна в Єланецькій районній філії Миколаївського ОЦЗ (а. с. 10). Дохід позивачки з 06.08.2019 року по 31.12.2019 року склав 2813,87 (а. с. 41). Також позивачка немає у своїй власності присадибної ділянки та ОСГ (а. с. 8, 43). Розмір аліментів, які рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 07.12.2015 року стягнуто з відповідача на утримання дітей, є недостатнім для задоволення їх потреб. Суд вважає, що відповідач нарівні з позивачкою зобов`язаний нести витрати на утримання дітей та забезпечувати їхній гідний рівень життя. З матеріалів справи встановлено, що відповідач проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У своїй власності відповідач немає власного житла, присадибної ділянки, ОСГ та земельної ділянки (а. с. 49-47). З 15.04.2019 року по 15.11.2019 року відповідач працював на посаді водія у фермерському господарстві " [PERSON] ". Дохід відповідача за вказаний період становить 31649,10 грн. (а. с. 45). Враховуючи також те, що відповідач не надав відомостей щодо наявності у нього інших дітей чи утриманців, а також беручи до уваги збільшення у позивачки витрат на дітей, що зумовлені потребами в одязі, продуктах харчування, засобах гігієни, розвитку, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , із твердої грошової суми в розмірі 900 грн., щомісяця, на 1/4 частину з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитини, щомісяця, починаючи з дня набранням рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно орієнтовного розрахунку витрат на професійну правничу допомогу (а. с. 15) та квитанції до прибуткового касового ордеру від 08.10.2019 року (а. с. 16), позивачкою витрачено 900 грн. на професійну правничу допомогу. Вказаний розмір витрат суд вважає справедливим та співмірним складності справи та часу витраченого адвокатом на аналіз обставин справи та підготовку позовної заяви. А тому суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь судових витрат по справі в розмірі 900 грн. Під час подачі позовної заяви позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved