Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованість за кредитним договором № 4057758 від 17.01.2019 року у розмірі 94308,95 грн. Свої вимоги мотивує тим, що за заявою відповідача, сформованою у особистому кабінеті на веб-сайті Товариства https://fksm.com.ua із зазначенням суми кредиту та строку повернення такого, після ознайомлення із сукупною вартістю кредиту, ними було укладено договір позики № 4057758 в електронній формі, який був підписаний електронним цифровим підписом позивача 16.01.2019 року. Відповідно до умов такого договору позикодавець надає позичальнику позику в сумі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності із сплатою процентів за користування у розмірі 0,01 відсоток від суми позики строком до 13.02.2019 року, а саме на 29 днів із сплатою комісії. Пунктом 4.2.2.1 договору передбачено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісію у розмірі 50 % від суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи із загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладення цього договору та сплачується позичальником при погашенні позики, або 100 % від суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи із загального періоду нарахування, який становить кожні 30 днів з дати невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань повністю або частково та сплачується до моменту погашення заборгованості в повному обсязі.Умови обслуговування рахунків фізичної особи визначені у «Правилах про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту» Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет». На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн., який був перерахований на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] від 17.01.2019 року, що стверджується довідкою ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за № 4697-ВПР від 06.04.2021 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, однак відповідач всупереч чинному законодавству та умов договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед позивачем не виконав і має прострочену заборгованість станом на 01.04.2021 року у розмірі 94308,95 грн., яка складається з: 3000 грн. - суми заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 81825,08 грн. суми заборгованості за комісією, 6637,11 грн. інфляційних втрат та 2843,75 грн. - 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 11.06.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.08.2021 року суд перейшов від розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, відзив на позовну заяву у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подав, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не подано. Дослідивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Судом встановлено, що 16.01.2019 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою, сформованою у особистому кабінеті на веб-сайті Товариства https://fksm.com.ua з метою отримання у борг грошових коштів. 17.01.2019 року вказана заява була прийнята позивачем. Також, 17.01.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» та відповідачем [PERSON] було укладено позики № 4057758, згідно з умовами якого позикодавець надає позичальнику позику в сумі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності із сплатою процентів за користування позикою у розмірі 0,01 відсоток від суми такої строком до 13.02.2019 року, а саме на 29 днів із сплатою комісії. Пунктом 4.2.2.1 договору передбачено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісію у розмірі 50 % від суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи із загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладення цього договору та сплачується позичальником при погашенні позики, або 100 % від суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи із загального періоду нарахування, який становить кожні 30 днів з дати невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань повністю або частково та сплачується до моменту погашення заборгованості в повному обсязі. /а.с. 10-15/. З фотографії кабінету платіжної системи ТОВ ФК «Вей Фор Пей» вбачається, що відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн., який був перерахований на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] від 17.01.2019 року /а.с. 19/. Листом ТОВ ФК «Вей Фор Пей» підтверджено успішне зарахування вказаних коштів на відповідний картковий рахунок /а.с. 17/. Доказів повернення вказаних коштів відповідачем суду не надано. Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № 4057758 вбачається, що станом на 01.04.2021 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 94308,95 грн., яка складається з: 3000 грн. - суми заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 81825,08 грн. суми заборгованості за комісією, 6637,11 грн. інфляційних втрат та 2843,75 грн. - 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України /а.с. 8/. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ч. 1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За таких обставин, оскільки позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач свого обов`язку по поверненню коштів не виконав, то позов у цій частині слід задоволити та стягнути із відповідача на користь позивача суму заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 3000 грн. Також, ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач прострочив свої зобов`язання по поверненню коштів, отриманих на підставі вказаного договору, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період від суми боргу за період з 13.02.2019 до 01.04.2021, а саме: 376,50 грн. інфляційних втрат виходячи із розрахунку з 13.02.2019 року - 3000 грн. х 1.12550026 ((100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100)) - 3 000,00), та 3 % річних у розмірі 192.00 грн., а всього 568,50 грн. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 81825,08 грн. суд зазначає наступне. П. 4.2.2.1 укладеного між сторонами договору передбачено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісію у розмірі 50 % від суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи із загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладення цього договору та сплачується позичальником при погашенні позики, або 100 % від суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи із загального періоду нарахування, який становить кожні 30 днів з дати невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань повністю або частково та сплачується до моменту погашення заборгованості в повному обсязі. Однак, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказано, що сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, - комісії, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому не підлягає стягненню з позичальника. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі N 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно із Законом України "Про захист прав споживачів" послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі N 6-2071цс16. Із врахуванням наведеного, та того, що у договорі не вказано, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з нього заборгованості по комісії в сумі 81825,08 грн. Таким чином, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме до стягнення із відповідача підлягають кошти у сумі 3568,50 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 85,90 грн (3568,50: 94308,95 х 2270,00 = 85,90), що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed