Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У листопаді 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління Державної міграційної служби, Новомиргородський РВ УМВС про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилаючись на ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, 382, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст. ст. 6-7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", заявник просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням: належними позивачу 35/100 частин житлового будинку внаслідок її відсутності понад встановлені законом строки. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Не заперечує проти постановлення заочного рішення. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи позивач [PERSON], відповідач [PERSON], представники третьої особи у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмових заяв: позивача [PERSON], вона просить суд розглянути справу в її відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує проти постановлення заочного рішення; представника третьої особи, вона просить суд розглянути справу в її відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вище вказаних учасників судового розгляду на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Тому 08.12.2015 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. За правилами Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні: ч. 1 ст. 6 Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. ч. 1 ст. 7 Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. ч. 1 ст. 8 Реєстрація місця перебування здійснюється за заявою особи, яка зобов'язана подати її протягом семи днів після прибуття в місце перебування. У судовому засіданні безспірно зясовано, що [PERSON] має на праві особистої власності на 35/100 частин житлового будинку, який розташовано по вул. Дудченка, 48 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області. 09 грудня 1998 року син позивача [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та в подальшому зі згоди позивача на підставі домовленості про спільне проживання з її сином, позивач зареєструвала відповідача та її доньку [PERSON] в належних їй 35/100 частин житлового будинку по вул. Дудченка, 48 у м. Новомиргороді. 04 грудня 2006 року шлюб між сином позивача та відповідачем було розірвано, відповідач залишила після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище ГЕТЬМАН. Позивач та її син декілька разів в усній формі зверталися до відповідача з вимогою добровільно знятися з реєстрації, але всі прохання були марними. Даний факт позбавляє позивача права в повній мірі користуватись та розпоряджатися майном, що знаходиться у її приватній власності, а саме: позбавляє можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги та розпорядитися належною їй частиною житлового будинку. До даного часу відповідач залишається зареєстрованою в належній заявникові на праві приватної власності частині житлового будинку, що підтверджується довідкою Новомиргородської міської ради та створює перешкоди у реалізації права на оформлення субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до акта, складеного комісією в складі депутата міської ради [PERSON] та двох свідків [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] фактично не проживає у [INFO], тобто відповідач не проживає у будинку з грудня 2006 року і по теперішній час. Таким чином, відповідач не проживає у вищезгаданому будинку без поважних причин, починаючи з 04 грудня 2006 року, тобто не проживає більше 9 років. Зазначені обставини, окрім пояснень позивача, також підтверджуються: показаннями свідків [PERSON], [PERSON], що відповідач дійсно фактично не проживає у спірному житлі з грудня 2006 р. по даний час; письмовими доказами в справі: договором дарування, свідоцтвом про право власності на частину житла, витягом з будинкової книги, актами обстеження домоволодіння та іншими матеріалами справи. За правилами ст. ст. 71-72, 163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Тому суд вважає даний позов законним та обґрунтованим. В той же час [PERSON] фактично проживає за іншою адресою і її права в даному випадку не обмежуються. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 6-8, 11 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ст. ст. 71-72, 150, 156, 163 ЖК України, ст. ст. 316-317, 319, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved