Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом. Позивач зазначав, що з 02 листопада 1996 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей [INFO] та [INFO]. 30 листопада 2011 року сторони шлюб розірвали та припинили подружні стосунки, проживають окремо один від одного в різних місцях. В період шлюбу за спільні кошти в інтересах сім'ї вони згідно договору купівлі від 25 січня 2008 року придбали житловий будинок [ADDRESS] і земельну ділянку для його обслуговування за 20000 гривень і оформили на ім'я відповідача. А відповідач для придбання житлового будинку оформила кредитний договір, та договір іпотеки. Просить визнати придбане нерухоме майно їх спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку, земельну ділянку та зобов'язання по кредитному договору. У лютому 2014 року із зустрічним зазначеним вище позовом звернулася до суду [PERSON], посилаючись на те що, [PERSON], не зазначив придбаний на спільні кошти сім'ї житловий будинок [ADDRESS] за 9538 гривень та оформлений на його ім'я. Просить спільне нажите майно поділити та виділити їй у власність житловий будинок з присадибною земельною ділянкою, що розташований по [ADDRESS] та зареєстрований на її ім'я та покласти на неї зобов'язання подальшого виконання кредитного договору. Відповідачу виділити у власність житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] який зареєстрований на ім'я позивача. Ухвалою суду від 07 лютого 2014 року зустрічний позов об'єднаний в одне провадження з первісним позовом. У судовому засіданні сторони погодили вартість житлових будинків та суму кредитного договору та не заперечували, що за спільні кошти та в інтересах сім'ї ними було придбане не рухоме майно та за кредитним договором. Та дійшли згоди щодо укладання мирової угоди, але потім первісний позивач відмовився від його оформлення. Заслухавши показання сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Згідно ст. ст. 60,70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Із змісту ст. ст. 60, 61, 63, 69 СК України та роз'яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявність його на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 1996 року. Від шлюбу мають двох синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] року, які проживають з відповідачем. Шлюб сторони розірвали 30 листопада 2011 року та припинили подружнє проживання та ведення спільного господарства. Та узгодили перелік спільно нажитого майна, його вартість, а також розмір кредиту на придбання жилого будинку і земельної ділянки, що розташований по [ADDRESS] та зареєстрований на ім'я відповідача. Сторони не дійшли згоди, щодо виділення у особисту власність кожному нерухоме майно та від затвердження в судді укладеної мирової угоди відмовилися. Як вбачається з матеріалів цивільної справи 25 січня 2008 року згідно договору купівлі продажу жилого будинку з земельної ділянки площею 0,0640га, кадастровий номер 4825710100:36:036:0004 для його обслуговування що розташований по [ADDRESS] який нотаріально посвідчений, право власності зареєстровано на ім'я відповідача [PERSON]. (а.с.10-16). Для придбання цього житлового будинку [PERSON], 25 січня 2008 року уклала з ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" кредитний договір №014/08-112/74985 в сумі 20000 тисяч та договір іпотеки для забезпечення виконання зобов'язань Іпотекодавцем перед Іпотекодержателем. (а.с.17-19,21). Відповідно до торгово біржевого контракту № 225- п який укладений на Товарній Біржі Смарагд Південь м. Херсон 22 березня 2000 року [PERSON], придбав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Та зареєстрований на ім'я позивача [PERSON], що підтверджується рішенням Нововасилівської сільської ради № 12 від 27 квітня 2001 року про затвердження назв вулиць і нумерації будівель в селах сільської ради, по-господарської книги та технічним паспортом на будинок. (а.с. 38-41,71,80-83). Згідно з ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини є підставами для часткового задоволення позовних вимог позивачів. Обираючи такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям, суд виходить з того, що частки сторін у спільному майні є рівними, поділу між сторонами підлягають речі, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі та є більш-менш рівнозначними по вартості. Крім того з врахуванням інтересів кожної із сторін яка не бажає отримати компенсацію вартості його майна. Позовні вимоги, щодо визнання придбання за час шлюбу [PERSON], та [PERSON], майно є спільно сумісною власністю подружжя і їх частки рівні підлягають задоволенню. Суд визнає за подружжям на слідуюче майно: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0640 га для його обслуговування кадастровий номер 4825710100:36:036:0004, загальною вартістю 20000 гривень, а також житловий будинок господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] вартістю 9538 гривень та борг по кредиту в сумі 26204 грн, в розмірі 1/2 частки за кожним. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0640 га для його обслуговування кадастровий номер 4825710100:36:036:0004, загальною вартістю 10000 гривень. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] вартістю 4769 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 13102 грн, половину вартості погашеного нею кредиту за придбання житлового будинку. У задоволенні решти позовних вимог позивачів суд в задоволенні відмовляє. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд покладає на сторін щодо відшкодування судових витрат за розгляд справи в судді пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved