Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У червні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 липня 1990 року між ним та відповідачем у справі [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у Палаці реєстрації шлюбів і новонароджених м. Києва, актовий запис №3737. Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народилися доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Позивач стверджував, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя, ними втрачено почуття любові та взаємоповаги один до одного, внаслідок чого подальше збереження сім'ї є неможливим. [PERSON] зазначив, що з [PERSON] вони не мешкають разом з серпня 2011 року, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства. Позивач просив суд розірвати шлюб, укладений 29 липня 1990 року між ним та [PERSON] У судовому засіданні 29.01.2014 року представник позивача підтримала позов [PERSON], пояснила, що подальше збереження шлюбу між сторонами не можливе, воно суперечить інтересам позивача. Відповідач та її представник в судове засідання, призначене на 09 год. 30 хв. 29 січня 2014 року, не з'явилися, про час місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 1990 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у Палаці реєстрації шлюбів і новонароджених м. Києва, актовий запис №3737 (а.с.4). Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народилися доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с.41-43). Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Зі змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як пояснила у судовому засіданні представник позивача, у подружжя [PERSON] різні погляди на подружнє життя, ними втрачено почуття любові та взаємоповаги один до одного, між ними постійно виникають сварки, конфлікти, внаслідок чого подальше збереження сім'ї є неможливим. У відповідності до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи взаємини між сторонами, наявність у них двох малолітніх дітей, суд за клопотанням представника відповідача надав подружжю [PERSON] строк для примирення тривалістю шість місяців. Після спливу зазначеного строку представник позивача категорично заперечила можливість збереження шлюбу між [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що примирення між ними неможливе. У свою чергу, відповідач та її представник, яка наполягала на наданні подружжю [PERSON] строку для примирення, у судове засідання не з'явилися та не надали суду жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] вживались конкретні заходи, спрямовані на збереження її сім'ї з позивачем. За приписами ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Судом встановлено, що сторони справи тривалий час не мешкають разом, не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. За наведених обставин, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], слід розірвати. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 114,70 грн. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.104, 110, 112 СК України, та,

Outcome: approved