Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2017 року звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], 3-я особа: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. 18 жовтня 2017 року він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.10.2017 року, згідно якої відкрито виконавче провадження х виконання виконавчого напису № 449, виданого 27.01.2017 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON]. Він не згоден з даним виконавчим написом по наступним підставам. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», з відповідними змінами, П.2 для одержання виконавчого напису додаються, оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вказує на те, що він не укладав з банком кредитний договір, а відповідно вважає, що банк надав нотаріусу заяву, що не е кредитним договором, у виписці банку не вказана сума кредиту, і не вказаний розрахунок за 2010-2012 роки. Також згідно наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 глава 16 п. 2.3 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Ні нотаріус, ні банк не надсилали на його адресу жодного повідомлення, він заперечує проти нарахування такої суми заборгованості, не згоден з її розрахунком, йому не відомо, що саме ввійшло в такий розрахунок, а тим самим вважає, що банк не міг надати нотаріусу документи, які б підтверджували безспірність вказаної суми, та з чого ця сума складається. Його ніхто не попереджав про те, що має відбутися виконавчий напис нотаріуса, що також вважає порушенням вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, письмової вимоги він не отримував. Суми вказані у виконавчому написі не є безспірними, так як він з ними не згоден. Також вважає, що до даних правовідносин необхідно застосовувати строк позовної давності, посилаючись на те, що з час останнього платежу пройшло більше трьох років, о тому справа про стягнення боргу повинна розглядатися з подачею позовної заяви про стягнення заборгованості, що буде відповідати п. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. За таких обставин позивач просить суд визнати виконавчий напис № 449 приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], виданий 27.01.2017 року таким, що не підлягає виконанню та скасувати його. Ухвалою судді від 30 жовтня 2017 року провадження у справі відкрито. 20.11.2017 року від відповідача, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] надійшли заперечення проти позову, в яких вона просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON], розглянути справу за її відсутності, запропонувати позивачу подати клопотання про заміну її, як неналежного відповідача, на належного ПАТ КБ «Приватбанк». В обґрунтування заперечень нотаріус зазначив, що при вчиненні нотаріального напису, було дотримано вимоги діючого законодавства, тому підстав для задоволення позову немає. Позивач лише вказує в позовній заяві, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які були сплачені, не підтверджують факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Пленум Верховного Суду України своєю чинною наразі Постановою №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 року з подальшими змінами розяснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Помилки при виконанні таких формальностей, навіть якщо б вони і були припущені нотаріусом, за змістом вищенаведеної Постанови не можуть бути самі по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такою підставою, як розяснив Верховний суд, може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший розмір його. Таким чином, тільки один той факт, що позивач не заперечує існування реального борту, вказаного у виконавчому написі, є підставою для відмови в позові. Стосовно не отримання вимоги боржником зазначає, що вимога була направлена на адресу боржника, про що кредитором були надані нотаріусу відповідні докази, а саме фіскальний чек про оплату послуг поштового звязку та опис вкладень про направлення на адресу боржника відповідної вимоги. Від представника третьої особи, ПАТ КБ «Приватбанк» 27.11.2017 р. до суду електронною поштою надійшли заперечення проти позову [PERSON], в яких він просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факт порушення нотаріусом порядку вчинення та видачі виконавчого напису вимогам діючого законодавства. Позивачем не надано доказів, що кредитний договір (заява позичальника), містить не його підпис або що цей кредитний договір (заява позичальника) розірвано сторонами чи визнано недійсним. Вважає, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис з додержанням вимог Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року номер 20/5. Також просив розглянути справу без його участі. 15 грудня 2017 року набрав чинності\~Цивільний процесуальний кодекс України\~в новій редакції. Пунктом 9 частини першої\~Перехідних положень цього кодексу\~(Розділ ХІІІ) встановлено: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 05.02.2018 р. за клопотанням позивача постановлено витребувати у ПАТ КБ «Приватбанк»: оригінал кредитного договору № б/н від 01.03.2010 року або належним чином засвідчену копію; засвідчену виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості помісячно з 2010 року, оформлену у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»; письмове попередження боржника про погашення заборгованості з доказами відправлення (наявності зворотного повідомлення з підписом боржника про одержання або його розписка при особистому врученні); довіреність від імені юридичної особи за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами, на особу, що звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису. Витребувати у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON]: оригінал виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 449 або належним чином завірену копію; копію запису реєстраційної дії № 449 з журналу обліку реєстрів для реєстрації нотаріальних дій; письмові докази перевірки нотаріусом наявності або відсутності спору між сторонами щодо заборгованості (наявність зворотного повідомлення з підписом боржника про одержання або його розписка при особистому врученні). Оскільки витребувані докази не були надані суду ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до вимог\~ст. 84 ч.10 ЦПК України, суд вважає можливим здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, про що не заперечував позивач. У судовому засіданні позивач повністю підтримав позов та наполягав на його задоволенні. Крім того зазначив, що нотаріус у спірному виконавчому написі керувався постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», хоча повинен був посилатися на нову чинну постанову КМУ № 347 від 27.05.2015 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Посилався на те, що постановою Київського Апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями. Також вважає, що на підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус [PERSON] повинна була відмовити у вчинені виконавчого напису, так як сплив строк давності 3 роки. Посилання позивача на те, що постановою Київського Апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» 01.03.2010 року, виявив бажання оформити на своє імя кредитну карту в «ПриватБанку», заповнивши та підписавши відповідну анкету-заяву, в якій вказав тип карти «Кредитка «Універсальна» та зазначив суму кредитного ліміту по цій картці, який бажає отримати. У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в [PERSON] № б/н від 01.03.2010 року [PERSON] погодився з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, «Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Зобовязався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ч.ч.1,2\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» склалися цивільно-правові відносини, які регулюються ст. ст. 1054, 1048 ЦК України, а саме те, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.\~ Отже, посилання позивача на те, що він не укладав з [PERSON] кредитний договір не найшли свого підтвердження, є безпідставними та необґрунтованими. 27.01.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі статті 34 ч. 1 п. 19, ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів Укораїни № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 38001 грн. 44 коп. з [PERSON], які є його боргом за кредитним договором № б/н від 01.03.2010 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк». Розмір вимог ПАТ КБ «Приватбанк» становить 35001 грн. 44 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом 2985,24 грн., залишок заборгованості за відсотками 27049,46 грн., пеня та комісія 3300 грн. штраф 1666,74 грн. Витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису 3000 грн. Строк, за який провадиться стягнення шість років сім місяців тридцять днів, а саме з 01.03.2010 року по 31.10.2016 року. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі № 449 (а.с.103). 11.10.2017 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Купянському, Шевченківському районах та місту Купянськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 449, виданого 27.01.2017 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54883320 від 11.07.2016 року (а.с.4). Відповідно до\~ст.18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 19\~ст. 34 Закону України "Про нотаріат"\~вчинення виконавчого напису визначено нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими\~\~стягнення\~\~ заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. \~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або\~\~\~\~\~іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.\~\~Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно п. 3.2 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року\~ безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п. 2 Переліку № 1172 (який було доповнено згідно з постановою КМУ від 26.11.2014 р. № 662) для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються: а)\~\~\~\~оригінал кредитного договору; б)\~\~\~\~засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік документів для одержання виконавчого напису по кредитним договорам відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172\~є вичерпним. Інші документи для вчинення виконавчого напису нормативно - правовими актами не передбачено. На підтвердження факту безспірності заборгованості позивача [PERSON] для вчинення виконавчого напису були надані документи, передбачені пунктом 2 переліку № 1172. В роз'ясненнях, викладених в листі ВССУ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», затверджених постановою від 7 лютого 2014 № 2 у пункті 10 зазначено: вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, тільки за наявності всіх умов, передбачених\~Законом України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом а стягувачем відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно постанови Пленум Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 року, з подальшими змінами, в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. У цих випадках справа розглядається в позовному провадженні, позивачем в якому є кредитор, а відповідачем - боржник. Таким чином, безспірність кредитного зобов'язання при вчиненні виконавчого напису доказується наданням з боку кредитора документів відповідно до Переліку. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15. Позивач у позовній заяві не ставить питання та необґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які були сплачені, не підтверджують факт погашення заборгованості жодними документами, не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі, а лише посилається в позовній заяві на те, що розмір заборгованості перед банком є спірним. Посилання позивача, що йому не надсилалась письмова вимога про усунення порушень, є невірним. Відповідно до фіскальних чеків «УКРПОШТА» від 17.12.2016 року № 000023236 00115, № № 000023222 00101 і опису вкладення до цінного листа на імя [PERSON] вбачається, що позивачу на дві різні адреси місця його проживання було надіслано лист з письмовою вимогою про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 01.03.2010 року, за однією з них, що вказана позивачем і у позовній заяві (а.с.23-28, 104-109). Посилання позивача на те, що нотаріус повинна була керуватися новою чинною постановою Кабінету Міністрів України № 347 від 27.05.2015 року «Про внесення зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою доповнено перелік розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з виплати дивідендів» п. 13., є необґрунтованим, оскільки у даному випадку підлягає застосуванню розділ: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», тобто п. 2 Переліку, який доповнено цим розділом згідно з постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662. Посилання позивача на те, що постановою Київського Апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, а саме: п. 1 та 2. «Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а)\~\~\~\~оригінал кредитного договору; б)\~\~\~\~засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», є безпідставним, оскільки вказана постанова Київського Апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 винесена 22.02.2017 року, набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена, та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року була залишена без змін, отже на момент вчинення відповідачем спірного виконавчого напису - 27.01.2017 року Постанова КМУ №662 від 26.11.2014 року була чинною. Посилання позивача, що до даних правовідносин необхідно застосовувати строк позовної давності, посилаючись на те, що з час останнього платежу пройшло більше трьох років, а тому справа про стягнення боргу повинна розглядатися з подачею позовної заяви про стягнення заборгованості, суд вважає таким, що не базується на нормах закону. Так, відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 264 Цивільного Кодексу України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Ч 3.\~ст.264 Цивільного Кодексу України\~передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Отже, строк, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Така ж позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.09.2017 року, №162/115/16-ц. Відповідно до наданої виписки з рахунка боржника станом на 31.10.2016 року із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості вбачається, що останній платіж за договором № б/н від 01.03.2010 р. позивачем був сплачений 09.01.2014 року, а тому строк виникнення права вимоги у банка щодо стягнення заборгованості з [PERSON] має рахуватися саме з останньої дати сплати за кредитним договором. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису щодо кредитного договору № б/н від 01.03.2010 року для стягнення боргу з [PERSON] 23.12.2016 року, що підтверджується належним чином завіреною копією такої заяви (а.с. 22). Згідно роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», в п. 6 вказано, що «у п. 16 Постанови ВССУ № 3 зазначено, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Отже, справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів. Предявлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.» Позивачу [PERSON] суд, на виконання вимог п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, розяснював право на заміну неналежного відповідача, відповідно до ст. 51 ЦПК України, подання клопотання про заміну неналежного відповідача, однак він наполягав, що саме нотаріус повинен відповідати за позовом. Відповідно до вимог ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed