Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

У травні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.09.2021 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики передано до Семенівського районного суду Полтавської області за підсудністю у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що у 18 березня 2019 року позивач та відповідач [PERSON] уклали договір позики у формі боргової розписки, відповідно до умов якої позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 48000,00 грн строком на шість місяців, тобто до 18.09.2019 року та зобов`язався повернути їх у зазначений термін. Зазначає, що боргову розписку було написано відповідачем власноручно, у вказаній у розписці термін, тобто 18.09.2019 року відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти були повернуті лише частково в сумі 20000,00 грн, а залишок боргу в сумі 28000,00 грн взагалі не повернуто. При цьому станом на дату подання даного позову відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки та будь-яким чином не пояснив свою бездіяльність. Також позивач просив стягнути з відповідача відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 2833,60 грн, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1372,77 грн, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 21.10.2021 вказану цивільну справу прийнято до свого провадження. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, заявою від 11.11.2021 просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити (а.с. 50). Відповідач [PERSON] , який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, отримав повістку особисто 27.11.202, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав та про причини неявки суд не повідомив. Частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у поданій 09.12.2021 заяві. 09.12.2021 винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно розписки від 18 березня 2019 року позивач [PERSON] передав грошові кошти в сумі 48000,00 грн відповідачу [PERSON] строком на 6 (шість) місяців, тобто до 18.09.2019 року (а.с. 13, 14). Взяті себе зобов`язання за договором позики позичальник [PERSON] не виконав, позичені кошти позикодавцю у встановлений строк повністю не повернув, кошти були повернуті лише частково в сумі 20000,00 грн, а залишок боргу в сумі залишився 28000,00 грн не повернутим. При цьому станом на дату подання даного позову відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки та будь-яким чином не пояснив свою бездіяльність. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною 2 статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, між сторонами у цій справі виникли правовідносини з договору позики, умови якого відповідач у встановлений строк, а саме до 18 вересня 2019 року, не виконав, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки.(а.с.13). Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Суд ураховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №707/2606/16-ц про те, що дослідивши питання виконання боргового зобов`язання при наявності боргової розписки у кредитора, встановив, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Отже, на користь позивача підлягає стягненню сума боргу 28000,00 грн. за борговою розпискою від 18.03.2019 Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 2833,60 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1372,77 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн. Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, а тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною 2 статті 625 вказаного Кодексу нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. У частині 2 статті 625 Цивільного кодексу України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Такі ж висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц та у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12. Тобто, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню 3 % річних від простроченої суми, що становить 1372,77 грн та інфляційні втрати за період з 18.09.2019 по 06.05.2021 в сумі 2833,60 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи Як слідує з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги від 05.05.2021; акт приймання-передачі наданих послуг від 07.05.2021; квитанцію №26-21 від 07.05.2021 (а.с.15, 17, 18). Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України: витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу розмірі 1500,00 грн, оскільки такий розмір витрат відповідає критерію розумності та співмірності із складністю справи та наданами адвокатом послугами. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесені ним витрати по сплаті судового забору в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved