Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про оспорювання свого батьківства дитини - [PERSON], [INFO], та виключення запису про своє батьківство з актового запису про народження дитини. В судовому засіданні позивач, обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що з 15 червня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Ще до реєстрації шлюбу відповідач була вагітна. [INFO] року відповідач народила сина - [PERSON]. Відповідно до ст.122 ч.2 СК України, батьком дитини записано саме його. Ще до народження сина, з 21 грудня 2013 року, вони припинили шлюбні відносини. У нього є сумніви щодо походження дитини. Оскільки батьком дитини він не є, то просить виключити його з актового запису про народження [PERSON] як батька. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що з 15 червня 2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] року. Чому позивач вважає сина не своїм, вона поясниити не може. Від проходження судової молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення біологічного батьківства позивача відмовляється, оскільки не хоче травмувати психіку дитини. Просить в задоволенні позову відмовити. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 15 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] і [PERSON], перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2013 року (актовий запис №51). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, батьками народженого [INFO] року [PERSON] є [PERSON] і [PERSON] (актовий запис №11). Вислухавши вимоги позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з таких мотивів. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 статті 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров»я про народження дружиною дитини. Згідно частини 1 статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред»явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " в п.11 дав таке роз'яснення з цього приводу: „Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини ". Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2013 року. Перестали проживати однією сім»єю з грудня 2013 року. У [INFO] народився [PERSON]. Не визнаючи себе батьком дитини, позивач посилається на ту обставину, що на час народження дитини з відповідачкою не жив однією сім»єю. Суд вважає, що в ситуації, яка склалася, сам факт не проживання однією сім»єю з відповідачем на час народження дитини, не може слугувати доказом того, що позивач не є батьком [PERSON]. Більш того, при реєстрації народження дитини, позивач не заперечував проти свого батьківства. Доказів, які б підтверджували вимоги позивача і спростовували заперечення відповідача суду не надано. Відтак, виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що вимоги позивача є не обгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст.136 СК України,

Outcome: dismissed