Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , та передати останню під її опіку. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 листопада 2011 року. Відомості про батька в актовому записі про народження дитини зазначені відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу 11 березня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області. У зв`язку з тим, що відповідач, мати дитини, з 14 вересня 2011 року перебувала у Харківському слідчому ізоляторі розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області №79 від 28 лютого 2012 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, іі опікуном було призначено [PERSON] , мати позивача. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] фактично залишилася під її піклуванням. Розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області №423 від 23 грудня 2016 року її призначено опікуном малолітньої [PERSON] . З того часу дитини проживає разом із нею, повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач жодної участі у вихованні та утриманні дитини не бере, не піклується про неї. З 23 квітня 2012 року відповідач відбувала покарання у Качанівській виправній колонії №54. 12 липня 2016 року її було звільнено згідно ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 липня 2016 року на підставі ст.81 КК України. Після звільнення відповідач дитиною не цікавиться, жодного разу з нею не спілкувалася. В своїх письмових поясненнях, наданих службі у справах дітей, відповідач зазначила, що ця дитина їй не цікава, вона не встигла до неї звикнути, так як не спілкувалася з дитиною через те, що відбувала покарання, що в неї нова родина та вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2012 року у цивільній справі №2037/786/2012 з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2012 року зазначене рішення залишено без змін. Відповідач після звільнення перестала сплачувати аліменти. Заочним рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 21 березня 2017 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] щомісячно в розмірі ј частини всіх видівдоходів відповідача, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач аліменти не сплачує. Останній раз відповідач бачила дочку коли дитині було кілька місяців від народження, тому дитина не пам`ятає свою матір, фактично вважає її своєю матір`ю. Зазначає, що в разі позбавлення відповідача батьківських прав має намір удочерити цю дитину. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 11 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків тривалістю десять днів зі дня вручення копії ухвали суду, які позивачем були усунуті у визначений термін. 22 лютого 2019 року та 12 березня 2019 року на адресу суду надійшла інформація, отримана в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, згідно якої [PERSON] зареєстрованою або знятою з реєстрації за адресою: [ADDRESS] не значиться. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні на 28 березня 2019 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2019 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради та Службу у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 червня 2019 року зобов`язано Службу у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області надати до 24 липня 2019 року висновок доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки - [PERSON] 21 серпня 2019 року від третьої особи по справі - Служби у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області на адресу суду надійшов висновок №638 від 21 серпня 2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 серпня 2019 року закрито підготовче судове засідання і призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі та не заперечувала проти прийняття по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність не надавала. А тому, у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились фіксування судового процесу технічними засобами, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не проводилось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу 11 березня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області (а.с.15). Позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу 21 червня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові ГТУЮ у Харківській області (а.с.106). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 листопада 2011 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис 580. Її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 01 лютого 2012 року № 000100411414, відомості про батька в актовому записі про народження дитини зазначені відповідно до ч.2 ст.135 СК України (а.с.6). Розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області №79 від 28 лютого 2012 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Призначено [PERSON] опікуном над дитиною (а.с.7). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25 листопада 2016 року (а.с.9). Розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області №423 від 23 грудня 2016 року [PERSON] призначено опікуном малолітньої [PERSON] (а.с.8). Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно починаючи з 01 березня 2012 року до повноліття дитини. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2012 року зазначене рішення залишено без змін (а.с.11-12). Згідно з довідкою Качанівської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області від 05 січня 2017 року [PERSON] , мати малолітньої [PERSON] , відбувала покарання в Качанівській виправній колонії №54 з 14 вересня 2011 року. Звільнена 12 липня 2016 року на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м.Харкова від 04 липня 2016 року на підставі ст.81 КК України умовно-достроково (а.с.13). Також, згідно з довідкою Качанівської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області від 05 січня 2017 року №6/9/53/яв на користь опікуна - [PERSON] з засудженої [PERSON] утримано аліменти за період з 01 грудня 2015 року по 11 липня 2016 року на загальну суму 2751 грн. 55 коп. (а.с.14). Заочним рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 21 березня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] щомісячно в розмірі ј частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16). Як вбачається з довідки виконуючого обов`язки начальника Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м.Люботину ГТУЮ у Харківській області від 06 липня 2018 року №26246 [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] на утримання [PERSON] у період з 20 січня 2017 року по 06 липня 2018 року за виконавчим листом №637/69/17-ц, виданим 27 грудня 2017 року Шевченківським районним судом Харківської області (а.с.17). Як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, проведеного головним державним виконавцем Кравчун Д.В. заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] станом на 06 липня 2018 року становить 22220 грн 42 коп. (а.с.18). Згідно з довідкою Служби у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 21 березня 2019 року №193 [PERSON] перебуває на первинному обліку служби (а.с.61). Згідно з висновком служби у справах дітей Шевченківської райдержадміністрації Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] від 21 серпня 2019 року №638 вбачається, що 14 серпня 2019 року працівники служби за участю працівників Кулинічівської селищної ради провели обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Комісією з`ясовано, що за даною адресою фактично проживає [PERSON] , її син [PERSON] разом з його родиною: дружиною [PERSON] і сином [PERSON] Квартира утримується у належному стані. В присутності голови Кулинічівської селищної ради Романова М. І . [PERSON] надала пояснення про те, що вона володіє інформацією щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , з цього приводу не заперечує. З метою захисту прав дитини, враховуючи рекомендації координаційної ради служби у справах дітей Шевченківської райдержадміністрації (протокол засідання від 20 серпня 2019 року №3) служба у справах дітей Шевченківської райдержадміністрації Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.119-121). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.18 та ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, а саме - відповідно до вимог ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється від виховання та утримання малолітньої доньки, а тривалість невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків свідчить про свідоме нехтування нею цими обов`язками, суд приходить до висновку про те, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав обгрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, позивач просить передати малолітню [PERSON] під її опіку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 58 Цивільного кодексу України встановлено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. Згідно з вимогами ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності з вимогами ст.63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Враховуючи те, що після позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] , остання залишається без батьківського піклування, суд вважає за доцільне встановити над нею опіку. Крім того, судом враховується те, що розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області №423 від 23 грудня 2016 року [PERSON] призначено опікуном малолітньої [PERSON] (а.с.8), з того часу дитина проживає разом з нею, повністю знаходиться на її утриманні, а за таких обставин суд вважає за доцільне призначити [PERSON] ( [PERSON] ) опікуном над малолітньою [PERSON] . Згідно з квитанцією №6 від 08 січня 2019 року позивачем при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved