Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивував тим, що 23 січня 2019 року постановою Верховного суду рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року в частині позовних вимог [PERSON] до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, третя особа - виконуючий обов`язки директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення Іщук В. О. про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено та постановлено стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17 768,96 грн. Отже, в день звільнення позивача 31 липня 2015 року відповідач не виплатив позивачу заробітну плату у розмірі 17 768,96 грн., а лише 21 березня 2019 року було здійснено повний розрахунок із позивачем. У зв`язку з чим просить стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь [PERSON] суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 01 серпня 2015 року по 21 березня 2019 року у розмірі 247 656,90 грн. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 23 січня 2017 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позов [PERSON] до Концерну радіомовлення та телебачення про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати задоволено частково: стягнути з Концерну радіомовлення та телебачення ідентифікаційний код 01190043 на користь [PERSON] не виплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 7042 грн.77 грн. (сім тис. сорок дві грн.. 77 коп.). Стягнути з Концерну радіомовлення та телебачення ідентифікаційний код 01190043 на користь державного бюджету України 243 грн.60 коп. за сплату судового збору. В решті задоволення позовних вимог - відмовити (а.с. 59-60). 11 травня 2017 року рішенням Апеляційного суду м. Києва рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року в частині стягнення з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 7042 грн. 77 грн. скасувати, постановити в цій частині нове рішення про стягнення з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 21 688 грн. 92 коп. В решті рішення залишити без змін (а.с. 61-65). 23 січня 2019 року постановою Верховного суду рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року в частині позовних вимог [PERSON] до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, третя особа - виконуючий обов`язки директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення Іщук В. О. про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено та постановлено стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17 768,96 грн. (а.с. 13-20). 15 січня 2018 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позов [PERSON] до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, третя особа: Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про визнання незаконним наказу та його скасування; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з несвоєчасною видачею трудової книжки задоволено частково: визнати незаконним наказ Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 31 липня 2015р. № 44/ок про припинення трудового договору (контракту) в частині зазначення часу прогулу [PERSON] без поважних причин з 03 червня 2014р. по 31 січня 2015р. включно. Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (код ЄДРПОУ 01190043, вул. Дорогожицька, 10, м. Київ, 04112) на користь держави судовий збір у розмірі 704 /сімсот чотири/ грн. 80 коп. В решті позовних вимог відмовити (а.с. 70-75). 31 травня 2018 року постановою Апеляційного суду м. Києва рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року залишено без змін (а.с. 76-81). 22 травня 2020 року постановою Верховного суду рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2018 року залишено без змін (а.с. 82-87). Позивач просить стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь [PERSON] суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 01 серпня 2015 року по 21 березня 2019 року у розмірі 247 656,90 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що постановою Верховного суду від 23 січня 2019 року встановлено, що в день звільнення позивача 31 липня 2015 року відповідач не виплатив позивачу заробітну плату у розмірі 17 768,96 грн., а лише 21 березня 2019 року було здійснено повний розрахунок з позивачем. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки в позивача відсутні правові підстави стверджувати про наявність прострочення розрахунку за вимушений прогул та повторного стягнення з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення 17 768,96 грн. із розрахунку затримки за 4 роки середнього заробітку за вимушений прогул за період з дати звільнення - 31.07.2015 по дату стягнення коштів - 21.03.2019 в сумі 247 656, 90 грн., оскільки зазначена сума вже була виплачена в порядку примусового стягнення. На підтвердження відзиву представник відповідача надав суду постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 755/6458/15-ц, виданого Дніпровським районним судом про стягнення з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 17 768,96 грн. у зв`язку з повним виконанням (а.с. 105). Відповідно до ч. 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 " Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " передбачає виплату середнього заробітку за час затримки виплат, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї провини, відсутність грошей у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п.32 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців, обчислення провадиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що 23 січня 2019 року постановою Верховного суду рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17 768,96 грн., які 21 березня 2019 року виплачені в порядку примусового виконання рішення суду. Будь-яких належних та допустимих доказів щодо невиплати у день звільнення заробітної плати у розмірі 17 768,96 грн. позивачем не надано, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повністю.

Outcome: dismissed