Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] подав на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач [PERSON], в судовому засіданні позов підтримав та суду пояснив, що 16.06.2011 року він уклав із [PERSON] договір позики, згідно з яким передав їй грошові кошти у сумі 56000 гривень з умовою їх повернення до 16 червня 2012 року у сумі еквівалентній 7000 доларів США. Договір позики укладено у письмовій формі та посвідчено державним нотаріусом Косівської районної нотаріальної контори [PERSON] 20.05.2013 року відповідачка повернула йому 500 доларів США, а 10.04.2014 року йому було повернуто ще 500 доларів США, що стверджується копією розписки, так як оригінал документу в нього відсутній. До суду раніше не звертався, оскільки відповідачка обіцяла повернути кошти добровільно. Однак, на даний час відповідачка борг не повернула і тому він звертається до суду. Сума боргу за курсом у 2760 гривень за 100 доларів США становить 165600 гривень. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали та зазначили, що дійсно, згідно умов договору позики від 16.06.2011 року вона отримала 56000,00 грн., які нею були повернуті до 16.06.2012 року. Якщо ж позивач вважав, що кошти не були повернуті, то згідно п.7 Договору позики, якщо позичальник не поверне позичену суму грошей (відповідну їх частину) до вказаного строку, Позикодавець має право, починаючи з наступного дня після цього строку, предявити цей договір до стягнення, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Отже, позивач повинен був звернутись до суду одразу ж, коли дізнався, що його права порушено, однак із позовом про стягнення боргу він звернувся в 2017 році, таким чином, пропустив строк права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Просить застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові. Суд, вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.06.2011 року між сторонами було укладено договір позики (а.с.5), відповідно до якого, позивач передав у власність, а відповідачка прийняла 56000,00 грн., з зобовязанням повернути таку ж саму суму до 16.06.2012 року включно. Позивачем станом на 08.02.2017 року проведено розрахунок, згідно якого, на підставі довідки про комерційні курси валют ПАТ "Ідея Банк" від 08.02.2017 року № 29/111-08/02 (а.с.6), сума боргу становить 165600,00 грн. Окрім того, як вбачається з копії розписки від 10.04.2014 року (а.с.41), [PERSON] повернула [PERSON] 500 доларів США, які остання зобов'язалася передати [PERSON] Проте, відповідачка заперечує щодо того, що вона передавала будь-які кошти в квітні 2014 року [PERSON], яка не має жодного відношення до справи, оскільки на той час в неї були відсутні кошти та не давала ніякої розписки, так як відсутній її оригінал. Заявила клопотання про застосування строку позовної давності, що в силу ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно до абз.7 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013\~ № 10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності», відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З огляду на те, що факт звернення [PERSON] за захистом своїх прав був за межами позовної даності, відповідачка наполягає на застосуванні позовної давності, у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування. Позивачу було відомо, що відповідачка до 16.06.2012 року включно не повернула позичену суму грошей. Окрім того, згідно п.7 Договору позики, якщо позичальник не поверне позичену суму грошей (відповідну їх частину) до вказаного строку, Позикодавець має право, починаючи з наступного дня після цього строку, предявити цей договір до стягнення, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. З позовом про стягнення боргу за договором позики до [PERSON], [PERSON] звернувся до суду 28.02.2017 року. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Клопотання про поновлення строку позовної давності позивачем суду не заявлялось. Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно «Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2014 р.», зокрема, абз.1, п.10 розділу «Спори, що виникають із договорів позики, кредитних договорів», - відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, а також на те, що суду не надано оригінал розписки від 10.04.2016 року, існування якої заперечує відповідачка та наявність обєктивної можливості у позивача знати про обставини порушення його прав,суд дійшов висновку, що у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, слід відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі наведеного, ст.ст.256, 257, 261, 267, 526, 527, 530, 612, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed