Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

21.12.2020 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов вказаний позов, у якому позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у сумі 80308,00 грн та відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2251,25 грн. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] безпідставно отримав від позивача кошти, загальна сума яких становить 80308,00 грн. Жодних договірних відносин між позивачем і відповідачем не було, особисто сторони не знайомі. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву у якому зазначається, що обставини зазначені позивачем у позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки позивач перерахував зазначені кошти відповідачу за виконану роботу по розробці веб-сайту, про що були попередні домовленості. Позивач спочатку звернувся до громадянина [PERSON] за рекомендацією, щодо надання рекламних послуг з розробки та подальшої реклами сайту знайомств. В свою чергу [PERSON] повідомив позивачу, що працює з громадянином [PERSON] , який займається діяльністю з розробки веб-сайтів, рекламою в соціальних мережах, просуванням сайтів в пошукових системах та має значний досвід у розробці таких проектів. 08.10.2019 позивач особисто звернувся до [PERSON] з проханням допомогти з рекламою сайту знайомств, який знаходиться в процесі розробки. 22.10.2019 позивач особисто зустрічався з [PERSON] для обговорення умов реалізації проекту. Позивачу пропонувалося підписати договір про надання інформаційних послуг з ФОП [PERSON] (дружиною [PERSON] ), на що відповідач відповів, що розгляне цей договір. Щоб не втрачати час, позивач запропонував [PERSON] здійснити підбір програмістів, які зможуть здійснити розробку сайту знайомств, та маркетологів, які зможуть виконати послуги з реклами проекту для зменшення вартості проекту. В замін на це позивач пообіцяв громадянину [PERSON] 10% частку у власності сайту (проекту) після його реалізації. Оплату виконавцям, які будуть залучені до розробки та подальшої реклами сайту позивач особисто погодився здійснювати напряму цим виконавцям, на умовах 100% післяплати виконаних робіт, кожному виконавцю на банківську карту. Позивача було попереджено про те, що верстку сайту та сторінок згідно дизайну буде розробляти [PERSON] , на що позивач дав усну згоду. Також позивач був попереджений про те, що оплата робіт буде здійснюватися на банківську карту відповідача після виконання етапу робіт та отримав номер картки та ПІБ відповідача, на яку в подальшому перераховував грошові кошти за виконану відповідачем роботу. Це підтверджується тим, що позивач мав змогу здійснювати платежі відповідачу у різний період часу. Представник відповідача вважає, що позивач перераховував грошові кошти на підставі попередніх договірних зобов`язань за виконану роботу по розробці веб-сайту. Позивач надав до суду відповідь на відзив у якому зазначив що роздруківка електронного листування, а саме наданого відповідачем не може вважатися електронним документом (копіями електронних документів). Свою позицію позивач мотивує тим, що роздруківка електронної переписки без електронного цифрового підпису не може бути використана як доказ у справі, оскільки не відповідає вимогам ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" та унеможливлює ідентифікацію відправника та зміст такого документа не захищений від внесення правок та виправлення. Відповідач не брав участь у жодній із зазначених переписок, не відомо за яких обставин виготовив скріншоти, які долучені до відзиву, не зазначив джерела їх походження. Про правовідносини ФОП [PERSON] з іншими невстановленими особами, які не є учасниками справи, позивачу невідомо. У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач є стороною за договором, укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON] , копію якого долучено до відзиву, так само як і докази того, що платежі на користь [PERSON] здійснено позивачем на виконання договірних зобов`язань. Позивачем було надано до суду додаткові письмові пояснення у справі, згідно яких на думку позивача жоден із свідків не підтвердив факту наявності договірних відносин між позивачем та відповідачем. Свідчення свідків стосувалися домовленостей і відноси осіб, які не є сторонами вказаної справи. З доданих доказів, які містяться у матеріалах справи та показів свідків відносини з розробки сайту виникли між ФОП [PERSON] та відповідачем. У переговорах з [PERSON] та [PERSON] щодо розробки сайту позивач брав участь не як приватна особа, а як представник польської компанії Loyal Management. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 31.12.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавав. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Зазначали, що позивач [PERSON] вів переговори від імені польської компанії Loyal Managtment Sp.z.o. Позивачем було здійснено безпідставний переказ коштів на ім`я відповідача внаслідок помилки, оскільки [PERSON] вважав, що здійснює платежі від імені компанії Loyal Management Sp.z.o. Позивач здійснив виплату зі свого особистого рахунку як фізична особа, а не як посадова особа юридичної особи. На питання головуючого, представник позивача [PERSON] повідомила, що реквізити картки для перерахування коштів [PERSON] отримав особисто від [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавав. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вважає, що наявність договірних відносин між сторонами виключає безпідставність отримання даних коштів, поведінка учасників спору утворює правову підставу для отримання коштів перерахованих позивачем на особистий рахунок відповідача. Під час судових дебатів у справі зробив заяву про намір подати до суду докази розміру понесених відповідачем судових витрат у зв`язку із розглядом справи. У судове засідання з`явився свідок [PERSON] , який повідомив, що він є співвласником компанії ТОВ «Джі Ес Фо Бі» у якій працює відповідач. Позивач [PERSON] звернувся до [PERSON] , як до спеціаліста, що розробляє маркетингові проєкти, для надання рекламних послуг з розробки та подальшої реклами сайту знайомств. [PERSON] порекомендував звернутись до нього. [PERSON] зв`язався з ним через месенджер та вони домовилися про створення команди для розробки проєкту « [INFO] ». Була сформована команда, яка займалася вказаним проектом та учасником якої був відповідач. Позивач [PERSON] попросив мінімізувати витрати по проєкту, так як він заплатив уже певну суму коштів за даний проєкт іншим розробникам. [PERSON] повідомив [PERSON] , що для цього необхідно буде залучати окремих позаштатних працівників, які мають досвід у даній сфері та які беруть меншу оплату за дані послуги та повідомив, що даним особам необхідно кошти сплачувати напряму, щоб мінімізувати витрати. 22.10.2019 він особисто зустрічався з [PERSON] в аеропорту Бориспіль, де вони обговорили деталі проєкту та узгодили залучення позаштатних працівників. Після даної зустрічі була сформована команда, яка складалась з більш як 10-ти чоловік. Керівником проєкту був призначений [PERSON] . Оплату позивач [PERSON] здійснював виконавцям напряму, а саме відповідачу на його банківську карту. [PERSON] як замовник ставив завдання, обговорював виконання робіт, а тому знав кому і за що переводив кошти. З позивачем були і особисті зустрічі, на яких обговорювалися деталі проекту. Позивач був обізнаний, що відповідач розробляв відеочат сайту, прямих домовленостей між позивачем і відповідачем не було. Позивач замовляв проект (розробку сайту) як фізична особа, а не як представник компанії Лоял Менеджмент. На початку роботи над даним проєктом [PERSON] обіцяв йому 10% від даного проєкту. У червні місяці вони завершили проєкт, але [PERSON] постійно ставив нові завдання. Він передав [PERSON] доступи до сайту для проведення ним аудиту сайту, проте [PERSON] забрав проєкт та видалив його з адміндоступу. У судове засідання з`явився свідок [PERSON] , який пояснив, що відповідач є його підлеглим по роботі. 29.09.2019 позивач звернувся з проханням про надання рекламних послуг розробки сайту знайомств. Була сформована команда, у якій [PERSON] було призначено керівником. 23.03.2020 відповідачу [PERSON] були поставлені завдання, він виконував роботи над модулями сайту (переклад і т.п.). Коли відповідач виконував поставлені завдання, повідомлявся [PERSON] та [PERSON] 01.05.2020 було створено відеоконференцію у «Zoom», де були присутні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та американський партнер. На відеоконференції обговорювалися подальші роботи та здійснювалося тестування відеочату. Під час обговорення знайшли помилку, зробили скрін, на якому є фото позивача [PERSON] . Спілкування з позивачем проводилося у відеоконференціях та особистих зустрічах, на яких обговорювалася подальша робота над сайтом. [PERSON] знав, що відповідач займається розробкою сайту. [PERSON] особисто говорив свідку, що [PERSON] проводив оплату виконаних робіт, які були затверджені. У судове засідання з`явився свідок [PERSON] , який повідомив, що він є директором компанії у якій працює відповідач. [PERSON] працював над розробкою відеочату, модулів, системи пошуку сайту знайомств. Безпосередньо завдання ставилися [PERSON] [PERSON] . Проект здійснювався протягом року, з поступовою оплатою за відповідні етапи роботи. З [PERSON] була усна домовленість, що оплата буде здійснюватися членам команди на банківські картки. Суд заслухавши думку учасників судового провадження, допитавши свідків, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачем [PERSON] на особистий рахунок відповідача [PERSON] перераховані грошові кошти, що підтверджуються банківськими квитанціями (а.с. 4-6): Згідно квитанції ПриватБанку №1945-6831-4886-0812 [PERSON] 29.04.2020 перерахував [PERSON] кошти у сумі 47720,00 грн (а.с.4). Відповідно до квитанції ПриватБанку №1945-6842-2173-0550 [PERSON] 29.04.2020 перерахував [PERSON] кошти у сумі 6088,00 грн (а.с.5). Згідно квитанції CALV 9591 від 26.06.2020 здійснено поповнення картки за номером [NUMBER] , отримувач [PERSON] на суму 26500,00 грн (а.с.6). Судом досліджено скріншот наданий стороною відповідача до відзиву з сайту dateoverseas.com на якому міститься фото позивача (а.с.55), скріншот з сайту [INFO] на якому зображено звіт роботи [PERSON] з розробки сайту (а.с.56-60), скріншоти з сервісу figma.com (а.с.61-69), скріншот з підтвердженням того, що позивач є суперадміном на сайті dateoverseas.com (а.с.70, 71); скріншот з підтвердженням втрати доступу адміністратора до файлів сайту (а.с.72). Відповідно до договору №093 про надання послуг у сфері інформаційних технологій від 01 березня 2020 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено вказаний договір (а.с.73-75). Згідно додатку №1 до Договору про надання послуг у сфері інформаційних технологій №093 від 01.03.2020 сторони погодили наступний перелік послуг: (роботи з верстки сторінок веб-сайту «MateToDate.com» та веб-сайту «DateOverseas.com», згідно затвердженого дизайну в сервісі Figma.com) сторінка пошуку, сторінка особистого профілю, сторінка профілю користувача, сторінки відеочату, сторінки чату, сторінка підтримки, модуль перекладу повідомлень чату, модуль маскарад, свайп модуль. Загальна вартість послуг за роботи згідно додатку до договору складає 80500,00 грн (а.с.76). Відповідно до акту №093-1 від 25.06.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) замовник ФОП [PERSON] прийняла від виконавця [PERSON] надані послуги згідно договору (а.с.77). Згідно претензії за вих. №1 від 16.09.2020 надісланої директором Loyal Management Sp.z.o Рустамовим Сулейманом до ФОП [PERSON] , останню було повідомлено, що замовник відмовляється від надання послуг за договором, а також просить протягом двох банківських днів з дня отримання претензії перерахувати на рахунок [PERSON] платіж у розмірі 870100,00 грн, що еквівалентно 30800.00 доларів США та становить основну суму заборгованості виконавця перед замовником згідно договору, яка була сплачена Замовником в особі [PERSON] на виконання договору. А також сплатити 87010,00 грн штрафу за порушення строків надання послуг/виконання робіт (а.с.79-80). Судом також досліджено скріншоти листування з [PERSON] у додатку телеграм (а.с.167, 171, 176, 181, 184, 187-189, 195-197, 207, 213). Також судом, в судовому засіданні було оглянуто відеофайли презентації [PERSON] та огляд переписки подані за допомогою Електронного суду, з яких вбачається ідентифікація позивача за номером мобільного телефону та голосом під час презентації та постановці завдань. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до частин п. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав передбачених ст. 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином, вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) міститься наступний висновок. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч.2 ст. 11 ЦК України. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватися тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з ч. 1 зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. У ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18). Ч.1 ст. 202 ЦК України, встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 205 ЦК України, правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі докази у їх взаємозв`язку і сукупності підтверджують факт існування між сторонами певних договірних відносин, на підставі яких позивачем були здійснені переведення коштів відповідачу, при цьому позивач здійснював переказ цих коштів неодноразово та систематично і перерахування цих коштів було саме за виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] існували договірні відносини. Предметом вказаних відносин було надання робіт/послуг по розробці веб-сайту, про що свідчить листування позивача в месенджерах та показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до показань свідків виконання робіт по розробці веб-сайту здійснювалось відповідно до домовленостей [PERSON] та [PERSON] як представника ФОП [PERSON] . Оплата вказаних робіт здійснювалась після їх прийняття [PERSON] . До виконання робіт по розробці відеочату сайту та особистого кабінету партнера веб-сайту за цивільно-правовими угодами залучався [PERSON] та інші особи. Дані особи залучались до виконання робіт за згодою з [PERSON] . Позивачем роботи по розробці відеочату сайту та особистого кабінету партнера веб-сайту прийняті та відбулася оплата за виконану роботу на особисту картку виконавця. Представником позивача не заперечувався той факт, що на виконання домовленостей між [PERSON] та ФОП [PERSON] залучались інші особи для розробки веб-сайту «DateOverseas». Судом встановлено, що предметом договору укладеного між [PERSON] (позивачем) та ФОП [PERSON] було надання послуг/виконання робіт з розробки веб-сайту «DateOverseas». Предметом договору укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] (відповідачем) було надання послуг з розробки відеочату та кабінета партнера веб-сайту «MateToDate.com» та веб-сайту «DateOverseas.com». Тобто, хоч між позивачем та відповідачем не виникло договірних відносин безпосередньо, проте предметом договору який укладався кожним із них з ФОП [PERSON] були виконання робіт/надання послуг з розробки веб-сайту «DateOverseas». Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами виникли в порядку виконання договірного зобов`язання з розробки веб-сайту «DateOverseas». Доказів того, що позивачем як директором компанії loyal Management Sp.z.o були перераховані кошти на рахунок [PERSON] внаслідок помилки від імені фізичної особи [PERSON] до суду не надано. Систематичність перерахування коштів позивачем на рахунок відповідача підтверджують наявність зобов`язальних правовідносин між сторонами по справі та не можуть свідчити про помилковість здійснення вказаних дій. Суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що надані відповідачем докази електронного листування на підтвердження обставин наявності між сторонами договірних відносин та узгодження мети отримання коштів є неналежними, оскільки суд оцінює усі надані докази у їх взаємозв`язку і сукупності разом з іншими обставинами справи та показами свідків, які вказували на наявність між сторонами тривалих договірних та ділових відносин, а також наявності між цими особами сталої практики щодо перерахування коштів на рахунки залучених в процесі виконання зобов`язання осіб з метою проведення розрахунків за надані послуги. Посилання представника позивача на недопустимість доказів електронної переписки, через відсутність електронного підпису спростовується ст. 100 ЦПК України, згідно з якою електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, в тому числі електронні документи, веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Електронні докази учасники справи мають право подати в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Електронні докази представником відповідача подано через підсистему «Електронний суд» із засвідченням електронно - цифровим підписом. Клопотань про витребування у відповідача оригіналу електронного доказу чи його огляду за місцезнаходженням до суду не надходило. Представник позивача, посилаючись на ч. 1 ст. 218 ЦК України щодо правових наслідків недодержання сторонами вимог щодо письмової форми правочини та неможливості обґрунтування рішення суду на свідченнях свідків, просить не враховувати показання свідків у даній справі. Проте, вимога позивача стосується набуття майна без достатньої правової підстави, а не додержання вимог, що є необхідними для чинності правочину. Предметом доказування у справах про набуття, збереженням майна без достатньої правової підстави є не лише факт безпідставно отриманих коштів але й відсутність достатньої правової підстави для набуття майна. Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі докази у їх взаємозв`язку і сукупності підтверджують факт існування між сторонами певних договірних відносин, на підставі яких позивачем були здійснено переведення коштів відповідачу, при цьому позивач здійснював переказ цих коштів неодноразово та систематично, з метою виконання взятих на себе зобов`язань, що виключає у даному випадку виникнення кондикційного зобов`язання та стягнення спірних коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановлено, що позивач не довів належними та допустимими доказами своїх вимог про існування підстав для застосування у справі ст. 1212 ЦК України. Доводи позивача щодо безпідставності набуття відповідачем коштів суд відхиляє, оскільки позивачем не було належним чином доведено факту безпідставності набуття відповідачем спірних коштів, і не надано належних та допустимих доказів наявності у його діях рахункової помилки, натомість з матеріалів справи вбачається добровільне волевиявлення позивача на перерахування цих коштів, і у діях відповідача не вбачається недобросовісності при набутті цих коштів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК сплачений позивачем судовий збір суд залишає за позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed