Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

07.12.2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.05.2012 року померла її сестра [PERSON], в результаті чого відповідно до ст. 1220 ЦК відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме частину квартири, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Кравчука, 7/42. Заповіту [PERSON] не залишила, що підтверджується копією довідки, виданої Мирненською сільською радою Горохівського району Волинської області від 20.11.2012 року. Вказана квартира первинно надавалась у користування [PERSON], як члену житлово - будівельного кооперативу № 54 з дня заселення будинку і по вересень 2012 року. Пайовий внесок за квартиру № 42 в м. Луцьку по вул. Кравчука 7 був внесений в повному обсязі у першому кварталі 1992 році, що підтверджується довідкою, наданою Луцькою кооперативною житлово-експлуатаційною конторою №8 ЖБК, проте право власності на квартиру не було оформлене належним чином. На момент отримання квартири та виплати пайових внесків [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Таким чином, квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та її чоловікові [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Отже, до складу спадкового майна по смерті [PERSON] ввійшла Ѕ частини квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцями після смерті [PERSON] є її матір [PERSON] та чоловік померлої [PERSON]. [PERSON] померла 04.07.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕГ №127673, виданого 06.07.2012 року виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Горохівського району Волинської області, тобто через півтора місяці після смерті своєї дочки [PERSON]. [PERSON] після смерті своєї дочки [PERSON] повинна була успадкувати ј квартири [ADDRESS]. [PERSON], чоловік покійної, не подав до нотаріуса у встановлений 6-місячний строк заяви про прийняття спадщини, як особа, яка не проживала разом зі спадкодавцем. [PERSON] останні 8 років перед смертю фактично у шлюбних відносинах з [PERSON] не перебувала і проживала разом зі своєю матірю [PERSON],що підтверджується копією довідки, виданої Мирненською сільською радою Горохівського району Волинської області від 20.11.2012 року, хоча до моменту смерті була зареєстрована за місцем проживання за адресою: [INFO]. [PERSON] є такою, що не заявила відмови від спадщини. Отже, остання повинна була успадкувати після смерті [PERSON] Ѕ частину квартири за адресою: м. Луцьк, вул. Кравчука 7/42. Спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] є позивач, її дочка [PERSON]. Отже, в порядку спадкової трансмісії відповідно право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] перейшло до [PERSON] [PERSON] в установленому порядку звернулась до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті сестри, [PERSON] та матері, [PERSON], що підтверджується копіями доданих заяв. Проте, так як за життя сестри право власності на квартиру не було належним чином оформлене, тобто відсутні правовстановлюючі документи, оформити право власності на спадкове майно в досудовому порядку є неможливим. На підставі викладеного просила визнати за нею право власності на Ѕ частку у квартирі №42 за адресою м. Луцьк, вул. Кравчука, 7 в тому числі як на спадкове майно, після смерті сестри [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~15.12.2017 року набув чинності\~Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій редакції. \~ \~ \~ \~ Відповідності до п.9 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України\~(в новій редакції), справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Суду пояснив, що згідно свідоцтва про право власності від 08.11.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав від 25.11.2012 [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Тому немає правових підстав визнання права власності в порядку спадкування на Ѕ частку у даній квартирі позивачу [PERSON] Заслухавши пояснення\~представників сторін,\~дослідивши матеріали\~справи,\~суд приходить\~до висновку,\~що позов\~не підлягає\~до задоволення\~з наступних\~підстав. Відповідно до ст. ст 316, 317, 319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватись моральних засад суспільства. Судом встановлено, що 21.05.2012 року померла [PERSON], що підтверджується копією довідки про причину смерті до форми № 106/о №57 від 23.05.2012 року (а.с. 5), в результаті чого відповідно до ст. 1220 ЦК відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: на частину квартири, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Кравчука, 7/42. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіт [PERSON] не складала, що підтверджується копією довідки, виданої Мирненською сільською радою Горохівського району Волинської області від 20.11.2012 року (а.с. 11). В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира первинно надавалась у користування [PERSON] як члену житлово - будівельного кооперативу № 54. Пайовий внесок за квартиру № 42 в м. Луцьку по вул. Кравчука 7 був внесений в повному обсязі у першому кварталі 1992 році, що підтверджується довідкою, наданою Луцькою кооперативною житлово-експлуатаційною конторою №8 ЖБК (а.с. 9), проте право власності на квартиру не було оформлене належним чином. На момент отримання квартири та виплати пайових внесків [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», чинного на момент виникнення правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Це ж підтверджується п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного суду «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», згідно якого, судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до п. а ст. 6 Постанови Пленуму Верховного суду «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб і сімю, чинного на час виникнення правовідносин майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, квартира [ADDRESS] належала покійній [PERSON] та її чоловікові [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст.\~1297\~ЦК\~України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Згідно з абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому законодавством. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно свідоцтва про право власності №736-1 від 08.11.2012 (а.с. 45) та витягу про державну реєстрацію прав №36399263 від 25.11.2012, [PERSON] на праві при\-ватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.46) З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення [PERSON] до суду з позовом 07.12.2012, право влас\-ності на квартиру в цілому належало відповідачу та було зареєстроване у встано\-вленому законом порядку. Позивачем не оспорено право власності [PERSON] на квартиру, свідоцтво про право власності на нерухоме майно є чинним. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України передбачено\~право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] на праві при\-ватної власності належить квартира [ADDRESS] суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed