Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача, в якому просить: скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 квітня 2019 року та зобов`язати приватного нотаріуса Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурного М.А. видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 46/100 частини будинку [ADDRESS] , також зобов`язати приватного нотаріуса Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурного М.А. внести зміни до свідоцтва про право на спадщину від 15 лютого 2019 року на частину земельної ділянки кадастровий номер - 8000000000:79:233:0041, зазначивши її частину, як 46/100. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , 1956 року народження, після її смерті відкрилась спадщина. До складу спадщини увійшла частина будинку [ADDRESS] разом із земельною ділянкою на якій він розташований, кадастровий номер якої - 8000000000:79:233:0041. 14листопада 2018 року він звернувся до приватного нотаріуса Марганецького нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурного М.А. із заявою про прийняття спадщини за законом, яким було відкрито спадкову справу № 63321243. 15 лютого 2019 року приватним нотаріусом Кучугурним М.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. 19 квітня 2019 року у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на частину будинку було відмовлено. Вважає дії приватного нотаріуса Кучугурного М.А. такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства України, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Приймаючи постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, приватний нотаріус Кучугурний М.А. послався на ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та виходив з того, що згідно ухвали від 10 серпня 2017 року. [PERSON] було виділено частку житлового будинку під літерою «А», житловою площею 38.10 кв.м., що становить 70.85%. а іншому співвласнику - [PERSON] , виділено частку у цьому ж будинку, яка становить 29,15%. З інформації з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 160166819 від 19 березня 2019 року вбачається невідповідність опису об`єкту, а саме житлового будинку, з інформацією, викладеною в ухвалі від 10 серпня 2019 року, оскільки розмір часток двох співвласників цього майна становить: [PERSON] - 1417/2000. Заходи Ю [PERSON] - 54/100. Пунктом 3.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2018 року, зареєстрованим в МЮУ 6.0.2017 року за № 774/14041, передбачено, що право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2, 1/3. 3/5 тощо). При цьому, вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинна становити одиницю, а сума розмірів часток нерухомого майна співвласників [PERSON] та [PERSON] дорівнює 1.2485, тобто більше одиниці. У зв`язку з чим, приватний нотаріус Кучугурний М.А. послався на те, що неможливо визначити частку нерухомого майна, тому видача свідоцтва про спадщину, без визначення складу спадкового майна може порушити законні права та інтереси інших осіб. Незважаючи на те, що такі дії нотаріуса порушують його права і вчинення такої дії не суперечить законодавству України, з огляду на наступне. Мирова угода, затверджена ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року (справа № 752/16444/15-ц), яка затверджена згідно висновку судово-будівельно-технічної експертизи № 2-29/11 від 29.11.2016 року та додаткової судово-будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 2-29/106 від 29.06.2017 року,\~тобто тільки на ту частину будинку яка той час була зареєстрована і складала 38.10 кв.м. Однак, до будинку було зроблено прибудови, які у подальшому було зареєстровано в спрощеному порядку, так званої «будівельної амністії». Після чого, відповідно до довідки про показники об`єкта нерухомого майна, виданої ТОВ «Міськспецексперт», частки спільного володіння змінились, так як до частини, виділеної в натурі ухвалою суду, було приєднано будівлі і загальна площа будинку [ADDRESS] стала складати 106,3 кв.м., а житлова - 57,5 кв.м. Крім того, [PERSON] додатково відійшов будинок під літерою «В» загальною площею - 28.2 кв.м і житловою площею -12,5 кв.м.. Таким чином, шляхом реєстрації новостворених будівель частки, які належать [PERSON] та [PERSON] Ю [PERSON] склали - 46/100 та 54/100 відповідно, що ніким не оспорюється та дає підстави для реєстрації спадкового майна. [PERSON] реєстрація майна в спрощеному порядку не здійснювалась, однак [PERSON] зареєструвала свою частку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке було здійснено філією Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради. Під час реєстрації права власності за Заходою Ю [PERSON] на підставі мирової угоди затвердженої ухвалою Голосіївського районного суму м. Києва від 10 серпня 2017 року (справа № 752/16444/15-ц), державним реєстратором було допущено помилку щодо черговості внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки ним було складено частки будинку, які [PERSON] було виділено мировою угодою - 29. 15 % (583/2000), яка складалась з 13,7 кв.м. та прибудови, які реєструвалися в спрощеному порядку, так званої «будівельної амністії» і склали 72,2 кв.м. При цьому під час реєстрації було допущено помилку у черговості здійснення реєстраційних дій, оскільки спочатку необхідно було здійснити реєстрацію права власності на підставі мирової угоди та зазначити частку за Заходою Ю [PERSON] - 583/2000, а лише потім реєструвати зміни, щодо спрощеного порядку. Незрозумілим є твердження нотаріуса про те, яким чином в реєстрі міститься інформація про розміри часток співвласників загальною сумою 1,485 тобто більше одиниці, та з яких документів було проведено такий розрахунок, оскільки документально вірно підтверджено, які саме частки будинку належать власникам. Також у постанові нотаріусом не зазначено, яким чином видача йому свідоцтва про право на спадщину буде суперечити законодавству України. Вважає, що порушення норм чинного законодавства та встановлених європейських стандартів він, у зв`язку з відмовою нотаріуса на вчинення нотаріальних дій, був позбавлений права розпоряджатись своїм майном. Зважаючи на зазначене, вважає постанову приватного нотаріуса Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурного М.А. про відмову у вчиненні нотаріальних дій, щодо видачі йому свідоцтва про право власності на спадщину необгрунтованою та такою, що суперечить закону і підлягає безумовному скасуванню. Також вищезазначене суперечить вчиненим діям самого нотаріуса, так як йому 15 лютого 2019 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку земельної ділянки. Однак, при видачі зазначеного свідоцтва, проведено не вірні розрахунки щодо виділених часток земельної ділянки [ADDRESS] , кадастровий номер якої 8000000000:79:233:0041. Згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року (справа № 752/16444/15-ц), яка затверджена згідно висновку судово-будівельно-технічної експертизи № 2-29/11 від 29.11.2016 року та додаткової судово-будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 2-29/106 від 29.06.2017 року [PERSON] було виділено земельну ділянку за вказаною адресою, площею 448,54 м.кв., а [PERSON] було виділено земельну ділянку за зазначеною адресою - площею 533,86 м.кв.. Також, співвласникам в сумісне користування було виділено земельну ділянку загальною площею 17,60 м.кв., яка призначена для проходу співвласників. Таким чином, загальна площа земельної ділянки [ADDRESS] , кадастровий номер якої - 8000000000:79:233:0041, яка належала [PERSON] , складає 46/100. Однак, ці документи під час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом враховані не були, і свідоцтво йому було видано на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 липня 2012 року, хоча виділення земельної ділянки в натурі було проведено на підставі мирової угоди затвердженої ухвалою Голосіївського районного суму м. Києва від 10 серпня 2017 року (справа № 752/16444/15-ц). Статтею 1300 ЦК України передбачено, що на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. 10 вересня 2019 року ухвалою суду підготовче судове засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Треті особи (їх представники) в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст.\~12, ч. 1 та ч. 2 ст.\~13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом, приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним Миколою Анатолійовичем було відкрито спадкову справу N9 102-2018, що підтверджується її копією (а.с.79-140). 19 квітня 2019 року представником спадкоємця [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. 07 грудня 2018 року за реєстром № 3522, було подано заяву про видачу, свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на частку житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва 10 серпня 2017 року по справі № 752/16444/15-ц було затверджено мирову угоду та здійснено поділ будинку по [ADDRESS] наступним чином: [PERSON] було виділено частку житлового будинку під літерою «А», житловою площею 38.10 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що становить 70,85 %, а саме коридор площею 7.7 кв.м., житлову кімнату площею 13.6 кв.м., житлову кімнату площею 10.8 кв.м., частину приміщення ванної кімнати площею 1.2 кв.м.; [PERSON] виділено частку житлового будинку під літерою «А» житловою площею 38.10 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що становить 29,15 %, а саме, житлову кімнату площею 13.7 кв.м. Ухвала Голосіївського районного суду м. Києва 10 серпня 2017 року по справі № 752/16444/15-ц стосувалась тільки житлового будинку під літ. - А. За даними Реєстру прав власності на нерухоме майно до складу цього житлового будинку, згідно технічного опису майна, входили: «рік побудови житлового будинку (літ.А) - 1935; рік побудови житлового будинку (літ.В) - 1950; самовільно побудовано: (в літ.А): 1-1/5,50 кв.м.-тамбур, 1- 2/7,70 кв.м.-кухня, 1-6/2,10 кв.м,- коридор, 2-1/5,50 кв.м.-тамбур, 2-1/4,30 кв.м.-санвузол, 2-5/10,80 кв.м.-кухня; самовільно переобладнано: 2-2/10,70 кв.м.-житлова (переоб.з кухні), 2-3/12,70 кв.м,- житлова (переоб.з підсобної); самовільно побудовано: (літ.В): 3-1/5,40 кв.м.-кухня, 3-2/7,20 кв.м.- кухня, 3-3/12,50 кв.м.-житлова, 3-1/3,10 кв.м.-тамбур. Гараж літ.Д, сарай літ.З, гараж літ.Ж.». Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за N9 160166819, сформована 19 березня 2019 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Акоповою А.С.. В технічному описі зазначені самовільно побудовані та переобладнані приміщення та будівлі. Відповідно до п. 2.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за № 774/14041, не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом даної статті до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов`язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов`язки спадкодавця. Виняток складають ті з них, які є невідчужуваними, нерозривно пов`язані з його особою, а відтак не здатні передаватися іншим суб`єктам. За загальним правилом до спадкоємців переходять права та обов`язки спадкодавця у тому ж вигляді, в якому вони йому належали. Відповідно до ст. 331 Цивільного Кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до пп. 10 п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 р. документами, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Ст. 182 Цивільного кодексу України визначена обов`язкова державна реєстрація виникнення права власності на таке майно, тобто право власності на вперше створене нерухоме майно може виникнути тільки з моменту державної реєстрації або за рішенням суду. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Прийняття до експлуатації об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CC1), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт передбачене Порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CC1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №158 від 03.07.2018 р. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 160166819, сформованою 19 березня 2019 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Акоповою А.С., вбачається невідповідність опису об`єкта нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого в місті Київ [ADDRESS] Добрий [ADDRESS] , зазначеного в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з інформацією, викладеною в Ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва 10 серпня 2017 року по справі № 752/16444/15-ц. Згідно вказаної інформації розмір часток двох співвласників цього нерухомого майна становить - [PERSON] - 1417/2000, Заходи [PERSON] - 54/100. Пунктом 3.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за N 774/14041, передбачено, що право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому, вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Згідно інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, розміри часток співвласників [PERSON] та Заходи [PERSON] на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , в сумі дорівнюють 1417/2000 + 54/100 = 2497/2000 або 1.2485, тобто більше одиниці. Частиною першою статті 68 Закону України «Про нотаріат», підпунктами 4.14, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу Іl Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. З наданих нотаріусу спадкоємцем документів та з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно неможливо визначити склад нерухомого майна, а саме частку спадкодавця у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До того ж, позивачем не надано правовстановлюючого документу, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно. Позивач посилається на те що, до будинку було зроблено прибудови, які у подальшому було зареєстровано в спрощеному порядку, так званої «будівельної амністії». Після чого, відповідно до довідки про показники об`єкта нерухомого майна, виданої ТОВ «Міськспецексперт», частки спільного володіння змінились, так як до частини, виділеної в натурі ухвалою суду, було приєднано будівлі і загальна площа будинку [ADDRESS] стала 106,3 кв.м., а житлова - 57,5 кв.м . Крім того, [PERSON] додатково відійшов будинок «В» - 28,2 кв.м загальною і 12,5 кв.м житловою». Позивач стверджує, що частки змінились відповідно до довідки, виданої ТОВ «Міськспецексперт», однак відповідно до частини першої статті 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Підпунктами 6.6, 6.7 пункту 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договір про визначення часток, зміну розміру часток є невід`ємною частиною документа, що посвідчує право власності, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку. Договір про визначення часток позивачем нотаріусу не був наданий. Позивач посилається на те, що шляхом реєстрації новостворених будівель частки, які належать [PERSON] та [PERSON] Ю [PERSON] склали - 46/100 та 54/100 відповідно, що ніким не оспорюється та дає підстави для реєстрації спадкового майна», однак вказані твердження позивач не підтверджує документально. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 160166819, сформованою 19 березня 2019 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Акоповою А.С., вбачається, що частка [PERSON] складає 1417/2000, частка [PERSON] складає 54/100. Крім цього, 1417/2000 дорівнює 70.85/100, а не 46/100, як зазначає Позивач. Тобто в сумі частка двох співвласників складає 124.85/100, що більше 1/1 і складає 1.2485. Позивач зазначає, що під час реєстрації права власності за Заходою Ю [PERSON] на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року (справа № 752/16444/15-ц), державним реєстратором було допущено помилку щодо черговості внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки ним було складено частки будинку, які [PERSON] було виділено мировою угодою - 29, 15 % (583/2000), яка складалась з 13,7 кв.м. та прибудови, які реєструвалися в спрощеному порядку, так званої «будівельної амністії» і склали 72,2 кв.м. При цьому під час реєстрації було допущено помилку у черговості здійснення реєстраційних дій, оскільки спочатку необхідно здійснити реєстрацію права власності на підставі мирової угоди та зазначити частку за Заходою Ю. [PERSON] - 583/2000, потім реєструвати зміни, щодо спрощеного порядку. В позові позивач не зазначає та в судовому засіданні не надав пояснень, яким саме чином 29.15% перетворилися на 583/2000 часток. Позивач визнає, що при реєстрації цього об`єкту нерухомості державним реєстратором було допущено помилку. Абзацом другим частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено «У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав». Тобто, Позивач повинен був звернутися до державного реєстратора з відповідною заявою про виправлення помилки, а у разі відмови - оскаржити дії державного реєстратора відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також судом встановлено, що твердження позивача, про те, що Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії «суперечить вчиненим діям самого нотаріуса, оскільки 15 лютого 2019 року йому (позивачу) було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку земельної ділянки» не має правових підстав, оскільки відповідно до п.4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 «Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Пунктом 4.18 глави 10 розділу II цього ж Порядку передбачено, що, «Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку». Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. (Пункт 4.20. цього ж Порядку). Судом встановлено,\~що позивачем\~для отримання\~свідоцтва про\~право на\~спадщину на\~1/2\~ частку земельної ділянки були надані наступні документи: 1)свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Другою київською державною нотаріальною конторою 03 липня 2012 року за р. № 10-1066 на ім`я [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої в місті [ADDRESS] шість); 2)Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 134066, виданого Київською міською радою 03 травня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за N° 79-2-01256. 3)Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 154752486, виданий 01 лютого 2019 року Державним реєстратором прав на нерухоме майне Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міське державної адміністрації), м.Київ Урдюк О.Ю. про реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої в місті [ADDRESS] шість); 4)Витяг з державного земельного кадастру № НВ-002686152019, сформований 05.02.2019 рою Департаментом (Центром) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міське державної адміністрації, щодо земельної ділянки, розташованої в місті Київ [ADDRESS] Добрий [ADDRESS] . Таким чином, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку земельної ділянки розташованої в місті [ADDRESS] шість), нотаріусом видано на підставі всіх необхідних документів, встановлених діючим законодавством. Позивач стверджує, що загальна площа земельної ділянки [ADDRESS] , кадастровий номер якої - 8000000000:79:233:0041, що належала [PERSON] , складає 46/100. Однак, ці документи під час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом враховані не були, і свідоцтво йому було видано на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 липня 2012 року, хоча виділення земельної ділянки в натурі було проведено на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року (справа № 752/16444/15-ц), вказане твердження не відповідає інформації, яка міститься в документах, наданих позивачем для оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину немає, оскільки воно видане на підставі всіх необхідних документів та у відповідності до норм діючого законодавства. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно з\~ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов`язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов`язково обґрунтовуватися причини такої відмови. Згідно з\~ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. На підставі вищевикладеного, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що дії приватного нотаріуса Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурного Миколи Анатолійовича повністю відповідають Закону України «Про нотаріат», а твердження позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст.\~137\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так в матеріалах справи мається підтвердження того, що відповідач витратив на професійну правничу допомогу (підготовка відзиву) - 800 гривень, а саме: квитанція до прибуткового касового ордеру від 02 липня 2019 року, які підлягають стягненню з позивача на його користь. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, та приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати, а саме: сплата суми судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed