Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

01 березня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого було збільшено, та згідно останньої редакції від 08 серпня 2021 року просив стягнути з казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (65114, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140А; ідентифікаційний код юридичної особи 38017026) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП: [NUMBER] ) невиплачену заробітну плату в сумі 1 575 201,67 (один мільйон п`ятсот сімдесят п`ять тисяч двісті одна гривня, 67 копійок), з яких: місячна премія в сумі 698 340,95 грн (шістсот дев`яносто вісім тисяч триста сорок гривень, 95 копійок); квартальна премія в сумі 794 970,81 грн (сімсот дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот сімдесят гривень, 06 копійок); одноразова винагорода за підсумки роботи підприємства за рік у сумі 81 889,91 грн (вісімдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят девять гривень, 91 копійка). Стягнути з казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (65114, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140А; ідентифікаційний код юридичної особи 38017026) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП: [NUMBER] ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, розрахований до дня ухвалення судового рішення. Стягнути з казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (65114, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140А; ідентифікаційний код юридичної особи 38017026) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП: [NUMBER] ) судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що з 07.07.2016 по 29.12.2020 року він працював в казенному підприємстві «Морська пошуково-рятувальна служба» на посаді начальника філії «Чорноморська філія» та інших керівних посадах. 29.12.2020 його було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України. У день звільнення у відповідності до статті 116 КЗпП України Відповідачем був наданий розрахунок сум, які належать до виплати при звільнені працівника. Зазначає, що належні до виплати суми були виплачені Відповідачем не в повному обсязі, а саме: частково не виплачено премію (щомісячну та квартальну) за період з липня 2016 по грудень 2020 року включно та винагороду за підсумками роботи підприємства за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, які й просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою судді від 02 березня 2021 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче засідання. Одночасно з подачею позову, позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив витребувати у казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» належним чином завірені копії документів та інформацію: - табелі обліку робочого часу [PERSON] за період з 07.07.2016 по 29.12.2020 роки; накази про встановлення посадових окладів [PERSON] за період з 07.07.2016 по 29.12.2020 року; інформацію про прострочену дебіторську заборгованість підприємства (її наявність або відсутність) у кожному звітному місяці за період з 07.07.2016 по 29.12.2020 року; інформацію про місяці і квартали, у яких працівникам КП «МПРС» було виплачено премію із зазначенням розміру преміювальної винагороди у відсотках від показника ефективності у період мого незаконного звільнення, а саме: з 22.04.2020 по 28.10.2020 року; інформацію щодо фонду оплати праці по видам виплат, в тому числі, окремо по виробничому та адміністративному персоналу за період з 07.07.2016 по 29.12.2020 у вигляді витягів із фінансових планів підприємства (враховуючи зміни до фінансових планів; інформацію щодо нарахування та виплати одноразової винагороди за підсумками роботи підприємства за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки; інформацію щодо визначення ефективності системи морського та авіаційного пошуку і рятування зі ідно з Керівництвом з міжнародного авіаційного і морського пошуку і рятування (ІМО/ІКАО) у кожному звітному місяці, за період 07.07.2016 по 29.12.2020, а саме: 1) кількості врятованих осіб після отримання сигналу (інформації) про лихо; 2) кількості не врятованих осіб після отримання сигналу (інформації) про лихо та вжиття відповідних заходів реагування; 3) кількості людей, які загинули до отримання повідомлення про лихо; довідку щодо показника ефективності системи морського та авіаційного пошуку і рятування за період 07.07.2016 по 29.12.2020 року; фінансові плани підприємства за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки із змінами. Ухвалою суду від 09.06.2021 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено. В ході підготовчого судового засідання, яке відбулось 09.08.2021 року, представник позивача [PERSON] - [PERSON] , звернулась до суду з заявою про збільшення позовних вимог. Також звернулась з заявою про витребування доказів, в якій просила витребувати у казеного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» засвідчені належним чином копії наказів про преміювання працівників: - за липень 2016 року; за вересень 2016 року. Ухвалою суду від 09.08.2021 року клопотання представника позивача було задоволено. В подальшому, ухвалою суду від 21.10.2021 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання до розгляду по суті. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» - Хлопко Володимир Федорович у задоволенні позову просив відмовити, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Представник третьої особи Професійної спілки працівників казеного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" у судорве засідання не з`явився, до канцелярії суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи Державної служби морського та річкового транспорту України у судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Перш за все, слід зазначити, що Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба» є державним підприємством та основним плановим документом, відповідно до якого підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямованість коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів, є фінансовий план. Судом встановлено, що наказом Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» від 06.07.2016 № 177-к. [PERSON] прийнято на посаду начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» з 07.07.2016 року. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що в порушення встановлених у колективному договорі умов оплати праці, відповідач, під час остаточного розрахунку при звільненні не здійснив виплату всіх належних позивачеві сум. Однак, суд вважає, що вказані твердження позивача є безпідставними, недоведеними та необґрунтованими, з огляду на наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 7, 8 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки відповідно до ст. 97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з`ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. Слід також враховувати, що умови та розмір оплати праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові УСПІХИ та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18): «...Доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій належать до видів додаткової заробітної плати. Доплати як складові додаткової заробітної плати, визначаються законодавством і тому становлять обов`язкову частину у структурі заробітної плати (на відміну від премій). В колективному договорі можуть бути передбачені додаткові види доплат, підстави та порядок їх здійснення. Умови колективного договору необхідно розділяти на ті, що дублюють норми позитивного права та ті, що виникають у процесі колективних переговорів між роботодавцем та трудовим колективом і є додатковими гарантіями для працівника.» З урахуванням викладеного, премія є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, відноситься до додаткової заробітної плати та не становить обов`язкову частину у структурі заробітної плати. Відповідно до п 9.4. Статуту КП «МПРС», виробничі, трудові і соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією Підприємства регулюються колективним договором. 22.07.2016 між адміністрацією казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» і трудовим колективом укладено Колективний Договір на 2016 - 2019 роки (далі - Колдоговір). Відповідно до пп. 4.1.7. Колдоговору, з метою посилення матеріальної зацікавленості працівників в підвищенні ефективності діяльності підприємства і якості роботи, закріплення на підприємстві кваліфікованих кадрів і зміцнення трудової дисципліни встановлюються заохочувальні та компенсаційні виплати відповідно до Додатків № 5, 6,7, 9. Відповідно до пп. 1.1. Додатку № 5 «Положення про преміювання працівників КП «МПРС» і філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» до Колдоговору, Положення про преміювання працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» і філії «Чорноморська філія» казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» розроблено відповідно до Кодексу законів про працю, Закону України «Про оплату праці» (далі - Додаток № 5). Відповідно пп. 1.2, 1.3 Додатку № 5, Положення вводиться в дію з метою матеріального стимулювання працівників підприємства за сумлінне і якісне виконання поставлених перед ними завдань, забезпечення належного рівня виконавчої та трудової дисципліни та особистого внеску у загальні результати діяльності КП «МПРС». Положення розповсюджується на всіх працівників підприємства, крім звільнених протягом розрахункового місяця за власним бажанням. Відповідно до п.2.3 Додатку № 5, виплата місячної та квартальної премії здійснюється за умови наявності фінансової можливості КП «МПРС», за результатами виконання місячних та квартальних показників преміювання. Відповідно до п. 4.1 п. 4 Додатку № 5 до Колдоговору, преміювання працівників за основним результатом діяльності проводиться за підсумками роботи КП «МПРС» за місяць або наростаючим підсумком за квартал, щомісяця, щоквартально у розмірі, відповідно до фінансової можливості. Згідно з п. 4.5 Додатку № 5, розмір премії може бути скоригований відповідно до фінансових можливостей КП «МПРС». Відповідно до п. 4.8 Додатку № 5, преміювання оформлюється наказом. Додатком № 6 до Колдоговору є Положення про порядок нарахування і виплати одноразової винагороди за підсумки роботи підприємства за рік (далі - Додаток № 6). Відповідно до п. 1 Додатку № 6, винагорода за підсумками роботи підприємства за рік (далі - винагорода) є особливим видом матеріального заохочення. Розмір винагороди визначається Роботодавцем з урахуванням Фінансових можливостей підприємства. Відповідно до п.8 Додатку № 6, підставою для нарахування винагороди є наказ по підприємству. Відповідно до п.6.5. Статуту, Директор Підприємства: здійснює поточне (оперативне) керівництво Підприємством; самостійно в межах своєї компетенції, вирішує питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що віднесені Статутом до компетенції Уповноваженого органу управління; у межах повноважень видає накази, розпорядження, тощо і дає вказівки обов`язкові до виконання для всіх працівників з питань діяльності Підприємства, організовує і контролює їх виконання; розпоряджається коштами та майном Підприємства в межах передбачених цим Статутом; застосовує заходи заохочення та дисциплінарного стягнення до працівників Підприємства, здійснює притягнення працівників Підприємства до матеріальної відповідальності з урахуванням вимог законодавства; забезпечує створення безпечних та належних умов праці працівників Підприємства; обирає форму і систему оплати праці, установлює працівникам конкретні розміри тарифних ставок, посадових окладів, винагород, надбавок і доплат з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством; несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів, додержання трудової, фінансової дисципліни. Отже, з аналізу положень Колдоговору та норм законодавства, що регулює оплату праці, можна дійти висновку, що премії та винагорода за підсумками роботи підприємства за рік є додатковою заробітною платою та іншими заохочувальними виплатами, та не становить обов`язкову частину у структурі заробітної плати, оскільки нараховуються та виплачуються винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Підставою для нарахування премій та винагород за підсумками роботи за рік є наказ по підприємству. Підставою для нарахування премій та винагород за підсумками роботи за рік є наказ по підприємству. При цьому, видання наказів є виключною компетенцією директора КП«МПРС» (п. 6.5 Статуту). Таким чином, прийняття рішення про нарахування премій згідно умов Статуту КП «МПРС» та Колдоговору є повноваженням Директора підприємства. З аналізу вимог Статуту КП «МПРС», Колдоговору, норм КЗпП, ст. 2 Закону України «Про оплату праці», можна зробити висновок, що нарахування та виплата премій та винагород є правом, а не обов`язкам роботодавця. Відповідно до показників виконання фінансового плану за період 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, підприємство виконало фінансовий план за показником «Витрати на оплату праці». Згідно Аудиторського звіту від 22.02.2019 № 05-14/3 за результатами державного фінансового аудиту діяльності казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» за період з 01.01.2016 по 31.10.2018, складеного Південним офісом Держаудитслужби, порушень виконання підприємством фінансових планів у період з 01.01.2016 по 31.10.2018 за показником «Витрати на оплату праці» встановлено не було. Згідно Акту інспекційного відвідування № ОД 634/1600/АВ ГУ Держпраці в Одеській області від 10.05.2019 року порушень з оплати праці не виявлено. При цьому згідно п. 6.14 та 6.32 Акту перевірялась строки та повнота виплати заробітної плати, в тому числі згідно з умовами колективного договору та порушень щодо строків та повноти виплати не виявлено. Таким чином, зазначене свідчить, що підприємством протягом 2016-2020 років порушень з оплати праці, в тому числі виплати премій та грошової винагороди за результатами роботи за рік допущено не було. Разом з тим, протягом оспорюваного періоду за наявності фінансової можливості по підприємству директором [PERSON] приймались рішення про преміювання всіх працівників підприємства за результатами роботи за відповідний період (місяць, квартал), що підтверджується наданими відповідачем наказами до відзиву. Суд звертає увагу на те, що премії (щомісячна та щоквартальна) протягом 2016-2020 років нараховувалась та виплачувались всім працівникам в однаковому розмірі (% від посадового окладу) на підставі відповідних наказів, та як вбачається з наказів, протягом роботи на підприємстві з липня 2016 року по 29.12.2020 [PERSON] не був позбавлений премій (місячної, квартальної), та жодного разу не здійснювалось зменшення розміру премій (місячна, квартальна) відносно [PERSON] . Протягом 2016-2021 року [PERSON] щомісячно отримував розрахункові листки, тобто протягом зазначеного періоду йому було достеменно відомо про суми нарахованих та виплачених йому сум заробітної плати та інших належних йому виплат (премій, надбавок, грошових нагород за підсумками роботи за рік та ін.), про що свідчать листи головного бухгалтера Філії - [PERSON] від 12.01.2021 та 13.01.2021. Підсумовуючи викладене, можливо зробити висновок, що [PERSON] за весь час роботи на підприємстві, регулярно щомісячно отримуючи розрахункові листки про суми нарахованих та виплачених йому сум заробітної плати та інших належних йому виплат (премій, надбавок, грошових винагород за підсумками роботи за рік та ін.), був згоден із діючим на підприємстві порядком нарахуванням і виплати місячної, квартальної премії, винагороди за підсумками роботи підприємства за рік, а також із сумами місячної, квартальної премії, винагороди за підсумками роботи підприємства за рік, які були йому фактично нараховані та виплачені за оспорюваний період, що підтверджується відповідними наказами та платіжними документами. Крім того, у позовній заяві [PERSON] зазначає про наявність невиплаченої йому місячної премії за наступні місяці: серпень 2016, січень 2017, лютий 2017, березень 2017, жовтень 2017, листопад 2017, січень 2018, лютий 2018, березень 2018, квітень 2018, травень 2018, червень 2018, липень 2018, жовтень 2018,листопад 2018, січень 2019, лютий 2019, березень 2019, квітень 2019, травень 2019, червень 2019, липень 2019, серпень 2019, вересень 2019, січень 2020, лютий 2020, березень 2020, квітень 2020, травень 2020, червень 2019, липень 2020, серпень 2020, вересень 2020, жовтень 2020, листопад 2020, грудень 2020. Як зазначалось, відповідно до пп. 4.1 п. 4 Додатку № 5 до Колдоговору, преміювання працівників за основним результатом діяльності проводиться за підсумками роботи КП «МПРС» за місяць або наростаючим підсумком за квартал, щомісяця, щоквартально у розмірі, відповідно до фінансової можливості. Таким чином, Колдоговором чітко передбачено преміювання працівників за основним результатом діяльності за місяць або за квартал. Відповідно до п. 2.3. Додатку № 5 до Колдоговору, виплата місячної та квартальної премії здійснюється за умови наявності фінансової можливості ЮТ «МПРС», за результатами виконання місячних та квартальних показників преміювання. З витягів з платіжних відомостей вбачається, що [PERSON] було нараховано місячні премії та виплачено за: серпень 2016, березень 2017, жовтень 2017, листопад 2017, липень 2018, листопад 2018, вересень 2019 року. Місячні премії за січень 2017, лютий 2017, січень 2018, лютий 2018, квітень 2018, травень 2018, червень 2018, січень 2019, лютий 2019, березень 2019, квітень 2019, травень 2019, червень 2019, липень 2019, серпень 2019 не нараховувались по підприємству, оскільки за вказані місяці по підприємству, в тому числі, [PERSON] були нараховані та виплачені квартальні премії (за 1 квартал 2017, за 1 квартал 2018, 2 квартал 2018, 1 квартал 2019, 2 квартал 2019, 3 квартал 2019), що підтверджується відповідними наказами по підприємству, розрахунковими листками та витягами з платіжних відомостей. Місячні премії жовтень 2018, січень 2020, лютий 2020, березень 2020, квітень 2020, не нараховувались по підприємству взагалі. За квітень 2020 [PERSON] не була нарахована премія, оскільки 21.04.2020 він був звільнений Наказом КП «МПРС» від 21.04.2020 № 221-к з займаної посади на підставі пункту першого статті 40 Кодексу законів про працю України. За квітень-жовтень 2020 року згідно з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 у справі №947/12999/20 на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 квітня 2020 року по 28 жовтня 2020 року в розмірі 172 709 грн. 92 коп. (без урахування податків та зборів). Відповідно до Порядку 100 до середнього заробітку за час вимушеного прогулу включені премії та винагороди за результатами роботи за рік. Як зазначалось, місячна премія протягом 2016-2020 років нараховувалась та виплачувались всім працівникам в однаковому розмірі (% від посадового окладу) на підставі відповідних наказів. Як зазначалось, відповідно до 1.2 Додатку № 5, преміювання здійснюється за сумлінне і якісне виконання поставлених перед працівниками завдань, забезпечення належного рівня виконавчої та трудової дисципліни та особистого внеску у загальні результати діяльності КП «МПРС». Як вбачається з копій наказів, з 30.10.2020 по 29.12.2020 [PERSON] перебував у простої, за вказаний період не виконував завдань, простій оплачується у розмірі середнього заробітку (Порядок 100), який включає премії та винагороди за підсумками роботи за рік. Як вже зазначалось, місячна премія протягом 2016-2020 років нараховувалась та виплачувались всім працівникам в однаковому розмірі (% від посадового окладу) на підставі відповідних наказів. Також позивач вказує на наявність невиплаченої їй квартальної премії за наступні квартали: 4 квартал 2016, 2 квартал 2017, 3 квартал 2017, 4 квартал 2017,1 квартал 2018, 3 квартал 2018, 4 квартал 2018, 4 квартал 2019,1 квартал 2020, 2 квартал 2020, 3 квартал 2020,4 квартал 2020. Як зазначалось, відповідно до пп. 4.1-4.5,4.8 п. 4 «Порядок нарахування та виплати премії» Додатку № 5 до Колдоговору, преміювання працівників за основним результатом діяльності проводиться за підсумками роботи КП «МПРС» за місяць або наростаючим підсумком за квартал, щомісяця, щоквартально у розмірі, відповідно до фінансової можливості. Таким чином, Колдоговором чітко передбачено преміювання працівників за основним результатом діяльності за місяць або за квартал. Відповідно до п. 2.3. Додатку № 5 до Колдоговору, виплата місячної та квартальної премії здійснюється за умови наявності фінансової можливості КП «МПРС» за результатами виконання місячних та квартальних показників преміювання. З витягів з платіжних відомостей вбачається, що що [PERSON] , було нараховано квартальну премію та виплачено за: 1 квартал 2018. Квартальні премії за 4 квартал 2016, 2 квартал 2017, 3 квартал 2017, 4 квартал 2017, 3 квартал 2018,4 квартал 2018,4 квартал 2019,1 квартал 2020,2 квартал 2020, 3 квартал 2020, 3 квартал 2020 не нараховувались по підприємству взагалі, оскільки за місяці у кварталах за оскаржуваний період по підприємству, в тому числі, [PERSON] були нараховані та виплачені місячні премії (жовтень 2016, листопад 2016, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017, жовтень 2017, листопад 2017, липень 2018, серпень 2018, листопад 2018, жовтень 2019, листопад 2019), що підтверджується відповідними наказами по підприємству, розрахунковими листками та витягами з платіжних відомостей. За 1 квартал 2020 року квартальна премія не нараховувалась взагалі по підприємству. У 2 кварталі 2020 року, а саме 21.04.2020року, [PERSON] був звільнений Наказом КП «МПРС» від 21.04.2020 № 221-к з займаної посади на підставі пункту першого статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із проведенням скорочення штату працівників КП «МПРС». Окрім цього, як вбачається з відомостей, за 2 квартал 2020 року квартальна премія не нараховувалась взагалі по підприємству. Як, зазначалось, згідно з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 у справі № 947/12999/20 на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 квітня 2020 року по 28 жовтня 2020 року. Відповідно до Порядку 100 до середнього заробітку за час вимушеного прогулу включені премії та винагороди за результатами роботи за рік. Як зазначалось, квартальна премія протягом 2016-2020 років нараховувалась та виплачувались всім працівникам в однаковому розмірі (% від посадового окладу) на підставі відповідних наказів підписаних [PERSON] . Відповідно до Додатку № 6 до Колдоговору (Положення про порядок нарахування і виплати одноразової винагороди за підсумками роботи підприємства за рік) у 2016 році згідно з наказом № 263-н від 30.12.2016, у грудні 2016 року була нарахована одноразова винагорода за підсумками роботи за 2016 рік. Згідно витягу, винагорода за підсумками роботи за 2016 рік була виплачена [PERSON] згідно платіжної відомості від 06.01.2017 р. № 01.006. Фінансові можливості для виплати винагороди були встановлені у рядку 1086/2 Розділу І Формування фінансових результатів Фінансового плану КП «МПРС» на 2016 рік, що затверджений Міністерством інфраструктури України 18.11.2016 року у рядку. У Фінансових планах КП «МПРС» на 2017,2018,2019 та 2020 роки витрати на сплату одноразової винагороди за підсумками роботи підприємства за рік не планувались. Отже, фінансова можливість для нарахування та виплати одноразової винагороди за підсумками роботи підприємства за 2017,2018,2019 та 2020 роки була відсутня. Відповідно до ч.2, 3 ст. 97 КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми, а отже грошова винагорода за підсумками роботи КП «МПРС» за рік не становить обов`язкову частину у структурі заробітної плати. Відповідно до п.6.5. Статуту, Директор Підприємства, серед іншого, обирає форму і систему оплати праці, установлює працівникам конкретні розміри тарифних ставок, посадових окладів, винагород, надбавок і доплат з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством; несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів, додержання трудової, фінансової дисципліни. Таким чином, прийняття рішення про нарахування премій, винагороди за результатами роботи за рік згідно умов Статуту КП «МПРС» та Колдоговору є повноваженням Директора підприємства. Відмовляючи у задоволенні позову, суд звертає увагу на те, що у 2016 році накази про преміювання працівників філії «Чорноморська філія КП «МПРС» видавав сам позивач [PERSON] . При цьому, у таблиці «Розрахунок невиплаченої премії» позивач доходиться висновку про необхідність виплати [PERSON] місячної премії за результатами роботи за вересень 2016 року у розмірі 100 % від посадового окладу. Разом з ти, відповідно до наказу філії «Чорноморська філія КП «МПРС» віж 31.10.2016 року № 25-н «Про преміювання» начальника філії [PERSON] преміювати за роботу за вересень 2016 року у розмірі 30 % від посадового окладу, який прийнято та підписано безпосередньо [PERSON] . При цьому, в обґрунтування наказу філії «Чорноморська філія КП «МПРС» від 31.10.2016 року № 25-н «Про преміювання» зазначено наступне: «З метою підвищення матеріальної зацікавленості та враховуючи професійні якості працівників, згідно з положенням про преміювання працівників (додаток № 5) до Колективного договору КП «МПРС» на 2016-2016 р. Позивач в таблиці «Розрахунок невиплаченої квартальної премії» вказує про необхідність виплати [PERSON] квартальної премії за результатами роботи за III квартал у розмірі 100 % від посадового окладу. Разом з тим, відповідно до наказу філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» від 30.09.2016 року № 22-н «Про преміювання» начальника філії [PERSON] преміювати за роботу у 3-му кварталі 2016 року у розмірі 45 % від посадового окладу, який прийнято та підписано безпосередньо [PERSON] . При цьому, в обґрунтування наказу філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» від 31.10.2016 року № 25-н «Про преміювання» зазначено наступне: 3 'метою підвищення матеріальної зацікавленості та враховуючи професійні якості працівників, згідно з положенням про преміювання працівників (Додаток №5) до Колективного договору КП «МПРС» па 2016-2019 р. З урахуванням викладеного, відповідно до вимог КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» Статутів КП «МПРС», Колдоговору та фінансових планів КП «МПРС», суд вважає, що відповідачем за оспорюваний період позивачу [PERSON] нараховано та виплачено суми місячної та квартальної премії та грошової винагороди за підсумками року згідно фінансової можливості підприємства та на підставі відповідних наказів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1 та 2 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст.15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст.16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалися заявлені позовні вимоги. Отже, викладені позивачем обставини не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, переконливих доказів на спростування позиції відповідача стороною позивача суду не надано, а позовна заява не ґрунтується на законних підставах. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення суми заборгованості по невиплаченій заробітній платі потрібно відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що при подачі позову позивач звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, а відтак судові витрати відносяться на рахунок держави

Outcome: dismissed