Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

\~\~ Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договорів емфітевзису недійсними. В своєму позові позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником земельних ділянок на території Бабичівської сільської ради. В кінці травня 2015 року в звязку з фінансовою кризою та зміни тарифів на комунальні послуги, з метою недопущення невиконання умов договорів з банками по виплаті кредитів, ним було укладено відносно земельних ділянок Договори про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № 26, № 27 та № 28. Підписання зазначених договорів було направлене на погашення заборгованості за кредитними договорами, які він укладав з необхідністю лікування дружини. Разом з тим, отримані перші дві виплати по 10000 грн. пішли на погашення щомісячних виплат і лише в травні ним було закрито три кредити. На даний час виплати за оренду земельної ділянки по ТОВ «Юнігрейн-Агро» складають до 10000 грн. на місяць, а виплата по його договорам складає лише 1700 грн., що поставило його в явно невигідне становище порівняно з тими особами, які укладають договори оренди після фінансової кризи та зміни тарифів на комунальні послуги. Ознаками правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах є те, що він повинен був вчинити саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Тяжкими обставинами, які вплинули на підписання договорів на невигідних умовах є хвороба його дружини з 2005 року, в звязку з якою він був вимушений брати кредити в різних банках, а також фінансова криза в 2015 році та зміни тарифів на комунальні послуги. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із наведених в позові підстав та крім того пояснив, що він неодноразово звертався до відповідачів для того щоб вони йому як землевласнику допомогли вирішити його фінансові проблеми та переглянули пункт договору стосовно розміру оплати за користування належними йому земельними ділянками, на що отримав відмову. Також пояснив, що він підписував оскаржувані договори без будь-якого тиску, особисто. Отримав кошти за користування належними йому земельними ділянками на загальну суму 70000 грн. Договори підписував, але його умов не читав, вважав, що розмір плати за користування земельними ділянками бути відповідати розміру, які зазначено в попередніх договорах, які було розірвано. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, надала суду письмові заперечення та крім того пояснила, що між позивачем та відповідачем було укладено договори емфітевзису 03 березня 2015 року, а не так як зазначає відповідач в травні 2015 року. Зазначені договори були належним чином зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.04.2015 року та 23.04.2015 року. Відповідач умови договорів виконав повністю та виплатив позивачу грошові кошти за вирахуванням сум сплачених податків, що відповідає умовам договорів. При підписання договорів емфітевзису позивач не повідомляв відповідача про тяжкі обставини, крім того, при зверненні до ТОВ «Юнігрейн Агро» з письмовими заявами 22.07.2016 року та 06.09.2016 року позивач також не повідомляв про хворобу його дружини. Крім того, є недоведеним факт тяжкої хвороби дружини на момент укладання спірних договорів. Медичні довідки надані позивачем на підтвердження хвороби його дружини видані датами які значно передують дню підписання договорів, жодна довідка не видана датою, яка незначною мірою наближена до дати їх підписання. Відповідач вважає, що не повинен відповідати за фінансовими зобовязаннями позивача. Кредитні зобовязання позивача, а також фінансова криза не є винятковими обставинами, які можна віднести до тяжких обставин. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [PERSON] (позивачу) належать земельні ділянки кадастровий номер: 5320680400:00:007:0122, 5320680400:00:007:0009, 5320680400:00:007:0007, розташовані на території Бабичівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.107-109). 03 березня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Юнігрейн-Агро» було укладено Договори про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № 26 на земельну ділянку з кадастровим номером 5320680400:00:007:0122 (далі Договір № 26), № 27 на земельну ділянку з кадастровим номером 5320680400:00:007:0009 (далі Договір № 27) та № 28 на земельну ділянку з кадастровим номером 5320680400:00:007:0007(далі Договір № 28) (далі по тексту разом Договори емфітевзису) (а.с.8-16). Позивач в судовому засіданні підтвердив, що підпис в договорах належить йому. Зазначені договори були зареєстровані Реєстраційною службою Глобинського районного управління юстиції Полтавської області: Договір № 26 20 квітня 2015 року (а.с.107), Договір № 27 20 квітня 2015 року (а.с. 108), Договір № 28 23 квітня 2015 року (а.с.109). Факт підписання та реєстрації договорів сторонами не оспорювалися. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1\~ст.60 ЦПК України,\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно\~ст.57 ЦПК України,\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як зазначено в\~ст. 212 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до положень частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи зокрема в межах заявлених позивачем вимог. Позивачем ставиться вимога про визнання недійними Договорів емфітевзису з підстав відсутності у нього вільного волевиявлення, в звязку з тим, що правочини були вчинені ним під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, на підставі ст.ст. 203, 233 ЦК України. Розмір плати за користування його земельними ділянками підлягає перегляду відповідачем та збільшенню. У справі яка розглядається судом, виникли правовідносини пов'язані з укладенням договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), які регулюються\~Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ч.ч. 1,2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). \~ Згідно з п.3 ч.1\~ст.395 Цивільного кодексу України, речовим правом на чуже майно є\~право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Відповідно до ч. 1\~ст. 407 Цивільного кодексу України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Як зазначено в\~ч. 1\~ст.102-1 Земельного кодексу України, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Відповідно до\~ч. 5 ст.102-1 Земельного кодексу України, укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до\~Цивільного кодексу України\~з урахуванням вимог цього\~Кодексу. Згідно з нормою зазначеною в ч. 1\~ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1\~ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, відповідно до актів цивільного законодавства. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2\~ст.207 Цивільного кодексу України). Частина перша\~статті 638 Цивільного кодексу України\~передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено судом, 03.03.2015 року між сторонами було укладено Договори емфітевзису, які було підписано сторонами та зареєстровано у встановленому законом порядку. Будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом, зокрема вимогам\~ст. 203 Цивільного кодексу України, згідно якої особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Таким чином, будь-який правомірний правочин реалізується суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення, яке повинно бути виражене об'єктивно та відповідати внутрішній волі учасника правочину, оскільки в противному випадку можуть мати місце негативні наслідки. Разом із тим, правомірність правочину, як такого, презюмується законом. Так, статтею 204 Цивільного кодексу України, прямо передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом, тобто його правомірність, яка презюмується законом, не спростована в судовому порядку. За змістом частини першої статті 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Аналізуючи зазначені норми законодавства, суд дійшов висновку, що для визнання правочину недійсним з підстав визначених в ст. 233 ЦП України, необхідно декілька передумов: наявність у особи тяжких обставин, друга сторона правочину повинна скористатися таким станом особи, а отже їй повинно бути відомо про ці обставини, а також наявність явно невигідних умов. Стосовно наявності явно невигідних умов договору суд встановив наступне. Відповідно до\~ст.409 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право вимагати від землекористувача використання її за призначенням, встановленим у договорі; на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Власник земельної ділянки зобов'язаний не перешкоджати землекористувачеві у здійсненні його прав. Відповідно до п. 3.1 Договорів емфітевзису, плата за право користування Земельною ділянкою, яке передається Землевласником Землекористувачу за цим Договором, встановлюється за погодженням Сторін та складає за Договором № 26 12988, 75 грн., за Договором № 27 57738,75 грн., за Договором № 28 34863,75 грн. Як вбачається з п 3.3 Договорів емфітевзису, плата за користування земельною ділянкою сплачується Землекористувачем у грошовій формі шляхом видачі готівки через касу Землекористувача. Згідно п. 3.5 Договорів емфітевзису зазначений в п. 3.1. даного договору розмір плати за користування Земельною ділянкою виплачується Землекористувачем Землевласнику за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору. Як встановлено судом, ТОВ «Юнігрейн-Агро» виплатило позивачу кошти по Договорам емфітевзису №№ 26,27,28, з урахування сплачених податків, що підтверджується Бухгалтерською довідкою № 347 від 20.03.2017 року та копіями видаткових касових ордерів на загальну суму 84716,13 грн. (т. 1 а.с. 112-115). Позивач в судовому засіданні підтвердив, що підпис у видаткових касових ордерах на т.1 а.с. 113-115 в графі «Підпис одержувача» належить саме йому. Отже за таких обставин суд дійшов висновку, що позивач 30 квітня 2015 року та 05 травня 2015 року отримав кошти за Договорами емфітевзису, а тому його твердження, що йому не було відомо про розмір оплати за користування земельними ділянками спростовується дослідженим в судовому засіданні доказами. На момент підписання договору, а також на момент отримання коштів та до липня 2016 року, позивач не заявляв про те, що розмір плати за користування земельними ділянкою його не влаштовує, не звертався до відповідача з відповідними заявами, а отже не вважав, що Договори емфітевзису ним було укладено на вкрай невигідних умовах. Стосовно наявності тяжких обставин у позивача, які спонукали на укладення договору на вкрай невигідних умовах для нього суд зазначає наступне. В постанові Верховного суду України № 6-551цс від 06 квітня 2016 року, зазначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Однією з тяжких обставин позивач зазначає наявність у нього кредитних зобовязань, а також наявність заборгованості за комунальні послуги. Рахунок (повідомлення) за жовтень 2016 року за спожиту ел. енергію, а також довідка видана ПАТ «Полтавагаз» від 12.07.2016 року є підтвердженням наявності у позивача заборгованості по оплаті за комунальні послуги (т. 1 а. с. 38-39). Крім того, позивачем надано суду наступні документи: кредитні договори, додатки до кредитних договорів, виписки по рахункам, квитанції про оплату заборгованості за кредитами, розрахунки заборгованості, листи про реструктуризацію заборгованості, повідомлення банків, памятки клієнтів по кредиту, листи до банківських установ, відповіді на звернення (т.1 а.с. 53-55, 57-59, 180-205, 207,209-211,213-222, 224-249; т.2 а.с. 1-10, 12-17, 19-21, 23-57). Зазначені докази підтверджують наявність у позивача кредитних правовідносин з банківськими установами: ПАТ «ПУМБ», ПАТ КБ «Приват банк», ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Ідея Банк», «Банк Михайлівський» ПАТ «Альфа - Банк». Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України). Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 511 Цивільного кодексу України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. Суд зазначає, що в зобовязаннях [PERSON] з банківськими та комунальними установами ТОВ «Юнігрейн-Агро» є третьою особою, а тому вони не можуть створювати для відповідача обовязків. Крім того, наявність кредитних зобовязань, а також заборгованості за комунальні послуги не можуть бути визнані судом тяжкими обставинами в розумінні ст. 233 ЦК України. Однією з тяжких обставин позивач зазначає хворобу його дружини. [PERSON] є дружиною позивача (а.с.119). Тяжкі обставини повинні існувати у особи саме на момент укладання договору. Оскаржувані Договори емфітевзису позивач уклав 03 березня 2015 року. На підтвердження існування тяжких обставин позивачем надано суду медичну документацію на підтвердження хвороби його дружини [PERSON] (виписки з історії хвороби, квитанції про придбання ліків, лабораторні дослідження тощо). Оцінюючи зазначені докази суд зазначає наступне. Як вбачається з документів розташованих в т. 1 а.с. 35-37,40, 44-46, 120-152, дата їх видачі та проведення обстежень є вже після укладення спірних договорів. З медичних документів в т. 1 а.с. 29-34, 41-43,56, 159-177 з датою їх видачі до моменту укладення спірних договорів вбачається, що вони є підтвердженням хвороби, проходження діагностичних досліджень та лікувань [PERSON] у період з 2005 по 2015 рік. Разом з тим, суд позбавлений можливості встановити тяжкість захворювання [PERSON], а також визначити її стан здоровя на момент виникнення спірних правовідносин, у звязку з відсутністю висновків відповідних експертиз. Судом в судових засіданнях неодноразово 31.03.2017 року та 27.04.2017 року розяснювалося позивачу його право на заявлення клопотання про призначення судом судово-медичної експертизи. Зазначеним правом позивач не скористався. Стосовно обізнаності відповідача про тяжкі обставини суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом під час судового розгляду, на момент підписання Договорів емфітевзису позивач не повідомляв відповідачу про наявність тяжкої хвороби дружини. Натомість в заяві [PERSON] до ТОВ «Юнігрейн-Агро» від 22.07.2016 року зазначає, що правочини вчинені ним на вкрай невигідних умовах і як тяжку обставину зазначає про наявність кредитних правовідносин, про хворобу дружини не зазначає (а.с.19). В заяві [PERSON] до ТОВ «Юнігрейн-Агро» від 06.09.2016 року позивач також не повідомляв відповідача про наявні тяжкі обставини (а.с. 22). За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачу ТОВ «Юнігрейн-Агро» на момент укладання Договорів емфітевзису не було відомо про тяжкі обставини у позивача, а тому він був позбавлений скористатися таким станом особи для укладення договору на вкрай невигідних умовах. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають. Вирішення питання судових витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Приймаючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, відповідач не надав клопотання, а також докази на підтвердження понесених ним судових витрат, судом питання розподілу судових витрат не вирішувалося.

Outcome: dismissed