Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

24 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до виконавчого комітету Марганецької міської ради, третя особа - [PERSON], про визнання недійсним акту увстановлення меж та державного акту про право власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову посилається на те, що вона являється власником домоволодіння № 19 по вулиці [PERSON] (Комуністична) в м. Марганець, Дніпропетровської області з 2004 року. Поряд із її домоволодінням, по сусідству - вул. Комуністичній, 19-А, проживає [PERSON]. Вона і [PERSON] користуються суміжними земельними ділянками. Для обслуговування належного домоволодіння по вул. Комуністичній, № 19 в м. Марганці та ведення господарства надавалась земельна ділянка площею 1735 кв.м., з якої: 928 кв.м. [PERSON] приватизував у 1996 році та виділився, а решта - 807 кв.м. залишилися в її володінні у безстроковому користуванні. Позивач вважає, що оформлення права власності відповідача на земельну ділянку проведено з порушенням норм діючого законодавства, оскільки з власниками суміжних земельних ділянок не були погоджені межі земельної ділянки. Про те, що [PERSON] приватизував свою земельну ділянку, вона дізналася навесні 2015 року у судовому засіданні. Приватизацію вищезазначеної земельної ділянки [PERSON] вважає незаконною з тих підстав, що відсутнє погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами. Тому вона звернулася до суду, на підставі ст. ст. 106, 107, 152, 153. 155 Земельного Кодексу України, ст..ст. 375, 376, 391 ЦК України, просить суд поновити строк звернення з позовом до суду та визнати недійсним акт встановлення меж земельної ділянки площею 0,0928 га від 1996 року по вул. Комунцістична, 19 в м. Марганці, що передається у власність [PERSON] та державний акт на право приватної власності на землю серії ДП площею 0,0928 га, виданий [PERSON] 07 серпня 1996 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3466. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в позовній заяві, на задоволенні позову наполягають. Представник відповідача виконавчого комітету Марганецької міської ради [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, оскільки такий є безпідставним, всі правовстановлюючі документі [PERSON] на земельну ділянку оформлені відповідно до законодавства, з боку виконкому ніяких порушень не відбувалося. Між сторонами у справі існує тривалий конфлікт, який неодноразово розглядався посадовими особами виконкому. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі та пояснили, що згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на праві спільної часткової власності належить: житловий будинок, позначений на плані літерою «Б», погріб, позначений на плані під літерою «В», літній душ, позначений на плані літерою «Г», туалет, позначений на плані літерою «Д», літня кухня, позначена на плані під літерою «Ж», [PERSON] - недобудований житловий будинок готовністю 36%, позначений на плані під літерою «Е». 07 серпня 1996 року Марганецькою радою народних депутатів на ім'я [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю, на якій фактично розміщене нерухоме майно, що належить [PERSON], при цьому межі були узгоджені зі всіма користувачами суміжних земельних ділянок. На момент укладення [PERSON] договору купівлі - продажу недобудованого будинку від 31 січня 2004 року, позивач бачила межі земельної ділянки, і була обізнаною про усі побудовані об'єкти за адресою вул. Комуністична в м. Марганці та про їх розміщення, проте звернулася до суду з позовом у 2017 році, після спливу 13 років, з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності, про застосування якого, не визнаючи позов в цілому, вони заявляють, як сторона у спорі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її чоловік був власником домоволодіння по вул.. Комуністична, 19, з 1973 року, після смерті чоловіка власником була вона до 2004 року. В 1996 році вона з чоловіком підписували документи щодо приватизації земельної ділянки, але не може згадати якої саме ділянки, її чоловік розмовляв з [PERSON] з приводу межі, після чого побачили, що [PERSON] побудував свою літню кухню близько до їх будинку, але вони нікуди не звертались з цього приводу, оскільки чоловік сильно захворів. Вона не бачила, які саме документи підписував її чоловік. Після смерті свого чоловіка вона не стала добудовувати будинок і продала його в недобудованому стані позивачу [PERSON], яка бачила суміжні земельні ділянки і на момент купівлі недобудованого будинку [PERSON] все влаштовувало, ніяких зауважень з її боку не було. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] - її чоловік. Після знесення в 1989 році старої хати, співвласники [PERSON] і [PERSON] вирішили побудувати кожен собі будинки і в 1991 році почали будівництво. Літню кухню вони побудували в 1991 році, [PERSON] поставив стіни будинку, потім захворів і помер. В 2004 році ці стіни у [PERSON] купила позивач [PERSON], з якою вони мирно жили по сусідству до 2011 року, поки позивач не стала конфліктувати з різних питань, в тому числі і з приводу маленької відстані між її недобудованим будинком і її літньою кухнею. Свідок [PERSON] суду пояснив, що по вул. Старицького, 20 проживала його теща мати позивачки і вона скаржилась його дружині (сестрі позивачки) про те, що [PERSON] забрав її землю. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка його дружина. Теща казала йому, що [PERSON] забрав її землю. При купівлі недобудованого будинку по вул.. Комуністична, 19, в 2004 році, вони з дружиною бачили і земельні ділянки і те, що поруч з будинком знаходиться будівля літньої кухні, але вони вважали, що це законно і все правильно, їх все влаштовувало. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ст..12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлені такі фактичні обставини справи. [PERSON] рішення виконавчого комітету Марганецької міської ради від 31 липня 1996 року № 338/1 (а.с. 82), [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських споруд і будівель, особистого підсобного господарства та садівництва, по вул. Стуса, 19-а в м. марганці Дніпропетровської області, загальною площею 928 кв.м. [PERSON] матеріалів справи (а.с. 6, 7), домоволодіння № 19 по вул.. Комуністичній в м. Марганці належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 08.09.1981 року, виданого виконавчим комітетом Марганецької міської ради та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1568 від 27.04.1983 року, виданого Марганецькою державною нотаріальною конторою, на праві спільної часткової власності, частка 19/20, що включає житловий будинок, позначений на плані літерою «Б», погріб, позначений на плані літерою «В», літній душ, позначений на плані літерою «Г», туалет, позначений на плані літерою «Д», літня кухня, позначена на плані під літерою «Ж». Договором конкретного користування між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом від 18.11.1980 року № 1392, визначено порядок користування домоволодінням № 19 по вул.. Комуністична в м. Марганці відповідно до розміру часток (а.с. 8). [PERSON] встановлення меж земельної ділянки, що відводиться у власність [PERSON] від 11.08.1996 року, на виконання рішення міської ради від 31.07.1996 року № 338/1, встановлено в натурі межі земельної ділянки, що відводиться у власність [PERSON], загальною площею 0,0928 га, по вул.. В. Стуса, 19-а (Комуністична) (а.с. 139). Вказаний акт підписаний суміжними землекористувачами, в тому числі і [PERSON] На підставі державного [PERSON] на право приватної власності на землю від 07.08.1996 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка по вул.. В. Стуса, 19а площею 0,0928 гектарів (а.с. 140). До даного акту додається план зовнішніх меж земельної ділянки площею 928 кв.м. Як видно з плану зовнішніх меж земельної ділянки, що відведена у власність [PERSON], так і з Плану земельної ділянки (а.с. 141), частина ділянки, розміром 3.42х6.50х4.20, на якій знаходиться літня кухня, побудована [PERSON] і яка являється підставою конфлікту між позивачкою та [PERSON], належить [PERSON], що також підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, складеним 15.11.2012 року Марганецьким БТІ , що оглядався судом у судовому засіданні. [PERSON] договору купівлі-продажу від 31.01.2004 року, позивач [PERSON] купила у [PERSON] 1/20 частину домоволодіння, розташованого по вул.. Комуністичній, 19 в м. Марганці на земельній ділянці розміром 1735 м.кв., де розташований житловий будинок «Б», недобудований житловий будинок «Е» - 36 відсотків готовності, сарай «А1», погріб «В», туалет «Д», літній душ «Г», споруди. На підставі даного договору позивач [PERSON] набула у власність недобудований житловий будинок, позначений на плані під літерою «Е» - 36% готовності розміром житлової площі 30м.кв., споруди. Також позивач [PERSON] являється власником 1\\3 частки житлового будинку № 20, розташованого в м. Марганці по вул. Старицького, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 5). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], який має у власності 19/20 часток домоволодіння, та [PERSON], який мав 1/20 частку домоволодіння, узгодили між собою будівництво нового будинку [PERSON] при умові надання місця для будівництва нової будівлі замість частини старого будинку [PERSON] Згода була досягнута та співвласники не мали претензій один до одного. [PERSON] на місці частини старого будинку побудував літню кухню і при визначенні меж земельної ділянки, що виділялася [PERSON], [PERSON] погодив відстань між його будинком та літньою кухнею [PERSON], що відповідає нинішньому стану. Перебудова домоволодіння по вул.. Комуністична, 19, в тому числі і будівництво спірної літньої кухні, були узгоджені між попередніми співвласниками та з органами місцевого самоврядування. На момент укладення [PERSON] договору купівлі-продажу недобудованого будинку в 2004 році, позивач бачила межі земельної ділянки і була обізнаною про усі побудовані обєкти по вул.. Комуністична, 19 в м. Марганці, та про їх розміщення відносно один одного. [PERSON] інформації виконавчого комітету Марганецької міської ради від 10.12.2013 року, наданої [PERSON] за наслідками розгляду звернення [PERSON], спеціалістами міської ради під час виїзду на вул.. Комуністична, 19 в . Марганці здійснено заміри спірної межі та встановлено, що земельна ділянка, яка належить [PERSON] на підставі державного акту, підтверджує відображений у графічному плану розмір цієї ділянки (а.с. 83); відповідність розміру земельної ділянки відповідача графічному плану також встановлена [PERSON] перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 09.07.2015 року (а.с. 79-80). Актом обстеження земельної ділянки по заяві [PERSON] від 08.12.2015 року спеціалістами землекористування, містобудування та архітектури встановлено, що [PERSON] користується земельною ділянкою. Яка належить йому на праві влсності на підставі державного акту, площею 0,00928 га і при обстеженні земельних ділянок виявлено факт порушення меж з боку співвласниці [PERSON], яка перешкоджає встановити паркан уздовж літньої кухні [PERSON], а тому їй рекомендовано не обмежувати доступ до земельної ділянки власнику [PERSON] та дотримуватись принципу добросусідства (а.с. 81). В судовому засіданні позивач пояснила, що не має правовстановлюючих документів на суміжну земельну ділянку земельну ділянку по вул.. Комуністична, 19 в м. Марганці. Однак, у своєму позові [PERSON] посилається на самочинно збудовану [PERSON] літню кухню, на незаконість приватизації земельної ділянки, яка відбулася у 1996 році, але позивач не була власником недобудованого житлового будинку готовністю 36%, який придбала лише у 2004 році, а також не була власником 1/3 частини будинку по вул. Старицького, 20, яку успадкувала у 2000 році. [PERSON] ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування. Порядок видачі державних актів про право власності на земельну ділянку регулюється Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності не земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 15 квітня 1993 року № 28 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23 квітня 1993 року за № 31 (чинний на час спірних відносин). Даною інструкцією визначено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють державні та інші землевпорядні організації. [PERSON] ч.ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Вирішення питання про внесення змін у державний акт про конфігурацію та проміри земельної ділянки, виправлення помилок чи порушень, допущених органом самоврядування, органами Державного земельного кадастру чи спеціалізованими землевпорядними організаціями відноситься до виключної компетенції органів місцевого самоврядування, чи інших органів, які допустили ці порушення, а з 01.01.2013 року Державного кадастрового реєстратора. Такі дії зазначених органів, якщо вони порушують права власника земельної ділянки, можуть бути усунуті у встановлений законодавством спосіб шляхом оскарження дій чи бездіяльності цих органів та спонукання їх до вчинення правомірних дій. Позивачка оскаржує акту встановлення меж земельної ділянки з приводу того, що даний акт підписаний лише трьома суміжними землекористувачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В акті відсутній підпис матері позивачки [PERSON], а тому, як вважає позивачка, це є підставою для визнання недійсним акту встановлення меж земельної ділянки. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про звернення [PERSON] до органів місцевого самоврядування з проханням усунути виявлені недоліки або технічні неточності в державному акті, шляхом видачі нового державного акту, відсутні будь-які докази звернення до спеціалізованої організації, яка виготовляла технічну документацію для видачі державного акту з метою усунення допущених помилок чи порушень. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом 14.02.2006 року (а.с. 5), на 1/3 частину домоволодіння по влу. Старицького, 20, до органів місцевого самоврядування з приводу недоліків або технічних неточностей в державному акті, виданому [PERSON], позивачка не зверталася. Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних законних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. У відповідності до ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. За статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і дотримуватися правил добросусідства. Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки та, зокрема, передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. З 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. № 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Позивач [PERSON] у встановленому законом порядку не набула статусу власника земельної ділянки по вул.. Комуністична, 19 та по вул. Старицького, 20 в м. Марганці. Також, позивачем не надано суду жодних доказів, якими в законному порядку визначено та підтверджуються межі земельної ділянки, на якій розташоване належне їй нерухоме майно. Таким чином, позивач [PERSON], оскаржуючи акт встановлення меж земельної ділянки від 11 серпня 1996 року, є неналежним позивачем у справі та не має право оскаржувати вказаний акт, оскільки він був складений за 8 років до придбання нею незавершеного будівництва та за 4 роки до смерті її матері [PERSON] Всі пояснення позивача [PERSON] щодо фальсифікації землевпорядної документації відповідачем основані на особистому припущенні, не підтверджені будь- якими належними доказами. Клопотання позивача про поновлення строку позовної давності задоволенню не підлягає з огляду на те, що про встановлення меж земельної ділянки позивачка була обізнана при купівлі недобудованого будинку, про приватизацію земельної ділянки [PERSON] вона дізналася у 2012 році що підтверджується листом виконкому Марганецької міської ради від 12.11.2012 року (а.с. 78). Отже, враховуючи вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, так як позивачем не доведений факт порушення його прав, як власника (землекористувача) земельної ділянки, яка мала можливість звернутися до суду з відповідним позовом у межах строку позовної давності.

Outcome: dismissed