Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

10 лютого 2016 року до Слов'янського міськрайнного суду Донецької області звернулася позивач з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві ради, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них народилася дитина: [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу відповідач часто вчиняв насильство у сім'я відносно неї на очах дитини. У травні 2014 року обманним шляхом вивіз дитину до Російської Федерації. Рішенням Дніпровського райсуду м. Києва від 14.09.2015 року місце проживання неповнолітнього сина було визначено з нею. Однак відповідач відмовився віддати їй дитину, у зв'язку з чим вона вимушена була виїхати до Російської Федерації, щоб повернути дитину у країну. Під час проживання дитини з відповідачем, останній безпосередньо вихованням сина не займався, а використовував його лише як інструмент вимагання грошових коштів, оскільки іншого джерела доходів не має. Крім того з дитиною жорстоко поводився, застосовуючи фізичну силу та психологічний тиск: залякував, що мати відвезе дитину у м. Горлівку та буде тримати у підвалі, а також, зі слів дитини, батько за найменшу провину його лупцював, дитина ходила в синцях та подряпинах. На даний час дитина з батьком спілкуватися не бажає: не хоче з ним говорити, він його боїться. На даний час відповідач, як батько дитини участі у вихованні не приймає. Тому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON]. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Також додала, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, дитину не відвідує, не цікавиться її духовним та фізичним розвитком. На даний час дитина з батьком спілкуватися не бажає, не хоче з ним говорити та боїться відповідача, оскільки він бив дитину та постійно залякував. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], не з'явилися, однак до суду надали заяви, в яких позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні. [PERSON] до суду надав заперечення в якому посилається на те, що він не викрадав дитину, як зазначає позивач. 25 травня 2014 року він виїхав на територію Російської Федерації для пошуку роботи. 04 червня 2014 року позивачка віддала дитину його матері, надавши дозвіл на вивіз дитини до Росії. Про адресу його та дитини місця перебування, позивачу було відомо, оскільки вона приїздила до них. Вона спілкувалася з дитиною за допомогою скайпу. На території Російської Федерації він отримав дозвіл на тимчасове проживання разом з сином до 26.03.2018 року. 3 20.08.2014 року він працевлаштований в ТОВ «ММС - Альянс». З моменту приїзду сина в Росію він був повністю на його утриманні, він опікувався доглядом за ним, його лікуванням та вихованням, харчуванням та забезпеченням одягом, створював умови для нормального життя та отримання ним дошкільної освіти, забезпечував доступ до розважальних заходів та відпочинку. Позивачка прибула до м. Вороніж Російської Федерації та 11.12.2015 року позивачка прийшла до дитячого садочку та всупереч волі сина забрала його від вихователя. У той же день, він звернувся із заявою до УМВС Росії по м Вороніжу, за наслідками якої слідчим відділу з розслідування злочинів на території Залізничного району СУ УМВС Росії по м. Вороніжу відносно позивачки була порушена кримінальна справа за самоправство, скоєне із застосуванням насилля або з погрозою його застосування. На теперішній час йому невідома адреса фактичного поживання дитини. Його намагання з'ясувати це за останнім відомим місцем перебування позивачки по [ADDRESS] не дали результатів, що підтверджується листом Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.02.2016 року. Таким чином, позивачка сама об'єктивно унеможливлює виконання його обов'язків з виховання дитини. Представник третьої особи: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві ради, в судове засідання не з'явився, однак до суду від начальника служби надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності (т.1 а.с. 92-93). Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (з подальшими змінами) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зі свідоцтва про народження, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, вбачається, що відповідач, [PERSON] - є батьком, а позивач, [PERSON] - матір'ю дитини [PERSON], [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 509 (т.1 а.с. 10). Рішенням № 0551/13829/2012 від 19.03.2013 року Центрально - Міського районного суду м. Горлівки Донецької області шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (т.1 а.с. 12). Рішенням № 755/8892/15-ц від 01.09.2015 року Дніпровського районного суду м. Києва визначено, що місце проживання дитини [PERSON], [INFO] з матір'ю - [PERSON], [INFO], а також стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.14-17). Відповідно до характеристики наданої ГІІМДВНЗ «ДДПУ», та за КП ЖЕК №407, [PERSON] позитивно характеризується за місцем навчання в аспірантурі та місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] (т1. а.с. 19,20). Згідно акту обстеження житлово - побутових умов [PERSON] за місцем проживання № 49 від 03.02.2016 року, складеного службою у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, у сім'ї створені належні умови для виховання, розвитку та проживання дитини за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 51). З договору добровільного страхування від нещасних випадків від 23.07.2015 року, вбачається, що [PERSON] застрахувала [PERSON] [INFO] у разі настання нещасного випадку з дитиною (т.1 а.с. 52-53). Згідно психолого - педагогічної характеристики на [PERSON], [INFO], складеної практичним психологом ДНЗ №3 «Горобинка», [PERSON] проживає у сім'ї з батьком [PERSON], бабусею [PERSON], дідусем [PERSON], тіткою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Дитина відвідує садок з 27.08.2012 року, на початку адаптаційного періоду хлопчик був замкнутий, не спілкувався з однолітками. За допомогою практичного психолога та батька, який дотримувався наданих рекомендацій, дитина змогла адаптуватися в колективі. Протягом трьох місяців батько забирав дитину о 12 годині, у в'язку з тим, що хлопчик боявся, що його залишать у садочку назавжди. Батько приділяє дитині багато уваги та турботи, дитина завжди охайна, у чистому одязі. Відношення батька та членів сім'ї, де проживає дитина, доброзичливе та турботливе. Родина приймає активну участь у всебічному розвитку дитини, як вдома, так і в дитячому садку. (т.1 а.с. 75). З нотаріально завіреної заяви, наданої [PERSON], вбачається, що [PERSON] надала дозвіл [PERSON] - бабусі дитини на вивіз до Російської Федерації [PERSON] 11.06.2009 року з 04.06.2014 року по 04.06.2015 року (т.1 а.с. 78). Відповідно до довідки МБДОУ «ЦРР-д/с №66», що розташовано у м. Воронежі, вул. Остужева, 9, дитина [PERSON] відвідувала дитячий садок з 08.12.2014 року (т.1 а.с. 77). З заяви, наданої [PERSON] завідуючій МДОУ д/с №66, вбачається, що [PERSON] забороняла віддавати дитину з дитячого садочку будь - яким особам крім неї та батька дитини - [PERSON] (а.с. 161). З характеристики вихованця підготовчої групи МБДОУ «ЦРР-д/с №66» вбачається, що, дитина [PERSON] прибув з України. На даний час проживає в [ADDRESS], відвідує дитячий садочок з 2014 року, має неповну сім'ю: батько, бабуся, дідусь та тітка. Дитину до садочку приводить та забирає батько, вихованням дитини займається батько. Дитина про матір не згадує, розмови про неї не підтримує. Дитина любить батька, бабусю, дідуся, тітку, товаришує з однолітками, до людей виявляє дружність та доброту (т.1 а.с. 76,150). Рішенням Залізничного районного суду міста Воронежу (Російська Федерація) № 2-210/2016 від 03.03.2016 року визначене місце проживання дитини [PERSON], [INFO] з батьком - [PERSON], а також визначено порядок спілкування дитини та матері - [PERSON] у присутності батька дитини - [PERSON] (т.1 а.с.170-175). Відповідно до довідок №107 від 07.04.2016 року та № 290 від 22.09.2015 року щодо за реєстрації осіб, відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. разом з ним зареєстрований [PERSON] [INFO] (т.1 а.с. 146, 147). Відповідно до довідки № 207 від 23.11.2015 року, виданої завідуючою дитячого садку №66, [PERSON], дитина [PERSON] відвідує дитячий садок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 149). Відповідно до характеристики наданої Головою селища Осадче Реп'євського району Воронезької області, [PERSON] позитивно характеризується за місцем мешкання (т1. а.с. 152). Відповідно до характеристики наданої ТОВ «ММС - Альянс», [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи (т1. а.с. 148). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] має поліс обов'язкового медичного страхування в м. Воронежі 23.11.2015 року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зверталася до Міністерства юстиції України щодо повернення дитини [PERSON] до України. [PERSON] було роз'яснено порядок звернення до російського суду за захистом своїх прав в рамках Конвенції 1980 року (т.1 а.с. 162-163). Відповідно до листа ГУ МВД РФ по Воронезькій області, управління карного розшуку, на звернення [PERSON], повідомлено, що за зверненням [PERSON] щодо розшуку неповнолітнього [PERSON] 2009 року народження та притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON], проведено перевірку та за результатами перевірки 13.01.2016 року порушено кримінальну справу №16113060 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.330 КК РФ відносно [PERSON] на даний час проводяться оперативно - розшукові дії. З висновку Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 102/03/29-1417 від 22.02.2016 року, вбачається, що служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO], оскільки він не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не несе матеріальних витрат на утримання, лікування і розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не навідує її за місцем проживання (т.1 а.с.49-50). Судом встановлено, що сторони по справі мають особисті неприязні стосунки, дані обставини визнані і самім позивачем. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Тому суд не приймає до уваги посилання позивача на ті обставини, що відповідач, як батько дитини не цікавиться долею дитини та участі у його вихованні не приймає, оскільки з матеріалів справи вбачається, що дитина взагалі з 2012 року (ще у м. Горлівка) проживала з батьком, займався його вихованням саме батько, що підтверджено характеристикою на дитину практичним психологом ДНЗ №3 «Горобинка» (т.1 а.с. 75), надала нотаріальну згоду бабусі дитини на вивіз дитини до Російської Федерації , та знала, за якою адресою дитина проживає, який дитячий садочок відвідує, оскільки особисто писала заяву до дитячого садочку у м. Воронежі, в якій зазначила осіб, які мають право забирати дитину з садочку - вона та батько дитини [PERSON] Крім того на даний час за заявою батька дитини [PERSON] проводяться дії щодо повернення йому дитини. Також суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що відповідач залякував дитину [PERSON], бив його після чого у нього залишалися синці, оскільки [PERSON] крім фотокарток, зроблених зі скайпу (т.1 а.с. 29), не надала суду жодного належного доказу. Суд не може прийняти фотокартки як належний доказ жорсткого поводження з дитиною, оскільки з самої фотокартки не можна зробити висновки що батько дитини залякує його та синці на щелепах [PERSON] утворилися внаслідок його побиття батьком [PERSON] Крім того з даного факту [PERSON] не зверталася до правоохоронних органів та до відповідних служб у справах дітей про проведення перевірки щодо жорстокого поводження батька [PERSON] з дитиною [PERSON]. Також суд вважає, що пояснення позивача щодо постійного залякування відповідачем дитини спростовуються фотокартками, з яких вбачається, що дитина з радістю проводить вільний час з батьком, усміхається та не виглядає заляканим (а.с. 154-158). Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, досліджені в судовому засіданні дані про вік дитини, умови проживання дитини, характеристики надані відносно дитини та його батьків, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги висновок комісії про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], оскільки в судовому засіданні встановлено, що між сторонами існує конфлікт, вони не досягли згоди щодо виховання та місця проживання дитини, та [PERSON] скривала інформацію щодо батька дитини та його ставлення до дитини. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, матеріали справи та виходячи з обставин справи, суд вважає, що достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідача батьківських прав не має. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed