Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є квартиронаймачем [ADDRESS]. Згідно рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради №29 від 27.01.2005 р. за ним закріплене право на дане житло у зв»язку з позбавленням батьківського піклування з 11.08.2003 р.. квартиронаймачем даної квартири була його мама [PERSON], котра померла [INFO]. У даній квартирі зареєстрована відповідач, котра з 2003 р. не проживає у ній, оскільки переїхала на інше постійне місце проживання. На підставі ст. 107 ЖК України просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] та зняти її з реєстрації по вищевказаній адресі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Просить позов задовольнити повністю. Представник позивача [PERSON] просив позов задовольнити, в обґрунтування надав пояснення такі ж як в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що дане житло було надано її батькові і вона вселилась та була зареєстрована як член сім»ї наймача. Іншого постійного житла не має, оскільки її чоловік, котрий зловживає алкоголем, вигнав її із будинку, який належить йому на праві приватної власності. Вона проживає у спірній квартирі і ніколи не вибувала з цього помешкання на інше постійне місце проживання. У даній квартирі є її особисті речі. Вона здійснює оплату за надання житлово-комунальних послуг. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки не має іншого житла. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши і оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири по [ADDRESS]. У даній квартирі також зареєстрована [PERSON], котра є тіткою позивача. Дані обставини підтверджуються довідкою про зареєстрованих осіб. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначив, що у 2003 р. [PERSON] вибула на постійне місце проживання в [ADDRESS]. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до вимог ч.2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім»ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). На підтвердження обставини вибуття [PERSON] із спірного приміщення позивач надав акт перевірки ЖЕК №1 від 26.01.2012 р. згідно якого [PERSON] не проживає у даній квартирі з 2003 р. та акт від 17.10.2012 р., 14.11.2013 р., згідно яких відповідач не проживає у цьому приміщенні більше 6 місяців. При цьому, з пояснень [PERSON] встановлено, що вона ніколи не вибула із спірного помешкання на інше постійне місце проживання, у цьому житлі є її особисті речі. На даний час вона проживає у даній квартирі. Іншого житла у неї немає. Інтересу до даного житла не втрачала, оскільки постійно проводить оплату за житлово-комунальні послуги, приходила у дану квартиру. Дані доводи відповідача підтверджуються квитанціями за 2011 р. - 2013 р. згідно яких [PERSON] протягом цих років постійно проводить оплату за надання житлово-комунальних послуг по [ADDRESS]. Крім цього, з дослідженого судом рішення Володимир-Волинського міського суду від 10.06.2011 р., котре набрало законної сили встановлено, що [PERSON] з 2003 р. по 2011 р. не проживала у спірній квартирі з поважних причин, протягом цих років здійснювала оплату житлово-комунальні послуги, приходила у дане помешкання. Згідно ст. 61 ЦПК України дані обставина не підлягають доказуванню. Також допитані свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] періодично приходить у спірну квартиру. В свою чергу, свідок [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили доводи відповідача, зокрема, що [PERSON] проживає у цій квартирі. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] здійснюючи оплату за житлово-комунальні послуги, приходячи у спірну квартиру і проживаючи на даний час там, ніколи не втрачала і на теперішній час не втратила інтерес до цього житла та спростовує твердження позивача про її вибуття на інше постійне місце проживання. При цьому, пояснення надані свідком [PERSON], [PERSON] не підтверджують доводів позивача, оскільки обставини не проживання [PERSON] у спірній квартирі їм стали відомі зі слів [PERSON], [PERSON] при складанні актів обстеження, котрі будучи допитанні в судовому засіданні як свідки підтвердили, що [PERSON] періодично приходить у дану квартиру. Пояснення свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки з його слів всатновлено, що він перебуває у неприязних відносинах з [PERSON], а також факт не проживання відповідача. у спірній квартирі та переїзд на інше постійне місце проживання йому відомо лише від позивача [PERSON], котрі не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищенаведеними доказами. Відповідно до п.6 ст.29 Цивільного кодексу України, фізична особа може мати кілька місць проживання. Це означає, що особа є вільною у виборі місця проживання і фактично може проживати у різних місцевостях, проте офіційно може бути зареєстрованою лише за одним місцем проживання. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач всупереч вищенаведених норм не довів обставину вибуття [PERSON] із спірного помешкання на інше постійного місце проживання. Оцінивши всі докази в сукупності з точки зору належності та допустимості, суд приходить до висновку, що [PERSON] здійснюючи оплату за житлово-комунальні послуги та приходячи у спірну квартиру, не втратила інтерес до цього житла, протягом тривалого часу не прожавала у даній квартирі з поважних причин, на даний час проживає у цьому житлі, а також не доведеність позивачем належними та допустимими доказами обставину вибуття [PERSON] із спірного місця проживання на інше постійне місце проживання, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed