Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом, в якому просять визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 10 липня 2014 року приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Максименко Любов Антонівною. Вказаний позов мотивовано тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] та їх мати - [PERSON], не зважаючи на те, що шлюб з [PERSON] було розірвано у 2001 році, до 2006 року вони проживали разом, спадкодавець підтримував добрі відносини із позивачами та [PERSON] Навіть коли в 2012 році став проживати в громадянському шлюбі з [PERSON], [PERSON] підтримував стосунки з позивачами та колишньою дружиною. Разом з [PERSON] гостював в позивачів, які також провідували його в м. Гнівань. Конфлікт, який виник між [PERSON] і ними під час його хвороби, який на переконання [PERSON] та [PERSON] виник не без сприяння відповідача [PERSON] Так, 23 червня 2014 року [PERSON] із телефона за № [NUMBER] зателефонував до [PERSON] на № [NUMBER] і в розмові попросив його приїхати та привести внуків. При цьому повідомив, що з ним стався другий приступ, тому він дуже хоче, щоб його провідали. Про прохання батька [PERSON] повідомив брата [PERSON] і 24.06.2014р. разом з дружиною та дітьми (віком 1 рік та 3 роки) виїхали з с. Нерубайка, Новоархагельського р-ну Кіровоградської області на рейсовому транспорті в м. Гнівань. Під час поїздки [PERSON] намагався зателефонувати до батька, але телефон не відповідав. Тоді він зателефонував до дочки [PERSON] - [PERSON], яка також не знала де перебуває [PERSON] Не знав, що сталось з [PERSON] і де він перебуває і [PERSON] тому [PERSON] запропонувала [PERSON] з сім'єю приїхати до них додому м.Гнівань. Близько 19.00 [PERSON] додзвонився до [PERSON] який повідомив, що він після операції і йому важко говорити і: «щоб хлопці не переживали». В якій лікарні перебуває [PERSON], не повідомив. Протягом декількох днів після 24.06.2014р. [PERSON] зателефонував [PERSON] на вищевказаний номер та в грубій формі висловив свою образу на те, що [PERSON] приїжджав не його провідати, «а напитись у [PERSON] та щоб забрати його квартиру та машину». Як пізніше стало відомо, [PERSON] робила все можливе, щоб ізолювати [PERSON] від контактів з позивачами - спадкоємцями за законом. На час приїзду 24.06.2014р. її телефон, що телефон [PERSON], який перебував в лікарні, були недоступні. В післяопераційний стан [PERSON] спілкувався тільки з [PERSON] і всю інформацію щодо приїзду синів спадкодавець отримував від [PERSON] у вигідній для неї інтерпретації, що сприяло виникненню конфлікту. Так, в розмові зі своєю знайомою [PERSON] сказала, що не брала трубку телефону від дітей [PERSON], так як не хотіла щоб вони ночували в його квартирі. Звістка про смерть [PERSON] [INFO] для позивачів стала неочікуваною. Про смерть [PERSON] позивачів повідомила [PERSON], якій стало відомо від її батька [PERSON], який спілкувався з [PERSON] до дня його смерті. Саме від [PERSON] позивачам стало відомо, що похорони відбудуться за місцем проживання сестри [PERSON] - [PERSON], в с. Бутин Збаражського району Тернопільської області. 17 вересня 2014 року [PERSON] та [PERSON] особисто подали заяви про прийняття спадщини до Тиврівської державної нотаріальної контори, однак нотаріус Тиврівської державної нотаріальної контори Зданевич С.А. у лютому 2015 року відмовила в заведенні спадкової справи у зв'язку з тим, що 04.09.2014р. заведена спадкова справа № 34-2014 приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Максименко Л.А. Вважають, що не зважаючи на конфліктну ситуацію, яка була умисно створена зацікавленою особою - [PERSON], батько не мав наміру позбавляти їх права на спадкове майно. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON]. заперечують проти задоволення позову. Приватний нотаріус Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименко Л.А. не вбачає підстав для його задоволення. Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 203 ч.2, ч.3 ЦК України особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009 р. №9 правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч.2 ст.1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012 р. висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] 10 липня 2014 року склав на користь [PERSON] заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Максименко Любов Антонівною (а.с.7) [INFO] в м.Гнівань Тиврівського району [PERSON] помер (а.с.6). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №12 від 03.11.2016 р. при житті, в тому числі і під час укладання заповіту від 10.07.2014 р. [PERSON] на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. Під час укладання заповіту усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Даних про застосування медичних препаратів, які б могли вплинути на психічний стан [PERSON] в післяопераційний період з 24.06.2014 р. на момент підписання заповіту від 10.07.2014 р. в наданій медичній документації немає. Крім того, нотаріус Максименко Л.А. перед початком роботи по виготовленню заповіту, переконалася, що [PERSON] володіє ситуацією, тобто є дієздатним, здібним усвідомлювати свої дії, що волевиявлення є справжнім і вільним. Суд вважає, що підстав для визнання заповіту недійсним позивачами не наведено та в судовому засіданні не встановлено.

Outcome: dismissed