Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Направленим позовом заявник просить суд ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів, стягуваних за рішенням суду на утримання спільної з позивачем дитини з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 100% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявленого зазначає, що стягуваної на даний момент суми аліментів недостатньо для належного утримання неповнолітньої дитини, яка потребує нормального харчування, одягу та розвитку, а позивач не здатна в повній мірі цього забезпечити. Крім цього позивач зазначає, що відповідач інших утриманців не має, є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати, а відтак, сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечення сторін щодо цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 1.06.2010 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.03.2010 року. Заочним рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30.11.2010 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дитину, [PERSON] , залишено проживати з матір`ю (а.с. 7). На підставі виконавчого листа №2-1009/10, виданого Житомирським районним судом Житомирської області 30.01.2012 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти у розмірі в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.03.2010 року (а.с. 6). Відповідач не скористався своїм правом надати до суду належні та допустимі докази, які б спростовували доводи позивача, відзиву на позов не подав, свого ставлення до позовної заяви не висловив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено та судом не встановлено визначені законом підстави для збільшення розміру аліментів, а відтак відсутня необхідність зміни розміру аліментів в сторону збільшення. Позивачем у підтвердження своїх доводів, якими обґрунтовується передбачена законодавством можливість збільшення розміру стягуваних аліментів, не надано суду жодних належних доказів. Так, посилання позивача на те, що стягуваної на даний час суми аліментів недостатньо для належного утримання дитини, яка потребує нормального харчування, одягу та розвитку, нездатність позивача самостійно забезпечити належний рівень утримання дитини не є визначеними законом підставами для збільшення розміру аліментів. Крім цього, позивачем не доведено і інших обстави, які слугували підставою для задоволення позову, а саме - відсутність інших утриманців у відповідача, його працездатність та задовільний стан здоров`я. Суд не бере до уваги долучені до позовної заяви виписки із медичної картки амбулаторного хворого, витяг із медичної картки стаціонарного хворого та епікриз як підставу для збільшення розміру аліментів, оскільки по-перше - позивач не посилалася у позовні заяві на такі обставини як підстави для задоволення позову, по-друге - такі обставини можуть бути підставою для подачі позову про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину. Аналіз вищезазначених норм та обставин справи дає підстави дійти до висновку, про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Як зазначалось судом вище, закон пов`язує можливість зміни розміру аліментів, в тому числі збільшення їх розміру, зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника аліментів чи їх одержувача. В свою чергу, заявником не доведено і матеріалами справи не підтверджується наявність вказаних та визначених законом підстав для зміни розміру аліментів у бік їх збільшення, що унеможливлює дійти висновку про спроможність їх сплати відповідачем, зокрема, і у заявленому розмірі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed