Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 27.08.2012 року загальними зборами акціонерів ЗАТ з іноземними інвестиціями «Піастрелла-К» його було обрано на посаду Голови правління товариства, про що було видано наказ про прийняття на вказану посаду з 28.08.2012 року. Колективний трудовий договір на підприємстві відсутній. Вказує, що відповідач систематично не здійснював йому виплату заробітної плати, в зв'язку з чим загальна сума заборгованості останнього перед ним станом на 01.12.2013 року складає 1 626 326 гривень 34 копійки. Зазначає, що відповідно до постанови Господарського суду м. Києва від 11.10.2012 року відповідача було визнано банкрутом та призначено ліквідатором Патерілова В.В., тому 10.10.2013 року відповідно до ст. 96 ЦПК України він звернувся до Подільського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з останнього заборгованості по заробітній платі, однак 15.10.2013 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва йому було відмовлено, у зв'язку з чим змушений був звернутись до суду з цим позовом та просить стягнути з Закритого Акціонерного Товариства з іноземними інвестиціями "Піастрелла-К" на його користь заборгованість по заробітній платі всього в сумі 1 626 326 гривень 34 копійок. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, тому суд з урахуванням положення п.5 ст.74, ст.224 ЦПК України та того, що позивач не заперечував проти такого розгляду справи, приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Крім того, слід зазначити, що до суду було подано заперечення від відповідача в особу арбітражного керуючого Патерилова В.В., який є розпорядником майна, керуючим санації, ліквідатором відповідно до ухвали Господарського суду м. Києва від 10.07.2013 року (а.с.30-34), у яких зазначив, що позов необґрунтований, безпідставно заявлений та такий, що не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Третя особа Патерилов Віталій Вікторович, у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, тому суд з урахуванням положення п.5 ст.74 ЦПК України приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, позивач на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема перебування у трудових відносинах з відповідачем, посилається на протокол №2 загальних зборів акціонерів товариства від 27.08.2012 року (а.с.3-4) та наказ №1 (розпорядження) від 28.08.2012 року, однак судом даний доказ у розумінні положень ст.ст.57-59 ЦПК України не може бути прийнятий до уваги, оскільки останнім не було надано підтвердження повідомлення про проведення загальних зборів акціонерів та підтвердження опублікування в офіційному друкованому органі повідомлення про проведення загальних зборів, які підтверджують кількісний та особовий склад акціонерів підприємства відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до ст.35 Закону України «Про акціонерні товариства» письмове повідомлення про проведення загальних зборів акціонерного товариства та їх порядок денний надсилається кожному акціонеру, зазначеному в переліку акціонерів, складеному в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України, на дату, визначену наглядовою радою, а в разі скликання позачергових загальних зборів на вимогу акціонерів у випадках, передбачених ч.6 ст.47 цього Закону, - акціонерами, які цього вимагають. Встановлена дата не може передувати дню прийняття рішення про проведення загальних зборів і не може бути встановленою раніше, ніж за 60 днів до дати проведення загальних зборів. Крім того, письмове повідомлення про проведення загальних зборів та їх порядок денний надсилається акціонерам персонально (з урахуванням ч.2 цієї статті) особою, яка скликає загальні збори, у спосіб, передбачений статутом акціонерного товариства, у строк не пізніше ніж за 30 днів до дати їх проведення. Повідомлення розсилає особа, яка скликає загальні збори, або особа, яка веде облік прав власності на акції товариства у разі скликання загальних зборів акціонерами. Товариство не пізніше ніж за 30 днів до дати проведення загальних зборів публікує в офіційному друкованому органі повідомлення про проведення загальних зборів. Публічне акціонерне товариство додатково надсилає повідомлення про проведення загальних зборів та їх порядок денний фондовій біржі, на якій це товариство пройшло процедуру лістингу, а також не пізніше ніж за 30 днів до дати проведення загальних зборів розміщує на власній веб-сторінці в мережі Інтернет інформацію, передбачену ч.3 цієї статті. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач на підтвердження своїх вимог, а саме обрання його на посаду Голови правління товариства, посилається на наказ №1 (розпорядження), виданий на підставі вищезазначеного протоколу №2, за підписом позивача, про прийняття на вказану посаду з 28.08.2012 року (а.с.5) та відомості, про який занесені у його трудову книжку (а.с.9), однак судом дані докази у розумінні положень ст.ст. 57-59 ЦПК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки він підписаний особою, яку не можливо ідентифікувати як керівника підприємства, до того ж на даних документах відсутній відбиток печатки підприємства. Стаття 94 Кодексу законів про працю України встановлює, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), - не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних пнів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач на підтвердження своїх вимог, а саме - несистематичність виплати заробітної плати та у зв'язку з цим існування заборгованості у розмірі 1 626 326 гривень 34 копійки, посилається на переліки змін в штатному розкладі від 28.08.2012 року (а.с.6), від 01.11.2012 року (а.с.7), від 01.12.2012 року (а.с.8), довідку про стан заборгованості із виплати заробітної плати за період з 01.08.2012 року по 01.12.2013 року (а.с.10), оборотно-сальдову відомість по рахунку по нарахуванню заробітної плати співробітнику [PERSON] за 01.01.2012-31.03.2014 товариством від 16.01.2014 року (а.с.11), однак судом дані докази у розумінні положень ст.ст. 57-59 ЦПК України не можуть бути прийнятий до уваги, оскільки вони підписаний особою, яку не можливо ідентифікувати як керівника підприємства, до того ж на даних документах відсутній відбиток печатки підприємства. Крім того, слід зазначити, що постановою Господарського суду міста Києва від 11.10.2012 року по справі № 44/550-6-50/201-6-49/370-2012 про банкрутство ЗАТ з іноземними інвестиціями «Піастрелла-К» (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд.71, код ЄДРПОУ 31628451) визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначений арбітражний керуючий - третя особа Патерилов В.В. (а.с.27-29). Ліквідаційна процедура банкрута здійснюється відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції чинній до 19.01.2013 року. Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: підприємницька діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів), повернення коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності вважається таким, що настав; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута. В зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що з дня прийняття Господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури від 11.10.2012 року у банкрута не виникає жодних додаткових грошових зобов'язань та інших кредиторських вимог, крім тих, що зазначені у Законі, зокрема ч. 9 ст. 30, у зв'язку з чим у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення заборгованості по заробітній платі. Згідно з ч.2 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, про що робиться запис у його трудовій книжці, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не було зроблено раніше. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення здійснює зокрема такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб. Протягом п'ятнадцяти днів з дня призначення ліквідатора відповідні посадові особи банкрута зобов'язані передати бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків відповідні посадові особи банкрута несуть відповідальність відповідно до законів України. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи-банкрута. Тобто, судом встановлено, що позивач своїм правом на представлення належних та допустимих доказів у розумінні положень ст.ст.57-59 ЦПК України у підтвердження позовних вимог не скористався, а тому суд ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. В зв'язку з вищевикладеним, суд, з урахуванням повно та всебічно з'ясованих обставин справи, дослідженими в судовому засіданні доказів, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, є надуманими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного Законодавства України. На підставі викладеного, ст.ст. 47, 94, 115, 116, 233 КЗпП України,

Outcome: dismissed