Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Позивач у квітні 2021 року звернулась до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини з 1500 грн. до 2500 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 08.07.2016 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. [INFO] під час перебування у шлюбних відносинах, народився син [PERSON] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.06.2019 вказаний шлюб розірвано, а малолітнього сина залишено на проживання з матір`ю. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.09.2019 року відповідач сплачує аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1500,00 грн. щомісячно. На даний час син потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку із чим збільшуються потреби на догляд (неможливість відвідувати садочок через карантинні обмеження), розвиток та інше. Відповідач, незважаючи на свій обов`язок нести додаткові витрати на розвиток та догляд дитини, не підтримує фінансово та не надає жодних коштів, окрім визначених судом аліментних платежів, при цьому отримує неофіційний дохід за межами України. А тому, просила суд збільшити розмір аліментів на утримання сина з відповідача до 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, вказав, що на утриманні у нього перебувають ще двоє дітей від шлюбу, матір яких померла та отримує пенсію по втраті годувальника на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1050 грн., які використовує в т.ч. як сплату аліментів за рішенням суду на користь [PERSON] на утримання їх сина, несе витрати по догляду за дочкою няні в період, коли перебуває на тимчасових заробітках за кордоном, періодично неофіційно працює за кордоном, однак дохід є непостійним та не значним, син від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , навчається у Польщі, що потребує також витрат. Дохід в місяць може становити приблизно 7 тис.грн. за кордоном. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.08.2017 року, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до копії рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.06.2019р. шлюб між сторонами розірвано, а малолітнього сина [PERSON] залишено на проживання з матір`ю (а.с.8-9). Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 30.01.2019р. позивачем змінено прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.5). Як вбачається із копії виконавчого листа, виданого на виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.09.2019 року суд вирішив стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.22-23). Відповідно до відповіді Івано-Франківського центру зайнятості від 06.04.2021р.№1352-06/29-21, [PERSON] станом на 05.04.2021 року на обліку в Івано-Франківському міському центрі зайнятості не перебуває (а.с.6), також відповідно до відповіді ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 09.04.2021р. №3668/6/09-19-12-01-16 відповідач не зареєстрований у статусі фізичної особи-підприємця (а.с.6зв-7). На виконання ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.06.2021 року було надано витяг щодо перетину державного кордону відповідачем за період з липня 2019 року по квітень 2021 року, згідно якого вбачається, що [PERSON] періодично перебуває за кордоном від одного до трьох місяців (а.с.31), що ним і підтверджено у судовому засіданні, та зазначено, що змушений кожен раз повертатись в Україну через утримання та виховання дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про доходи № [NUMBER] [PERSON] отримує пенсію по втраті годувальника у розмірі 1050-1100 грн. щомісячно (а.с.35), в зв`язку зі смертю дружини. Як вбачається із довідки №597/WPAiSM/TiR/2020/2021 [PERSON] (син відповідача) навчається у Краківській Академії імені Анджея Фрича Моджеєвського на платній формі навчання (а.с.36). На запитання суду щодо з`ясування доходів позивача, а відповідно й витрат на сина сторін, встановлено, що остання отримує дохід у розмірі близько 12 тис.грн щомісячно (на руки), окрім того також вказала, що спільний син сторін відвідує приватний садок, вартість якого становить 6 тис.грн на місяць, а коли не працює приватний садок змушена наймати няню, бо позивач офіційно працевлаштована. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Оскільки сину сторін ще не виповнилось 6 років, розмір 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить 1006,50 грн., а тому щомісячний розмір стягнутих судом аліментів - 1500 грн. не є меншим. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому позивач не позбавлена права звернення до суду про збільшення такого необмежену кількість, при зміні обставин. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом при розгляді даної справи не встановлено підстав для збільшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України батьки мають рівні обов`язки щодо дитини. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не довела суду обставини на які посилається як на підставу зміни розміру аліментів, а саме як про зміну свого матеріального стану, так і про зміну матеріального стану відповідача, при цьому на інші обставини позивач не посилалась. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України Про охорону дитинства, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed