Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання недійсним рішення Миколаївської міської ради від 31. 10. 2013 № 34/15 в частині пункту 2, зобов'язання відповідача визнати переважне право на відведення земельної ділянки та зобов'язання Миколаївської міської ради надати [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовано тим, що пунктом 2 рішення Миколаївської міської ради від 31. 10. 2013 № 34/15 позивачу [PERSON] відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 350 кв. м. із земель комунальної власності, з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]. Позивач не погоджується з вказаним пунктом рішення відповідача, оскільки вважає, що він має переважне право на відведення вказаної земельної ділянки, а тому відповідач зобов'язаний надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вказані підстави стали підставою для звернення до суду з позовом. Ухвалою суду від 27. 02. 2013 до участі у справі у якості третьої особи було залучено [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача Миколаївської міської ради проти задоволення позову заперечував, вважаючи його безпідставним. Суду пояснив, що переважне право на отримання земельної ділянки має третя особа у справі [PERSON], через що у відповідача не було підстав для надання такого дозволу позивачу [PERSON] А тому оскаржуване рішення відповідача є правомірним та таким, що прийняте з дотриманням норм чинного законодавства. У задоволенні позову просив відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, вважаючи позов безпідставним з тих же мотивів, що і представник відповідача. Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що в 2009 році (точну дату судом не встановлено) позивач [PERSON] звертався до виконавчого комітету Миколаївської міської ради з питанням щодо відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку площею 350 кв. м. за адресою: [ADDRESS]. В подальшому заявою від 16. 10. 2012 на ім'я міського голови позивач повторно звернувся з вказаним питанням. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно Земельного кодексу України та інше. Пунктом 2 рішення Миколаївської міської ради від 31. 10. 2013 № 34/15 позивачу [PERSON] відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 350 кв. м. із земель комунальної власності, з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]. Підставою для ухвалення вказаного рішення стало наступне. Відповідачем при вивчення графічних схем відведення земельних ділянок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] встановлено, що земельна ділянка площею 350 кв.м за адресою: [ADDRESS], про виділення у власність якої звернувся [PERSON] та земельна ділянка площею 326 кв.м за адресою: [ADDRESS] (щодо якої звернувся [PERSON]) поєднують в собі одну земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. Питання щодо з'ясування конфліктної ситуації яка склалася при розгляді заяв громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] було винесено на розгляд постійної комісії Миколаївської міської ради з питань архітектури, будівництва та регулювання земельних відносин від 05. 08. 2013, протокол № 96. 19. 08. 2013 протоколом № 98 постійної комісії міської ради з питань архітектури, будівництва та регулювання земельних відносин запропоновано надати дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]. Рішенням міської ради № 30/39 від 28. 08. 2013 [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 860 кв.м, за адресою: [ADDRESS], із земель комунальної власності, з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку та господарських будівель і споруд. У зв'язку з тим, що вищезазначене рішення міської ради є чинним - пунктом 2 розділу 1 рішенням міської ради від 31. 10. 2013 № 34/15 [PERSON] було відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 350 кв.м, із земель комунальної власності, з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з тим, що [PERSON] має переважне право на отримання земельної ділянки, як належний землекористувач відповідної земельної ділянки, що підтверджується випискою з домової книги від 23. 07. 2013, реєстрацією місця проживання Заводським РВ ММУ УМВС України у Миколаївській області [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Миколаївська міська рада, як представницький орган територіальної громади, та у зв'язку з цим є власником земельної ділянки, встановивши, що [PERSON] має переважне право на отримання земельної ділянки, як належний землекористувач відповідної земельної ділянки, своїм рішенням від 28. 08. 2013 № 30/39 надала [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та, відповідно, правомірно з зазначених підстав прийняла рішення від 31. 10. 2013 № 34/15, в якому пунктом 2 розділу 1 рішення [PERSON] було відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Позивач не надав до суду належних та допустимих доказів щодо визнання за ним переважного права на відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Згідно з частинами 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказує на їх необґрунтованість та безпідставність. Позивач іншого належними та допустимими доказами не довів, хоча за ст. 60 ЦПК України це є його обов'язком. Водночас, твердження позивача з вказівкою на неправомірність дій (рішення) відповідача спростовуються доказами у справі, а відтак є безпідставним і жодними належними та допустимими доказами не обґрунтовано. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність позову, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed