Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої [PERSON] внаслідок наїзду на неї на пішохідному переході по вул. Духновича в м. Хуст Закарпатської області. В обґрунтування позову позивачі зазначила про те, що 08 березня 2021 року о 10 години 10 хвилин [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Дачіа Логан», державний номерний знак [NUMBER] в м.Хуст по вул. Духновича наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надав перевагу у русі пішоходу [PERSON] , внаслідок чого скоїв наїзд, чим порушив вимоги п. 18.1 ПДР України. Через втрату свідомості позивачку було доставлено на кареті швидкої допомоги до Хустської районної лікарні, де надано медичну допомогу. Її госпіталізували до травматологічного відділення, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні із 08.03.2021 по 12.03.2021 року. Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 06 квітня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Постанова набрала законної сили. Позивачка є потерпілою, яка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у виді забою лівої половини тазу, кульшового суглобу, поперекової ділянки, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного хворого. На наступний день після події її біль посилився, у неї значно погіршився стан здоров`я, притаманні головні болі, запаморочення, які супроводжувались нервовим зривом. При зіткненні позивачка отримала сильний психологічний стрес, внаслідок якого у неї і до теперішнього часу залишився страх щодо безпечного пересування містом, виникла невпевненість та нервозність при повсякденному житті пов`язаному з виходом у місто. Все це призвело до негативних змін у її житті, негативних переживань та спогадів, настороги, тривоги, емоційних та тілесних реакції при згадуванні про подію, що відбувалася з нею 08.03.2021року. Всі ці події відобразилися і на психологічному стані сім`ї позивачки. За період перебування на стаціонарному лікуванні її малолітні діти залишилися без нагляду. Дітьми за цей час займалися сторонні особи, а тому завдану їй моральну шкоду вона оцінює у 20000 гривень. Позивачка зазначає, що відповідне лікування понесло за собою значних фінансових затрат, які підлягають відшкодуванню їй як потерпілій в ДТП за рахунок винуватця ДТП. У процесі лікування позивачка понесла витрати в розмірі 1165,53 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Позивачка зазначила, що працює професійним перукарем та щоденна її заробітна плата становить приблизно 1200 грн. У період із 08.03.2021 по 12.03.2021 року вона була позбавлена можливості працювати та понесла майнові збитки за\~ 5днів (1200 грн.\~ за 1 день). Розмір моральної та матеріальної шкоди позивачка оцінює у 27166, грн. Позивачка [PERSON] просить ухвалити рішення про стягнення із відповідача на її користь матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 7166 грн., моральної шкоди в розмірі 20000 грн та витрат, понесених на правову допомогу. У судове засідання позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності у письмовому провадженні, позовні вимоги підтримала, просила задоволити з підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON] подав відзив, позов визнав частково: матеріальну шкоду в розмірі 988,53 грн. витрат понесених на лікування та 1000 грн. моральної шкоди. Зазначив про те, що позивачка вказує на той факт, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 08.03.201 року їй було спричинено моральні збитки які вона оцінює у 20 000 гривень, однак, нею не надано розрахунку розміру шкоди та\~ з яких міркувань вона виходила визначаючи її\~ розмір.\~ Враховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, відповідач вважає, що розмір моральної шкоди, пред`явлений позивачкою до стягнення у розмірі 20 000 грн. є значно завищеним, та на думку відповідача не знаходить свого об`єктивного підтвердження. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] вбачається,\~ що позивачка скаржилася\~ на біль в лівій половині тазу, поперековій ділянці, які посилюються при рухах. Оглядом лікаря встановлено, що стан потерпілої задовільний. Різка болючість при пальпації в проекції клубно-крижового зєднання зліва, невелика припухлість м`яких тканин в цій ділянці. Згідно Обстеженоя ОЗД від 08.03.21 цілісність органів не порушена. Будь яких скарг на головні болі не підтверджено. У матеріалах справи та у самої позивачки відсутній відповідний висновок судово-медичної експертизи або відповідний медичний акт, який би підтверджував факт спричинення їй легких тілесних ушкоджень, ступінь їх тяжкості. Крім того, позивачкою додано\~ чек № 23510 про оплату сиропу «Дуфалак». З огляду на виписку із медичної карти стаціонарної хворої позивачки [PERSON] в пункті «Медикаментозна терапія» відсутнє призначення вище названого медичного препарату, а тому зазначена сума в розмірі 177 грн., на думку відповідача, не підлягає стягненню. Позивачкою не пред`явлено виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що стверджував би її професійну діяльність як перукаря. Окрім того, не надано інформації або копії цивільно-правового договору щодо надання послуг професійного перукаря та відповідне отримання щоденної заробітної плати в розмірі 1200 гривень. Відповідач просив задоволити позов частково-988,53 грн. витрат понесених на лікування та 1000 грн. моральної шкоди, в іншій частині позову відмовити. Розгляд справи провести у його відсутності у письмовому провадженні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до наступного висновку.\~ Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~ Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що 08 березня 2021 року о 10 години 10 хвилин [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Дачіа Логан», державний номерний знак [NUMBER] в м.Хуст по вул. Духновича наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надав перевагу у русі пішоходу [PERSON] , внаслідок чого скоїв наїзд, чим порушив вимоги п. 18.1 ПДР України. Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 06 квітня 2021 року [PERSON] за адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП визнано винним та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Суд констатує, що обставини, які встановленні постановою суду у справі про адміністративне правопорушення щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася за участю «Дачіа Логан», державний номерний знак [NUMBER] та вини [PERSON] у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, доказуванню у даній справі не підлягають. Крім того, вказані обставини не заперечуються відповідачем. Згідно виписки із медичної карти стаціонарної хворої [PERSON] \~ в останньої наявний забій лівої половини тазу, кульшового суглобу, поперекової ділянки (а.с.6). Згідно представлених чеків, сума витрат, понесених [PERSON] на придбання медикаментів становить 1165,53\~ коп. (а.с. 22, 23). Суд погоджується із запереченням відповідача щодо виключення із даної суми препарату «Дуфалак» - 177 грн., оскільки призначення даного лікарського засобу позивачці не доведено жодними доказами. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях У ч. 6 ст. 82 ЦПК України, яка передбачає підстави звільнення від доказування, зазначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення, і з відповідача на користь позивачки слід стягнути вартість понесених витрат на придбання медикаментів для лікування в сумі 988,53 грн. Однак, позивачці слід відмовити в частині стягнення матеріальної шкоди в частині відшкодування шкоди в розмірі 6000 грн. заробітної плати перукаря за час вимушеного перебування на лікарняному із 08.03. по 12.03.2021 року, оскільки позивачкою не пред`явлено виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що стверджував би її професійну діяльність як перукаря та не надано інформації або копії цивільно-правового договору\~ чи трудового договору щодо надання послуг професійного перукаря та відповідне отримання щоденної заробітної плати в розмірі 1200 гривень. Щодо вимоги позивачки [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Дослідженими у суді матеріалами справи незаперечно встановлено, що з вини відповідача [PERSON] сталася ДТП, внаслідок чого позивачка отримала тілесні ушкодження. Очевидним є той факт, що позивачка перенесла і душевні страждання, нервовий стрес, переживання, оскільки, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона змушена була змінювати звичайний ритм свого життя, витрачала час на поновлення своїх прав, були порушені її актуальні життєві плани та змушена була залишити своїх малолітніх дітей на сторонніх осіб, оскільки вона перебувала на лікуванні, а тому, суд вважає, що в цій частині, позов підлягає до часткового задоволення, і достатньою сумою, яка здатна компенсувати моральні страждання [PERSON] є сума у розмірі 20000 гривень, виходячи із характеру, тривалості страждань та негативних наслідків, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені нею витрати з сплати судового збору в сумі 3097 грн. Витрати на професійну правничу допомогу стягненню із відповідача [PERSON] не підлягають, оскільки позивачкою такі понесені витрати не доведено належними та допустимими доказами. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed