Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Мотивуючи свою позовну заяву тим, що 21.10.2010 року у м. Львові на перехресті вулиць Перфецького-Кульпарківська, [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] здійснив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Автомобіль «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] було застраховано згідно договору страхування наземного транспорту від 18.12.2010 року. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 23.11.2011 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу. 26.10.2011 року страхувальник звернувся до ТДВ «СК «Індіго» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодуванні й надав всі необхідні документи. ТДВ «СК «Індіго» на виконання умов договору страхування, на підставі Страхового акту №15340/206 від 25.06.2012 року, Страхового акту №15570/206 від 06.06.2012 року, рахунку №48 від 12.01.2012 року та розрахунків сум страхового відшкодування перерахували на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування в розмірі 20458 грн. 50 коп., що стверджується платіжним дорученням №2698 від 06.06.2012 року та платіжним дорученням №3045 від 25.06.2012 року. На підставі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» позивач звернувся до ВАТ «НАСК «Оранта» з претензією про відшкодування шкоди. Згідно листа ВАТ «НАСК «Оранта» від 12.10.2012 року вбачається, що вказана стархова компанія застрахувала транспортний засіб за договором третього типу, тобто затрахована відповідальність власника транспортного засобу, [PERSON], а тому відсутні у ВАТ «НАС «Оранта» підстави для здійснення виплати страхового відшкодування. У зв'язку з чим вони звернулись до суду з позовом про стягнення з відповідача виплати страхового відшкодування. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився із невідомих причин, про розгляд справи був належним чином повідомлений. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що між ТДВ «СК «Індіго» [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №206-03369-10 від 18.12.2010 року, відповідно до якого було застраховано автомобіль марки «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.5-6). 21.10.2010 року у м. Львові на перехресті вулиць Перфецького-Кульпарківська, [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] здійснив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 23.11.2011 року (а.с.16), [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Як вбачається з матеріалів справи 26.10.2011 року страхувальник звернувся до ТДВ «СК «Індіго» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодуванні й надав всі необхідні документи (а.с.7-8). ТДВ «СК «Індіго» на виконання умов договору страхування, на підставі Страхового акту №15340/206 від 25.06.2012 року, Страхового акту №15570/206 від 06.06.2012 року (а.с.9,10), рахунку №48 від 12.01.2012 року та розрахунків сум страхового відшкодування перерахували на рахунок (а.с.12,13), визначений страхувальником, страхове відшкодування в розмірі 20458 грн. 50 коп., що стверджується платіжним дорученням №2698 від 06.06.2012 року та платіжним дорученням №3045 від 25.06.2012 року (а.с.14,15). У відповідності до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з положеннями ч.1 ст.1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Позивач звернувся до ВАТ «НАСК «Оранта» з претензією про відшкодування шкоди. Згідно листа ВАТ «НАСК «Оранта» №09-02-07/24877 від 12.10.2012 року вбачається, що вказана стархова компанія застрахувала транспортний засіб за договором третього типу, тобто затрахована відповідальність власника транспортного засобу, [PERSON], а тому відсутні у ВАТ «НАС «Оранта» підстави для здійснення виплати страхового відшкодування. Згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Однак, суд не приймає до уваги покликання позивач про те, що з відповідача слід стягнути страхове відшкодування, оскільки позивач не надав суду полісу обов'язкового страхування ВЕ/1742000 в НАС «Оранта» цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу ВАЗ-21093, державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] за треті типом договору, без якого не можливо з'ясувати, хто саме повинен відшкодувати позивачу страхову виплату. Також суду не представлено доказів належності транспортного засобу ВАЗ-21093, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Позивачем не надано суду доказів того, що ВАТ «НАСК «Оранта» зверталась з претензією до [PERSON] з вимогою сплати страхового відшкодування та не виконання [PERSON] вказаної вимоги. На думку суду позивач не довів свої позовні вимоги, його покликання грунтуються на припущеннях та не відповідають зібраним матеріалам справи, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed