Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд розірвати договір найму (оренди) квартири від 09.12.2009, укладений між [PERSON] та ТОВ «Автомобіліст», ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3351; виселити ТОВ «Автомобіліст», ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] заборгованість у розмірі по 15095,51 грн з кожного; вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2009, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], внесеному в реєстр за № 335. 09.12.2009 між наймодавцем [PERSON] з однієї сторони та ТОВ «Автомобіліст» і ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» (наймачі) з іншої сторони було укладено договір найму (оренди) квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3351. Згідно п 2.1. Договору, строк дії якого до 09.12.2014, п. 2.2. Договору передбачено,у разі, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не заявить про його розірвання, то він вважається продовженим на той же строк на тих же умовах. Оскільки жодна із сторін Договору не заявила про його розірвання, його було автоматично пролонговано до 09.12.2019. Відповідно до вказаного Договору плата за оренду квартири становить 5900 грн на місяць, а саме по 2950 грн на місяць з кожного з орендарів, що вноситься наперед за наступний місяць не пізніше 10 числа поточного місяця. 19.02.2010 між [PERSON] з одного боку та ТОВ «Автомобіліст» і ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» з іншого боку було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору найму (оренди) квартири від 09.12.2009, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 586, відповідно до якого сторони домовилися внести зміни до п. 3.4. Договору та викласти його в такій редакції: плата за комунальні послуги не включена до сплати орендної плати. Позивач зазначає, що з травня 2016 року орендодавці припинили сплачувати орендну плату за користування житлом. Таким чином, станом на 17.10.2016 у ТОВ «Автомобіліст» та ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» перед [PERSON] існує наступна заборгованість з кожного з відповідачів: 14750 грн сума основного боргу, 177 грн інфляційні нарахування, 168,51 грн 3 % річних, що в загальній сумі становить 15095,51 грн. Крім того, позивач як на підставу позову, посилається на те, що відповідно до положень Договору орендодавець взяв на себе зобовязання надати квартиру орендарям в придатному для проживання стані, а орендарі взяли на себе зобовязання використовувати квартиру відповідно до її цільового призначення (без промислової діяльності); дотримуватися вимог правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями; сплачувати орендну плату в розмірі, визначеному Договором. Однак, позивачем було встановлено, що всупереч положень Договору та норм ЦК України, ТОВ «Автомобіліст» та ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» використовують орендовану квартиру не для проживання фізичних осіб, а для ведення підприємницької діяльності, а саме у належній [PERSON] квартирі проводяться курси по підготовці водіїв. Також, позивач зазначає, що на теперішній час спірна квартира необхідна самій [PERSON] для проживання. У звязку з викладеним позивач звернулася до суду. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач ТОВ «Автомобіліст» в судове засідання не зявився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. \~Виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник відповідача ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» [PERSON], яка діє на підставі довіреності, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, а також надала 12.12.2016 року письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» з позовними вимогами не погоджується, оскільки вони являються безпідставними, незаконними та необґрунтованими, а тому позивачеві необхідно відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані позивачем, представником позивача та представником відповідача ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм оцінку в їх сукупності, дійшов висновку про необхідність залишення позову без задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 16.10.2016, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, за реєстраційним № 335, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 04.03.2009 (а.с.11-13). 09.12.2009 між [PERSON] (орендодавець) з однієї сторони та ТОВ «Автомобіліст» і ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» (орндарі) з іншої сторони було укладено договір найму (оренди) квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3351 (а.с. 14-15). 19.02.2010 між [PERSON] з одного боку та ТОВ «Автомобіліст» і ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» з іншого боку було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору найму (оренди) квартири від 09.12.2009, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 586, відповідно до якого сторони домовилися внести зміни до п. 3.4. Договору та викласти його в такій редакції: «Плата за комунальні послуги не включена до сплати орендної плати» (а.с. 16). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновниками ТОВ «Автомобіліст» є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20-22). 21.04.2016 між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про завдаток, відповідно до якого сторони дійшли згоди в тому, що для забезпечення укладення договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON], передбачена 100 % передоплата у розмірі 60000 (шістдесят тисяч) доларів США, що за курсом обміну на день укладення цього Договору становить 1500000 (один мільйон п'ятсот тисяч) грн 00 коп., яка має статус завдатку. [PERSON] отримала від [PERSON] валютні цінності в сумі 60000 доларів США до підписання зазначеного договору в якості завдатку, що підтверджується її підписом в Договорі про завдаток. В день підписання цього Договору, а саме 21.04.2016, [PERSON] передала [PERSON] ключі від вказаної квартири. Також, сторони домовились та виклали це у п.7 зазначеного Договору, що [PERSON] з 01.05.2016 не матиме жодних претензій щодо плати за оренду за Договором найму (оренди) квартири від 09.12.2009, укладеного з ТОВ «Автомобіліст» та ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст», вважаючи його фактично припиненим в односторонньому порядку з боку орендодавця у зв'язку з укладенням цього договору. Відповідно до вимог\~ст. 810 ЦК України\~за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.\~Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Договору плата за оренду квартири становить 5900 грн на місяць, а саме по 2950 грн на місяць з кожного з орендарів, що вноситься наперед за наступний місяць не пізніше 10 числа поточного місяця (а.с. 14-15). \~Відповідно до вимог\~ст. 815 ЦК України\~визначено обов'язки наймача житла. Наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця.\~Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. При подачі позову позивачем визначено, що заборгованість по орендній платі\~станом на 17.10.2016 становить по 15095,51 грн з кожного з відповідачів. Однак, жодних доказів на підтвердження вказаної суми заборгованості ні позивачем, ані її представником в порушення вимог, передбачених ст. 60 ЦПК України, суду не надано. \~ Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 825 ЦК України\~договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Відповідно до вимог ст. 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Частиною 3 ст. 825 ЦК України також передбачено, що договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Позивач, як на одну із підстав заявлених позовних вимог, посилається на необхідність використання вказаного вище житла для проживання самого наймодавця . Однак, н аймодавець, а саме позивач [PERSON] в такому разі повинна була попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. В матеріалах даної цивільної справи такі докази щодо попередження відповідачів відсутні. Крім того, позивач стверджує, що відповідачі використовують житлове приміщення, яке предано їм за вказаним вище договором в аренду (найм) не за призначенням, у зв'язку з чим [PERSON], посилаючись на вимоги ст. 825 ЦК Украхни, просить розірвати договір найму також із цих підстав. Даючи оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне. Якщо наймач житла або інші особи, за дії яких він відповідає, використовують житло не за призначенням або систематично порушують права та інтереси сусідів, наймодавець може попередити наймача про необхідність усунення цих порушень. Якщо наймач або інші особи, за дії яких він відповідає, після попередження продовжують використовувати житло не за призначенням або порушувати права та інтереси сусідів, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму житла (частина 4 ст. 825 ЦК України). Однак, позивачем та його представником суду не надано жодних доказів, що достовірно підтверджують вчинення наймодавцем відповідних дій , передбачених ч.4 ст. 825 ЦК України, щодо попередження відповідачів про необхідність усунення вказаних порушень. Згідно\~ ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно\~ ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як передбачено частиною другою ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться\~ до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обовязок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобовязаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Так, дослідивши надані по справі докази, суд зазначає, що позивачем та її представником не надано суду жодних доказів, які б підтверджували наявність заборгованості у відповідачів перед позивачем. за оренду вказаного приміщення. У судовому засіданні представник позивача пояснила суду про відсутність у неї вказаних доказів, при цьому не скористалась своїми процесуальними правами, що були роз'яснені їй судом до початку розгляду справи по суті, про витребування, або забезпечення доказів у разі необхідності , з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Автомобіліст», ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» про розірвання договору\~ найму (оренди), стягнення заборгованості, виселення за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed