Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідно до Кредитного договору № 132/07ф від 15 травня 2007 року ВАТ «ВіЕйБі Банк» правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк» надав [PERSON] кредит в сумі 78 000,00 доларів США на поточні потреби, який відповідно до додаткових угод був збільшений до 151 000,00 доларів США. Згідно з зазначеним Кредитним договором Позичальник зобов'язався використовувати кредит за цільовим призначенням і забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені договором строки. Терміни сплати кредиту та процентів були встановлені Кредитним договором та графіком погашення кредиту, згідно з якими Відповідач зобов'язався кожного місяця сплачувати встановлені вказаним графіком суми. Не зважаючи на обов'язковість виконання взятих на себе зобов'язань, встановлені Договором терміни повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати процентів за кредит відповідачем не дотримувались. Вказане встановлено рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26.11.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17.04.2014 року. Крім цього, з метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON], було укладено Іпотечний договір від 04.07.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №1019, відповідно до якого з метою забезпечення виконання зобовязань відповідач передав ВАТ «ВіЕйБі Банк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: - земельна ділянка загальною площею 0,115 га, з земель житлового та громадського призначення, з них: ріллі 0,115 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Новодофінівської сільської ради, село Вапнярка, вулиця Третя Лугова, №3. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №922162, виданий 20.10.2006 року Комінтернівським районним відділом земельних ресурсів Одеської області, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010652400362, кадастровий номер 5122783900:03:001:0136. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору належним чином не виконує та в нього існує заборгованість по поверненню кредиту та сплаті відсотків позивач просив суд: - в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором № 132/07ф від 15 травня 2007 року, яка становить 3\~822\~491,61 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про застосування строків позовної давності. Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 15 травня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 132/07ф від 15 травня 2007, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит сумі 78 000,00 доларів США на поточні потреби, який відповідно до додаткових угод був збільшений до 151 000,00 доларів США. На забезпечення виконання зобовязань 04 червня\~2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк»\~та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до якого з метою забезпечення\~\~виконання зобовязань відповідач передав позивачу в іпотеку земельну ділянку загальною площею 0,115 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Новодофінівської сільської ради, село Вапнярка, вулиця Третя Лугова, №3. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2012 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто аборгованість за Кредитним договором № 132/07ф від 15 травня 2007р. в розмірі 746 782,15 гривень, з яких: 77 000 доларів США, що в еквіваленті складає 615 214,60 грн. - заборгованість за кредитом; 14 036,33 доларів США, що в еквіваленті складає 112 147,47 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; 19 420,08 грн. -штраф. Вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 квітня 2014 року. Вищезазначене рішення суду до нинішнього часу не виконано, заборгованість по кредитному договору не погашена. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України\~"Про іпотеку"\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України\~Про іпотеку\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог\~та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна,\~за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження\~\~предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;\~початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як зазначено у постанові ВСУ від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15, відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Крім того, у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Як вбачається з правового висновку ВСУ у постанові від 13 березня 2017 року у справі №6- 224цс17 належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання, що вважається виконаним згідно зі статтею 559 ЦК України. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на сплив строку позовної давності виходячи з наступного, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня події, які, в свою чергу, до цього строку не включаються. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Перебіг позовної давності шляхом предявлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109,119,120 ЦПК України. Таким чином, позивач, предявивши позов про стягнення заборгованості за кредитним договором 05 березня 2012 року перервав перебіг позовної давності, та новий строк на думку суду слід рахувати з часу набрання законної сили рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитним договором тобто з 17 квітня 2014 року у звязку з чим відсутні підстави для застосування ч.4 ст. 267 ЦК України. Таким чином враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» [PERSON] про стягнення звернення на предмет іпотеки За правилами частини 1статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved