Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

У суд з позовною заявою звернулася [PERSON] в якій просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок А-1, прибудову-а, веранду-а-1, хлів- Б-1, вбиральню -В, огорожу-1, хвіртку -2 та колодязь питний-Г у відповідності з даними технічного паспорта, яке знаходиться в [ADDRESS], та належало [PERSON]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], [INFO] померла її мати [PERSON] та [INFO] помер брат позивачки [PERSON]. Після смерті батьків відкрилася спадщина за законом, позивачка мала право на спадщину як спадкоємець першої черги за законом, але ні вона ні хто інший спадщини не прийняв. З 15 червня 1990 року вона зареєстрована за адресою [ADDRESS]. З того часу вона добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти, підтримує будинок та господарські будівлі в належному технічному стані, обробляє присадибну ділянку. Любомльська міська рада не зверталася до суду з позовом про визнання спадщини на нерухоме майно, що у [ADDRESS] відумерлою. А тому позивачка вважає, що вона на законних підставах набула право власності на в порядку набувальної давності, бо добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує безперервно і відкрито ним володіти понад 10 років. Позивачка у позовній заяві вказала, що просить позов розглядати без її участі, вимоги позову підтримує повністю. В судове засідання представник відповідача не з'явився, проте від останнього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позов [PERSON] визнає повністю. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено. Відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.10.1968 року [PERSON] помер [INFO] в м. Любомль. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31.05.1979 року [PERSON] померла [INFO] в м. Любомль. Відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.12.1989 року [PERSON] помер [INFO] в м. Харцизьк Донецької області. З свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 10.06.1966 року вбачається, що домоволодіння по [ADDRESS] належить [PERSON]. Відповідно довідки від 25.02.2014 року № 548 виданої Любомльською міською радою [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS]. Відповідно довідки від 24.02.2015 року № 509 виданої Любомльською міською радою вилиця Кірова перейменована на [ADDRESS]. З повідомлення від 11.07.2014 року № 378 виконавчого комітету Любомльської міської ради вбачається, що міська рада з вимогами про визнання спадщини після смерті [PERSON] по [ADDRESS], відумерлою до суду не звертались. З витягу зі Спадкового реєстру № 39381653 вбачається, що у реєстрі відсутня інформація щодо спадкової справи та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, щодо [PERSON]. Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.03.2011 року батьками [PERSON], яка народилася [INFO], були [PERSON] та [PERSON]. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 08.07.2003 року вбачається, що позивачка змінила своє дошлюбне прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON]. Згідно технічного паспорта на об'єкт нерухомого майна інвентаризаційна вартість житлового будинку [ADDRESS]) становить 40450 грн. Відповідно паспорта серії [NUMBER] [PERSON], яка народилась [INFO] в м. Любомль зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Згідно з п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Як вказує пленум ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 13 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно п. 9, 10 вищевказаної Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, фактично позивачка почала володіти майном з 15.06.1990 року. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивачка з 15.06.1990 року володіє даним майном утримує його і по даний час продовжує відкрито безперервно користуватися і володіти даним нерухомим майном, при цьому жодна особа не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і тому є всі підстави для визнання за позивачкою права приватної власності за набувальною давністю і позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved