Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому з урахуванням змінених та уточнених позовних вимог просив: визнати недійсними електронні торги по лоту № 95649 з реалізації Ѕ частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що проведені ДП «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України 21.09.2015 року; визнати недійсним акт про проведені електронні торги арештованого майна від 26.10.2015 року, виданий головним державним виконавцем Комінтернівського ВДВС Харківського міського управління юстиції [PERSON] на підставі протоколу проведення електронних торгів № 116284 від 21.09.2015 року та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, посвідчений начальником Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Подолянко І.А.; застосувати наслідки недійсності електронних торгів по лоту № 95649 з реалізації Ѕ частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що проведені ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 21.09.2015 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності він та його батько [PERSON] мають квартиру [ADDRESS] . 21.09.2015 року відбулися електронні торги по лоту № 95649 із реалізації Ѕ частини зазначеної квартири. Інформація про лот була розміщена не веб-сторінці ДП «Сетам». Дані електронні торги проведено із порушенням норм ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, ЗУ «Про оцінку майна, майнових права та професійну оціночну діяльність в Україні», ЦК України, Тимчасового порядку реалізації арештованого майна, шляхом проведення електронних торгів. Даний правочин істотно порушив його права як співвласника спірної квартири. Звернення стягнення на Ѕ частку в майні, що є у спільній частковій власності можливо лише після вирішення питання про можливість виділення відповідної частки квартири в натурі. Таке виділення в натурі є поділом майна, в результаті якого створюються два нових об`єкти цивільних прав. Отже для здійснення оспорюваного правочину повинно було бути створено два нових об`єкти, тобто дві нерухомі речі, кожна з яких мала б відповідати ідеальним часткам в праві сумісної власності. Право спільної сумісної власності в цьому разі припиняється. Невиділена в натурі ідеальна частка у розмірі Ѕ частини квартири, як окремий об`єкт цивільних прав, яка не набула статусу нерухомості не задовольняє істотній умові договору купівлі-продажу з прилюдних торгів - предмету договору купівлі-продажу. Незаконним є внесення інформації про стартову ціну по лоту № 95649. В матеріалах справі відсутній експертний висновок та акт оцінки майна. Відповідач вказує, що на адресу організатора торгів було надіслано оригінал даного документу, однак перевірити чи це дійсно було так на даний час неможливо. Таким чином, з підставі неможливості перевірки відомостей, що були зазначені у цьому документі, а так само, факту надсилання цього документа на адресу організатора торгів та факту існування цього документа, вказані торги мають бути визнані недійсними з підстав порушення норм Тимчасового порядку. Інформація про спірну квартиру, яка була виставлена на сайті «Сетам», як вид майна не відповідає законодавчому, «1/2 частина квартири [ADDRESS] » не могла бути предметом договору купівлі-продажу. Лот містить характеристику майна, яка відповідає площі та кількості кімнат як повної квартири, дане свідчить про невідповідність реалізованого майна поняттю «лот» та «арештоване майно», що наведені у Тимчасовому порядку. Оспорюваним правочином фактично було відчужено «ідеальну частку» у розмірі Ѕ частини у праві спільної часткової власності на квартиру, що не є нерухомим майном. Тому такі торги мають бути визнанні недійсними. Він як співвласник спірної квартири не був попереджений про намір реалізації частки, що належить його батькові. Звернень від кредитора боржника до нього не надходило. Рішення суду про реалізацію частки у спільній часткові власності на квартиру не існує. В зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Третя особа [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що він є боржником у виконавчих провадженнях №№ 48211943, 48011683, 26653769, 44081637, 44082021. 21.09.2015 року у об`єднаному виконавчому провадженні № 48211943 відбулися електронні торги із реалізації Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Електронні торги було проведено з порушенням норм діючого законодавства. Спірна квартира належала йому та його сину [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. 23.10.2014 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволено вимоги подання головного державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності. Суд визначив, що ідеальна частка, яка йому належить у спірній квартири становить Ѕ. Отже зазначеною ухвалою суду змінено режим спільної власності позивачів за цим позовом зі «спільної сумісної» на «спільну часткову». Характеристика майна, розміщена на сайті, не співпадає із Ѕ частини спірної квартири, адже містить параметри усієї квартири, що зазначені у технічному паспорті. Із наведеного випливає, що предметом електронних торгів реалізована на оскаржуваних торгах Ѕ частина спірної квартири не є окремим об`єктом цивільних прав, адже не володіє виділеними в натурі параметрами. Невиділені в натурі ідеальні частки, не можуть бути предметом продажу з прилюдних торгів через відсутність у них ознак об`єкта нерухомості. Про проведення оцінки майна він не повідомлявся, йому не було повідомлено про результати оцінки спірного майна, це позбавило його права оскаржити оцінку майна, оскільки стартова ціна вочевидь не відповідає дійсній ринковій вартості. Зберігачем майна на момент його реалізації був [PERSON] Фактично, публікація на сайті контактного номеру телефона представника стягувача забезпечила [PERSON] можливість впливати на осіб, які виявили бажання придбати частину квартири, з метою запобігання їх участі у торгах. Також [PERSON] та [PERSON] були присутніми під час проведення опису і арешту спірного майна. На підставі викладеного просить суд визнати результати електронних торгів по лоту № 95649 з реалізації Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що відбулися 21.09.2015 року; визнати недійсним протокол № 116284 про проведення електронних торгів від 21.09.2015 року; визнати недійсним акт головного державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ [PERSON] про проведені електронні торги арештованого майна від 26.10.2015 року, створеного на підставі протоколу № 116284 про проведення електронних торгів від 21.09.2015 року; визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, зареєстроване в реєстрі № 2182 від 09.11.2015 року (штрих-код НАС 186833), посвідчене приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Юдіною О.С. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Просили суд встановити факт відсутності оцінки експерта, оскільки вона не була надана суду, тому є всі підстави вважати, що її не існувало на момент продажу спірної квартири. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Позовні вимоги третьої особи [PERSON] визнали в повному обсязі. Представник відповідача ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України» - Заяц Н.М. надала заперечення на позов в яких зазначила, що спірні правовідносини по даній справі жодним чином не пов`язані з діяльністю відповідача. ДП «Національній інформаційні системи» створено та зареєстровано в установленому законом порядку, як самостійна юридична особа. Відповідно до виписки з Єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців датою та номером запису в ЄДР про проведення державної реєстрації є 12.05.2015 року. З наведеного вбачається, що ДП «Національні інформаційні системи» є новоутвореним державним підприємством та не є правонаступником жодних підприємств, установ та організацій. ДП «НАІС» не було і не є повноважним на здійснення заходів із супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів. Дані повноваження до 23.10.2015 року здійснювало ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02.10.2015 року № 1885/5 передало дані повноваження новоствореному, юридично самостійному державному підприємству «Сетам». Представник відповідача Міжрайонного ВДВС по Основ*янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ в Харківській області [PERSON] в судовому засіданні проти позовів заперечувала, зазначила, що нею були зроблені всі дії по виконанню рішення суду у встановленому законом порядку. Оцінка експерта була проведена та надіслана сторонам для ознайомлення. Весь пакет документів необхідних для проведення електронних торгів був нею підготовлений та поданий до Головного управління юстиції в Харківській області. Просила в задоволенні позовів відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позовів [PERSON] та [PERSON] заперечував та пояснив, що Комінтернівським районним судом м. Харкова 26.04.2011 року було ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним попереднього договору, стягнення боргу, відшкодування збитків і неодержання доходів. Відповідно до рішення суду з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 58856,00 грн. Рішення набрало законної сили. На його виконання судом було видано виконавчий лист та за заявою стягувача відкрито виконавче провадження. Державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2011 року встановлено спосіб та порядок виконання рішення суду, замінено сторону виконавчого провадження на нового стягувача [PERSON] 29.04.2014 року державний виконавець звернулась до суду з поданням про визначення частки майна боржника [PERSON] у майні, а саме в квартирі [ADDRESS] , якою він володіє спільно з іншими особами. 23.10.2014 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова було визначено, що ідеальна частка, яка належить [PERSON] у спільній сумісній власності на спірну квартиру становить Ѕ. 21.09.2015 року Ѕ частину спірної квартири було продано з публічних торгів за 96053,00 грн. Кредитор [PERSON] не зверталася до суду із позовом про виділ частки боржника [PERSON] із спільного майна в натурі; не вимагала продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу; не вимагала продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на неї прав та об обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку, оскільки питання про виділ частки боржника у майні вирішувалося за правилами іншої процедури відповідно до положень ст. 379 ЦПК України, ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження». Отже у виконавчому провадженні звернуто стягнення на ідеальну Ѕ частку, яка належала боржнику [PERSON] у спільній сумісній власності. Законодавство, що діяло на час виникнення спірних правовідносин не передбачало для державного виконавця можливості звернення з поданням про виділ частки боржника в спільній сумісній власності в натурі з її наступною державною реєстрацією для звернення стягнення. Оскільки Ѕ частку спірної квартири було продано з публічних торгів, [PERSON] не мав переважного права на її придбання. Тобто не порушено жодних прав і інтересів позивача через звернення стягнення на частку [PERSON] в майні, яким позивач володів спільно з боржником. Позивач [PERSON] всупереч вимогам ст. 362 ЦК України, що є спеціальною нормою правового регулювання виниклих спірних правовідносин, застосував неналежний спосіб захисту права: не заявив вимогу про переведення на нього прав та обов`язків покупця; не вніс на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. В позовній заяві не вказані підстави для визнання електронних торгів недійсними відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6-174цс12 від 13.02.2013 року. [PERSON] не є стороною виконавчого провадження, його здійснення не впливає на права і законні інтереси позивача, який не може оскаржувати результати проведення виконавчого провадження. [PERSON] уклав договори на комунальне обслуговування спірної квартири та сплачує комунальні послуги, в свою чергу [PERSON] ухиляється від таких обов`язків. Окрім того в судовому порядку підлягає захисту лише порушене право. Натомість [PERSON] звернувся до суду не вказавши у позові яке його право підлягає поновленню шляхом судового захисту, а у разі неможливості його поновлення реалізацію яких гарантій може забезпечити суд, що нададуть позивачеві можливість отримати відповідне відшкодування. Просив у задоволенні позовів відмовити. Представник третьої особи та позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Третя особа - приватний нотаріус ХМНО Юдіна О.С. в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву в якій просила розглядати справу без її участі та ухвалити рішення на розсуд суду. Ухвалою від 20.04.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 20.04.2017 року задоволено клопотання про забезпечення позову. Ухвалою від 25.07.2017 року залучено співвідповідачів [PERSON] , Міжрайонний ВДВС по Основ*янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ, замінено первісних співвідповідачів. Ухвалою від 25.07.2017 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04.09.2017 року скасовано ухвалу від 25.07.2017 року про витребування доказів, клопотання передано на новий розгляд. Ухвалою від 03.11.2017 року відмовлено в клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою від 27.11.2017 року апеляційну скаргу представника позивача на ухвалу про відмову у витребуванні доказів - повернуто заявнику. Ухвалою від 15.01.2018 року залучено [PERSON] як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги та прийнято до розгляду його позовну заяву. Ухвалою від 19.03.2018 року продовжено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Ухвалою від 08.05.2018 року залучено в якості третіх осіб [PERSON] та приватного нотаріуса ХМНО Юдіну Ю.С. Ухвалою від 29.11.2018 року задоволені клопотання учасників справи про приєднання, витребування доказів та про виклик свідка. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.04.2003 року № 3-03-234869 виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно роздруківки електронної сторінки ТОВ «Сетам» зазначено, що торги з реалізації Ѕ частини спірної квартири відбулися 21.09.2015 року, стартова ціна 96053,00 грн.. Згідно протоколу № 116284 про проведення електронних торгів, зазначено, що торги відбулися 21.09.2015 року, реєстраційний номер лота - 95649; найменування лота - Ѕ частина квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; стартова ціна - 96053,00 грн.; ціна продажу - 96053,00 грн.; переможець торгів - [PERSON] . Постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ [PERSON] від 01.07.2015року було призначено експерта, суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та постановлено експерту Котляр Н.В. надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна. Листом № 9760/ 9761/08-31 від 06.07.2015 року на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ) було надіслано для ознайомлення копію висновку про оцінку майна від 23.01.2015 року та роз`яснено право на ознайомлення та оскарження зазначеного висновку. Згідно супровідного листа № 11025/08-31 від 17.08.2015 року за підписом начальника Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Подолянко І.А. на адресу Головного територіального управління ДВС у Харківській області надіслано пакет документів на реалізацію арештованого майна, а саме: Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] (додаток на 102-аркушах). Головним державним виконавцем Комінтернівського ВДВС ХМУЮ [PERSON] 26.10.2015 року було складено акт про проведені електронні торги арештованого майна, в якому зазначені підстави для стягнення з боржника грошових коштів, ким, коли і де проводилися електронні торги, коротка характеристика реалізованого майна, анкетні дані переможця торгів, дані про правовстановлюючі документи. Акт затверджено начальником Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Подолянко І.А. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2011 року було замінено стягувача [PERSON] новим стягувачем [PERSON] , яка набула права власності на нерухоме майно; зобов`язання [PERSON] щодо сплати боргу правонаступнику (новому кредитору) [PERSON] за стягненням згідно заочного рішення від 26.04.2011 року по цивільній справі № 2-355/2011 р. Ухвала набрала законної сили. 09.11.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Юдіною О.С. відповідно до ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» та на підставі акту про проведені електронні торги арештованого майна було видано свідоцтво, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 2182. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.04.2018 року визнано припиненим право [PERSON] на користування квартирою [ADDRESS] . Постановою Апеляційного суду Харківської області від 02.08.2018 року зазначене рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовним вимог [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.09.2017 року відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] , в якій він просив визнати неправомірними та скасувати акт опису і арешту майна, скасувати постанову про призначення експерта, визнати бездіяльність державного виконавця по розподілу грошових сум. Ухвала набрала законної сили. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.2 ст.16, ч.1 ст.215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон України Про виконавче провадження № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року) та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхнє права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону). Разом з тим аналіз положень Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст.650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст.62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та пп.5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п.5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Відповідно до ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України, до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовується загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до постанови від 18 листопада 2015 року (справа № 6-1884цс15) Верховний Суд України зазначив, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, установлених частиною першою ст.215 ЦК України. Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням. Таким чином, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. У відповідності до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ч.1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч.8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів регулюється Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 16 квітня 2014 року № 656/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 року за № 427/25204. Прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 Тимчасового положення). Тимчасовим положенням передбачено вимоги щодо проведення таких торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3) по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4), і по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6). Відповідно до п. 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином. Цей висновок узгоджується і з нормами статей 650, 655 та частини 4 статті 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розділ 6 Тимчасового положення, стаття 34 Закону України "Про нотаріат"). Отже, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 та 6 статті 203 ЦК України (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Разом із тим слід зазначити, що оскільки за змістом частини 1 статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Результатом прилюдних торгів є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Таке свідоцтво є документом, що посвідчує право власності та підставою державної реєстрації прав власності за покупцем. Так, згідно ч. 1 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця (ч. 4 ст. 362 ЦК України). Позивач [PERSON] має право власності на Ѕ частину спірної квартири, він не був учасником виконавчого провадження. Таким чином він не мав переважного права на купівлю Ѕ частини квартири, яка належала його батьку [PERSON] , оскільки продаж квартири було здійснено з публічних торгів. Обґрунтування позову в цій частині є безпідставними. Позивачі [PERSON] та [PERSON] обґрунтовуючи свої вимоги також послались на те, що їм не було направлено державним виконавцем повідомлення про оцінку майна, що позбавило їх можливості оскаржити висновок про вартість майна. Крім того просили суд встановити факт, що оцінка майна не проводилась, оскільки вбачається наявне ухилення відповідача надавати її суду. Наведене спростовується наявним у матеріалах справи повідомленням державного виконавця від № 9760/ 9761/08-31 від 06.07.2015 року про надіслання сторонам виконавчого провадження для ознайомлення проведеної експертом оцінки. Крім того в судовому засіданні була допитана в якості свідка державний виконавець [PERSON], яка пояснила, що їй було передано виконавче провадження щодо стягнення грошових коштів з [PERSON] У власності боржника була Ѕ частина квартири, тому в порядку виконання рішення на його майно був накладений арешт. Нею було призначено оцінку майна боржника, зазначена оцінка проведена експертом. Після отримання оцінки, її копії були надіслані боржнику та стягувачу для ознайомлення та їм було роз`яснено порядок оскарження. Також для підготовки до реалізації майна з прилюдних торгів вона зверталась до суду з поданням про виділення частки майна боржника. Всі необхідні документи для проведення електронних торгів в тому числі в оригінал звіту про оцінку майна нею було подано до Головного територіального управління юстиції у Харківській області, які в свою чергу передавали ці документи до організації, яка проводила публічні торги. Нею був зданий повний пакет документів, у разі відсутності там оцінки майна, ці документи були б їй повернуті та торги б не проводились. [PERSON] про реалізацію майна вона не повідомляла, оскільки він не є стороною виконавчого провадження та закон її про це не зобов`язує. Суд проаналізувавши показання свідка приймає їх, оскільки вони не суперечать письмовим доказам, які маються в матеріалах справи, крім того свідок була попереджена судом про кримінальну відповідальність та приведена до присяги. Як вбачається з відповіді ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України наданий на запит адвоката [PERSON] № 123 від 02.11.2018 року, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України повідомляє, що вся документація підприємства, в тому числі і документи Харківської обласної філії ДП «Інформаційний центр», згідно постанови ГПУ від 16.02.2018 року визнані речовим доказом у кримінальному провадженні № 42013000000000345 від 19.09.2013 року. У зв`язку з вищевказаним передачу документації до архіву не проведено, а доступ до документів тимчасово обмежено. Надати запитувану інформацію неможливо. Таким чином всі докази в сукупності та пояснення державного виконавця дають підстави вважати, що твердження позивачів про відсутність оцінки майна є безпідставними. Суд звертає увагу на той факт, що весь пакет документів, необхідних для проведення електронних торгів до системи електронних торгів арештованого майна «Сетам» надсилало Головне територіальне управління юстиції в Харківській області, то твердження позивачів на відсутність на момент проведення торгів оцінки майна вказує на неналежне виконання своїх обов`язків Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області, однак позивачі не зазначили їх відповідачем у справі. Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Крім того у позовній заяві як [PERSON] так і [PERSON] не вказано до чого, на думку позивачів, призвели зазначені порушення, яким чином такі могли вплинути на результати прилюдних торгів. Головною умовою, яку повинен встановити суд, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Зазначених висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 17.12.2014 № 143цс14, від 18.11.2015, № 6-1884цс15, від 13.04.2016 № 6-2988цс15, та 6-116цс12 від 24.10.2012. В той же час розміщення інформації про нерухоме майно, що реалізується на загальнодоступному веб - сайті із зазначенням часу ті місця проведення прилюдних торгів та вартості об`єкта продажу уже є належним повідомленням про проведення прилюдних торгів. Сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Такий висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-2988цс15. Дії державного виконавця щодо визначення вартості майна боржника у виконавчому провадженні є підготовчими діями з метою проведення прилюдних торгів, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів та мають самостійний спосіб та строки оскарження, а відтак не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, якщо їх не оскаржено та не визнано незаконними в зазначений спосіб. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.10.2012 у справі №6-116цс12, та постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №490/5475/15 та від 02.05.2018 у справі № 910/10136/17. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду №914/881/17 від 13.03.2018 року, звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача з визначених питань і не може вважатися юридичним актом, нормативно-правовим актом чи актом ненормативного характеру (індивідуальним актом) будь-якого державного чи іншого органу або уповноваженої ним особи. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів. У відповідності до постанови Великої Палати Верховного суду від 20.03.2019 року, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією держвиконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам держвиконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності, учинила відповідні дії) щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів. Отже, оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Щодо порушення державним виконавцем процедури підготовки проведення прилюдних торгів, що порушило право власності позивача, як співвласника квартири суд приходить до наступного. Можливість звернення стягнення на частку майна боржника у випадках, коли він володіє майном спільно з іншими особами, передбачено ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Отже, вирішення такого процесуального питання необхідне для примусового виконання рішення у разі звернення стягнення на майно. Про необхідність вчинення дій щодо визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, зазначено також в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження». Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановленост.379 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця. Отже, згідно зі ст. 379 ЦПК України право на звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, має лише державний виконавець. При цьому суд за правилами ст. 379 ЦПК України не просто визначає, а саме виділяє частину майна з метою подальшого звернення стягнення на неї. Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, державний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясовувати питання чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами та чи мають право на користування даним майном інші особи в тому числі і неповнолітні діти, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Зазначені дії були зроблені державним виконавцем, про що свідчить ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.10.2014 року, якою було визначено, що ідеальна частка, яка належить [PERSON] у спільній сумісній власності на спірну квартиру становить Ѕ. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст.12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що наведені позивачами [PERSON] та [PERSON] порушення не вплинули на результат прилюдних торгів. Підстав, передбачених законом, для їх визнання недійсними немає, оскільки під час розгляду справи доводи позивачів не знайшли свого підтвердження. Тому в задоволенні позовних [PERSON] та [PERSON] вимог слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed