Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом 17.02.2016 року, ПАТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 89465,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KS65680274 від 01.07.2006 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 12400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Разом з тим, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 13.01.2016 року утворилась заборгованість - 89465,00 грн., яка складається з: 10034,05 грн. - заборгованість за кредитом; 52728,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 26702,09 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 18.04.2016 року по справі за вказаним позовом Дзержинським міським судом Донецької області було ухвалено заочне рішення, яким з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNH4KS65680274 від 01.07.2006 року в розмірі 89465 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн., витрати пов`язані з розміщенням оголошення в газеті у розмірі 26 грн. 12.03.2019 року до суду звернувся представник відповідача [PERSON] . із заявою про скасування заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18.04.2016 року за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 27.03.2019 заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18.04.2016 року за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. До початку судового розгляду 22.04.2019 року до суду звернувся представник відповідача з заявою про застосування судом позовної давності, в обґрунтування якої зазначив, що кредитний договір між позивачем та відповідачем був укладений 01.07.2006 року. Згідно наданої позивачем заяви позичальника кредитних коштів за № DNH4KS65680274 від 01.07.2006 року, кредит виданий на строк 42 місяці, тобто по 01.01.2010 року включно. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність у заяви позичальника кредитних коштів за № DNH4KS65680274 від 01.07.2006 року не встановлена. Отже, в межах загального строку позовної давності позивач повинен був звернутися до суду в строк до 01.01.2013 року (включно). Натомість, у даному випадку, позивач звернувся до суду лише 17 лютого 2016 року, тобто зі значним пропуском строку позовної давності. Відтак, представник відповідача просить відмовити ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з причини спливу строку позовної давності. В судовому засіданні під час судового розгляду справи по суті представник відповідача заявив клопотання про зобов`язання позивача надати до суду оригінал заяви позичальника №DNH4KS65680274, складеної від імені [PERSON] , [INFO] та оригінал акту прийому-передачі товару №№DNH4KS65680274 від 01.07.2016 року для огляду в судовому засіданні, оскільки відповідач повністю заперечує укладення такого договору з банком, а долучені до позовної заяви копії документів не містять підписів позивача. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 19.07.2019 року клопотання задоволено, витребувано від позивача АТ КБ «Приватбанк» оригінал заяви та оригінал акту прийому-передачі товару №№DNH4KS65680274 від 01.07.2016 року. На виконання ухвали суду представником позивача в судовому засіданні 27.08.2019 надано заяву про неможливість надати оригінали витребуваних доказів, у зв`язку з їх перебуванням в архівах АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в м. Донецьк, що на даний час є тимчасово окупованою територією України. Разом з тим, представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, неподання позивачем доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору, представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити, у зв`язку з його недоведеністю. Додатково зазначив, що обираючи позицію, подавав суду клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності, разом з тим, на даний час вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю. В судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Дослідив всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 129 Конституції України серед інших засад судочинства в Україні гарантується змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд наголошує, що судове доказування це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч. ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України, визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 207,1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, відповідно до копії заяви позичальника № DNH4KS65680274 від 01.07.2006 року, яка разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складають договір про надання банківських послуг кредитного договору, [PERSON] отримала кредит у розмірі 12400,00 грн. на строк 42 місяця по 01.01.2010 року включно, з умовами сплатити відсотки за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов`язання позичальника поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 448,77 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. В обґрунтування позову при подачі позову до суду 17.02.2016 року позивачем надано копію заяви позичальника № DNH4KS65680274 від 01.07.2006 року разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), згідно з якою [PERSON] виявила бажання оформити на своє ім`я строковий кредит у сумі 12400,00 грн. (а.с. 6-7), проте у графі вказаної заяви позичальника «Позичальник. ПІБ, підпис» мається лише дата складання заяви, в той же час прізвище, ім`я, по батькові та підпис позичальника відсутні. Пред`являючи позов, АТ КБ «Приватбанк» на розгляд суду надав, крім зазначеної вище анкети-заяви, копії наступних документів: Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), (а.с. 8-11), Акт прийому-передачі товару № DNH4KS65680274 від 01.07.2006 року (а.с. 12), які разом з заявою позичальника, за твердженням АТ КБ «Приватбанк», складають договір, та копію паспорту на ім`я [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 218 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено у ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.2 ст.640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Суд зауважує, що копія акту прийому-передачі товару №DNH4KS65680274 від 01.07.2016 року між ЧП [PERSON] та [PERSON] також не містить жодних підписів, продавця та покупця. Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду (ч. 10 ст. 84 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд також зауважує, що представник позивача в заяві, наданій до суду зазначив, що оригінали документів не має можливості надати, у зв`язку з перебуванням архівів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на тимчасово окупованій території України, однак, ці доводи, суд не вважає обґрунтованими, оскільки місцем оформлення заяви від імені [PERSON] та акту прийому-передачі товару №№DNH4KS65680274 від 01.07.2016 року зазначено м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), адресою місця проживання відповідача вказано м. Торецьк (м. Дзержинськ) Донецької області, відтак, посилання на перебування оригіналів документів на тимчасово окупованій території України в м. Донецьк, як поважні причини ненадання їх для огляду в судовому засідання, суд не може прийняти до уваги. Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки позивачем на підтвердження факту виникнення кредитних відносин між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , не було надано доказів отримання відповідачем кредиту, який є підставою позову, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Водночас, правовою підставою позову є саме надання відповідачу кредиту на умовах договору, укладеного відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», що позивачем не доведено. Окремо, суд зазначає, що згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення . При цьому , закінчення позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно за ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Як вбачається з заяви позичальника № DNH4KS65680274 від 01.07.2006 року кредит виданий на строк 42 місяці, тобто по 01.01.2010 року включно. Позивачем не надано жодних доказів того, що дія кредитного договору була подовжена. Встановлено, що з 2010 року банк до відповідача з вимогами щодо повернення кредитного боргу не звертався. Станом на дату подачі позову до суду 17.02.2016 року позивач пропустив строк позовної давності, з клопотанням про поновлення пропущеного строку не звертався. Разом з тим, позовну заяву було подано до суду 17.02.2016 року, тобто після спливу строку позовної давності. Разом з тим, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з поданими представником відповідача до суду документами, встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.12.2013 року, при укладенні шлюбу [PERSON] змінено прізвище на Ісайкіну та позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», що відповідно має бути зазначено в рішенні суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed