Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

До суду із позовом звернулося Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» до [PERSON] , Фермерського господарства «Урожай-2018» про визнання договору недійсним та скасування його державної реєстрації, вказавши, що 13.02.2008 року між позивачем та [PERSON] (спадкодавцем відповідача [PERSON] ) був укладений договір оренди землі № 13, державна реєстрація якого була здійснена 08 квітня 2009 року. Відповідно до договору [PERSON] передала позивачу у строкове платне користування земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер 3523883200:02:000:2503 загальною площею 4,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, термін дії договору 10 років. [INFO] [PERSON] померла, а вказану земельну ділянку успадкував відповідач [PERSON] . У червні 2018 року СТОВ «Вікторія-Агро» звернулася з позовною заявою до [PERSON] та ФГ «Босько А.Б.» про скасування договору оренди землі укладеного між ними на земельну ділянку кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, яка вже перебувала в оренді у СТОВ «Вікторія- Агро». Підставою позову була подвійна реєстрація права користування землею та порушення відповідачами переважного права СТОВ «Вікторія-Агро» на оренду спірної земельно ділянки. Під час розгляду справи № 395/823/18, [PERSON] визнав переважне право позивача на поновлення договору оренди землі та по закінченню договору оренди землі від 13.02.2008 року, уклав 09 квітня 2019 року з СТОВ «Вікторія-Агро» договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 3523883200:02:000:2503 на новий строк та [PERSON] передав позивачу спірну земельну ділянку по акту приймання-передачі від 09 квітня 2019 року. У позивача була відсутня можливість одразу зареєструвати даний договір, оскільки в державному реєстрі був зареєстрований договір оренди землі між [PERSON] та ФГ «Босько А.Б.» від 20.01.2013 року, який визнано судом недійсним 07.08.2019 року в момент набуття рішення Новомиргородського райсуду Кіровоградської області від 10.04.2019 р. у справі № 395/825/18 законної сили. Рішенням Новомиргородського районного суду від 10 квітня 2019 року (яке набуло чинності 07 серпня 2019 року) визнано недійсним договір оренди землі, укладений 20 листопада 2013 року між фізичною особою [PERSON] та Фермерським господарством «Босько А.Б.», зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року, за реєстраційним номером 3622437, згідно якого [PERSON] передав в оренду Фермерському господарству « Босько А.Б. » земельну ділянку, кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, номер земельної ділянки 81, площею 4,9929 га, в тому числі рілля 4,9929 га, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, призначена для ведення сільськогосподарського виробництва та скасовано його державну реєстрацію. 10 вересня 2019 року СТОВ «Вікторія-Агро» звернулася до державного реєстратора та подало на реєстрацію укладений договір оренди землі між СТОВ «Вікторія-Агро» та [PERSON] від 09.04.2019 року, на що отримало Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11 вересня 2019 року № 48614886 з підстав наявності вже зареєстрованого обтяження земельної ділянки за іншим суб`єктом господарювання, а саме за Фермерським господарством «Урожай-2018», код ЄДРПОУ 42006151, на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 04.06.2019 року. Тож позивач вважає, що укладенням між відповідачами договору емфітевзису та його реєстрація порушують права позивача на користування земельною ділянкою. Тому просить суд визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладений 04 червня 2019 року між фізичною особою [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та Фермерським господарством «Урожай-2018» (код ЄДРПОУ 42006151), зареєстрований державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року, за реєстраційним номером 31861004, згідно якого [PERSON] передав Фермерському господарству «Урожай-2018» право володіння та право користування земельною ділянкою кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, площею 4,9929 га., розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області; скасувати державну реєстрацію договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладеного 04 червня 2019 року, між фізичною особою [PERSON] та Фермерським господарством «Урожай-2018», на земельну ділянку з кадастровим номером 3523883200:02:000:2503, здійснену державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року за реєстраційним номером 31861004 та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представники позивача Пастух В.В. підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, додавши, що підписанням договору з позивачем 09 квітня 2019 року [PERSON] фактично визнав продовження дії договору оренди укладеного із його покійною матір`ю від 13 лютого 2008 року. Просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] , оповіщений в установленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Раніше в судовому засідання пояснював, що договір оренди з СТОВ «Вікторія-Агро» у квітні 2019 року він не підписував, хоча у договорі стоїть підпис схожий на його, останній раз отримував від позивача орендну плату ще в 2013 році та і в самому с. Каніж він не був близько 5 років. Він знав про наявність договору укладеного ще його матір`ю, але ніколи його не бачив та не знайомий з його умовами. Будь яких листів щодо припинення дії договору з позивачем він СТОВ «Вікторії Агро» не направляв так як знав, що останні роки його земельна ділянка не перебувала у користуванні у позивача та від позивача також будь - яких листів не отримував. Так як СТОВ «Вікторія-Агро» не виплачувала йому орендну плату ще з 2014 року, він вирішив укласти договір з ФГ «Урожай-2018», при цьому ж він сам знайшов Боська А.А. , керівника ФГ Урожай 2018» та запропонував укласти договір. Представник відповідачів ФГ «Урожай - 2018 » та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначивши, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 4,9929 га, кадастровий номер 3523883200:02:000:2503.Після вступу у спадщину [PERSON] надав відповідні документи СТОВ «Вікторія -Агро» та отримав орендну плату у вересні 2013 року.Протягом 2014, 2015, 2016, 2018, 2019 років орендар СТОВ «Вікторія-Агро» орендну плату [PERSON] не платило.У зв`язку з систематичним порушенням позивачем умов договору оренди землі від 13.02.2008 року, відповідач вважає, що СТОВ «Вікторія-Агро» є недобросовісним орендарем, тому посилання на переважне право на поновлення договору оренди на новий строк є безпідставним. Після закінчення договору оренди із СТОВ «Вікторія-Агро» 04 червня 2019 року, використовуючи своє конституційне право, [PERSON] уклав договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) з ФГ «Урожай-2018». У відповідності до п. 2.6 сторони домовилися про те, що строк дії договору встановлюється 49 років. Державна реєстрація даного договору здійснена 04.06.2019 року. Одночасно було складено та підписано сторонами акт приймання - передачі об`єкту емфітевзису та на даний час його земельна ділянка перебуває у фактичному користуванні ФГ «Урожай 2018». За таких обставин суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідача [PERSON] , на що сторони в ході судового розгляду не заперечували. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову за такими обставинами. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. В ході судового засідання було встановлено, що 13.02.2008 року між позивачем та [PERSON] (спадкодавцем відповідача [PERSON] ) був укладений договір оренди землі № 13, державна реєстрація якого була здійснена 08 квітня 2009 року. Відповідно до договору [PERSON] передала позивачу у строкове платне користування земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер 3523883200:02:000:2503. Згідно п. 3.1 вказаного договору довір укладено строком на 10 років. Отже, строк дії вказаного договору до 08 квітня 2019 року. У відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 12197361 від 04.11.2013 року, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 12198164 від 04.11.2013 року [PERSON] , як спадкоємець після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , є власником земельної ділянки, площею 4,9929 та, кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. На виконання умов вказаного договору після вступу в спадкові права відповідач [PERSON] отримував від позивача орендну плату до 2013 року, що підтверджується видатковими касовими ордерами з 2010 по 2013 рік та належна йому земельна ділянка продовжувала перебувати у користуванні (оренді) у позивача до 2013 року. У червні 2018 року СТОВ «Вікторія-Агро» звернулася з позовною заявою до [PERSON] та ФГ «Босько А.Б.» про скасування договору оренди землі укладеного між ними на земельну ділянку кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, яка вже перебувала в оренді у СТОВ «Вікторія- Агро». Підставою позову була подвійна реєстрація права користування землею та порушення відповідачами переважного права СТОВ «Вікторія-Агро» на оренду спірної земельної ділянки. Згідно рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2019 року у цивільній справі 395/823/18 за позовом СТОВ «Вікторія Агро» до [PERSON] , ФГ «Босько А.Б.», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди землі, яке набрало законної сили 07 серпня 2019 року, визнано недійсним договір оренди землі, укладений 20 листопада 2013 року між фізичною особою [PERSON] та Фермерським господарством «Босько А.Б.», зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року, за реєстраційним номером 3622437, згідно якого [PERSON] передав в оренду Фермерському господарству « Босько А.Б. » земельну ділянку, кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, номер земельної ділянки 81, площею 4,9929 га, в тому числі рілля 4,9929 га, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, призначена для ведення сільськогосподарського виробництва та скасовано його державну реєстрацію. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як вбачається з пояснень представника позивача та письмових матеріалів справи 09 квітня 2019 року, тобто на наступний день після закінчення строку дії попереднього договору оренди між СТОВ «Вікторія Агро» та [PERSON] від 13 лютого 2008 року, між позивачем по даній справі СТОВ «Вікторія Агро» та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки з кадастровим № 3523883200:02:000:2503, площею 4,9929 га, в тому числі рілля 4,9929 га, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області строком на 15 років. 10 вересня 2019 року СТОВ «Вікторія-Агро» звернулася до державного реєстратора та подало на реєстрацію укладений договір оренди землі між СТОВ «Вікторія-Агро» та [PERSON] від 09.04.2019 року, на що отримало Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11 вересня 2019 року № 48614886 з підстав наявності вже зареєстрованого обтяження земельної ділянки за іншим суб`єктом господарювання, а саме за Фермерським господарством «Урожай-2018», код ЄДРПОУ 42006151, на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 04.06.2019 року. Отже, державна реєстрація вказаного договору проведена не була. 04 червня 2019 року, [PERSON] уклав договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) з ФГ «Урожай-2018». У відповідності до п.2.6 сторони домовилися про те, що строк дії договору встановлюється 49 років. Державна реєстрація даного договору здійснена 04.06.2019 року. Одночасно було складено та підписано сторонами акт приймання - передачі об`єкту емфітевзису. У відповідності до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності). В своїх поясненнях сторона позивача посилається на порушення з боку відповідачів переважного права СТОВ «Вікторія Агро» на користування спірною земельною ділянкою, зазначаючи на наявність договору оренди між позивачем та [PERSON] укладеного 09 квітня 2019 року, тобто на наступний день після закінчення строку дії попереднього договору оренди від 13 лютого 2008 року строк дії якого закінчився 08 квітня 2019 року. Разом з тим у ході судового розгляду у справі відповідачем [PERSON] категорично заперечувався намір останнього продовжувати договірні відносини з позивачем у зв`язку з невиконанням СТОВ «Вікторія Агро» умов попереднього договору, а саме не сплати орендної плати починаючи з 2014 року. При ознайомлені [PERSON] в судовому засіданні з текстом договору оренди землі від 09 квітня 2019 року останній категорично заперечував факт його укладення при цьому вказав, що підписи на вказаному договорі від його імені схожі на його підпис при цьому зазначив, що у 2019 році жодного разу не спілкувався з представниками позивача в тому числі щодо питання укладення будь - яких угод. Належна йому земельна ділянка фактично вибула із користування позивача у 2013 році коли ним було укладено договорів оренди з ФГ «Босько А.Б.» та земельну ділянку він фактично позивачеві не передавав. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що як до часу закінчення договору оренди від 13 лютого 2008 року так і після нього жодна із його сторін не зверталися з офіційними повідомленнями про намір чи продовжити, чи повідомити про закінчення строку договору, що сторонами в ході судового засідання не заперечувалося. Отже, в судовому засіданні з`ясовано, що земельна ділянка кадастровий № 3523883200:02:000:2503, площею 4,9929 га, яка належить відповідачеві [PERSON] вибула із фактичного користування позивача у 2013 році після укладення [PERSON] договору її оренди від 20 листопада 2013 року із ФГ «Босько А.Б.», який у відповідності до рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2019 року у справі № 395\\823\\18 визнано недійсним та скасовано його державну реєстрацію. Позивачем на виконання договору оренди від 13 лютого 2008 року сплачувалася орендна плата відповідачеві [PERSON] тільки до 2013 року. Учасниками судового розгляду в процесі судового засідання не надано до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували б вказані обставини. Згідно довідки Новомиргородської ДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 10.05.2019 року СТОВ «Вікторія Агро» сплачувало податок за користування земельною ділянкою, яка належить [PERSON] з 2016 по 2018 рік. Разом з тим, вказаний доказ не підтверджує факт безпосереднього користування спірною земельною ділянкою, нарахування та виплати орендної плати по договору від 13 лютого 2008 року позивачем та перебування вказаної земельної ділянки у користуванні у позивача на час закінчення вказаного договору оренди, а саме 08 квітня 2019 року. Суд не погоджується з доводами представника позивача, що укладенням договору оренди землі від 09 квітня 2019 року із відповідачем [PERSON] фактично було продовжено строк дії договору оренди від 13 лютого 2008 року так як [PERSON] його укладенням фактично визнав переважне право позивача на оренду земельної ділянки, оскільки самим [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечувався факт укладення вказаного договору, він не вступив у дію (не пройшов державної реєстрації), на момент закінчення попереднього договору оренди земельної ділянки спірна земельна ділянка не перебувала у користуванні позивача, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на факт укладення додаткової угоди про поновлення договору від 13 лютого 2008 року. Крім того, аналіз змісту договору оренди землі від 09 квітня 2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] , не містить будь-яких посилань на наявність попереднього договору оренди землі від 13 лютого 2008 року та його зміст фактично встановлює укладення нового договору оренди між сторонами. Відповідно після закінчення строку дії договору від 13 лютого 2008 року, оскільки належна [PERSON] земельна ділянка на час закінчення строку дії вказаного договору між СТОВ «Вікторія Агро» та його покійною матір`ю не перебувала у фактичному користуванні позивача, починаючи з 2014 року, позивач [PERSON] орендної плати з 2014 року не сплачував, про намір продовжити строк дії договору орендодавцю у встановлений законом строк не повідомляв, додаткової угоди про поновлення вказаного договору оренди землі між сторонами не укладалося, тому [PERSON] - 04 червня 2019 року уклав договір емфітевзису з Фермерським господарством «Урожай-2018» (код ЄДРПОУ 42006151), зареєстрований державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року, за реєстраційним номером 31861004, згідно якого [PERSON] передав Фермерському господарству «Урожай-2018» право володіння та право користування земельною ділянкою кадастровий номер 3523883200:02:000:2503, площею 4,9929 га., розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. У відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІУ та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127, державний реєстратор при проведені реєстрації договору емфітевзису повинен перевірити документи, надані фермерським господарством, на наявність підстав для зупинення розгляду справи, зупинення державної реєстрації прав, відмови у державній реєстрації (п.4 ч.1 ст.18 ЗУ). У відповідності до п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень: розгляд заяви то документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів. Як вбачається з матеріалів цивільної справи суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями на спірну земельну ділянку на момент проведення державної реєстрації спірного договору емфітевзису встановлено не було. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до вимог до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону,до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до приписів п.п. 1 та 9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядкудоговору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду,що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, зі змісту вище зазначених положень закону вбачається, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Таким чином, вимога позивача про визнання недійсними договору оренди землі є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію права користування та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він зобов`язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію права. Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права користування може бути підставою для звернення до суду з окремим позовом, лише у разі відмови реєстраційною службою внести зміни про скасування державної реєстрації прав. Крім цього, зміст та форма договору оренди землі з додатком, який ніби-то було укладено 09.04.2019 року між СТОВ «Вікторія- Агро» та [PERSON] , не відповідає чинному законодавству. Зокрема, позивач, як на підставу правомірності свої вимог, посилається на п.13.1 Договору, яким встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Проте, у відповідності до частини 1 статті 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності лише після реєстрації. Також у відповідності до статті 17 ЗУ «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендаревіз моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Оскільки позивачем у ході судового розгляду у справі не надано до суду належних та допустимих доказів, які б вказували на порушення їх прав, суд не вбачає підстав для задоволення позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed