Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до Білоцерківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] У 2000 році, після одруження, вона змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Крім неї у батьків був син, її рідний брат [PERSON], який народився [INFO]. Мати позивачки [PERSON] померла [INFO]. Під час життя, батько позивачки [PERSON] та її брат [PERSON] отримали у власність квартиру [ADDRESS] згідно з наказом відкритого акціонерного товариства «РОСАВА» №1073 від 08.12.1997р. У вказаній квартирі свого часу проживали та були зареєстровані позивач, її батьки та брат. Після зняття з реєстрації у 2002 році, її брат продовжував користуватися і проживати у вказаній квартирі разом з батьком. Вони вели спільне господарство. Встановлення даних фактів має юридичне значення та необхідне для визнання майнових прав спадкоємця на спадкове майно. Наприкінці серпня 2006 року її брат поїхав до Італії і [INFO] там раптово помер. Після смерті сина (брата позивачки) батько продовжував постійно жити у квартирі [ADDRESS]. Постійно сплачував всі необхідні платежі за всю квартиру за користування всією площею квартири. Заборгованості по платежам не має. Брат позивачки ніколи не був одружений, дітей не мав, заповітів не складав. Батько позивачки [PERSON] не відмовлявся і не заявляв про відмову від прийняття спадщини після смерті сина [PERSON], а тому фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Він постійно, відкрито і добросовісно і одноособово користувався всією площею вказаної квартири. При житті [PERSON] не встиг звернутись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Ще за життя він склав заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все, що буде належати йому на день смерті, та на що він за законом матиме право, він заповідає [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання [PERSON], померлого [INFO] разом з [PERSON], померлим [INFO] у квартирі [ADDRESS] на час відкриття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], в якій вони були разом зареєстровані, та володіли рівними частками цієї квартири по 1/2 частини кожен на підставі свідоцтва про право власності. Крім того, позивач просить суд ухвалити рішення, згідно з яким, визнати за нею [PERSON], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та яка фактично належала спадкодавцю її батьку [PERSON] в порядку спадкування за законом, як спадкоємцю першої черги права на спадщину, яка відкрилась після смерті його рідного сина [PERSON] і належала [PERSON] на праві приватної власності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на доводи аналогічні зазначеним у позовній заяві. Представник позивача [PERSON], що діє згідно договору про надання правової допомоги від 30 грудня 2013 року, наполягав на задоволенні позовних вимог, вважає що заявлені вимоги доводяться матеріалами справи, а тому позов підлягає задоволенню. Представник відповідача Білоцерківської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали на адресу суду заяву № 90/1-13 від 13.01.2014 року в якій просять слухати справу без участі їхнього представника на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, заслухавши позивача та її представника, допитавши в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов обґрунтованого висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав та основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 16 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що позивач об'єднала в одному провадженні вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Позивач просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання [PERSON], померлого [INFO] разом з [PERSON], померлим [INFO] у квартирі [ADDRESS] на час відкриття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], в якій вони були разом зареєстровані, та володіли рівними частками цієї квартири по 1/2 частини кожен на підставі свідоцтва про право власності. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду №5 від 31.03.1995 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб (ст.122 ЦПК), а також за заявою прокурора. При подачі однією особою заяв про встановлення декількох фактів, що мають юридичне значення, всі ці заяви відповідно до правил ст.144 ЦПК можуть бути об'єднані і розглянуті судом в одному провадженні. Інші вимоги не можуть розглядатись у провадженні про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Враховуючи, що позивач звернувся до суду в порядку позовного провадження, розглянути вище наведену вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення, не вбачається можливим. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог в частині визнання факту, що має юридичне значення, слід відмовити. Відповідно до ч.1, 2 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. З 01.01.2013 вступив в дію Закон України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким передбачено створення єдиної системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яка започаткована вказаним Законом, передбачає проведення державної реєстрації всіх речових прав на нерухоме майно одним державним органом в єдиному державному реєстрі. Конституцією України визначено, що саме держава покликана гарантувати громадянам захист права власності, а тому офіційне визнання і підтвердження фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в чому і полягає зміст державної реєстрації речових прав на нерухоме майно) має бути функцією виключно держави. Відповідно до ст.461 Закону України від 04.07.2012 № 5037-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно», нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно. Нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і який має печатку такого реєстратора. Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з пояснень позивачки та її представника постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [INFO] її рідного брата [PERSON] винесена не була. Даний факт підтверджується і копією спадкової справи в якій відсутня така постанова нотаріуса. В порядку позовного провадження розглядаються спори про право. Однак ні з матеріалів справи ні з пояснень позивача, її представника чи свідків, не вбачається порушення або не визнання прав позивачки на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка фактично належала спадкодавцю її батьку [PERSON] в порядку спадкування за законом, як спадкоємцю першої черги права на спадщину, яка відкрилась після смерті його рідного сина [PERSON] і належала [PERSON] на праві приватної власності. Враховуючи вище наведене, суду не надано належних та допустимих доказів, повно і всебічно дослідивши які, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про порушення прав позивачки, тому в задоволенні частини позовних вимог про визнати за нею [PERSON], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та яка фактично належала спадкодавцю її батьку [PERSON] в порядку спадкування за законом, як спадкоємцю першої черги права на спадщину, яка відкрилась після смерті його рідного сина [PERSON] і належала [PERSON] на праві приватної власності, слід відмовити. Таким чином, позивач скористалась своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства, отже в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного й

Outcome: dismissed