Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, в якому просив зобов'язати відповідача виконати рішення суду та відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., спричинену невиконанням рішення суду. В обґрунтування позову послався на те, що на примусовому виконанні в Московському ВДВС Харківського МУЮ з 22.04.2013 по даний час повинен знаходитися виконавчий лист № 2-1294, виданий 10.03.2006р. Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.09.2013р. державному виконавцю Московського ВДВС Харківського МУЮ відмовлено в роз'ясненні подальшого виконання вказаного виконавчого листа. 20.11.2013р. державним виконавцем Московського ВДВС Харківського МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий лист до ВДВС Дрогобицького МРУЮ у Львівській області. 17.01.2014р. ВДВС Дрогобицького МРУЮ у Львівській області винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження, яку 18.01.2014р. разом з виконавчим листом було повернуто до Московського ВДВС Харківського МУЮ та отримано останнім 27.01.2014р. З того часу, як вбачається з доводів позивача, йому невідомо місцезнаходження виконавчого листа та хід його виконання. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2014р. постанову державного виконавця від 20.11.2013р. скасовано та зобов'язано відповідача усунути допущені порушення і вжити заходів щодо виконання рішення суду. Станом на 13.08.2014р. позивач не проінформований щодо виконання вищевказаної ухвали. Також зазначає, що порушення прав відповідачем суттєво впливає на стан здоров'я позивача, що спричинило йому моральної шкоди. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначалося, що держаним виконавцем 25.06.2014р. та 18.07.2014р. направлялися заяви до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про видачу дубліката виконавчого листа, який станом на день розгляду справи до виконавчої служби не надходив. Суд, дослідивши доводи позовної заяви, письмові заперечення представника відповідача та надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.04.2013р. державним виконавцем Московського ВДВС Харківського МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1394, виданого 10.03.2006р. Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, яким зобов'язано ВАТ «Львівенергоремонт» надати [PERSON] та [PERSON] благоустроєне жиле приміщення, загальною площею 62,47 кв.м., житловою площею 29 кв.м., з усіма комунальними вигодами в межах м.Дрогобича Львівської області. 20.11.2013р. державним виконавцем Московського ВДВС Харківського МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий лист до ВДВС Дрогобицького МРУЮ у Львівській області. 17.01.2014р. ВДВС Дрогобицького МРУЮ у Львівській області винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження, яку 18.01.2014р. разом з виконавчим листом було повернуто до Московського ВДВС Харківського МУЮ та отримано останнім 27.01.2014р. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2014р. постанову державного виконавця від 20.11.2013р. скасовано та зобов'язано відповідача усунути допущені порушення і вжити заходів щодо виконання рішення суду. З наданих відповідачем доказів також вбачається, що 12.06.2014р. державним виконавцем Московського ВДВС Харківського МУЮ була винесена ухвала про відновлення виконавчого провадження та 25.06.2014р., 18.07.2014р. направлялися заяви до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про видачу дубліката виконавчого листа. Доказів отримання дублікату вказаного виконавчого листа відповідачем сторони суду не надали. Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Аналогічні положення закріплено в частині 1 статті 1167 цього Кодексу про те, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Системний аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що відшкодування матеріальних збитків та/або моральної шкоди можливо лише в разі доведення потерпілою особою факту їх завдання та їх розміру, за умови наявності безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку дій винної особи з завданням збитків та/або заподіянням моральної шкоди. У статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» та у ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про відшкодування шкоди (збитків), заподіяних державним виконавцем фізичним чи юридичним особам від час виконання рішення (під час проведення виконавчого провадження). У статті 1174 ЦК України також йдеться про відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади … при здійсненні нею своїх повноважень. Отже, ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.1174 ЦК України встановлено підстави для відшкодування шкоди (збитків). В п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вказано, що при розгляді цивільних справ названої категорії суду слід з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, з чого він виходить при оцінці шкоди, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору. В п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або юридичній особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Позовні вимоги про відшкодування шкоди позивач обґрунтовував посиланням на те, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2014р. постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження скасовано та Московський ВДВС Харківського МУЮ зобов'язано вжити заходів щодо виконання судового рішення. Водночас, доказів, які б свідчили про те, що внаслідок неналежного виконання державним виконавцем своїх обов'язків позивачеві завдано шкоди, позивачем надано не було. Само по собі тривале невиконання судового рішення не є беззаперечним підтвердженням завдання моральної шкоди позивачу. Відповідно до ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем так і не було доведено суду, що він поніс моральних страждань внаслідок незаконних дій відповідача. Оскільки ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2014р. Московський ВДВС Харківського МУЮ зобов'язано вжити заходів щодо виконання рішення суду, вказана ухвала набула законної сили і підлягає обов'язковому виконанню, додаткового судового рішення в цій частині не потребується. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed