Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

\~позивач звернувся до суду з позовом в якому просить заборонити відповідачу нараховувати на [PERSON] комунальні платежі за постачання газу та стягнути з відповідача 4840 грн. моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що його донька [PERSON] постійно проживає в Іспанії та не проживає за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS], газом не користується, однак нарахування за спожитий природний газ незаконно здійснюється і на неї. Крім того, у нього немає угоди укладеної із відповідачем про постачання газу, а відтак, відповідач не має права вимагати оплати послуг. Такими неправомірними діями відповідача йому завдана моральна шкод, грошове відшкодування за яку становить 4840 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ПАТ «Львівгаз» надає позивачу послуги з газопостачання від яких останній не відмовився, за таких обставин відсутність письмового договору між ПАТ «Львівгаз» та споживачем по наданню послуг з газопостачання за умовами користуваня позивачем такими послугами, само по собі не може бути підставою вважати позивача вільним від обовязку оплати послуг за спожитий газ. У разі тимчасової відсутності споживача, за наявності відповідної заяви із підтверджуючими відсутність документами, плата за користування послугами протягом шести місяців не нараховується, а кожен наступний перерахунок здійснюється лише за умови подання у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду письмової заяви з відповідними підтверджуючими документами. Останній раз позивач подавав таку заяву в лютому 2016 р. і нарахування на [PERSON] за спожитий газ не здійснювалось шість місяців. З серпня 2015 р. здійснюється нарахування на трьох осіб, так як заяви позивача з підтверджуючими відсутність [PERSON] документами до ПАТ «Львівгаз» не надходило. Оскільки всі дії вчинені у відповідності до вимог законодавства вважає, що позивачу не заподіяно жодної шкоди. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідка [PERSON], дослідивши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.67 Житлового кодексу плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.68 цього ж Кодексу наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). На підставі п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції постанови КМ України від 24.01.2006р. №45, діє з 02.02.2006р.), ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники та наймачі (орендарі) квартир зобовязані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [INFO], [PERSON], згідно акту №25 у вказаній квартирі зареєстрована, однак, не проживає, що стверджується довідкою виданою ЛКП «Старий Сихів» з місця проживання про склад сім'ї та прописку. Нарахування плати за спожитий газ за адресою: [ADDRESS] проводиться відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» №619 від 08.06.1996р. Відповідно до п.6 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз.11 п. 28 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року споживач має право на проведення перерахунку за надані послуги з газопостачання за відсутності лічильника газу в разі тимчасової відсутності споживача або членів його сімї за основним місцем проживання за період не більш як шість місяців за умови подання в місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду газопостачальному підприємству письмової заяви з відповідними підтвердними документами. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Однак, всупереч зазначених вимог, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів в підтвердження обставин щодо виконання нми вимог п.28 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, а відтак, вимоги позову в частині заборони нараховувати на [PERSON] комунальні платежі за постачання газу не грунтуються на нормах законодавства, а тому до задовлення не підлягають. Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відповідно до розяснень, що містить п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, якщо право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, положень Цивільного кодексу та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди). Така може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Проте позивачем, не подано суду жодних доказів, які б свідчили про неправомірність дій відповідача та заподіяння йому моральної шкоди внаслідок таких, а тому в задоволенні вимоги про відшкодування такої шкоди слід відмовити. На підставі ст.1167 Цивільного кодексу України, ст.ст.67,68 Житлового кодексу, ст.13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та

Outcome: dismissed