Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] , заявниця, дружина) звернулась до суду в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] (далі - [PERSON] , [PERSON] , малолітні діти), із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] ( [PERSON] , заінтересована особа, чоловік) поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки: - заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання постраждалої особи [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , а саме в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань 100 (сто) метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , а саме в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися із ними; -заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] та малолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вимоги заяви мотивовано тим, що заявник є дружиною [PERSON] , проте шлюб на даний час формальний, сторони спільно проживали лише через те, що заявнику з малолітніми дітьми на даний час немає де жити. В шлюбі народились діти. [PERSON] проживає в будинку разом з [PERSON] в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належить матері заінтересованої особи. [PERSON] проживає в вищезазначеному будинку на підставі договору оренди укладеному з власницею будинку. Сторони проживають як чужі люди. Заінтересована особа [PERSON] систематично застосовує насильства відносно заявниці та морально принижує. Заявниця неодноразово зверталася до працівників поліції із заявами про відкриття провадження. Проти [PERSON] були відкриті кримінальні та адміністративні провадження. Також [PERSON] являється боржником перед банком за не виплачений кредит, про що свідчить рішення суду. [PERSON] чинить сварки та бійки, що підтверджується чисельними заявами до дільничного поліції та викликів патрульної поліції. [PERSON] постійно погрожує заявнику, принижує дітей, на даний момент [PERSON] та малолітні діти [PERSON] , [PERSON] проживають у притулку для матерів та дітей, ще постраждали від домашнього насилля. Заінтересована особа неодноразово вдавався до психологічного та фізичного насильства відносно заявника і був притягнений постановою суду до адміністративної відповідальності за насильницькі дії відносно заявника. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.02.2020 було відкрито провадження у справі. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити, зазначила, що окрім вказаних в заяві форм насильства, [PERSON] відносно неї також вчиняє сексуальне насильство в присутності дітей та економічне, оскільки банківські картки знаходились у чоловіка, продукти харчування купував чоловік, крім того чоловік забороняв вживати продукти харчування тваринного походження та відвідувати лікарів, в результаті чого у дітей розвились рахіт та вади мовлення. Представник заявника підтримала вимоги заяви з підстав викладених у ній, просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] заперечував проти задоволення заяви. Повідомив, що проживає за адресою: [ADDRESS] зі своєю родиною, працює за межами міста Києва, тому до дому приїжджає тільки на вихідні. Зазначив, що саме дружина притримується сироїдіння, поїздки в екопоселення в гори Карпати відбувались за згодою дружини. Дійсно між подружжям виникають суперечки з побутових питань, з приводу виховання дітей та на ґрунті ревнощів, проте ніякого насильства він не вчиняє. По її рекомендації відповідач працевлаштувався, місто роботи знаходиться за межами міста Києва, приїжджає до дому на вихідні. Вислухавши пояснення сторін, представника, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] з 03.11.2015 перебувають у шлюбі (а.с.6). У шлюбі в них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 7) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2020, яка набрала законної сили 26.01.2020 (а.с.9), визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення за обставинами, що 15.01.2020 за адресою [ADDRESS] [PERSON] вчинив сварку словесного характеру під час якої висловлювався нецензурною лайкою, чим вчинив психологічний та фізичний тиск та членів родини, а саме відносно [PERSON] , з якою разом проживає. (а.с. 9). Також відносно [PERSON] 15.01.2020 Дарницьким УП ГУНП у м. Києві виписано терміновий заборонний припис стосовно кривдника, заборони в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] [PERSON] звернулась до Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дарницького району м. Києва, які листом від 22.01.2020 повідомили їй про те, що влаштовують її та дітей до Центру соціально-психологічної допомоги з 21.01.2020 по 21.02.2020. (а.с.13). Відповідно до копії талонів-повідомлень, [PERSON] зверталась до Департаменту кіберполіції, (а.с.15, 16) із заявами в який вказала, що [PERSON] 31.12.2019 подарував їй телефон та має доступ до інформації яка там зберігається, та 30.01.2020 він заволодів доступом, змінив логін і пароль від особистої сторінки у соціальних мереже Фейсбук, та від її імені публікує еротичні фото та спілкується зі знайомими. Відповідно до висновка про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини [PERSON] від 23.01.2020 дитина має порушення мовлення, загальний недорозвиток мовлення.(а.с.17-18). [PERSON] , 2016 р.н. відвідує дошкільний навчальний заклад (яслі-садок) № 805 з 04.02.2020. Місце проживання [PERSON] , 2018 р.н. та [PERSON] , 2016 зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] 10.02.2020 уклали договір оренди житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , приватний будинок. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] Також [PERSON] надала переписку щодо дітей, проте дана переписка не є допустимим та належним доказом, оскільки не містить достовірних відомостей щодо адресатів переписки. (а.с. 20-29). Заявниця та [PERSON] (як встановлено в засіданні є колишнім чоловіком заявниці) уклали договір між батьками щодо визначення місця проживання та участь у вихованні та утриманні дитини [INFO] , відповідно до якого дитина [PERSON] буде проживати з батьком [PERSON] [PERSON] 13.09.2016 отримала забій м`яких тканин шиї (клінічно) та 01.10.2016 звернулась із заявою до поліції, відомості внесені до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України, за фабулою: 13.09.2016 за адресою [ADDRESS], колишній чоловік [PERSON] наніс тілесні ушкодження [PERSON] . Свідок [PERSON] , суду пояснила, що є бабусею дітей та матір`ю [PERSON] з яким вона перебуває в неприязних стосунках з приводу користування майном, та показала, що проживає окремо від подружжя, коли відвідує належний їй будинок була свідком сварок на ґрунті ревнощів. З листопада 2019 року налагодила відносини з невісткою, допомагає доглядати дітей та надає матеріальну допомогу, годує дітей. За її спостереженнями, діти м`ясом та яйцями не харчувались. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ч.1 ст. 1 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру; сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності; Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявник обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї фізичне та психологічне, сексуальне та економічне насильство. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною другою ст.26 вищезазначеного Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Частиною 3 даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. За п. 9 ч.1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Зазначені правові положення, щодо застосування певних норм права до спірних правовідносин викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.11.2018 року по справі № 756/2072/18, та у відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Однак, як встановлено в судовому засіданні, заявник [PERSON] разом з дітьми має намір проживати за адресою: [ADDRESS] , приватний будинок. [PERSON] по роду діяльності проживає за адресою: [ADDRESS] фактично два дні на тиждень. Оцінюючи постанову суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, та терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність сімейних конфліктів між подружжям. У судовому засіданні не доведено факти домашнього насильства з боку [PERSON] як у відношенні до заявника так і до дітей. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів, на підставі яких суд, у відповідності до вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, не надано. Наявність конфліктних випадків між подружжям також не можуть бути розцінені як факт домашнього насильства. Суд звертає увагу, що спільне проживання є правом а не обов`язком, тому у випадку суттєвих непорозумінь між співмешканцями, це може бути підставою для розірвання сімейних відносин. Самі факти неодноразового звернення [PERSON] до різних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного, економічного та фізичного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї та дітей домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Оскільки [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства у розумінні Закону, судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно [PERSON] та дітей, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд дійшов висновку про відсутність підстави для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України , судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed