Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення сплаченого завдатку. Одночасно з поданням позовної заяви, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій зазначив, що він мав намір придбати квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу. Позивач та відповідач обумовили ціну продажу зазначеної квартири в сумі 80 000,00 доларів США, а також погодили кінцеву дату оформлення правочину щодо її купівлі-продажу, у зв'язку з чим позивач сплатив відповідачу завдаток у розмірі 20 000,00 доларів США. Також позивачем та відповідачем було обумовлено те, що у випадку відмови відповідача від продажу зазначеної вище квартири, відповідач зобов'язувалась повернути позивачу в строк до 01.09.2013 року грошові кошти в сумі 21 800,00 доларів США. Позивач зазначає, що відповідач прострочив виконання взятого на себе грошового зобов'язання більше ніж на рік, та крім того, позивачу стало відомо про те, що відповідач має намір продати зазначену квартиру. Посилаючись на те, що розпорядження відповідачем зазначеною квартирою може позбавити позивача в майбутньому отримати належні йому грошові кошти, просить суд накласти арешт на нерухоме майно, а саме, квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачу. Згідно ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Відповідно до ч.3 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз.1 ч.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] задоволенню не підлягає у зв'язку із тим, що обставини, на які посилається позивач як підстави для забезпечення позову жодним чином не підтверджені, крім того, позивачем не надано жодного доказу того, який би свідчив про дійсні наміри відповідача відчужити зазначене вище майно з метою уникнення виконання можливого рішення суду. Крім цього суд звертає увагу на те, що позивач просить накласти арешт в рамках ціни позову, яка є не співмірною із вартістю квартири. Таким чином, суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed