Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 27 лютого 2019 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, просила суд усунути перешкоди у користуванні належним їй житловим приміщенням, шляхом примусового виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Так, вимоги позивача були мотивовані тим, що вона є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] . Вказує, що дану квартиру вона набула у власність на підставі її спадкових прав за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначає, що вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, оформлення своїх спадкових прав залишила на більш пізніший строк, з огляду на її матеріальне становище. Разом з тим, у 2017 році їй стало відомо, що на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.12.2016 року у справі № 495/8030/16-ц та ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у тієї ж справі від 17.02.2017 року [PERSON] значиться власником квартири по [ADDRESS] , яка за життя належала [PERSON] , та була заповідана [PERSON] .. Згодом, рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.07.2017 року було скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, яке стало підставою для реєстрації права власності за [PERSON] 12.09.2017 року [PERSON] отримала рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, яким визнано за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом майна [PERSON] , який помер [INFO] . 31.01.2018 року вона зареєструвала своє право власності на дану квартиру у встановленому законом порядку. Разом з тим, зазначала, що після оформлення права власності на спірну квартиру, дізналась про наявність реєстрації ще з 2002 року у даному нерухомому майні [PERSON] .. Вважає, що само по собі складання заповіту на ім`я [PERSON] в повному обсязі визначало наміри покійного та він не міг надати дозвіл на реєстрацію місця проживання [PERSON] . В зв`язку з тим, що [PERSON] є зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] , цей факт створює перешкоди у користуванні належним [PERSON] майном, оскільки відповідач продовжує проживати у цій квартирі без жодних правових підстав. З огляду на вкладені обставини вона і звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав. Заяви,\~клопотання,\~інші процесуальні\~дії у\~справі. 04 березня 2019 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду провадження у вказаній справі було відкрито та вона призначена до її підготовчого розгляду. 19 червня 2019 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.12.2020 року, залучено в якості позивача [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , ІПН: [NUMBER] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , як правонаступника позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові . Відповідач\~ в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди представника позивача, суд ухвалою на місці, перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно на підставі заочного рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2017 року, залишеного в силі постановою апеляційного суду Одеської області від 20.11.2018 року, [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] та належним чином її зареєструвала, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Разом з тим, [INFO] в ході розгляду справи [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Задля повного та всебічного розгляду справи, на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2020 року, витребувано у приватного нотаріуса Білгород - Дністровського нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належним чином завірену копію спадкової справи № 2/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] . З наданої копії спадкової справи стало відомо, що спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її син [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується довідкою № 42/01-16 від 03.06.2020 приватного нотаріусу Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Макогончук Н.В. Так, [PERSON] наразі отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема на квартиру [ADDRESS] , тож є законним власником цього нерухомого майна. З матеріалів справи вбачається, що дійсно згідно даних домової книги для реєстрації громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] у ньому значиться зареєстрованою [PERSON] , з 18.07.2002 року. Дана інформація також підтверджується і наданою на запит суду інформацією, викладеною у листі Управління з питань надання адміністративних послуг № 22-05/355 від 26.03.2019 року. Позивач вказує, що наявність реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , перешкоджає у користуванні належним йому майном, оскільки відповідач продовжує проживати у цій квартирі без жодних правових підстав. Нормативне обґрунтування. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. ст.\~16,\~391,\~386 Цивільного кодексу України,\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. На підставі ч. 1\~ст. 316 ЦК України,\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1\~ст.\~317\~ЦК України \~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1\~ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1\~ст. 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2\~ст. 386 ЦК України,\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України\~передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оцінка аргументів сторін. Висновки суду. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у справі №638/13030/13 від 25.07.2018 року, предметом розгляду якої було питання про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, виселення. У відповідності до положень ст. 109 ЖК України,\~виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", застосовуючи положення\~ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,396\~ЦК України,\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. З огляду на те, що позивачем не доведено факту порушення його права власності, так само як і загалом проживання відповідача у спірній квартирі, адже за даними апеляційної скарги [PERSON] вона проживає в м. Одесі, а лише наявність факту законності перебування у праві власності певного майна та реєстрація у ньому іншої особи, не зумовлює примусове виселення такої, за відсутності перешкод у вільному його користуванні та розпорядження чи відсутності належних доказів цьому. Обраний спосіб захисту позивача полягав саме в усуненні порушень /без наведення яких саме/ законному власнику шляхом примусового виселення відповідача, тому суд у відповідності ч.1 ст. 13 ЦПК України, не виходячи за межі позовних вимог, не надаючи оцінки факту реєстрації, адже позивач не заявляє вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, приходить висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed