Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до Кам'янської міської ради, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача [PERSON] «про визнання права власності на частку будинку за строком набувальної давності», у якій прохав: - визнати за [PERSON], (ІПН [NUMBER]), право власності на 53/200 (п'ятдесят двохсотих) частин домоволодіння [ADDRESS], яке складається із житлового будинку А-1(загальною площею 88,4 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м.), літньої кухні Б-1, вбиральні В-1, сараю Г-1, огорожі № 1,3,6,9, водопроводу № 2, 5, зливної ями № 4, тротуару І, ІІ, воріт № 7, 8. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що за ним зареєстроване в передбаченому законом порядку право власності на 53/200 частки житлового будинку [ADDRESS], а саме в порядку спадкування після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] Інша частка зазначеного домоволодіння, в розмірі 47/100 частини, на праві власності належить [PERSON]. Інша частка домоволодіння, в розмірі 53/200 частини, фактично і постійно знаходилася у його користуванні та володінні з 1999 року, хоча і була оформлена на брата його батька, в порядку спадкування, а саме на [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.01.2001 року. [PERSON] починаючи з 1999 року постійно проживав у Росії, де і помер [INFO]. Жодного дня після отримання зазначеної частки у спадщину [PERSON] не проживав, не користувався та не утримував спірне майно. Після його смерті, починаючи з [INFO] позивач продовжив відкрито користуватися та проживати у спірній частині, здійснюючи утримання спірного майна, по час звернення із даним позовом, тобто більш ніж десять років. Відповідно до звернення до приватного нотаріуса Красношлик В.В. стосовно відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] повідомлено, що спадкова справа не відкривалася, спадщину ніхто не отримував. А тому, виходячи із вище зазначеного, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач та представник позивача [PERSON] (діючий на підставі довіреності від 19.03.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Кам'янського міського нотаріального округу Красношликом В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 258) до судового засідання подано заяву, в якій прохали провести розгляд справи за їх відсутності, без застосування технічних засобів, прийняв рішення на підставі поданих сторонами доказів, підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача № 1 - Кам'янської міської ради до судового засідання подав заву про розгляд справи без його участі, та без застосування технічних засобів, зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечують. Представник відповідача № 2 - Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради до судового засідання подав заву про розгляд справи без його участі та без застосування технічних засобів, зазначив що проти позову не заперечують. 3-я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - [PERSON], в судове засідання не прибув, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечень проти позову не подав, зазначив, що він не проти задоволення позову [PERSON], щодо визнання за ним прав власності на належну позивачу частку житлового будинку, після [PERSON], який помер у 2006 році. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 89 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Між сторонами виникли спірні правовідносини, що підлягають врегулюванню згідно до третьої книги Цивільного Кодексу України - Право власності та інші речові права. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, та докази на які посилалися сторони: Як встановлено судом, домоволодіння [ADDRESS], є об'єктом спільної часткової власності, а саме: - 53/200 частини домоволодіння зареєстроване за [PERSON], в порядку спадкування за законом (витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі - а.с. 14; свідоцтво про право на спадщину за законом, видана 11.08.2016 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Оката Л.Г., спадкова справа № 4/2016, зареєстровано в реєстрі за № 353 - а.с. 21); - 53/200 частини домоволодіння, зареєстроване за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину [NUMBER], зареєстрованого в реєстрі за № 2-61 від 19.01.2001 року Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою (а.с.20, 25-26); - 47/100 частини домоволодіння, зареєстроване за [PERSON], в порядку спадкування, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3-879, виданого 18.07.2016 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області , зареєстровано в реєстрі за № 305804434 від 22.07.2016 року (а.с. 24). Згідно до реєстраційних даних, позивач - [PERSON] є особою яка фактично проживає з народження та має зареєстровану за ним частку у праві спільної часткової власності за адресою будинок [ADDRESS] Так, згідно до реєстраційних даних та технічної характеристики домоволодіння, спірний будинок фактично є у користуванні, володінні, та розпорядження [PERSON] та [PERSON], згідно до усталеного порядку користування будинком, про що спір між сторонами відсутній (а.с. 9-11). [INFO] [PERSON] помер, та після його смерті спадкова справа не відкривалася, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (а.с. 14-15), довідкою про смерть № 10 від 01.06.2018 року (а.с. 19). З позовної заяви, вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 05.02.1992 року, виданого Відділом ЗАГС Заводського району м. Дніпродзержинська, актовий запис №644, [PERSON] народився [INFO], де батьками записано: [PERSON], [PERSON].(а.с.7). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 05.02.1992 року, виданого Відділом ЗАГС Заводського району м. Дніпродзержинська, актовий запис №420, [PERSON] народився [INFO], де батьками записано: [PERSON], [PERSON].(а.с.8). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 22.03.2018 року, виданого Заводським районним у місті Кам'янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №2936, [PERSON], народився [INFO], де батьками записано: [PERSON], [PERSON]. (а.с.6). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.09.1999 року, [PERSON] померла [INFO], актовий запис про смерть №765. (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Сисойкіною Н.М. від 19.01.2001 року, спадкоємцем майна [PERSON], померлої [INFO],є в рівних долях син - [PERSON], що мешкає в [ADDRESS] та син - [PERSON], що мешкав в [ADDRESS].(а.с.20). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 17.10.2008 року, [PERSON] помер [INFO], актовий запис про смерть №1063. (а.с.18). Після смерті [PERSON], померлого [INFO] його частка нерухомого майна у розмірі 53/200 перейшла [PERSON]. Відповідно до заповіту, посвідченого Державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Пономаренко В.М. від 12.04.2010 року, [PERSON] на випадок своєї смерті належне їй сі права та обов'язки, а також все інше майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідає [PERSON], [INFO]. (а.с.22). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від [INFO], [PERSON] померла [INFO], актовий запис про смерть №1197. (а.с.17). Норми права, які застосував суд: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1 ст. 41 Конституції України). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2 ст. 41 Конституції України). Стаття 251 Цивільного Кодексу України. Поняття строку та терміну 1. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 2. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 3. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Стаття 253 Цивільного Кодексу України. Початок перебігу строку 1. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Стаття 316 Цивільного Кодексу України. Поняття права власності 1. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 Цивільного Кодексу України. Зміст права власності 1. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 2. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 319 Цивільного Кодексу України. Здійснення права власності 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. 3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. 4. Власність зобов'язує. 5. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. 6. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Стаття 322 Цивільного Кодексу України. Тягар утримання майна 1. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 325 Цивільного Кодексу України. Право приватної власності 1. Суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. 2. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. 3. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи. Стаття 328 Цивільного Кодексу України. Підстави набуття права власності 1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 344 Цивільного Кодексу України. Набувальна давність 1.Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. 2. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. 4. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦКУкраїниособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Як вбачається з Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Стаття 76 ЦПК України: 1. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Згідно ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінка доказів: Враховуючи вище встановленні обставини, а саме той факт, що починаючи з 19.01.2001 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом 19.01.2001 року, у вигляді 53/200 частки у спільній частковій власності на будинок [ADDRESS], після офіційного оформлення документу на спадщину, повернувся до Росії і в отриманій в спадщину частині будинку не проживав жодного дня та не був зареєстрований, а з 19.01.2001 року позивач [PERSON] постійно відкрито піклуватися, доглядав та користувався, як належною йому на праві приватної спільної часткової власності так і за часткою будинку зареєстрованою за [PERSON], що відповідає 53/200 часток зазначеного домоволодіння. Враховуючи, що між [PERSON] та [PERSON] є родинний зв'язок, та що про смерті [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа не відкривалася, спадщину ніхто не отримував, позивач постійно проживає за адресою [ADDRESS], що підтверджено довідкою від 10.12.2018 року №850, виданої Головою квартального комітету №9 [PERSON], а за життя померлий [PERSON], [INFO], знятий з реєстрації та не проживає по [ADDRESS] з 24.03.1976 року. (а.с.59), що позивач [PERSON], як до [INFO] так і після смерті [PERSON], постійно фактично проживає, відкрито володіє та користується 106/200 частинами житлового будинку, 53/200 частини які зареєстровані за позивачем та інші 53/200 частини зареєстровані були за померлим [PERSON], що не оспорюється відповідачем № 1 Кам'янською міською радою, та відповідачем № 2 - Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянською міською радою, та 3-ої особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - [PERSON], яки є співвласником зазначеного домоволодіння, та його частка у праві спільної часткової власності становить 94/200 частики, та як відповідачі так і [PERSON] визнали позовні вимоги [PERSON], а тому таке право набуте позивачем правомірно, та узгоджується із приписами ст.ст. 317, 319, 325, 328, 344 Цивільного Кодексу України. На підставі вище зазначеного, встановив, що позивач [PERSON] більше 10 років, до часу звернення із позовом, відкрито, добросовісно та безперервно володіє та користується 53/200 частиною домоволодіння [ADDRESS], яке залишилося після смерті [PERSON], померлого [INFO], вимоги позивача про визнання за ним права власності на зазначені 53/200 частин вищевказаного домоволодіння ніким не оспорюється, та визнається як відповідачами так і 3-ою стороною, що підтверджено доказами у їх сукупності, в зв'язку із чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі та

Outcome: approved