Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 13.08.2011 між ним та відповідачем було укладено договір № БТз-471 про навчання, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання надати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти по здійсненню навчання за спеціальністю 6.090102 "Технологія виробництва і переробки продукції тваринництва", а відповідач був зобов`язаний своєчасно, до початку навчального року (семестру), вносити оплату за освітню послугу у розмірі 4\~000, 00 грн. щорічно. Дана умова договору відповідачем не виконувалася, оскільки за період проходження навчання, було нарахлвано суму до сплати у розмірі 12\~000, 00 грн., а сплачено лише 8\~000, 00 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з [PERSON] борг за договором № БТз-471 від 13.08.2011 про навчання в розмірі 15\~650, 08 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 01 березня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.08.2011 між Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом та [PERSON] було укладено договір № БТз-471 про навчання. Після укладення договору № БТз-471 від 13.08.2011 Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет, відповідно до Наказу МОН України № 740 від 24.05.2017, перейменовано на Дніпровський державний аграрно-економічний університет у зв`язку з чим затверджено новий Статут та внесені зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. За умовами вищевказаного договору, Дніпровський державний аграрно-економічний університет взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів надати відповідачу освітню послугу по здійсненню навчання, за напрямом підготовки «Технологія виробництва і переробки продукції тваринництва». Згідно п.5.2 договору, загальна вартість освітньої послуги становить 20\~000, 00 грн. за весь термін навчання. Відповідно до п.5.3 договору, відповідач зобов`язаний був вносити плату при вступі (на момент укладання договору) за перший рік навчання не пізніше 14-ти календарних днів після рекомендації до зарахування. Подальшу оплату проводити до 1-го вересня за один рік навчання або посеместрово на умовах визначених Виконавцем. Дана умова Договору відповідачем не виконувалася, оскільки за період проходження навчання, було нараховано суму до сплати у розмірі 12000, 00 грн, а відповідачем сплачено лише 8000, 00 грн. Згідно Наказу № 1950 від 29.08.2014 відповідача відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору. Тому станом на 29.08.2014 заборгованість по оплаті за навчання (на день відрахування) [PERSON] . склала 4000, 00 грн. З ціллю досудового вирішення спору, відповідачу було надіслано Претензію № 46-11-1523 від 21.12.2017, але відповіді на неї ДДАЕУ не отримав. Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Проте, в порушення умов договору, відповідач [PERSON] свої зобов`язання виконує не належним чином. Так, вартість навчання відповідно до п.5.1 договору становить 4\~000,00 грн. щорічно та відповідно до п.5.3 договору, відповідач зобов`язаний був вносити плату при вступі (на момент укладання договору) за перший рік навчання не пізніше 14-ти календарних днів після рекомендації до зарахування. Подальшу оплату проводити до 1-го вересня за один рік навчання або посеместрово на умовах, визначених Виконавцем. Така оплата є пропорційною частиною від вартості освітньої послуги за весь строк навчання. А відтак розрахований позивачем розмір заборгованості у розмірі 15\~650,08 грн., та складається з: основної суми несплаченої заборгованості - 4000,00 грн., пені за час прострочення зобов`язання 6987,78 грн., 3% річних за час прострочення оплати 650,30 грн. та інфляційних витрат 4012,00 грн. відповідає умовам договору та підлягає стягненню судом. Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, установлені договором або законом. Також ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п.6.2 за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг Замовник - юридична особа сплачує Виконавцю неустойку (штраф, пеню) у розмірі не нижче подвійної облікової ставки Національного банку України. Враховуючи несвоєчасне виконання [PERSON] сплати заборгованості за навчання в сумі 4000,00 грн. та на підставі ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню інфляційні нарахування за весь час прострочення в сумі становлять 15 650,08 грн., за розрахунком, наведеним в позовній заяві. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач неналежним чином виконував договірні зобов`язання. Вирішуючи відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved