Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Вказуючи на те, що вона передала відповідачу у позику кошти в сумі 10000 доларів США, а відповідач 09 березня 2013 року надала їй письмову розписку про повернення коштів до 03 березня 2014 року, однак до даного часу кошти не повернула, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 129 770 грн., що еквівалентно сумі 10 000 доларів США станом на день звернення до суду, а також просила стягти судові витрати. В судвоому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити, стягши з відповідача борг у сумі, еквівалентній 10 000 доларів США. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала факту одержання від позивача грошових коштів, однак вказала, що кошти нею були одержані у 2007 році без будь-якого документального підтвердження. В подальшому частина коштів нею була повернута теж без документального підтвердження. У 2009 році нею була надана позивачу розписка про обов'язок повернути кошти протягом трьох років, однак кошти вона своєчасно повернути не змогла. Тому 09 березня 2013 року на вимогу позивача вона особисто написала ще одну письмову розписку про повернення коштів протягом року - до 09 березня 2014 року. При цьому відповідач не заперечувала факту одержання грошових коштів від позивача і факту наявності боргу, однак заперечувала проти позову. посилаючись на те, що фактично кошти вона одержала у 2007 році, а не у 2013 році, як вказано у розписці. Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що у 2007 році позивач надала відповідачу у борг без документального підтвердження грошові кошти, які відповідач у визначений ними термін не повернула. У 2009 році відповідач надала позивачу письмову розписку, у якій підтверджувала факт одержання грошових коштів та зобов'язувалась їх повернути протягом трьох років. Так як протягом цього терміну свої зобов"язання в частині поверненя коштів відповідач не виконала, то 09 березня 2013 року вона надала позивачу взамін попередньої розписки від 2009 року власноручно написану іншу, якою зобов'язалась повернути борг до 09 березня 2014 року. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що їй відомо про факт передачі позивачем відповідачу якоїсь суми коштів у борг, так як відповідач у її присутності у 2009 році власноручно писала розписку про повернення позивачу коштів. При цьому стосунки між сторонами в той час були дружніми, відповідач не заперечувала факту одержання коштів і розписку писала добровільно. Свідок [PERSON], яка є дочкою відповідача, в судовому засіданні вказала, що відповідач дійсно одержала від позивача у 2007 році грошові кошти без будь-якого документального підтвердження, які своєчасно не змогла повернути. В подальшому у 2013 році відповідач добровільно надала позивачу особисто написану розписку про те, що зобовязується повернути кошти до 09 березня 2014 року. При цьому розписка була написана відповідачем без будь-якого примусу, так як у них з позивачем на той час були дружні стосунки. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей . Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та порядку, що встановлені договором. Ст. 509 та ст. 533 ЦК України визначають, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовєязаний вчинити на користь іншої сторони /кредитора/ певну дію /сплатити кошти/, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті. сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ст.ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання. то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 261 та 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнанне нею свого боргу або іншого обов'язку. В судовому засіданні достовірно встановлено з пояснень сторін, що кошти від позивача відповідач фактично одержала у 2007 році. У 2009 році відповідач підтвердила наявність боргу перед позивачем, зобов'язавшись повернути одержані кошти протягом трьох років. У 2013 році відповідач повторно підтвердила наявність боргу перед позивачем, написавши власноручно 09 березня 2013 року відповідну розписку, тобто в порядку ст. 264 ЦК України вчинила дію, яка свідчить про визнання нею свого боргу. За вказаних обставин твердження в суді відповідача про те, що вона не повинна повертати одержані кошти, так як фактично одержала їх у 2007 році, а не у 2013 році, є безпідставними. Наданою суду особисто написаною відповідачем розпискою від 09 березня 2013 року вбачається обовязок відповідача повернути позивачу до 09 березня 2014 року 10 000 доларів США. Вказане зобов'язання відповідач до даного часу не виконала, тому кошти підлягають стягненню з неї на користь позивача. Згідно наданої суду довідки територіального відокремленого безбалансового відділення № 10016/045 філії Полтавського обласного управління Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України курс Національного Банку України / далі- НБУ/ до долара США станом на 27 травня 2014 року, тобто на день винесення рішення судом складає 1166,0821 грн. за 100 доларів США, тому сума боргу судом визначається відповідно до ст. 533 ЦК України виходячи з вказаного курсу, і складає 116 608 грн. 21 коп., а не 129 770 грн., як вказав у позовній заяві позивач. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 1140 грн. 30 коп. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed