Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб, що втратили право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] Миколаївської області. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], знайомий її сина. Відповідач [PERSON] взагалі за вказаною адресою не проживав, не приймав участі у витратах на утримання будинку, особистих речей в будинку не має. Відповідач не являється членом сім"ї, не проживає в будинку понад 15 років. Ухвалою суду від 06.04.2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб, що втратили право на користування житловим приміщенням щодо вимог, заявлених до [PERSON] залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити заяву та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у власності позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Костянтинівською селищною радою від 30.03.1977 року № 18 на житловий будинок, перебуває житловий будинок [ADDRESS]. Як вбачається з будинкової книги, довідки Арбузинського РС УДМС України в Миколаївській області № 267 від 1 березня 2016 року, що є в матеріалах справи, у вказаному вище будинку зареєстрований відповідач [PERSON] Відповідно до акту від 22.02.2016 року [PERSON] не проживає за вказаною адресою. Як встановлено у судовому засіданні, сторони не перебувають у родинних відносинах. Відповідач за вказаною адресою не проживає понад 15 років. Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. За такого, поскільки відповідач не проживає у вказаному житловому будинку понад 1 рік, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та до задоволення позову.

Outcome: approved