Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Заявник звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] . В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ померла її свекруха - [PERSON] . Оскільки [PERSON] померла на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що відповідає встановленій формі для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Заявник зазначила, що встановлення факту смерті необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 30.06.2021 відкрито провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. Заявник в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Представник заінтересованої особи - Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі представника відділу. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Луганськ включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово окупованій території України, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку. Судом встановлено, що заявник [PERSON] була дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Новопсковським відділом ЗАГСа Ворошиловградської області, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23.01.2019 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Заявник зазначає, що її померлий чоловік [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Проте, матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують ці обставини, оскільки згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 23.01.2019 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, прізвище померлого зазначено як « [PERSON] », а згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого 23.04.1997 Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, прізвище померлої вказано як « [PERSON] ». Надане заявником свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.03.1961, видане Осинівською сільрадою, не може підтверджувати факт родинних відносин між [PERSON] . [PERSON] , оскільки записи в свідоцтві зроблені російською мовою. Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] посилається на те, що є невісткою померлої [PERSON] . Згідно лікарського свідоцтва про смерть №168 від 21.06.2021, видане медичним закладом, розташованим на тимчасово окупованій території України, [INFO] в м. Луганськ померла « [PERSON] » (російською мовою). Згідно чинного законодавства України дане лікарське свідоцтво про смерть є недійсним і не створює жодних правових наслідків. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Отже, даної нормою закону передбачено, що із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України може звернутись будь-який родич померлого зважаючи на існуючу лінію споріднення між ними. Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року (справа 243/385/19ц, провадження № 61-6840св19) по справі про встановлення факту смерті, викладено правовий висновок в якому зазначено, що [PERSON] не підтвердила, що вона є родичем або членом сім`ї [PERSON], суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 317 ЦПК України, [PERSON] не має права на звернення до суду із відповідною заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Вказівка процесуальної норми (ст. 317 ЦПК України) на суб`єкта, який вправі звернутись із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, свідчить про встановлення законодавцем обов`язкових до врахування обмежень у можливості звернення до суду з відповідною заявою. Доводи касаційної скарги про порушення її майнових прав не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій про те, що заявник не входить до кола осіб, які мають процесуальне право звернутись до суду із вказаною заявою. Чинне законодавство України не містить як такого визначення терміну «родичі», однак системний аналіз норм цивільного, сімейного та кримінального права, антикорупційного законодавства, дозволяють зробити висновок, що родичі - це особи, які походять одна від іншої, або від спільного пращура, яких зв`язує кровна спорідненість. Зокрема, стаття 1260 ЦК України прирівнює усиновлювачів та усиновлених з родичами за походженням у разі спадкування за законом; статтями 1261-1265 ЦК України встановлюється п`ять черг спадкування в залежності від ступеню рідства, за виключенням четвертої черги спадкування. В статті 1265 ЦК України зазначається, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Стаття 2 Сімейного кодексу України «Учасники сімейних відносин» регулює особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням. Отже, даною нормою Сімейного кодексу непрямо розмежовані поняття «члени сім`ї» та «інші родичі» і це не є тотожні поняття. Згідно статті 3 КПК України близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Стаття 1 Закону України «Про запобігання корупції» дає визначення терміну «члени сім`ї» та «близькі особи». Згідно даного закону члени сім`ї - це особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта. Отже, з системного аналізу вищенаведених правових норм суд робить висновок, що закон розмежовує такі поняття як «родичі», «члени сім`ї» та «близькі особи», ці поняття не є тотожними і свекруха з невісткою не є родичами. Крім того, заявник не вказує, чи є у померлої особи інші живі родичі будь-якої лінії спорідненості, які мають право безперешкодно подати таку заяву та отримати свідоцтво про смерть. Таким чином, суд встановив, що заявниця не надала належних і допустимих доказів на підтвердження спорідненості з померлою, не є родичкою померлої, та перестала бути членом сім`ї померлої після смерті чоловіка, який помер [INFO] , отже, й не є особою, яка згідно статті 317 ЦПК України має право подавати заяву про встановлення факту смерті померлої на тимчасово окупованій території особи. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed