Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області, Іванівського районного відділу земельних ресурсів Одеської області, [PERSON] про визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 13 вересня 2017 року до участі у справі було залучено правонаступників відповідача [PERSON], у зв'язку зі смертю останнього. В якості правонаступників було залучено [PERSON] та [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала наступним. Рішенням сесії Петрівської селищної ради від 24 грудня 1997 року, [PERSON] надано у власність земельну ділянку прощею 0,15 га, що розташована за адресою [ADDRESS], на підставі чого він 08 серпня 2005 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Рішенням сесії Петрівської селищної ради від 05 жовтня 2009 року позивачу було виділено земельну ділянку площею 0,135 га, розташовану за адресою [ADDRESS], на підставі чого вона 31 грудня 2010 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак попереднім власником земельної ділянки був батько позивача [PERSON], якому відповідна ділянка розміром 0,15 га була надана відповідно до рішення сесії Петрівської селищної ради, однак він за життя не оформив право власності на земельну ділянку. Під час розгляду в Іванівському районному судді справи №499/1687/13-ц, відповідно до технічного звіту було виявлено невідповідність фактичних меж і розмірів земельної ділянки позивача межам і розмірам, що зазначені в державному акті. Це пов'язано з тим, що при оформленні права власності на земельну ділянку [PERSON] Іванівським районним відділом земельних ресурсів Одеської області було не враховано проходження межі сумісних земельних ділянок по кривій та по фасаду, було вирівняно межі земельної ділянки [PERSON] за рахунок її земельної ділянки та таким чином зменшено розмір земельної ділянки позивача, що стало підставою для звернення до суду для захисту своїх прав як власника земельної ділянки. Позивач просить суд визнати недійсним рішення сесії Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області від 24 грудня 1997 року про надання [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 08 серпня 2005 року, який виданий [PERSON] на підставі рішення сесії Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області від 24 грудня 1997 року. Відповідачем [PERSON], який помер [INFO], було надано до суду заперечення на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та надав також клопотання про визнання документів, які були подані [PERSON] неналежними та недопустимими доказами та виключити з числа доказі під час розгляду у суді, а саме архівну копію від 13.09.2006 року №367/Д, свідоцтво про право на спадщину від 16.09.2006 року, технічний звіт від 25.12.2015 року та акт обміру земельної ділянки №51 від 15.10.2013 року, оскільки дані докази були отриманні з порушенням вимог закону та суперечать один одному. Також, померлий [PERSON] надав до суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивач ще 2010 році під час приватизації земельної ділянки дізналася про фактичний розмір своєї ділянки та ніби то порушення її прав. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача, Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник відповідача, Іванівського районного відділу земельних ресурсів Одеської області, будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, на адресу суду повернувся конверт в якому їй направлявся виклик до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про відвід судді та про неможливість її участі у справі як правонаступника, у зв'язку з тим, що свідоцтва про право на спадщину вона не отримувала, у судове засідання не з'явилася, відповідно до роздруківки з офіційного сайту "УкрПошта" конверт з повісткою повертається до Іванівського районного суду у зв'язку з неврученням під час доставки. Ухвалою суду від 07.11.2017 року у задоволенні заяви про відвід судді відповідачу було відмолено. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі не повідомлення суду про причини неявки - вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися у судове засідання без поважних причин. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Внаслідок неналежного здійснення своїх процесуальних прав і виконання обов'язків відповідачами [PERSON] та [PERSON] не отримано судову повістку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. Отже, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін по справі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. При дослідженні позовної заяви та перевірці матеріалів справи, судом була встановлена невідповідність між датою ухвалення рішення, яке позивач просить визнати недійсним, а саме зазначено в позовній заяві «24 грудня 1997 року», а відповідно до Державного акту - «25 грудня 1997 року», та також не співпадає серія Державного акту, що позивач також просить визнати недійсним: в позовній заяві серія «РА», а в Державному акті серія «ЯА». Однак, враховуючи, що інші реквізити рішення та Державного акту співпадають, суд констатує про наявність технічної описки у позовній заяві допущеної з боку позивача та вважає за можливе розглядати зазначений спір з урахуванням встановлених дати прийняття рішення та серії Державного акту, які оскаржуються. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку померлому [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,15 га за адресою [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка була передана у власність померлому на підставі рішення XV сесії XXII скликання Петрівської селищної ради Іванівського району від 25 грудня 1997 року, що підтверджується копією Державного акту, доданого до матеріалів справи. Позивачу належить на праві власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку земельна ділянка площею 0,1348 га за адресою [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка була передана у власність померлому на підставі рішення сесії V скликання Петрівської селищної ради Іванівського району №1244 від 05 жовтня 2009 року, що підтверджується копією Державного акту, доданого до матеріалів справи. Раніше, рішенням 16 сесії Петрівської селищної ради XXI скликання від 11.07.1993 року земельну ділянку за адресою [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,15 га, було передано у власність [PERSON] однак оформити за життя право власності на дану ділянку він не встиг, у зв'язку з чим рішенням 33 сесії 5 скликання Петрівської селищної ради дана земельна ділянка, але площею 0,135 га була передана [PERSON], що підтверджується копіями рішень селищної ради. Як вбачається з копії акту від 17 серпня 2004 року про встановлення в натурі меж земельної ділянки переданої у приватну власність [PERSON] за адресою [ADDRESS], власники суміжних ділянок, окрім колишнього власника будинку за адресою [ADDRESS] [PERSON] (що підтверджується копією архівного витягу рішення сесії) надали згоду на становлення саме визначених в Державному акті фактичних меж земельної ділянки, також даний акт був підписаний власником, виконавцем робіт, а саме: представником Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах», начальником Іванівського районного відділу земельних ресурсів та селищним головою, що повністю відповідає Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 04.05.1999 року №43 (який був чинний на момент видачі державного акту [PERSON].) Так, відповідно до п.1.14. вищезазначеної інструкції - довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник додається до технічної документації зі складання відповідного державного акта, другий - передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом на землю власнику або користувачу земельної ділянки. Власник або користувач земельної ділянки попереджається про відповідальність за порушення чи знищення вказаних знаків. Позивач у свої позовній заяві просить суд визнати недійсним рішення сесії Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області від 25 грудня 1997 року про надання [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], однак у порушення положень ст.60 ЦПК України позивач не зазначила з яких підстав рішення на її думку є недійсним, які вимоги закону були порушенні під час його ухвалення. Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 08 серпня 2005 року, який виданий [PERSON] на підставі рішення сесії Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області від 25 грудня 1997 року, то судом із досліджених в судовому засіданні доказів було встановлено наступне. Відповідно до Технічного звіту з кадастрової зйомки земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] від 2015 року, що був виготовлений на замовлення позивача та висновку №554/24 судової земельно-технічної експертизи від 11.09.2015 року, яка була проведена в рамках цивільної справи №499/1687/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні власністю та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та іншим нерухомим майном, який сторонами не оскаржений не був, по фактичному використанню межі земельних ділянок за адресами по вул. Шкільна №51 та Шкільна №53 в смт. Петрівка Іванівського району Одеської області не співпадають з межами ділянок визначених у державних актах власників, та існує так звана «накладка» меж земельних ділянок по фактичному використанню. За змістом статті 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у приватну власність провадилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч.1 ст.126 ЗК право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed