Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з даним\~позовом,\~посилаючись на\~те,\~що з 30.07.1993 по 20.06.2019 проходив військову службу у лавах Збройних Сил України. Станом на 20.06.2019 загальна вислуга років у Збройних силах становить 27 років 03 місяці і 18 днів, з яких календарна вислуга становить 25 років 10 місяців і 20 днів, а пільгова - 01 рік 04 місяці 28 днів. У зв`язку із відсутністю в нього жилого приміщення по місцю проходження служби, починаючи з 15.07.1999\~по 19.08.2019\~перебував на\~квартирному обліку\~при військовій\~частині [NUMBER] , як такий що потребує поліпшення житлових умов. У списку осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень перебував з 09 грудня 2015 року. В подальшому, 10.05.2019, наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (особовому складу) №161 його було звільнено у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. 20.06.2019, наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №122, його виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Зазначає,\~що під\~час проходження\~військової служби\~та на\~момент звільнення\~постійним житлом\~не забезпечувався.Надалі, відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] №193 від 19.08.2019 його було знято з обліку, як особу, яка потребує поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, у зв`язку із тим, що він звільнений з військової служби у Збройних Силах України у запас та виключений із списків особового складу військової [NUMBER] . Вважає такі дії військової частини протиправними та такими, що порушують його житлові права та не відповідають нормам житлового законодавства. Ухвалою від 08.02.2021 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження, з проведенням підготовчого судового засідання. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, а.с.21. 18.02.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, а.с.25-32. 22.02.2021 від представника позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності та можливості призначення справи до судового розгляду по суті, а.с.29 23.02.2021 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті, а.с. 35. 09.03.2021 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання. 09.03.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, а.с. 38-48. 30.03.2021 від представника позивача надійшли письмові пояснення з приводу клопотання про закриття провадження по справі, а.с. 51-54. Ухвалою від 05.04.2021 відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження по справі. В судове засідання представник позивача адвокат Ревер С.В. не з`явився, однак надіслав суду клопотання в якому просить проводити розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача [PERSON] . Представник відповідача - [PERSON] позов заперечив повністю, послався на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити в позові. Оскільки позивачем не вірно обрано спосіб захисту його порушеного права. Вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи суд вважає за доцільне зазначити таке. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] від 20.06.2019 за №122 вбачається, що позивач [PERSON] з 30.07.1993 року по 20.06.2019 року проходив військову службу у лавах Збройних Сил України. Станом на 20.06.2019 року загальна вислуга років у Збройних силах становить 27 років 03 місяці і 18 днів, з яких календарна вислуга становить 25 років 10 місяців і 20 днів, а пільгова - 01 рік 04 місяці 28 днів. Під час проходження військової служби та на момент звільнення позивач постійним житлом не забезпечувався, а.с. 9. У зв`язку із відсутністю в сім`ї [PERSON] жилого приміщення по місцю проходження служби, останній, починаючи з 15.07.1999 року по 19.08.2019 року перебував на квартирному обліку при військовій частині [NUMBER] , як такий що потребує поліпшення житлових умов. У списку осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень перебував з 09 грудня 2015 року, а.с. 12. Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] №193 від 19.08.2019 року, [PERSON] було знято з обліку, як особу, яка потребує поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, у зв`язку із тим, що він звільнений з військової служби ЗСУ у запас та виключений із списків особового складу військової [NUMBER] , а.с. 10. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Так, згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України. На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Згідно з п. 3 Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Відповідно до п. 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Так, позивач, обираючи спосіб захисту свого порушеного права, звернувся до суду з даним позовом про визнання недійсним протоколу №193 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 19.08.2019 в частині зняття з квартирного обліку і виключення зі списків, черговості частини капітана запасу [PERSON] та зобов`язання житлову комісію військової частини [NUMBER] поновити його на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині [NUMBER] . З огляду\~на вказане\~суд приймає\~до уваги\~доводи відповідача\~зазначені у\~відзиві на\~позовну заяву\~про те,\~що на\~момент прийняття\~житловою комісією\~військової частини\~ [NUMBER] \~рішення,\~оформленого протоколом\~від 19.08.2019\~року №\~193,\~про зняття\~ [PERSON] \~з обліку\~осіб,\~які потребують\~поліпшення житлових\~умов,\~змістта методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби,. що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, визначала Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380. Відповідно до п. 8 Розділу II. «Організація роботи житлових комісій військових частин» Інструкції рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі. Відповідно до п. 8. Розділу VI. «Облік осіб які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання» Інструкції рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі про зарахування військовослужбовця та членів його сім`ї на облік із зазначенням дати зарахування на облік, складу сім`ї, підстави для зарахування на облік, а також підстави включення до списків осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання жилих приміщень. Аналогічні положення містяться також у п. 24 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081. Отже, як Порядок, так і Інструкція пов`язують факт зарахування військовослужбовця та членів його сім`ї на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із нього, саме із наказом командира військової частини, яким оголошено рішення житлової комісії військової частини. Рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] , оформлене протоколом від 19.08.2019 року № 193, було затверджене та оголошене наказом командира військової частини [NUMBER] від 19.08.2019 року № 457. Як зазначено вище, вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, підставою для зняття [PERSON] з обліку осіб військової частини [NUMBER] , які потребують поліпшення житлових умов, є наказ командира військової частини [NUMBER] від 19.08.2019 року № 457, яким оголошено рішення житлової комісії, оформлене протоколом від 19.08.2019 року № 193, а не власне сам протокол житлової комісії (який оскаржується). За таких обставин суд доходить до висновку про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного житлового права. Оскільки вимоги про скасування рішення житлової комісії, яке затверджене та оголошене наказом командира військової частини, про зняття позивача з квартирного обліку позивачем не заявлено, а відтак, суд доходить до переконання про неналежний та помилково обраний позивачем спосіб захисту його прав та законних інтересів, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині визнання недійсним протоколу засідання комісії. Разом з тим, оскільки в позовній вимозі в частині визнання недійсним протоколу засідання комісії судом відмовлено, а тому не підлягає до задоволення і вимога про зобов`язання житлову комісію поновити позивача на квартирному обліку, як похідна. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed