Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Первісний позивач 04.06.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 08 грудня 2015 року у вказаній справі було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги банку задоволено повністю та вирішено стягнути [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором станом на 31.03.2014 р. в сумі 36481 (тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят одну) грн. 62коп. та 364,82 грн. судового збору. 25.12.2015 р. позивач подала апеляційну скаргу до апеляційного суду Миколаївської області на вказане рішення суду. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14.01.2016 р. відмовлено [PERSON] у прийнятті апеляційної скарги на заочне рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області суду від 08.12.2015 р., оскільки нею не дотримано спеціального порядку перегляду заочного рішення, справу повернуто до Новоодеського районного суду Миколаївської області. 22.01.2016 року, відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення № 482/1072/14-ц від 08.12.2015 року. 26.02.2016 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення було задоволено, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. На підтвердження позовних вимог позивач ПАТ КБ "Приват Банк" вказує що відповідно до укладеного 06.12.2006 року кредитного договору № б/н, позивач надав відповідачу кредит в розмірі 10000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. Позивач зазначив, що банком свої обов`язки за кредитним договором виконано повністю, однак в порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, тому, станом на 31.03.2014 року, відповідач має заборгованість в сумі 36231 грн. 62 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 9974 грн. 52 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 18708 грн. 44 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 5585 грн. 25 коп., а також штраф (фіксована частина ) - 250 грн. та штраф (процентна складова) - 1713 грн. 41 коп. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також витрати понесені по справі. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання правочину недійсним, яку було прийнято судом до спільного розгляду із первісним позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до заявлених зустрічних позовних вимог, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд визнати недійсним кредитний договір б/н від 06.12.2006 року, укладений між нею та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з підстав того, що [PERSON] , 06.12.2006 року не підписувала кредитного договору на одержання кредиту, ніяких кредитних карток не отримувала. [PERSON] вважає, що у цій ситуації існують правові підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним на підставі положень частин 1, 3 статті 203, частини 2 статті 207, частин 1, 3 статті 215 ЦК України. Представник позивача по первісному позову та відповідач по зустрічному позову - представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову. Відповідач - позивач за зустрічним позовом [PERSON] , в судове засідання не з`явилася. До суду подано заяву, підписану її представником - [PERSON] про розгляд справи без їх участі та про задоволення заявлених нею зустрічних позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 81, 89 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини Відповідно до заяви від 06.12.2006 року [PERSON] отримала у ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), кредитну картку (картковий рахунок № [NUMBER] ) з кредитним лімітом з базовою процентною ставкою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У змісті заяви наявне підтвердження, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг у «Приватбанку», Тарифами Банку складає договір про надання банківських послуг, підписане [PERSON] . того ж дня. Відповідно до розрахунку заборгованості, борг відповідача станом на 31.01.2014 року становить 36231,62 гривень, складовими якого є: заборгованість за кредитом - 9974 грн. 52 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 18708 грн. 44 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 5585 грн. 25 коп., а також штраф (фіксована частина ) - 250 грн. та штраф (процентна складова) - 1713 грн. 41 коп. ПАТ КБ «Приватбанк», надало суду виписку з карткового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , у якій деталізовано інформацію про рух коштів. Зокрема, зафіксовано, що кредитною лінією користувались, починаючи з 27 грудня 2006 року шляхом зняття готівки з картки. Між тим, кредитна заборгованість утворилась, починаючи з 03 березня 2009 року, в зв`язку з виникненням простроченої заборгованості, поскільки поточний щомісячний платіж не внесено або не внесено не в повному обсязі. Не визнаючи заявлені вимоги первісного позивача, після подачі до суду зустрічного позову, представник відповідача за первісним позовом, звернувся до суду із клопотанням про проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено судовому експерту Миколаївського відділення ОНДІСЕ Солдатовій М.А. Ухвалою суду від 10.07.2018 року вказане клопотання представника [PERSON] було задоволено та призначено в даній справі судову почеркознавчу експертизу. Згідно із висновком експерта від 27.11.2018 р. № 18-1002 по матеріалах даної цивільної справи, рукописні підписи на зворотній стороні в заяві позичальника, заповненої від імені [PERSON] на видачу кредитної картки у розділі « Клиент » після графи «Дата 06.12.2006» в графі «Подпись» та після тексту «Платежную карту и ПИН получил» після графи «Дата 06.12.2006» в графі «Подпись» виконано не гр. [PERSON] , а іншою особою. Згідно з статтею 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ( ст.. 204 ЦК України). У відповідності з частиною 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. П. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК, не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] не підписувала заяву позичальника від 06.12.2006 р., яка разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг у «Приватбанку», Тарифами Банку складає кредитний договір, а тому його укладання не відповідало внутрішній волі [PERSON] , що підтверджується висновком експерта № 18-1002 від 27.11.2018 р. Отже, кредитний договір б/н від 06.12.2006 року не відповідає вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України, згідно з однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Тому на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, кредитний договір б/н від 06.12.2006 року є неукладеним. За такого, суд відмовляє первісному позивачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в задоволенні його позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з тим, що спірний кредитний договір є не укладеним, оскільки, його підписано не [PERSON] , а іншою особою, тобто, відсутня згода [PERSON] за всіма істотними умовами договору. За такого, суд також відмовляє у зустрічному позові [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання правочину недійсним, оскільки вказаний правочин є неукладеним, тобто, відсутні підстави для визнання його недійсним з підстав його неукладеності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою у задоволенні первісного та зустрічного позовів, судові витрати, понесені сторонами, покладаються на сторони.

Outcome: dismissed