Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на частку квартири звернувся [PERSON] В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визнати недійсним договір дарування ? частки квартири [ADDRESS], реєстровий номер 2376, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. 28 жовтня 2010 року; визнати право власності за ним на ? частку квартири [ADDRESS]. В судове засідання відповідач не з'явився, однак подав до суду копію нотаріально посвідченої заяви від 18 жовтня 2016 року, у якій просив провести розгляд справи у його відсутності у зв'язку з перебуванням за межами Рівненської області. Також зазначив, що виконати обіцянки перед своїм батьком (позивачем) [PERSON], які він йому давав перед підписанням договору дарування, в частині його матеріального утримання та утримання нерухомого майна, оплати комунальних послуг по спірній квартирі не має змоги з поважних причин - через важке матеріальне становище. Не заперечує, що після того, як батько підписав вищевказаний договір дарування на зазначене нерухоме майно, вони з ним посварились. Батько пояснював йому, що він вважав, що підписує з ним договір довічного утримання, а не договір дарування. Під час сварки він повідомив його, що на момент підписання документів у нотаріуса, через наявні у нього проблеми з алкоголем, він не до кінця усвідомлював різницю між вказаними документами та наслідками після їхнього підписання. Він неодноразово сварився з батьком з приводу цього і наголошував, що не має змоги на даний час нести грошові витрати на нотаріуса та податки щодо переоформлення на нього подарованого ним майна, а тому добровільно врегулювати виниклий між ними спір не представилось можливим. З морально-етичних міркувань, йому важко судитись з батьком, а тому щодо вирішення даного спору покладається на розсуд суду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] являється батьком відповідача по справі [PERSON] 28 жовтня 2010 року [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] ? частки квартири [ADDRESS]. Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні договору дарування частки квартири, посвідченим 28 жовтня 2010 року Онофрейчук С.Й., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2376 з якого вбачається, що [PERSON] далі «дарувальник» з однієї сторони та [PERSON] надалі - «обдаровуваний» з другої сторони, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства України щодо недійсності правочинів та діючи добровільно уклали цей договір про нижченаведене: Дарувальник [PERSON], перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, передає у власність обдаровуваному [PERSON] безоплатно належну йому ? частку квартири [ADDRESS]. Відчужувана ? частка квартири належить дарувальнику на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане управлінням ЖКГ РМР 30 січня 2001 року на підставі наказу №33. З дослідженого в судовому засіданні витягу про державну реєстрацію прав виданого 15 листопада 2001 року за №28004455 вбачається, що [PERSON] на підставі договору дарування /ВРВ №001390 р №2376 / 28.10.2010 /приватний нотаріус Онофрейчук С.Й. Рівненського міського нотаріального округу належить на праві приватної спільної часткової власності ? частка квартири за адресою [ADDRESS]. З дослідженої в судовому засіданні довідки МСЕК серії РВН №0199150 [PERSON] являється інвалідом другої групи з 01 липня 2011 року довічно. Відповідно за станом здоров'я позивач потребує сторонньої допомоги, тому під час підписання договору дарування був переконаний, що підписує договір довічного утримання, оскільки мав попередньо домовленість зі своїм сином про те, що він буде його доглядати. Фактично передача частки квартири відповідачу не відбулась, позивач й надалі проживає у спірній квартирі, на даний час він оформив субсидію, сплачує всі комунальні послуги, розрахункові книжки відкриті саме на його ім'я. А відповідач у спірній квартирі не проживає, його речі у помешканні відсутні, комунальні послуги за помешкання відповідач не сплачує. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Оспорюваний договір дарування не відповідає інтересам позивача, оскільки як він пояснив, наміру дарувати частину квартири не мав і якби розумів, що укладає саме договір дарування, то своєї добровільної згоди, як учасник правочину, на його підписання не дав. Іншого житла він не має, й дарувати єдине житло та залишатися без місця проживання і майна в безпорадному стані, наміру не мав. Крім того, як пояснив відповідач, виконати обіцянки перед своїм батьком (позивачем) [PERSON], які він йому давав перед підписанням договору дарування, в частині його матеріального утримання та утримання нерухомого майна, оплати комунальних послуг по спірній квартирі не має змоги з поважних причин - через важке матеріальне становище. Також він не заперечив, що після того, як батько підписав вищевказаний договір дарування на зазначене нерухоме майно, вони з ним посварились. Батько пояснював йому, що він вважав, що підписує з ним договір довічного утримання, а не договір дарування. Під час сварки він повідомив його, що на момент підписання документів у нотаріуса, через наявні у нього проблеми з алкоголем, він не до кінця усвідомлював різницю між вказаними документами та наслідками після їхнього підписання. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним договору дарування ? частки квартири [ADDRESS] знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Що стосується позовних вимог про визнання права власності за позивачем на ? частку спірної квартири, то суд вважає, що позов в цій частині не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні позивач не довів, що дане право будь-ким не визнається чи оспорюється, тому з цих підстав, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed