Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

19 червня 2014 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної щкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що він працює водієм в ДП « Інком-Кременчук». 16 травня 2014 року близько 16 години 30 хвилин він в'їхав на територію паркування авто ВАТ Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат у м. Комсомольськ, щоб забрати монтажників з роботи, які чекали його на стоянці. Разом з ним в машині на передньому сидінні знаходились ще [PERSON] та [PERSON], працівники, яких він забрав. Рухався він зі швидкістю близько 20-30 км/год. Позивач вказував, що не доїжджаючи кінця стоянки, де його чекали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. За 10-15 метрів він побачив, як відповідач - [PERSON] виїжджає мотоциклом Yamaxa державний [NUMBER] з місця свого паркування, при цьому дивлячись наліво кермом повертає направо і тут же врізається в його автомобіль Volkswagen Caravelle 2.5 державний №? [NUMBER]. Таким чином був здійснений наїзд, в результаті якого на автомобілі позивача виявлені пошкодження капоту - деформація в середній лівій частині 120x60 мм з подряпиною лако-фарбного покриття, накладки зовнішньої панелі передку - деформація в середній частині, пошкоджено правий кронштейн кріплення накладки панелі передку та передній номерний знак. Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 158 від 21.05.2014 року вартість матеріального збитку автомобіля Volkswagen Caravelle 2.5 державний №? [NUMBER] складає 3177,62 грн. Позивач зазначав, що так як дана шкода нанесена його майну - автомобілю Volkswagen Caravelle 2.5 внаслідок винних дій відповідача, який був за кермом джерела підвищеної небезпеки, а саме мотоцикла Yamaxa. Позивач вважає, що відшкодування суми збитків в розмірі 3177,62 грн. треба покласти на відповідача в повному обсязі. Крім того позивач вказував, що у зв'язку з тим, що внаслідок наїзду не було потерпілих, які б зазнали фізичних страждань і транспортні засоби могли далі рухатися безпечно, а у відповідача не було при собі ані посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії ані реєстраційного документа на транспортний засіб, за його вмовлянням, розуміючи його положення, він не став викликати представників ВДАІ для фіксування зіткнення. При цьому відповідач завірив, що добровільно відшкодує вартість ремонту. Але до цього часу він так і не виконав своєї обіцянки. Поведінка відповідача, його бездіяльність та зухвалість завдала позивачеві моральних страждань. На підставі викладеного позивач просив суд постановити рішення, яким: - Стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 3177гривень 62 копійки; - Стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 7 000,00 гривень; - Судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 243,60 грн. та в розмірі 70,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн., та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 350,00 грн. покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Представник позивача [PERSON] підтримала в судовому засіданні пред'явлений позов у повному обсязі та просила суд його задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріальної та моральної шкоди завданих в наслідок ДТП. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надав суду письмові заперечення в яких вважав пред'явлений позов не обґрунтованим, безпідставним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, тому просив суд відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 16 травня 2014 року близько 16 години 30 хвилин на території паркування авто ВАТ « Полтавський гірничо - збагачувальний комбінат» у м. Комсомольськ відбувлася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Volkswagen Caravelle 2.5 державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та мотоцикла Yamaxa державний [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження. В судовому засіданні було з'ясовано, що за згодою сторін на місце пригоди працівники Державтоінспеції не викликалися. Протокол про адміністративне правопорушення, де б було зафіксовано факт порушення Правил дорожнього руху, та схема ДТП не складалися. Крім того, суду не було надано повідомлення про пригоду ДТП відповідно до примітки ст. 124 КУпАП. Приміткою ст. 124 КУпАП передбачено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована,звільняється від адміністративної відповідальнос- ті за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Таким чином, винні до адміністративної відповідальності не притягувалися. Сторони у судовому засіданні обставини, на які вони посилаються, як на підстави своїх вимог та заперечень, підтверджують лише показами свідків, які в свою чергу є суперечливими. [PERSON] в своєму позові вказує, що «не доїжджаючи кінця стоянки, де його чекали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], метрів за 10-15 побачив, як відповідач - [PERSON] виїжджає мотоциклом Yamaxa державний [NUMBER] з місця свого паркування, при цьому дивлячись наліво кермом повертає направо і тут же врізається в його автомобіль Volkswagen Caravelle 2.5 державний №? [NUMBER]». Як вказує сам позивач та згідно пояснень свідків вбачається, що позивач рухався зі швидкістю приблизно 20-30 км/год. Позивач побачив транспортний засіб відповідача приблизно за 10-15 метрів. Свідки вказували, що слідів гальмування на дорозі не було. При цьому суду не було надано доказів чи міг позивач уникнути зіткнення . Відповідно до п. 12.3 ПДР разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. Інших доказів в обґрунтування позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих джерелом підвищеної небезпеки, позивачем надано не було. Частиною 2 статті 1187 передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У відповідності до Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями), транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Таким чином, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 16 травня 2014 року у м. Комсомольськ Полтавської області на території паркування авто ВАТ«Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» є наслідком взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (мотоцикла та автомобіля). Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Тобто, у разі заподіяння шкоди взаємодією кількох транспортних засобів, шкода відшкодовується на загальних підставах, з урахуванням вини. Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на того володільця джерела підвищеної небезпеки, з вини якого заподіяно шкоду. Якщо винні обидва володільця джерел підвищеної небезпеки, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини кожного. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, позивачем не надано суду переконливих доказів на підтвердження того, що має місце причинний зв'язок між діяннями відповідача та самою шкодою, що саме з вини відповідача позивачу було спричинено зазначені матеріальні збитки в наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, так як винуватість відповідача у вказаній дорожньо-транспортній пригоді не доведена. Таким чином, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позову у частині стягнення матеріальних збитків, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] матеріальних збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки, відмовити. Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яка згідно тверджень позивача виразилася у тривалих переживанням і душевних стражданнях , яких позивач зазнав внаслідок спричиненої відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до наступного. Оскільки позивачем в судовому засіданні так і не було надано доказів, що підтверджують наявність вини збоку відповідача завдання позивачу шкоди у наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, то в цій частині позов також задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 22, 1166, 1167, 1187, 1195 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: dismissed