Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом, виданого 19.10.2012 року державним нотаріусом Сарненської державної нотаріальної контори Рівненської області (спадкова справа № 360/2011, зареєстрованого в реєстрі за № 1286) відносно садибного (індивідуального) житлового будинку № 6 по вул. Залізничній в с. Дубки Сарненського району Рівненської області, виданого [PERSON] після смерті померлої 01.03.2010 року [PERSON] та припинення права власності [PERSON] на вказаний житловий будинок. В обґрунтування позову позивач вказав, що садибний (індивідуальний) житловий будинок по вулиці Залізнична, 6 в селі Дубки Сарненського району Рівненської області належав його діду [PERSON]. В 2016 році [PERSON] з'ясував, що садибний (індивідуальний) житловий будинок по вулиці Залізнична, 6, в селі Дубки Сарненського району Рівненської області, який належав ще його діду, незрозумілим способом опинився у власності відповідача [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом віднос¬но садибного (індивідуального) житлового будинку № 6, що по вулиці Залізнична в селі Дубки Сарненського району Рівненської області вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки [PERSON] спірний будинок в по¬рядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] дядька позивача, яка не була власником вказаного будинку, а отже не мала права розпоряджатися ним. Садибний (індивідуальний) житловий будинок по вулиці Залізнична, 6 в селі Дубки Сарненського району Ровенської області станом на 15 квітня 1991 року належало до суспільної групи господарств колгоспний двір, проте не дивлячись на проживання в будинку, [PERSON] ніколи своєю працею і коштами не брала участі у веденні спільного господарства двору, а тому вона не може вважатися членом колгоспного двору, і оскільки не була власником будинку, то не могла ним розпоряджатися, а отже перехід права власності на вказаний садибний індивідуальний житловий будинок до [PERSON] є незаконним. Позивач [PERSON] позов підтримав повністю, дав пояснення згідно позовної заяви. Відповідач [PERSON] позов позовні вимоги не визнав в повному обсязі, в заперечення позову пояснив, що успадкував спірне майно правомірно, оскільки спадкодавець спірного будинку [PERSON] була його власником. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За загальним правилом (ч. 1 ст. 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Виходячи з ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суду позивачем надано копії свідоцтв про смерть та народження, з яких вбачається, що він є сином [PERSON], який помер 19.11.2001 року в с. Люхча Сарненського району Рівненської області. Відповідно до копії довідки № 4758 від 16.07.2012 року, виданої Люхчанською сільською радою Сарненського району Рівненської області, та згідно записів в погосподарських книгах, копії яких надано позивачем суду, позивач [PERSON], [INFO], зі спірної садиби на той час колгоспного двору вибув у 1961-1963 роках разом з власною сімєю його батька [PERSON] в інший колгоспний двір з № 411 особового рахунку. В спірному колгоспному дворі лишились проживати [PERSON], який помер в 1968 році, [PERSON], який помер в 1984 році, та [PERSON], яка була головою колгоспного двору, а потім домогосподарства в 1986-2010 роках. Відповідачем [PERSON] надано суду копію свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, видане 25.04.1989 року на підставі рішення виконавчого комітету Сарненської районної ради № 244 від 13.12.1988 року, копію технічного паспорту, довідку Люхчаенської сільської ради, згідно яких власником спірного майна на той час колгоспного двору з 25.04.1989 року була [PERSON], яка проживала в спірному житлі до смерті 01.03.2010 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину спадкова справа № 360/2011, зареєстрованого в реєстрі за № 1286, державним нотаріусом Сарненської державної нотаріальної контори Рівненської області на підставі заповіту, посвідченого 25.02.1993 року Сарненською державною нотаріальною конторою Рівненської області за № 626, посвідчено, що спадкоємцем спірного майна є [PERSON], [INFO] відповідач по справі. Відповідно до положень ст. 126 ЦК УРСР редакції 1963 року та роз'яснень, викладених п. а ч. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику по справах по позовах про захист права приватної власності" до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Суду не надано доказів, що позивач [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року не менше трьох років підряд до цієї дати брав участь своєю працею і коштами у веденні спірного майна спільного господарства двору. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що позивач [PERSON] не брав участі у веденні господарства у спірному домоволодінні, не доглядав [PERSON], який в останні роки життя хворів, а останнього до смерті доглядала дружина [PERSON], а позивач [PERSON] навіть не знає, де похований [PERSON], за його могилою не наглядає. [PERSON] до її смерті доглядав відповідач [PERSON], який і зараз наглядає за її могилою. При житті [PERSON] вказував, що будинковолодіння має отримати після його смерті той, хто за ним доглядає його дружина [PERSON]. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті За вказаних обставин позивач не набув права власності на спірне майно, а [PERSON], як власник спірного майна, правомірно посвідчила заповіт 25.02.1993 року. Свідоцтво про право на спадщину, видане 19.10.2012 року, та реєстрація право власності на спірне нерухоме майно, проведена 05.11.2012 року на імя [PERSON], також видавались та проводились правомірно. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги із заявлених підстав на підставі ст.ст. 202, 203, 346, 1218 ЦК України задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 202, 203, 346, 1218 ЦК України,

Outcome: dismissed