Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] 1 111 687 гривень 99 коп.; стягнути солідарно з відповідачів компенсацію за нанесену моральну шкоду та спричинені душевні страждання в зв'язку з порушенням законних прав позивача в розмірі 10000 гривень; судові витрати в розмірі судового збору в сумі 3654 гривень покласти солідарно на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем та відповідачами був укладений договір позики, за яким відповідачі отримали у позику від позивача 767 200 гривень, що становить еквівалент 95 900 доларів США, що підтверджується розпискою від 15.11.2010 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі №2-416 від 04.07.2012р. було стягнуто з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, всього в сумі 820 881,22 гривень та судові витрати в розмірі 1820 гривень. Рішенням Апеляційного суду м. Києва по справі № 22ц/2690/12620/12 від 28.08.2012р. вирішено стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача заборгованість за договором позики від 15.11.2010р., зменшивши розмір стягуваної суми з 820 881,22 гривень до 807 756,50 гривень. На виконання вищевказаних рішень було відкрито виконавче провадження, яке триває на даний час та зазначена сума з відповідачів не стягнута. Відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку індекс інфляції за період 01.05.2012 р. - 25.12.2014р. (968 календарних днів) складає 143 466,4 гривень, 3% річних - 61 039,67 гривень, пеня - 162 015,81 гривень. Позивач зазначає, що грошові кошти надавались ним відповідачам в іноземній валюті за загальну суму 95 900 доларів США, станом на 24.12.2014р. за офіційним обмінним курсом НБУ 1577,0241 за 100 доларів США, сума основного боргу становить 1 512 366,11 гривень, тобто сума основного боргу збільшилась на 745 166,11 гривень. Згідно наведених в позовній заяві розрахунків, враховуючи показники інфляції, річні відсотки, пеню та збільшення суми боргу, загальна сума заборгованості складає 1 111 687,99 гривень. Також позивач вказує, що у зв'язку з невиконанням зобов'язання відповідачем, він зазнав психологічної шкоди, немає можливості повноцінно здійснювати свої трудові функції, постійно втомлюється та страждає від безсоння, погіршилось його здоров'я, в зв'язку з чим він просить стягнути з відповідачів моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що не заперечує проти наявності у неї заборгованості, при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Пояснила, що оскільки починаючи з 25.09.2013р. позивач фактично передав всі свої права та обов'язки за договором позики від 15.11.2010р. громадянину [PERSON], відповідно у відношенні договору позики від 15.11.2010р. позивач не має жодних прав та обов'язків, у тому числі права вимоги сплати боргу та штрафних санкцій. 3-я особа - [PERSON] в судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 15 листопада 2010 р. [PERSON] та [PERSON] надали письмову розписку, за якою вони позичили у [PERSON] 767 200 гривень, що на дату укладення договору складало 95 900 доларів США із строком повернення 15 березня 2011 р. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня 2012р. позов [PERSON] було задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, всього в сумі 820 881 грн. 22 коп., судові витрати в розмірі 1820 грн. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2012р. рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня 2012р. було змінено в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь суми боргу за договором позики від 15 листопада 2010р., зменшено розмір стягуваної суми з 820 881.22 грн. до 807 756.50 грн. Відповідно до заяви [PERSON] від 25 вересня 2013р. на ім'я [PERSON] та [PERSON], позивач доводить до відома адресатів, що 25 вересня 2013 р. він уклав договір про відступлення права вимоги, за яким він, [PERSON] передав громадянину [PERSON], всі свої права та обов'язки за договором позики від 15 листопада 2010р. Відповідно до укладеного договору про відступлення права вимоги [PERSON] набув усіх прав первісного кредитора [PERSON], а саме набув право вимагати від боржників за договором позики - [PERSON], [PERSON] належного виконання всіх зобов'язань, включаючи сплату основного боргу, пені, процентів за договором позики, 3% річних, інфляційних втрат, компенсації завданої шкоди, виплати компенсації за нанесену моральну шкоду та інших збитків. (а.с.32) В наданих суду поясненнях позивач [PERSON] та 3-тя особи [PERSON] підтвердили факт укладення договору про відступлення права вимоги від 25 вересня 2013р., за яким [PERSON] набув усіх прав первісного кредитора [PERSON] за договором позики від 15 листопада 2010р. Відповідно до ч.1-3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Відповідно до вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Частиною 1 ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1, 2 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив. Отже, виходячи зі змісту вищевказаної статті, процесуальне правонаступництво можливо у випадку, якщо пов'язані з ним обставини (заміна кредитора чи боржника у зобов'язанні) виникли саме на будь-якій стадії цивільного процесу, тобто після відкриття провадженні у справі. Оскільки договір про відступлення права вимоги за договором позики від 15 листопада 2010р. було укладено 25 вересня 2013р., про що свідчить наявна в матеріалах справи копія заяви позивача, якою він повідомляє боржників [PERSON] та [PERSON] про заміну кредитора у зобов'язанні, та дана обставина була фактично визнана в судовому засіданні сторонами по справі та 3-тьою особою, а [PERSON] звернувся до суду з даним позовом 14.01.2014р. (провадження у справі відкрито 04.02.2015р.), суд приходить до висновку про відсутність процесуального правонаступництва щодо [PERSON] та [PERSON], а також відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] є неналежним позивачем. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності...... Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення боргу за неналежністю позивача, підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Outcome: dismissed