Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

12.06.2019 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, в якій просить суд постановити рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення Експертно-кваліфікаційної комісії МВС від 23.11.2018 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення кваліфікації судового експерта з правом проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 "Дослідженя обставин і механізму дорожньо - транспортних пригод" та стягнути з відповідача на його користь 30 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що 23.11.2018 на спеціальному засіданні Експертно-кваліфікаційною комісією МВС притягнути його до дисциплінарної відповідальності та застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення кваліфікації судового експерта з правом проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо- транспортних пригод». Вважає, що вказане рішення ЕКК МВС від 23.11.2018 р. є протиправним та підлягає скасуванню з огляду на таке: 13.02.2017 р. на адресу Львівського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України надійшла постанова прокурора Ужгородської місцевої прокуратури про призначення судової автотехнічної експертизи в кримінальному провадженні №12016070030003294. Виконання вказаної експертизи було доручено [PERSON] - головному судовому експерту сектору автотехнічних досліджень відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Львівського НДЕКЦ МВС України, який має повну вищу технічну освіту за спеціальністю «Автомобільне господарство» та кваліфікацію інженера- механіка, повну вишу юридичну освіту за спеціальністю «Правознавство» та кваліфікацію юриста, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судових експертиз та досліджень по спеціальностям 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» (свідоцтво № 678, видане ЕКК МВС України 30.09.1994, свідоцтво про підтвердження кваліфікації судового експерта № 203, видане ЕКК МВС України 25.03.2016), 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» (свідоцтво № 6461 , видане ЕКК МВС України 12.02.2004, свідоцтво про підтвердження кваліфікації судового експерта № 100, видане ЕКК МВС України 24.03.2014) і стаж експертної роботи 25 років. 17.02.2017 р. на виконання вказаної постанови ним був складений висновок експерта №1/172. Складений Висновок №1/172 стосувався оцінки дій водіїв в дорожній ситуації, яка мала місце 16.09.2016 р. в м. Ужгороді на вул. Капушанській в районі заїзду на автозаправну станцію, і при якій відбулося зіткнення між автомобілями «Мазда» (державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] ) та ВАЗ-2101 (державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] ). За результатами проведеного дослідження він пройшов до таких висновків: В даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-2101 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , з урахуванням того, що водій зустрічного ; транспортного засобу давав йому дорогу, міг повертати ліворуч. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Мазда» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] не повинна була рухатися по дорозі, утворюючи другий ряд. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Мазда» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] мала технічну можливість уникнути ДТП, ця можливість полягала в виконанні нею вимог ПДРУ, якими встановлений рух по даній ділянці дороги в 1 ряд. З технічної точки зору, причиною настання даної ДТП стали дії водія автомобіля «Мазда» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , яка всупереч вимогам ПДРУ рухалася по дорозі, утворюючи другий ряд. Вважає зроблений ним Висновок №1/172 обґрунтованим та таким, що складений з дотриманням вимог чинних нормативно-правових документів. Зазначає, що вказаному Висновку №1/172 дав оцінку і ініціатор експертизи. Згідно із зазначеним листом прокурор зазначив, що експертом надано повну і вичерпну відповідь на поставлені питання. Одночасно з цим, 20.10.2017 р. гр. [PERSON] звернувся із Заявою про притягнення до дисциплінарної відповідальності експерта Закарпатської НДЕКЦ [PERSON], яким було складено висновок №10/259 від 27.10.2016 р. в рамках досудового розслідування в кримінальному провадженні №12016070030003294. Згідно з Висновком за результатами розгляду заяви громадянина [PERSON] про притягнення до дисциплінарної відповідальності експерта Закарпатської НДЕКЦ [PERSON], у частині, що стосується працівника Львівського НДЕКЦ [PERSON], затвердженого 13.02.2018 Директором ДНДЕКЦ МВС : України - керівником Експертної служби МВС України [PERSON] |встановлено:Розгляд заяви громадянина [PERSON] про притягнення до дисциплінарної відповідальності експерта Закарпатського НДЕКЦ [PERSON] у частині, що стосується працівника Львівського НДЕКЦ [PERSON], завершити. Висновок експерта від 17.02.2017 № 1/172, складений головним судовим експертом сектору автотехнічних досліджень відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Львівського НДЕКЦ МВС України [PERSON] за результатами проведення судової автотехнічної експертизи в кримінальному провадженні №12016070030003294 визнати таким, що при проведенні якого не було дотримано вимоги методик судової експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо- транспортних пригод та інших нормативних документів, неповним та необгрунтованим, що вплинуло на об`єктивність відповідей на поставлені питання; таким чином у діях судового експерта [PERSON] при складанні зазначеного висновку вбачаються порушення вимог пункту першого частини першої статті 12 Закону України «Про судову експертизу», згідно з якими судовий експерт зобов 'язаний провести повне дослідження і дати обгрунтований та об`єктивний письмовий висновок. Матеріали за результатами розгляду громадянина [PERSON] про притягнення до дисциплінарної відповідальності експерта Закарпатського НДЕКЦ [PERSON] у частині, що стосується працівника Львівського НДЕКЦ [PERSON], винести на розгляд Експертно-кваліфікаційної комісії МВС України з порушенням питання про позбавлення головного судового експерта сектору автотехнічних досліджень відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Львівського НДЕКЦ МВС України [PERSON] кваліфікації судового експерта з правом проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1. Дослідження обставин і механізму дорожньо- транспортних пригод. Зазначає, що порушено вимоги чинного законодавства при ухваленні оскаржуваного рішення ЕКК МВС від 23.11.2018 р. Згідно зі ст. 14 ЗУ «Про судову експертизу» судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до юридичної відповідальності. Наголошує, що до ДНДЕКЦ МВС України не надходило жодних звернень про допущення позивачем порушення вимог нормативно- правових актів з питань проведення судової експертизи та (або) методик проведення судових експертиз при складанні Висновку №1/172. Натомість Заява гр. [PERSON] від 20.10.2017 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності стосувалася іншого судового експерта - експерта Закарпатської НДЕКЦ [PERSON] та жодним чином не стосувалася його та складеного ним Висновку. Відтак, йому не відомо з чиєї ініціативи і на підставі чого було ініційовано проведення перевірки щодо порушення вимог нормативно-правових актів з питань проведення судової експертизи та (або) методик проведення судових експертиз при складанні Висновку №1/172. Таким чином, під час проведення процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності та при ухваленні оскаржуваного Рішення від 23.11.2018 р. було порушено вимоги п.З Розділу 7 Положення. Згідно з п. 5 Розділу 7 Положення для розгляду питання про дисциплінарну відповідальність судового експерта до ЕКК в обов`язковому порядку подаються: подання-характеристика працівника, складене і підписане директором ДНДЕКЦ (НДЕКЦ);копії документів, що містять інформацію про допущення судовим експертом порушення нормативно-правових актів з питань проведення судової експертизи та (або) методик проведення судових експертиз; копії документів, що свідчать про виявлені в діяльності судового експерта порушення нормативно-правових актів з питань проведення судової експертизи, методик проведення судових експертиз (ухвали суду, слідчого судді; подання прокурора, керівника органу досудового розслідування, директора НДЕКЦ, голови ЕКК; звернення громадян тощо); письмове пояснення працівника, стосовно якого пропонується розглянути питання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, або документи, що свідчать про відмову в наданні такого пояснення; висновок перевірки; інші матеріали, що стосуються справи (за наявності). Разом з тим, в порушення підпункту 3 п. 5 Розділу 7 Положення до ЕКК МВС не подавалися копії документів, що свідчать про виявлені в діяльності судового експерта порушення нормативно-правових актів з питань проведення судової експертизи, методик проведення судових експертиз (ухвали суду, слідчого судді; подання прокурора, керівника органу досудового розслідування, директора НДЕКЦ, голови ЕКК; звернення громадян тощо). Щодо правомірності та обґрунтованості Висновку №1/172 зазначає, що у Висновку за результатами розгляду заяви громадянина [PERSON] про притягнення до дисциплінарної відповідальності експерта Закарпатської НДЕКЦ [PERSON], у частині, що стосується працівника Львівського НДЕКЦ [PERSON] від 13.02.2018 р. вказано, що «...Висновок експерта від 17.02.2017 № 1/172, складений головним судовим експертом сектору автотехнічних досліджень відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Львівського НДЕКЦ МВС України [PERSON] за результатами проведення судової автотехнічної експертизи в кримінальному провадженні №12016070030003294 визнати таким, що при проведенні якого не було дотримано вимоги методик судової експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод та інших нормативних документів, неповним та необгрунтованим, що вплинуло на об`єктивність відповідей на поставлені питання...» Вважає такі твердження помилковими, а складений ним Висновок №1/172 правомірним та обґрунтованим з огляду на таке. Згідно з п.п.13.1. та 13.3. ПДР водій автомобіля «Мазда» взагалі не повинен був рухатися в такий спосіб як це було фактично, тобто випереджуючи інші автомобілі, так як з боку водія автомобіля «Мазда» не було дотримано безпечних бокових інтервалів. Згідно з визначенням, яке дається в п.1.10 «Загальні положення», термін «смуга руху» має таке значення: «смуга руху - поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів». Відтак, для того, щоб стверджувати, що в місці ДТП є дві смуги руху, то їх мінімальна ширина повинна мати 2,75 х 2 = 5,5 м, в той час як в місці пригоди ширина сторони проїзної частини дороги по напрямку руху автомобіля «Мазда» становить всього 4,85 м, тобто, менше передбаченої величину. Отже, в напрямку руху цього автомобіля є одна смуга руху (хоча і доволі широка). А на дорогах, де є одна смуга руху, в дві смуги руху рухатися було не слід. По-третє, згідно з п. 11.1 ПДР визначено, що «Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними». Саме безпечних бокових інтервалів як до правого краю проїзної частини дороги (як окремого випадку перешкоди для руху), так і до крайньої габаритної точки автомобіля зліва, який водій автомобіля «Мазда» випереджувала, в обстановці місця пригоди неможливо було дотримати. По-четверте, якщо по напрямку руху автомобіля «Мазда» було дві смуги руху, то в такому випадку між протилежними сторонами проїзної частини дороги повинна була бути суцільна лінія горизонтальної Дорожньої розмітки, а фактично посередині є переривчаста лінія розмітки, що свідчить про наявність лише однієї смуги руху. Водій автомобіля ВАЗ-2101 повертав ліворуч в ситуації, коли йому давав дорогу водій темного автомобіля з-за ввічливості, і передбачати, що назустріч буде рухатися ще один автомобіль («Мазда») всупереч вимогам ПДР, він аж ніяк не міг. Автомобіль «Мазда» був скритий за габаритами інших автомобілів, що знаходились на смузі зустрічного руху. Для водія автомобіля ВАЗ-2101 в такому випадку діє норма п.1.4 ПДР «Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила» Як вже було вказано вище, водій автомобіля «Мазда» не повинен був рухатися там, де це було фактично. Наголошує, що на цей час немає жодного судового рішення чи рішення іншого органу державної влади, який би встановлював помилковість чи необґрунтованість складеного ним Висновку №1/172. Відтак, всебічну, повну та належну оцінку Висновку №1/172 буде надано виключно слідчими (судовими) органами в рамках кримінального провадження №12016070030003294. Окрім того, відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судову експертизу» незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються, окрім іншого, можливістю призначення повторної судової експертизи. Натомість, як стало відомо позивачу, наразі проведена повторна експертиза з приводу оцінки дій водіїв автомобілів у Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз Міністерства юстиції України (Закарпатському відділенні), висновок якої повністю збігається з його. Таким чином, твердження про те, що складений ним Висновок №1/172 від 17.02.2017 р. є таким, при проведенні якого не було дотримано вимоги методик судової експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо- транспортних пригод та інших нормативних документів, а також є неповним та необгрунтованим, що вплинуло на об`єктивність відповідей на поставлені питання, вважає безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно з оскаржуваним рішенням ЕКК МВС до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення кваліфікації судового експерта з правом проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо- транспортних пригод». Наголошує, що навіть у разі наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності такий вид стягнення є занадто суворим та необґрунтованим з огляду на таке. Згідно з п. 7 Розділу 7 Положення за результатами розгляду питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судового експерта ЕКК приймає одне з таких рішень: притягнути судового експерта до дисциплінарної відповідальності та застосувати відповідне дисциплінарне стягнення, визначене пунктом 10 цього розділу; не притягувати судового експерта до дисциплінарної відповідальності. Згідно з п. 10 Розділу 7 Положення до судових експертів можуть бути застосовані такі дисциплінарні стягнення: попередження; позбавлення кваліфікації судового експерта; пониження (позбавлення) кваліфікаційного класу судового експерта. Однак, при ухваленні Рішення ЕКК МВС не було враховано, що: стаж експертної роботи становить 25 років, по роботі у Львівському НДЕКЦ характеризується виключно позитивно, об`єктом розгляду на засіданні ЕКК його експертизи за 25 років експертної роботи ніколи не були. При цьому, як уже наголошувалося, жодних належних та допустимих доказів того, що складений Висновок №1/172 від 17.02.2017 р. є помилковим, немає. Таким чином, ЕКК МВС абсолютно необгрунтовано та безпідставно було заставано до нього такий вид дисциплінарного стягнення як позбавлення кваліфікації судового експерта. Вказує на те, що порушено процесуальні норми при ухваленні оскаржуваного рішення. В протоколі №187б-С спеціального засідання ЕКК від 23.11.2018р. вказано, що жодних відводів, зауважень, застережень, пропозицій від членів ЕКК МВС та працівників Експертної служби МВС не надходило. Відповідно до п. 19 Розділу 2 Положення перед початком засідання ЕКК працівникам, стосовно яких розглядатимуться питання, зазначені в пункті З цього розділу, оголошується склад ЕКК. До початку засідання ЕКК працівники мають право заявити відвід членові ЕКК, якщо вони вважають, що член ЕКК заінтересований у результатах розгляду, чи мають сумнів у його об`єктивності з інших причин. Всупереч вимогам п. 19 Розділу 2 Положення склад ЕКК МВС йому не оголошувався. Так само, жодних пропозицій про заявлення відводу членам ЕКК МВС перед засіданням йому не надходило. , зазначає, що голосування щодо нього відбувалося в його присутності. 24 січня 2019 року він звернувся із адміністративним позовом у Львівський окружний адміністративний суд з приводу оскарження рішення. Рішенням Львівського адміністративного суду від 07 березня 2019 року ухваленим у справі № 1.380.2019.000405, позовні вимоги задоволено повністю. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 857/4343/19, прийнятою за апеляцією відповідача, рішення суду першої інстанції скасоване, провадження у справі закрите. Крім цього, зазначає, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що він безпідставно був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.. На роботі у нього погіршилися стосунки із керівництвом та колегами. Всі знають про позбавлення його кваліфікації. Йому довелося докласти великих зусиль для поновлення авторитету серед колег. У сімейному життя це також завдало болю та страждань. У нього погіршилися відносини із жінкою та дітьми, оскільки він постійно перебував у пригніченому стані. Компенсацію моральної шкоди, з урахуванням наведеного, він оцінює у 30000,00 грн. А тому, просить позов задоволити в повному обсязі. Ухвалою суду від 18.06.2019 прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження. 23.07.2019 від представника відповідача Юдіної І.В . до суду поступив відзив на позовну заяву. Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України вважає позовну заяву [PERSON] безпідставною і необгрунтованою з огляду на таке. [PERSON] у позовній заяві зазначає, що до ДНДЕКЦ не надходило жодних звернень щодо порушення ним нормативно-правових актів з питань проведення судової експертизи та (або) методик проведення судових експертиз під час складання висновку експерта від 17.02.2017 № 1/172 у кримінальному провадженні, унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016070030003294. Однак, 02.11.2017 на адресу Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України надійшла заява від громадянина [PERSON] від 20.10.2017 щодо проведених судових автотехнічних експертиз саме в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016070030003294. У цій заяві [PERSON] зазначив: «... Вказані вищевказані висновки зроблені на підставі одних і тих вихідних даних, відповідають на одні і ті питання, при цьому мають протилежно різні висновки щодо винуватця ДТП». Отже, йшлося про висновок експерта від 17.02.2017 № 1/172, який був складений [PERSON] . Таким чином, позивач [PERSON] уводить суд в оману, стверджуючи, що така заява відсутня. Особисто позивачем було додано до позовної заяви документи, що містять інформацію про допущення ним порушень нормативно-правових актів з питань проведення судової експертизи та (або) методик проведення судових експертиз, заяв, скарг громадян у вигляді копії Витягу з Протоколу № 1876-С спеціального засідання Експертно-кваліфікаційної комісії МВС від 23.11.2018 і копії Висновку, за результатами розгляду заяви громадянина [PERSON] про притягнення до дисциплінарної відповідальності експерта Закарпатського НДЕКЦ [PERSON] у частині, що стосується працівника Львівського НДЕКЦ [PERSON], затвердженого 13.02.2018 р. Директором ДНДЕКЦ МВС України - керівником Експертної служби МВС України [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судову експертизу» для присвоєння та позбавлення кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів створюються експертно-кваліфікаційні комісії при міністерствах та інших центральних органах виконавчої влади, до сфери управління яких належать державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експертну діяльність. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону Експертна служба Міністерства внутрішніх справ України належить до державних спеціалізованих установ. У п. 1 Положення про Державний науково-дослідний експертно- криміналістичний центр МВС України, затвердженого наказом МВС від 31 січня 2017 року № 77, зазначено, що ДНДЕКЦ - це державна спеціалізована установа судової експертизи, яка є головним підрозділом Експертної служби МВС, що належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України. На підставі Положення про Експертно-кваліфікаційну комісію МВС та атестацію судових експертів Експертної служби МВС, затвердженого наказом МВС України від 08 лютого 2017 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 березня 2017 року за № 275/30143, членами Експертно-кваліфікаційної комісії було ретельно вивчено всі наявні матеріали проведеної перевірки, та відповідно до належної оцінки отриманого висновку простою більшістю голосів членів комісії, прийнято обґрунтоване рішення про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення кваліфікації судового експерта з правом проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод». Пунктом 3 Розділу II Положення про ЕКК зазначено, що ЕКК відповідно до покладених на неї завдань розглядає питання щодо працівників Експертної служби про: присвоєння або підтвердження кваліфікації судового експерта; припинення діяльності як судового експерта; присвоєння чи позбавлення кваліфікаційного класу судового експерта; дисциплінарну відповідальність судового експерта. Відповідно до ст. 14 Закону судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до юридичної відповідальності, а в п. 1 Розділу VII Положення про ЕКК зазначено, що працівники Експертної служби, які атестовані як судові експерти, можуть бути притягнуті до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог нормативно-правових актів з питань проведення судової експертизи та (або) методик проведення судових експертиз. Пунктом 7 Розділу VII Положення про ЕКК передбачено, що за результатами розгляду питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судового експерта ЕКК приймає одне з таких рішень: притягнути судового експерта до дисциплінарної відповідальності та застосувати відповідне дисциплінарне стягнення, визначене пунктом 10 цього розділу; не притягувати судового експерта до дисциплінарної відповідальності. Отже, до судових експертів відповідно до п. 10 Розділу VII Положення про ЕКК можуть бути застосовані такі дисциплінарні стягнення: попередження; позбавлення кваліфікації судового експерта; пониження (позбавлення) кваліфікаційного класу судового експерта. Висновок експерта від 17.02.2017 № 1/172, складений головним експертом сектору автотехнічних досліджень відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Львівського НДЕКЦ [PERSON], за результатами проведення судової автотехнічної експертизи в кримінальному провадженні, унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016070030003294, є неповним, необгрунтованим, а також таким, під час проведення якого не було дотримано вимоги методик судової експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод та інших нормативних документів, що вплинуло на об`єктивність відповідей на поставлені питання. Таким чином, у діях судового експерта [PERSON] під час складання зазначеного висновку вбачаються порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону, згідно з яким судовий експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок. Посилання позивача на порушення його прав у процесі прийняття ЕКК рішень щодо нього є безпідставними, оскільки його права були забезпечені шляхом проведення перевірки, фаховим вивченням його експертного висновку. Позивач надав пояснення з приводу свого висновку, був своєчасно викликаний на засідання ЕКК, брав у ньому участь, отже мав можливість заявити відводи членам ЕКК, проте цим правом не скористався, що підтверджується Витягом з протоколу № 1877-С спеціального засідання ЕКК від 23.11.2018, який [PERSON] особисто надав з позовною заявою до суду. Стосовно головного експерта [PERSON] було дотримано процедуру, передбачену Розділом VII Положення про ЕКК, а за результатами розгляду було прийняте рішення про позбавлення кваліфікації судового експерта з правом проведення певного виду судової експертизи, а не взагалі припинення діяльності як судового експерта, що відповідає вимогам пп. 4 п. З Розділу II Положення про ЕКК. Застосувавши такий вид стягнення, відповідач не порушив жодних конституційних чи трудових прав позивача. Отже, під час прийняття щодо [PERSON] оскаржуваного рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень і у спосіб, що передбачений законом. Зважаючи на зазначене, відповідач уважає прийняте ЕКК рішення від 23.11.2018 щодо притягнення [PERSON] , до дисциплінарної відповідальності та застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення кваліфікації судового експерта з правом проведення інженерно- транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» правомірним. Стосовно відшкодування моральної шкоди, яку позивач [PERSON] оцінив у розмірі ЗО 000 грн., потрібно зазначити, що відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Оскільки немає вини відповідача - моральна шкода відсутня. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що через пропуск строку звернення до суду позивні вимоги [PERSON] не підлягають задоволеню. Спірні правовідносини є такими, що виникають з трудових правовідносин, що підтверджує і сам позивач, який у позовній заяві посилається на ч. 1 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач [PERSON] дізнався про рішення ЕКК 23.11.2018, що підтверджується Витягом з протоколу № 1877-С спеціального засідання ЕКК. Статтею 251 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У ст. 253 ЦК України зазначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч. З ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Таким чином, на підставі зазначеного останнім днем звернення позивача [PERSON] з позовом до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду для захисту своїх прав є 24.02.2019, а у зв`язку з тим, що останній день строку є вихідним днем, то днем закінчення строку відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України є перший за ним робочий день, тобто 25.02.2019. Таким чином, позивач [PERSON] не скористався своїм правом на звернення до суду в установлений законом строк. Сплив позовної давності згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Крім цього, відповідач звертає увагу суду, що позивач [PERSON] 24.01.2019 звернувся з адміністративним позовом до Львівського окружного адміністративного суду з приводу оскарження цього рішення ЕКК. 07.03.2019 Львівський окружний адміністративний суд на підставі неправильного застосування норм процесуального права прийняв рішення на користь позивача. 28.08.2019 Восьмий апеляційний адміністративний суд скасував рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 та провадження у справі закрив. Слід також зазначити, що в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24.05.2017, прийнятої по справі № 6-1763цс16 (позовна давність), міститься аналогічний висновок, а саме: «Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності». 29.07.2019 від представника позивача [PERSON] до суду поступала відповідь на відзив, в якому зазначив, що відзивом поданим відповідачем не спростовано доводи позовної заяви про незаконність прийнятого рішення відповідачем, а доказів на спростування доводів позову не подано. 13.11.2019 представник відповідача Юдіної І.В. до суду подано письмові пояснення, в яких зазаначила, що позивач [PERSON] помиляється, якщо вважає, що він та відповідач не перебувають у трудових відносинах. Факт того, що даний спір є трудовим установлений Восьмим апеляційним адміністративним судом, який зазначив у своїй постанові від 28 травня 2019 року, що вказаний спір не підлягає до розгляду в порядку адміністративного судочинства та підлягає розгляду за правилами Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦГЖ України до компетенції судів щодо розгляду в порядку цивільного судочинства справ відносить справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. На цій підставі адміністративний суд апеляційної інстанції визнав протиправним та скасував рішення суду першої інстанції, а провадження у справі закрив. Крім цього, згідно з п. 1 Положенням про Експертну службу Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.11.2015 № 1343, Експертна служба Міністерства внутрішніх справ України є системою державних спеціалізованих установ судової експертизи, діяльність якої спрямовується і координується Міністерством внутрішніх справ України. Експертна служба МВС складається з ДНДЕКЦ МВС та територіальних підрозділів - науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів (далі - НДЕКЦ). Відповідно до п. 1 Положення про Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України, затвердженого наказом МВС від 31 січня 2017 року № 77, ДНДЕКЦ МВС - це державна спеціалізована установа судової експертизи, що належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України та є головним підрозділом Експертної служби МВС. Підпунктами 1 та 10 п. 4 Положення передбачено, що основним завданням ДНДЕКЦ МВС є організаційно-управлінське та науково-методичне керівництво діяльністю Експертної служби МВС, а також організація та забезпечення в установленому порядку професійного навчання та атестації працівників Експертної служби МВС, які залучаються для проведення судової експертизи. Згідно з пп.1,10 п. 5 Положенням, ДНДЕКЦ МВС відповідно до покладених на нього завдань здійснює організаційно-управлінське та науково- методичне забезпечення судово-експертної діяльності підрозділів експертної служби МВС та організовую роботу Експертно-кваліфікаційної комісії МВС з проведення атестації, присвоєння особам та позбавлення осіб кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судового експерта та видає відповідні свідоцтва. Отже, на підставі викладеного вище можна прийти висновку, що спірні правовідносини є тільки трудовими. Тому саме норма ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України чітко регулює строк звернення до суду, зазначаючи, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач [PERSON] дізнався про рішення ЕКК 23 листопада 2018 року, що підтверджується Витягом з протоколу № 1877-С спеціального засідання ЕКК, а звернувся з позивними вимогами до Сихівського районного суду м. Львова лише 11 червня 2019 року. Не дивлячись не те, що строк позовної давності у три місяця, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, для захисту свого, як стверджує позивач, порушеного права сплив 25 лютого 2019 року. Згідно з ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 1 ст. 233 КЗпП України передбачає, що позовна давність у три місяця застосовується до вимог про звернення працівника з заявою безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року по справі № 6-169цс14, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. За змістом норми ст. 261 ЦК України, а саме ч. 1, відповідно до зазначеної вище постанови Верховного суду України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналогічний висновок міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-31 Ібцсіб. Таким чином, позивач [PERSON] не скористався своїм правом на звернення до суду в установлений законом строк. Сплив позовної давності згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Позивач [PERSON] таку заяву про поновлення пропущеного процесуального строку не надав. Тому, позовні вимоги [PERSON] не можуть бути задоволені судом, оскільки у даному випадку слід застосовувати позовну давність. Крім цього, відповідач звертає увагу суду, що позивач [PERSON] 24 січня 2019 року звернувся з адміністративним позовом до Львівського окружного адміністративного суду з приводу оскарження цього рішення ЕКК. 07 березня 2019 року Львівський окружний адміністративний суд на підставі неправильного застосування норм процесуального права прийняв рішення на користь позивача. 28 травня 2019 Восьмий апеляційний адміністративний суд скасував рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року та провадження у справі закрив. Слід також зазначити, що в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року, прийнятої по справі № 6-1763цс16, міститься аналогічний висновок, а саме: «Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності». А тому просить в задоволені позову відмовити. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на доводи, які викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив, просили його задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні даний позов заперечив з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях.. Представник третьої особи Мірошніков В . Т . в судовому засіданні при вирішення позову покладається на розсуд суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , показав, що він виконував обов`язки голови експертно-кваліфікаційної комісії, експерт [PERSON] при проведені експерти допистув значні порушення. Показав, що останній під час проведення експертизи [PERSON] вийшов за межі своїх повноважень, змінив прізвище водія, висновок є необгрунтованим і необєктивним та такий, що не відповідав ПДР України і методикам. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, з`ясувавши дійсні обставини, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно висновку №1125 судовим експертом [PERSON] проводилась судово автотехнічна експертиза за матеріалами кримінального провадження № 12016070030003294. Відповідно до протоколу №1876 - С від 23.11.2018 спеціального засідання Експертно-кваліфікаційної комісії МВС [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді позбавлення кваліфікації судового експерта з правом проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» за допущення порушення вимог нормативно-правових актів з питань проведення судової експертизи та методик проведення судових експертиз під час проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», що призвело до надання непового, необгрунтованого та необ`єктивного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судову експертизу» для присвоєння та позбавлення кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів створюються експертно-кваліфікаційні комісії при міністерствах та інших центральних органах виконавчої влади, до сфери управління яких належать державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експертну діяльність. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону Експертна служба Міністерства внутрішніх справ України належить до державних спеціалізованих установ. У п. 1 Положення про Державний науково-дослідний експертно- криміналістичний центр МВС України, затвердженого наказом МВС від 31 січня 2017 року № 77, зазначено, що ДНДЕКЦ - це державна спеціалізована установа судової експертизи, яка є головним підрозділом Експертної служби МВС, що належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України. На підставі Положення про Експертно-кваліфікаційну комісію МВС та атестацію судових експертів Експертної служби МВС, затвердженого наказом МВС України від 08 лютого 2017 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 березня 2017 року за № 275/30143, членами Експертно-кваліфікаційної комісії було ретельно вивчено всі наявні матеріали проведеної перевірки, та відповідно до належної оцінки отриманого висновку простою більшістю голосів членів комісії, прийнято обґрунтоване рішення про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення кваліфікації судового експерта з правом проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод». Пунктом 3 Розділу II Положення про ЕКК зазначено, що ЕКК відповідно до покладених на неї завдань розглядає питання щодо працівників Експертної служби про: присвоєння або підтвердження кваліфікації судового експерта; припинення діяльності як судового експерта; присвоєння чи позбавлення кваліфікаційного класу судового експерта; дисциплінарну відповідальність судового експерта. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про судову експертизу» судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до юридичної відповідальності, а в п. 1 Розділу VII Положення про ЕКК зазначено, що працівники Експертної служби, які атестовані як судові експерти, можуть бути притягнуті до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог нормативно-правових актів з питань проведення судової експертизи та (або) методик проведення судових експертиз. Пунктом 7 Розділу VII Положення про ЕКК передбачено, що за результатами розгляду питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судового експерта ЕКК приймає одне з таких рішень: притягнути судового експерта до дисциплінарної відповідальності та застосувати відповідне дисциплінарне стягнення, визначене пунктом 10 цього розділу; не притягувати судового експерта до дисциплінарної відповідальності. Отже, до судових експертів відповідно до п. 10 Розділу VII Положення про ЕКК можуть бути застосовані такі дисциплінарні стягнення:попередження; позбавлення кваліфікації судового експерта; пониження (позбавлення) кваліфікаційного класу судового експерта. Висновок експерта від 17.02.2017 № 1/172, складений головним експертом сектору автотехнічних досліджень відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Львівського НДЕКЦ [PERSON], за результатами проведення судової автотехнічної експертизи в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016070030003294, є неповним, необгрунтованим, а також таким, під час проведення якого не було дотримано вимоги методик судової експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод та інших нормативних документів, що вплинуло на об`єктивність відповідей на поставлені питання. Оскільки [PERSON] , всупереч ч. 4 ст. 69 Кримінального процесуального кодексу України , згідно з якою експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи, судовий експерт [PERSON] посилається на відомості щодо досліджуваного механізму ДТП, які відсутні в постанові про призначення судової автотехнічної експертизи, не зазначаючи при цьому джерело їх походження, зокрема про те, начебто «… один із зустрічних автомобілів давав дорогу автомобілеві ВАЗ?2101 реєстраційний номер [NUMBER] шляхом зупинки і збільшення дистанції до попутного транспортного засобу …», це ж твердження в дещо видозміненій формі дублюється у висновку за результатами дослідження з питання 1: «… водій зустрічного транспортного засобу давав йому дорогу …». У своєму поясненні, наданому судовим експертом [PERSON] у паперовому вигляді під час розгляду заяви громадянина [PERSON] про притягнення до дисциплінарної відповідальності експерта Закарпатського НДЕКЦ [PERSON] у частині, що стосується працівника Львівського НДЕКЦ [PERSON] , останній зазначив, що до висновку про наявність причинного зв`язку з ДТП дій водія автомобіля «Мазда» він «прийшов на основі аналізу … в тому числі і відеозапису дорожньої ситуації, зробленої на місці пригоди камерою зовнішнього спостереження», а, таким чином, усупереч ч. 4 ст. 101 КПК України, згідно з якою висновок експерта не може виходити за межі його спеціальних знань, [PERSON] при проведенні судової автотехнічної експертизи, результати якої оформлено висновком експерта від 17.02.2017 № 1/172, вийшов за межі наявних у нього спеціальних знань і присвоєної в установленому порядку кваліфікації судового експерта з правом проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод». Пункти 10.4 та 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 , до яких у досліджуваній дорожній обстановці необхідно було віднести оцінку належних дій (надання відповіді на питання, як повинен був діяти водій відповідно до ПДР) водія автомобіля «ВАЗ?2101», котрий поза перехрестям виконував поворот ліворуч, а саме: «10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; «10.4. …Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам», не містять жодних умов або застережень, у тому числі щодо дій, бездіяльності, дозволів або заборон інших водіїв, за яких ці норми можуть не виконуватися. Крім того, відповідно до визначень термінів, наведених у пункті 1.10 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, «дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість;»; «перевага - право на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху;». Враховуючи наявність у наведеній вище нормі пункту 10.4 ПДР, вимоги до водія, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, дати дорогу зустрічним транспортним засобам, водій автомобіля «ВАЗ?210»1, котрий поза перехрестям виконував поворот ліворуч, не мав переваги перед зустрічним транспортним засобом, таким чином твердження про те, що «… водій зустрічного транспортного засобу давав йому дорогу …», є безпідставним, тобто, необґрунтованим з огляду на технічні норми ПДР, на вихідні дані, задані в постанові про призначення судової автотехнічної експертизи, та на вихідні дані (параметри), які б могли бути використані при приведенні судової автотехнічної експертизи судовим експертом [PERSON] з урахуванням наявних у нього спеціальних знань і присвоєної кваліфікації судового експерта. А попередній висновок про те, що «водій … міг рухатися (повертати ліворуч …», продубльований у висновку - відповіді на одне з поставлених питань у редакції «водій … міг повертати ліворуч», не несе змістовного навантаження з огляду на технічні норми ПДР, та не є відповіддю на питання «Як повинен був водій … згідно ПДР України ?». При проведені судовим експертом [PERSON] дослідження з питання щодо віднесення оцінки належних дій (надання відповіді на питання, як повинен був діяти водій відповідно до ПДР) водія автомобіля «Мазда», що рухався прямо в зустрічному напрямку відносно першопочаткового напрямку руху автомобіля «ВАЗ?2101», котрий поза перехрестям виконував поворот ліворуч, до певних норм ПДР, у дослідницькій частині висновку експерта від 17.02.2017 № 1/172 використовується визначення терміну «смуга руху », наведене в пункті 1.10 ПДР, - «смуга руху - поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів». Ця норма містить лише визначення і не містить вимог (зобов`язань, обмежень або заборон) щодо дій водія. Натомість, зобов`язання, обмеження та заборони щодо розташування транспортних засобів на дорозі, у тому числі на її проїзній частині, сформульовані в розділі 11 «Розташування транспортних засобів на дорозі» ПДР, норми якого судовий експерт [PERSON] у складеному ним висновку експерта від 17.02.2017 № 1/172 навіть не згадує. Між тим, жодна з норм, викладених у розділі 11 «Розташування транспортних засобів на дорозі» ПДР, не містить чисельного значення (2,75 м або іншого), яке б обмежувало водіїв у виборі розташування керованих ними транспортних засобів на дорозі з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними; не містять ці норми також і заборони розташовувати транспортні засоби на проїзній частині саме таким чином, яким був розташований на ній автомобіль «Мазда». Що стосується критерію для визначення кількості смуг для руху нерейкових транспортних засобів як безпечний інтервал (загальні критерії визначення кількості смуг на проїзній частині викладено в пункті 11.1 ПДР), який згадується судовим експертом [PERSON] при продовженні дослідження, то слід зазначити про те, що наведені судовим експертам [PERSON] формулювання пунктів 13.1 та 13.3 ПДР також не містять вимог до конкретного значення, якому повинен дорівнювати або не бути менше якого безпечний інтервал. Згідно ж з визначенням терміну «безпечний інтервал», наведеним у пункті 1.10 ПДР, - «безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху». У процесі розвитку дорожньо-транспортної ситуації, яка призвела до ДТП, не відбулося контактування автомобіля «Мазда» з об`єктами, згаданими у визначенні безпечного інтервалу, таким чином безпека дорожнього руху відносно цих об`єктів не була порушена. Зіткнення ж автомобіля «Мазда» відбулося з об`єктом, траєкторія руху якого перетиналася з траєкторією руху автомобіля «Мазда». Таким чином, з огляду на викладене вище, твердження судового експерта [PERSON] про те, що «рух в 2 ряди по цій стороні проїзної частини дороги не допускався», «Водій же автомобіля «Мазда» … перед ДТП не повинен був рухатися другим рядом перед ДТП», «… технічна можливість у водія автомобіля «Мазда» … уникнути ДТП визначалася виконанням ним вимог п.1.10 ПДРУ (в частині визначення терміну «смуга руху»): не рухатися, утворюючи другий ряд», «… причиною настання даної ДТП стали дії водія автомобіля «Мазда» … , яка всупереч вимогам ПДРУ рухалася по дорозі, утворюючи другий ряд» у дослідницькій частині висновку експерта від 17.02.2017 № 1/172 та «… водій автомобіля «Мазда» … не повинна була рухатися по дорозі, утворюючи другий ряд», «водій автомобіля «Мазда» … мала технічну можливість уникнути ДТП, ця можливість полягала в виконанні нею вимог ПДРУ, якими встановлений рух по даній ділянці дороги в 1 ряд», «причиною настання даної ДТП стали дії водія автомобіля «Мазда» … , яка всупереч вимогам ПДРУ рухалася по дорозі, утворюючи другий ряд» у висновках не ґрунтуються на жодній з норм ПДР, тобто є необґрунтованими. Надання відповіді на питання, як повинен був діяти водій відповідно до вимог ПДР, передбачає зазначення у висновку конкретних норм (пунктів, підпунктів) ПДР, які містять певні вимоги (зобов`язання, обмеження або заборону) до водія в заданій дорожній обстановці, що безпосередньо призвела до настання події ДТП. Відповіді на питання, як повинні були діяти водії автомобілів «ВАЗ?2101» та «Мазда» відповідно до вимог ПДР, у складеному судовим експертом [PERSON] висновку експерта від 17.02.2017 № 1/172 таких зазначень не містять. Застосовані судовим експертом [PERSON] формулювання не відповідають жодній з норм ПДР. Отже, судовим експертом [PERSON] при складанні висновку експерта від 17.02.2017 № 1/172 не було дано відповіді щонайменше на 2 питання постанови про призначення судової автотехнічної експертизи, які б відповідали змісту цих питань, таким чином, цей висновок слід визнати неповним. Згідно з наведеним у дослідницькій частині висновку експерта від 17.02.2017 № 1/172 описом проведених досліджень судовим експертом [PERSON] не досліджувалися пов`язані з діями водіїв у заданій дорожній обстановці необхідні та достатні умови настання події досліджуваної ДТП, як не досліджувалася наявність технічної можливості у водія уникнути контактування транспортних засобів (докладніше пояснення з цього питання будуть надані нижче, у поясненнях щодо порушення судовим експертом [PERSON] методик проведення судових експертиз), таким чином висновки з питань щодо наявності в одного з водіїв технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів та щодо причини (з технічної точки зору) настання події ДТП є необґрунтованими. У зв`язку з відсутністю обґрунтування висновку з питання про наявність в одного з водіїв технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів варто також відзначити й те, що судовим експертом [PERSON] при проведенні дослідження без будь?яких пояснень повністю проігноровано зміст третього питання, у якому судовому експертові пропонувалося дослідити наявність технічної можливості у водія автомобіля Мазда, що рухався прямолінійно, з моменту виникнення саме йому небезпеки для руху уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ?2101», котрий поза перехрестям виконував поворот ліворуч, рухаючись у зустрічному напрямку, хоча в абзаці третьому підпункту 1.1.3 розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5), наголошується «Коли експерт вважає, що небезпека для руху виникла не в той момент, який зазначено в документі про призначення експертизи (залучення експерта), у висновку він має вказати мотиви незгоди з позицією органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), і дати відповідні варіанти розв`язання поставленого питання». Підсумовуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що висновок експерта від 17.02.2017 № 1/172, складений судовим експертом [PERSON], є неповним, необґрунтованим, з враховунням того, що судовим експертом [PERSON] допущено довільно-вибіркове застосування норм ПДР, що в сукупності з неповнотою та необґрунтованістю відповідей на поставлені питання негативно вплинуло на їх об`єктивність та на об`єктивність висновку експерта від 17.02.2017 № 1/172 у цілому, згаданий висновок експерта є також і необ`єктивним. Наведене дає підстави стверджувати про те, що в діях судового експерта [PERSON] . при складанні зазначеного висновку, окрім уже згаданих вище, убачаються також порушення вимог п. 1 ч. 5 ст. 69 КПК України та п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судову експертизу», згідно з якими експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому запитання. Крім цього, судовим експертом [PERSON] при проведенні ним судової автотехнічної експертизи та складанні за її результатами висновку експерта від 17.02.2017 № 1/172 порушень методик проведення судових експертиз, а саме у вступній частині цього висновку експерта зазначено про використання при проведенні експертизи 11 інформаційних джерел та 2 методик ( 10.1.02 «Дослідження руху транспортних засобів», 10.1.03 «Дослідження гальмування транспортних засобів»). Однак 10 з 11 інформаційних джерел (за винятком довільно-вибіркового застосування норм ПДР) та жодна з 2?х зазначених методик при проведенні судовим експертом [PERSON] судової автотехнічної експертизи, результати якої оформлено висновком експерта від 17.02.2017 № 1/172, не використовувалися. Судовим експертом [PERSON] застосовано алгоритм дослідження, який не відповідає жодній з чинних методик судової автотехнічної експертизи, не викладений у жодному з інформаційних джерел, перелік яких наведено у вступній частині висновку або в будь-якому іншому інформаційному джерелі. Для дослідження заданого механізму ДТП доцільно було би використовувати методики: 10.1.06. «Дослідження зіткнень транспортних засобів»; 10.1.08. «Експертна оцінка дорожньо-транспортних ситуацій, в яких водії виконали маневр»; 10.1.13. «Експертна оцінка дорожньо-транспортних ситуацій, в яких водії виконували маневр на перехресті»; 10.1.19. «Методика експертного дослідження моменту виникнення небезпеки для руху при проведенні судово-автотехнічних експертиз». Згідно з усіма цими методиками наявність технічної можливості уникнути зіткнення оцінюється для водія, котрому невідповідними вимогам ПДР діями інших учасників дорожнього руху, які не мають переваги в русі, створено небезпеку для руху. Під час усього дослідження судовим експертом [PERSON] так і не було визначено, хто з двох водіїв мав перевагу, і, таким чином, мав право на першочерговий рух стосовно іншого учасника дорожнього руху, а хто з двох водіїв повинен був дати дорогу. Як наслідок, як це вже зазначалося вище, питання щодо наявності технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів не досліджувалося стосовно жодного з водіїв, а висновок щодо наявності в одного з водіїв такої можливості є необґрунтованим і суперечить змісту питання в частині спрямованості небезпеки для руху. Таким чином, у діях судового експерта [PERSON] під час складання зазначеного висновку вбачаються порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону, згідно з яким судовий експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок. Посилання позивача на порушення його прав у процесі прийняття ЕКК рішень щодо нього є безпідставними, оскільки його права були забезпечені шляхом проведення перевірки, фаховим вивченням його експертного висновку. Позивач надав пояснення з приводу свого висновку, був своєчасно викликаний на засідання ЕКК, брав у ньому участь, отже мав можливість заявити відводи членам ЕКК, проте цим правом не скористався, що підтверджується Витягом з протоколу № 1877-С спеціального засідання ЕКК від 23.11.2018, який [PERSON] особисто надав з позовною заявою до суду. Стосовно головного експерта [PERSON] було дотримано процедуру, передбачену Розділом VII Положення про ЕКК, а за результатами розгляду було прийняте рішення про позбавлення кваліфікації судового експерта з правом проведення певного виду судової експертизи, а не взагалі припинення діяльності як судового експерта, що відповідає вимогам пп. 4 п. З Розділу II Положення про ЕКК. Застосувавши такий вид стягнення, відповідач не порушив жодних конституційних чи трудових прав позивача (не відбулося пониження в посаді, звільнення, зменшення заробітної плати чи премії тощо). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що судовим експертом [PERSON] при проведенні судової автотехнічної експертизи, за результатами якої складено висновок експерта від 17.02.2017 № 1/172, допущено порушення вимог нормативно-правових актів з питань проведення судової експертизи та методик проведення судових експертиз, що згідно з пунктами 1, 2 розділу VІІ Положення про ЕКК, є підставою для розгляду ЕКК питання щодо дисциплінарної відповідальності судового експерта, а рішення ЕКК про застосування до судового експерта [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення кваліфікації судового експерта за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» прийнято в межах повноважень, наданих їй п. 10 розділу VІІ Положення про ЕКК, а позбавлення кваліфікації судового експерта як одну з покладених на експертно-кваліфікаційну комісію функцій передбачено ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судову експертизу». Стосовно відшкодування моральної шкоди, яку позивач [PERSON] оцінив у розмірі 30 000 грн., потрібно зазначити, що відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Оскільки немає вини відповідача - моральна шкода відсутня. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 251, 253, 254, 267 ЦК України, ст. 233 КЗпП України, Закону України «Про судову експертизу» та

Outcome: dismissed