Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ "Універсал Банк" про визнання договору поруки № 35-1/844П-07 від 04.10.2007 недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.10.2007 між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 35-1/842К-07, за якими останній наданий кредит у розмірі 17 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,95% річних. Того ж дня, в забезпечення виконання боржником [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ним та ПАТ «Універсал Банк» укладений договір поруки № 35-1/844п-07, згідно з яким він зобов`язався відповідати перед кредитором за невиконання боржником умов кредитного договору. 22.01.2016 між АТ «Універсал Банк» та позичальником укладено додаткову угоду, згідно з якою процентна ставка за користування кредитними коштами була збільшена з 11,95% до 15,5% річних. Вважає, що таке збільшення процентної ставки без його згоди, як поручителя, та без відповідної умови в договорі поруки, не може бути підставою для покладення на нього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позивальником своїх зобов`язань перед банком. У зв`язку з наведеним просить визнати договір поруки № 35-1/844П-07 від 04.10.2007 недійсним. Від відповідача АТ «Універсал Банк» до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості. Зазначив, що 04.10.2007 між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 35-1/842К-07, за якими останній наданий кредит у розмірі 17 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,95% річних. Того ж дня, в забезпечення виконання боржником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «Універсал Банк» та позивачем [PERSON] був укладений договір поруки № 35-1/844п-07, згідно з яким останній зобов`язався відповідати перед кредитором за невиконання боржником усіх його зобов`язань за кредитним договором. 22.01.2016 між АТ «Універсал Банк» та позичальником [PERSON] укладено додаткову угоду № б/н до кредитного договору № 35-1/842К-07 від 04.10.2007, відповідно до якої сторони погодили внести зміни до умов кредитного договору, а саме: відповідно до п.1.1.1. додаткової угоди з 22 січня 2016 року по 09 січня 2017 року включно, позичальник зобов`язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) нараховується процента ставка у розмірі базової процентної ставки, яка становить 7,5 % річних в порядку та на умовах та в строки, визначені цим договором; за користування кредитними коштами понад встановлений строк або (або терміни погашення) нараховується процента ставка в розмірі базової підвищеної процентної ставки, яка складає 15,5 % річних. Відповідно до п.1.1.2 Додаткової угоди з 10 січня 2017 року позичальник зобов`язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) нараховується процента ставка у розмірі базової процентної ставки, збільшеної на 5,45 % річних в порядку та на умовах та в строки, визначені цим договором; за користування кредитними коштами понад встановлений строк або (або терміни погашення) нараховується процента ставка в розмірі базової підвищеної процентної ставки, збільшеної на 5,45 % річних в порядку та на умовах та в строки, визначені цим договором. У зв`язку із внесенням таких змін до кредитного договору між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] (поручителем) 22.01.2016 було укладено договір поруки № б/н, відповідно до п.1.1 якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з Кредитного договору № 35-1/842К-07 від 04.10.2007 та Додаткової угоди №б/н від 22.01.2016 в повному обсязі, як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У п. 1.2 Договору поруки б/н поручитель [PERSON] засвідчив, що йому добре відомі усі умови Основного договору і він погоджується з ними. Зокрема, у п. 1.2.2, пп. 1.2.2.1, пп. 1.2.2.2, вказано розміри відсоткових ставок та умови їх сплати з зазначенням окремих періодів користування кредитними коштами; у п.1.4 визначено солідарну відповідальність поручителя та позичальника. Вищенаведене спростовує доводи позивача стосовно того, що внесення змін за додатковою угодою до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки відбулось без його згоди як поручителя. Крім того, даний факт спростовує також те, що у провадженні Ріпкинського районного суду Чернігівської області пере буває цивільна справа за позовом АТ «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, в матеріалах якої, зокрема, містяться Додаткова угода № б/н від 22.01.2016 до кредитного договору № 35-1/842К-07 від 04.10.2007 та договір поруки № б/н від 22.01.2016. Ухвалою судді від 03.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити повністю. Представник відповідача - адвокат Колінько А.В., у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, з урахуванням позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позову просила відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. З урахуванням положень ч.1 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає можливим проведення судового засідання за відсутності учасників справи та без фіксації судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Статтею 554 ЦК України передбачено правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, а саме: у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Судом встановлено, що 04.10.2007 між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 35-1/842К-07, за якими останній наданий кредит у розмірі 17 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,95% річних. Того ж дня, 04.10.2007, в забезпечення виконання боржником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «Універсал Банк» та позивачем [PERSON] був укладений договір поруки № 35-1/844п-07, згідно з п. 1 якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за невиконання боржником усіх його зобов`язань за кредитним договором. Пунктом 4 договору поруки визначено, що боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Пунктом 11 договору поруки передбачено, що всі зміни та доповнення до цього договору вносяться у письмові формі шляхом укладення додаткових угод, підписаних уповноваженими представника сторін. Даний договір був підписаний поручителем [PERSON] власноруч, що підтверджує його обізнаність та згоду з умовами договору. Підписанням вказаного договору поруки [PERSON] засвідчив, що з умовами кредитування та обсягом відповідальності поручителя у разі невиконання боржником зобов`язань за основним договором ознайомився та зобов`язується їх виконувати. У якості підстави для визнання вказаного договору поруки недійсним позивачем зазначено про те, що 22.01.2016 між АТ «Універсал Банк» та позичальником [PERSON] укладено додаткову угоду № б/н до кредитного договору № 35-1/842К-07 від 04.10.2007, відповідно до якої сторони погодили внести зміни до умов кредитного договору в частині збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами, що, в свою чергу, збільшує обсяг відповідальності боржника та, як наслідок, його обсяг відповідальності як поручителя за вказаним кредитним договором. Під час судового розгляду встановлено, що дійсно між АТ «Універсал Банк» та позичальником [PERSON] 22.01.2016 укладено таку додаткову угоду. Згідно з п.1.1.1 додаткової угоди з 22 січня 2016 року по 09 січня 2017 року включно, позичальник зобов`язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) нараховується процента ставка у розмірі базової процентної ставки, яка становить 7,5 % річних в порядку та на умовах та в строки, визначені цим договором; за користування кредитними коштами понад встановлений строк або (або терміни погашення) нараховується процента ставка в розмірі базової підвищеної процентної ставки, яка складає 15,5 % річних. Відповідно до п.1.1.2 Додаткової угоди з 10 січня 2017 року позичальник зобов`язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) нараховується процента ставка у розмірі базової процентної ставки, збільшеної на 5,45 % річних в порядку та на умовах та в строки, визначені цим договором; за користування кредитними коштами понад встановлений строк або (або терміни погашення) нараховується процента ставка в розмірі базової підвищеної процентної ставки, збільшеної на 5,45 % річних в порядку та на умовах та в строки, визначені цим договором. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що позивач [PERSON] , як поручитель, у встановленому законом порядку був повідомлений про вказані зміни, внесені до кредитного договору. Доданий відповідачем до відзиву на позов договір поруки № б/н від 22.01.2016 був укладений між АТ «Універсал Банк» (кредитором) та [PERSON] (поручителем), і у вказаному договорі сторони узгодили зміни, внесені до кредитного договору № 35-1/842К-07 від 04.10.2007. Вказана обставина не спростовує твердження позивача про те, що зміна забезпеченого його порукою зобов`язання в частині підвищення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами відбулася без його згоди як поручителя. Проте, з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити про те, що внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності боржника, є підставою для визнання поруки припиненою (ч. 1 ст. 559 ЦК України), проте не є підставою для визнання договору недійсним. За загальним правилом діючим цивільним законодавством встановлена презумпція дійсності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; п равочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Проте, як вбачається зі змісту оспорюваного договору поруки від 04.10.2007, останній відповідає усім вимогам, передбаченим ст. 203 ЦК України, підписаний сторонами, поручитель ознайомлений з його умовами та погодився зі змістом прав та обов`язків кожної із сторін, а також умовами та обсягом відповідальності за порушення умов основного зобов`язання. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.ч.1,2,3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За ч.ч. 1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 16 ЦК Ураїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач звернувся до суду з вимогами про визнання договору поруки недійсним з підстав, що не передбачені діючим цивільним законодавством. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню; обставини, що обґрунтовано доводять позовні вимоги, судом не встановлені. Відповідно, з урахуванням визначених підстав, виходячи з засад змагальності та диспозитивності, правові підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed