Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження на нерухоме майно, реєстраційний номер 1445544, зареєстроване 05.11.2004 року реєстратором Васильківської міської нотаріальної контори на підставі повідомлення б/н, Заводу «Холодильників», накладену на будинок за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] . В обґрунтування позову зазначив, що в 2012 році помер [PERSON] , який на праві приватної власності володів будинком [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина на вказане майно, однак під час оформлення спадщини його спадкоємцем [PERSON] виявилось, що 05.11.2004 року на зазначений будинок, як на майно [PERSON] було накладено заборону на відчуження. Васильківською міською державною нотаріальною була зареєстрована заборона на нерухоме майно №1445544. Підставою обтяження стало повідомлення б/н 22.12.1985 Заводу «Холодильників», об`єкт обтяження є будинок [ADDRESS] . Завод «Холодильників» припинив своє існування в 2006 році та з 27.10.2006 року став ВАТ «Промислово-будівельна група «Антарес». Відомостей про накладення арешту на майно [PERSON] у підприємства відсутня. Під час звернення до Київського обласного нотаріального архіву для встановлення причин накладення заборони на відчуження було отримано відмову у зв`язку зі смертю особи якій належало майно. Оскільки [PERSON] до Заводу «Холодильників» не мав ніякого відношення, вказане обтяження накладено помилково, а тому позивач просить його скасувати. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу без їхньої участі, зазначив, що Васильківська міська державна нотаріальна контора являється не належним відповідачем у даній справі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської міської державної нот ареальної контори Хоменко С.А., позивач [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [INFO] [PERSON] по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі Договору про надання безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Васильківською державною нотаріальною конторою Київської області 17 грудня 1980 року, реєстр за № 7803, право власності зареєстроване в Фастівському міжміському бюро технічної інвентаризації 11.10.1996 року, в книзі 16 р. 5984, стор. 270, [PERSON] , дружині померлого, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 6). В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є запис про обтяження: архівний запис тип обтяження: окреме майно, дата виникнення: 22.12.1982; Архівна дата 15.04.2002 10:59; Архівний номер: 426866КІЕV477, Додаткові дані: № реєстра 9, внутр.. № 1501 В13025F35C2В355В , комментарий: 2-га Васильк., Об`єкт обтяження: будинок,адреса: [ADDRESS] , підстава обтяження: повідомлення б/н 22.12.1985, Завод «Холодильників», власник: [PERSON] (а.с. 5). За змістом норм ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав є відновлення становища, яке інсувало до порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови №5 від 03 червня 2016 року Про судову практику в справах про зняття арешту з майна роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Разом з тим, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови №5 від 03 червня 2016 року Про судову практику в справах про зняття арешту з майна роз`яснив, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. У випадку безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Звертаючись до суду із позовом, позивач ставить перед судом вимоги про зняття арешту із майна, що належить йому, оскільки накладення арешту на майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до відповідача про зняття арешту як до неналежного, оскільки, нотаріус виконує дії, в тому числі про накладення арешту та про його зняття і не може бути відповідачем по справі та вимоги в межах даної цивільної справи неможливо вирішити, оскільки вирішення цієї позовної вимоги стосується прав та обов`язків іншої особи, яка не є учасником даної справи, а відтак вирішення даної вимоги є можливим шляхом пред`явлення інших позовних вимог до інших осіб поза межами даного цивільного провадження, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed