Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що він є власником житлового будинку за №17 по вулиці Декабристів в м. Липовець, Липовецького району, Вінницької області. У належному йому обєкті нерухомості було зареєстровано місце проживання відповідача, яка була його дружиною та їх спільних доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу за рішенням суду, виникнення постійних конфліктних ситуацій в сімї та неприязних стосунків, які виникли між ними як колишнім подружжям, він змушений був 14.01.2018 залишити належне йому житло. Зважаючи на те, що відповідач втратила статус члена його сімї, що було підставою для реєстрації у належному йому обєкті нерухомості, а також за період її проживання було пошкоджено його житло пожежею, позивач вважає, що остання підлягає виселенню, оскільки самостійно не бажає його звільнити та знятись з реєстрації місця проживання, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому він просить суд усунути перешкоди у користуванні належним йому нерухомим майном шляхом виселення [PERSON] та зобовязати орган місцевого самоврядування зняти її з реєстрації місця проживання, вирішити питання судових витрат. Відповідач [PERSON]\~подала до\~суду відзив\~відповідно до\~якого просила\~суд в\~задоволенні позову\~відмовити у\~повному обсязі,\~обґрунтовуючи свої\~заперечення тим,\~що факти\~викладені в\~позовній заяві\~не відповідають\~фактичним обставинам\~справи та\~чинному законодавству,\~оскільки припинення\~сімейних відносин\~з власником\~будинку (квартири)\~не позбавляє\~їх права\~користування займаним\~приміщенням,\~а застосування\~ст.\~405\~ЦК України\~в даному\~випадку є\~недоцільним,\~оскільки член\~сім'ї\~власника житла\~втрачає право\~на користування\~цимжитлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, у той же час вона постійно проживає з дітьми в належному відповідачеві житловому будинку. Підстави для припинення сервітуту, який вона набула як дружина позивача, у відповідності до приписів ст.406 ЦК України, позивачем не наведено. Що стосується пошкодження обєкта нерухомості пожежею, то, відповідач вважає, що вона мала місце через бездіяльність позивача [PERSON], який мав здійснювати догляд та проводити періодичну перевірку та прочистку димових і вентиляційних каналів, як власник нерухомості, що ним не проводилось, внаслідок чого поставив під загрозу життя і здоров'я її та дітей, що стало предметом іншого судового розгляду. Відповідач [PERSON] міська рада Липовецького району у відзиві, що надано до суду також просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, мотивуючи свої заперечення тим, що сторони спору мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], місце проживання якої зареєстроване у належному позивачеві будинку, де вона й фактично проживає разом із матірю, оскільки місце проживання відповідача є зовсім іншим, отож у випадку виселенні відповідача - [PERSON], спільна з позивачем малолітня дитина буде проживати окремо від обох батьків, чим будуть порушені права малолітньої дитини. Наведені позивачем обставини у позові щодо порушення його права власності на майно шляхом пошкодження його відповідачем не доведені належними та допустимими доказами. Що стосується вимог позивача про зобов'язання [PERSON] міську раду Липовецького району Вінницької області зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання з належного йому будинку, що знаходиться: адресою: вул. Декабристів, 17, що в м. Липовець, Вінницької області, то такі вимоги також не підлягають до задоволення, оскільки вони є похідними від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, а такі обставини не доведені. 29.11.2018 позивачем було надано до суду відповідь на відзив, утім доказів направлення їх іншим учасникам справиодночасно з надісланням (наданням) відповіді на відзив до суду позивачем не надано, отож суд не приймає її до уваги. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін згідно ухвали суду від 01.11.2018, оскільки жодних заперечень відповідачами у визначений судом строк з приводу цього не було надано. Позивач у судове засідання не зявився, однак надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачі позов не визнали, зіславшись на обставини викладені у відзивах. Ураховуючи те, що позивач скористався наданим йому правом заявляти клопотання про розгляд справи у його відсутність суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні. Суд, вислухавши позиції відповідачів, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що [PERSON] є власником житлового будинку №15, по вулиці Декабристів, в м. Липовець, Липовецького району, Вінницької області, згідно договору дарування від 13.12.2004 (а.с.17). Наведені обставини підтверджуються відомостями Технічного паспорта на житловий будинок №15, по вулиці Декабристів, в м. Липовець, Липовецького району, Вінницької області, відповідно до якого [PERSON] є власником вищевказаного обєкта нерухомості (а.с.8). Згідно записів у Домовій книзі на вищевказаний обєкт нерухомості (а.с.11), у житловому будинку окрім сторін цього спору зареєстровано місце проживання їх дітей [PERSON], [INFO] та неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Рішенням за №165 [PERSON] міської ради Липовецького району від 29.11.2012 було затверджено нове впорядкування нумерації будинків по вул.. Декабристів в м. Липовець (а.с.19), відповідно до якого житловому будинку [PERSON] за №15 присвоєно №17. Право власності [PERSON] на житловий будинок за №17, по вул.. Декабристів, в м. Липовець, Вінницької області зареєстроване в установленому законом порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18). Згідно рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14.03.2018 шлюб між сторонами цього спору було розірвано, рішення суду набрало законної сили 14.04.2018. Обставини щодо фактичного проживання відповідача у належному позивачеві житловому будинку за №17, по вулиці Декабристів, в м. Липовець, Липовецького району, Вінницької області, а також проживання позивача в м. Липовець по вул.. Замковій, 27, Вінницької області, сторонами спору визнавались, отож доведенню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання (ч.1 ст.82 ЦПК України). Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні належним йому на праві власності житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації [PERSON], оскільки остання у добровільному порядку відмовляється висилитись та знятись із реєстрації, послався на норми ст.116 ЖК України та ст.405 ЦК України, вказуючи на те, що позивач втратила статус члена його сімї, а інших домовленостей щодо належного йому майна між ними не було встановлено; неприязні відносини перешкоджають їх спільному проживанню у спірному будинку, чим порушується його право власності на нерухоме майно; відповідачем у ході проживання в належному йому житловому будинку заподіяно шкоди шляхом псування нерухомого майна пожежею. На підтвердження вказаних обставин позивачем в якості доказів надано: постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 05.02.2018 (а.с.21), яка набрала законної сили та відповідно до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства по відношенню до відповідача [PERSON]; довідку Липовецького районного сектору Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 19.03.2018 (а.с.22) та Акт про пожежу від 14.03.2018 (а.с23), відповідно до яких констатовано, що в належному [PERSON] житловому будинку виникла пожежа внаслідок порушення правил пожежної безпеки при експлуатації приладів пічного опалення; заяви на імя начальника Липовецького ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с.24, 27, 29) відповідно до яких [PERSON] просив вжити заходів до відповідача та інших осіб, які там проживають, оскільки вони перешкоджають його проживанню у належному йому житловому будинку шляхом застосування погроз та зміни вхідних замків; відповідь правоохоронних органів (а.с.25) відповідно до якої [PERSON] рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 109 ЖК України\~виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Судом встановлено, що на вимогу позивача як власника майна позивач відмовляється виселитись та знятись із реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 157 ЖК України власник жилого будинку (квартири) має право вимагати у судовому порядку виселення членів сімї, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Відповідно до\~ч. 1 ст. 116 ЖК України виселення члена сімї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливе в тому випадку, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Аналізуючи надані\~позивачем докази\~суд вважає,\~що власник\~майна не\~надав жодних\~належних та\~допустимих доказів\~які б\~давали підстави\~длявиселення відповідача без надання іншого жилого приміщення у відповідності до ст.116 ЖК України, зокрема не доведена вина цієї особи та систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одному будинку. Також суд вважає, що не підлягають до застосування норми ст.405 ЦК України, оскільки член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Утім як було встановлено відповідач проживає у спірному житловому будинку. У той же час за правилами ч.3 ст.156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку(квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. З аналізу вказаної норми слідує, що вибуття певної особи зі складу сім'ї власника житла із збереженням за нею права на користування житлом і появою обов'язку сплачувати зазначені платежі не перетворює її на наймача житла, адже відносини найму ґрунтуються на договорі, а права колишніх членів сім'ї - на законі. Зміст ч.\~1\~ст.\~402\~ЦКдає підстави стверджувати, що в даному випадку має місце сервітут, встановлений в силу закону. Позивачем не наведено жодних правових підстав та не надано доказів, які б давали підстави стверджувати про припинення сервітуту встановленого відповідачеві в силу закону. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України). Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. За встановлених судом обставин, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними і допустимими доказами факт порушення його прав та охоронюваних законом інтересів зі сторони відповідача, які б були підставою для її виселення. З урахуванням вищевикладеного, а також того, що реєстрація (зняття з реєстрації) місця проживання є похідним від доведення права фізичної особи на правомірне використання чужого майна, суд вважає, що не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині зобовязання орган місцевого самоврядування зняти її з реєстрації місця проживання. За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України, а оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати понесені позивачем відносить на його рахунок.

Outcome: dismissed