Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON]. звернулася до Апеляційного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію неповнолітньої дитини без згоди батька. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року, підсудність вказаного позову у порядку ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено Печерському районному суду м. Києва. У своєму позові позивачка просить надання дозволу на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію неповнолітньої дитини без згоди батька,обґрунтовуючи тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1 грудня 2001 року по 17.12.2005року. Від шлюбу вони мають малолітню доньку -[PERSON] [INFO].н. , яка на даний час проживає з нею . Позивач зазначає, що з 2005 року відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, останнє відоме місце проживання [INFO] , ніякого з»явку не підтримує, Виїзд до АР Крим спрямований на відпочинок та оздоровлення дитини. В подальшому просила розглядати справу в її відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився., про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. За вказаних обставин суд визнав можливим проводити судове засідання за відсутності відповідача у заочному порядку за згодою позивача. Представник Служба у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу в відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1 грудня 2001 року по 17.12.2005року. Від шлюбу мають малолітню доньку -[PERSON] [INFO].н. Як встановлено із фактичних обставин у справі, дитина на час розгляду справи проживає разом із матір'ю, позивачем по справі. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку не надає письмової згоди на виїзд дитини до АР Крим, мати позивача мешкає в м.Ялта. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду- виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Відповідно до п.З Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367), в'їзд громадян України, що не досягай 16-річного віку, на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету України від 27.01.1995р. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися складні неприязні стосунки, які на даний час та в подальшому впливатимуть на інтереси дитини, так як суд не побачив прагнення батька надати дозвіл матері на виїзд за кордон дитини на відпочинок та оздоровлення. Тому суд вважає вимоги позивача обгрунтованими та такими, що не суперечать інтересам дитини, а лише сприяють її здоров'ю та розвитку, а також, у зв'язку із тим, що існують ризики того, що в подальшому позивачу буде важко знайти відповідача з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон, з метою оздоровлення та відпочинку, суд вважає за доцільне надати дозвіл позивачу на багаторазові короткочасні виїзди її доньки - [PERSON] [INFO].н. строком до 1 вересня 2016 року. Згідно з п.16 Правил оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.95. № 231, самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків (законних представників), а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Позовні вимоги позивача про надання дозволу без згоди батька оформлювати документи для виїзду або супроводу за межі України підлягають задоволенню За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню .

Outcome: approved