Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію наступну інформацію: коментар в публікації на інтернет -сайті www.facebook.com (соціальна мережа Фейсбук) під відео з назвою «[INFO]» де автор пише наступне «В Ніжинській міськраді депутати від батьківщини в 100 раз гірші за ригів. Це нагле і підле бидло, яке грабує місто. Ватажок цих скотів [PERSON] - крадій, бидлуган, і взагалі наймерзотніше явище природи на території Ніжина», опублікованої [INFO] за посиланням [INFO]. Позивач просить також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 15000 гривень та понесені судові витрати. В позові [PERSON] вказує на те, що оприлюднена неправдива інформація завдає шкоди його честі, гідності і діловій репутації та перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права. Це виявляється в порушенні його нормальних соціальних зв'язків через неможливість у майбутньому продовження активного громадського життя та його подальшої кар'єри, адже він є публічною особою, будучи депутатом Ніжинської міської ради, та - громадським діячем, приймаючи активну участь в житті територіальної громади. Неправдиві та образливі вислови відповідача створюють в очах громадськості його образ як аморальної особи та особи, яка порушує закон, що не відповідає дійсності. Крім того дії відповідача по поширенню неправдивої інформації завдали йому моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому зсіданні підтримав позов та просив задовольнити його з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що будь-яка особа може зареєструватись під його ім'ям у мережі фейсбук, так як реєстрація акаунтів здійснюється анонімно, і викладати власну інформацію та коментарі. Він як відомий журналіст також зареєстрований у соціальних мережах, однак з огляду на безпеку, під надуманим ним ім'ям. Хоча він не в захваті від діяльності позивача як депутата, однак коментар на який посилається позивач йому не належить. Крім того коментарі, які викладають користувачі у мережі Інтернет, є їх власними судженнями. Вважає даний позов позивача заходом впливу на нього як журналіста з метою деморалізувати діяльність та помститися. В задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, пояснивши, що на його сторінці у фейсбуці то з'являються та видаляються різні коментарі. Особисто він такого коментаря про який вказує позивач не бачив, бо його не було. Враховуючи сучасні технології та анонімність реєстрації скриншоти можуть містити інформацію про власників, яка не відповідає дійсності, тому вважати відповідача автором такого коментаря немає підстав. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до слідуючих висновків. Судом встановлено, що 03.08.2013 року на інтернет - сайті www.facebook.com (соціальна мережа Фейсбук) на сторінці з наступним посиланням [INFO] поширено відео з назвою «[INFO]» під яким [PERSON] залишив коментар наступного змісту: «В Ніжинській міськраді депутати від батьківщини в 100 раз гірші за ригів. Це нагле і підле бидло, яке грабує місто. Ватажок цих скотів [PERSON] - крадій, бидлуган, і взагалі наймерзотніше явище природи на території Ніжина». Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством є честь, гідність, ділова репутація людини. Згідно ст. 276 ЦК України фізична особа діями якої порушено особисте немайнове право іншої фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Стаття 277 ЦК України вказує на те, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Разом з тим ч.1 ст.34 Конституції України кожному гарантовано право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні ст. 10 Конвенції з прав людини. Таким чином суд приходить до висновку коментар відповідача до відео з назвою «[INFO]» носить характер оціночних суджень, а тому їх правдивість не можна довести. Позивач по справі, як депутат Ніжинської міської ради Чернігівської області, є публічною ообою. Обираючи свою посаду та погоджуючись бути депутатом міської ради [PERSON] залишив себе відкритим для суворої критики і пильного нагляду, це тягар, який публічна особа має прийняти в демократичному суспільстві. Крім того, межа допустимої критики щодо публічної особи, яка виступає в своїй публічній якості, є ширшою ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього перший неминуче і свідомо відкриває кожне своє слово та вчинок для ретельної уваги журналістів та всього суспільства в тому має виявити більшу терпимість, про що заначено в Конвенції з прав людини. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Крім того на думку суду заслуговують на увагу заперечення відповідача та третьої особи щодо доведення авторства вислову про який йдеться. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні не здобуто доказів, які б беззаперечно свідчили про авторство відповідача у вказаному коментарі та висловлюваннях, позивач ніяким чином не довів цього. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, а оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, тому позов не підлягає задоволенню в цілому.

Outcome: dismissed