Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

07 квітня 2021 року міський голова Білгород-Дністровської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,просить суд: зобов`язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди Білгород-Дністровській міській раді у користуванні земельною ділянкою шляхом розбирання /за власний рахунок/ кам`яної прибудови до квартири [ADDRESS] та відновлення стану земельної ділянки, який існував до проведення ними будівельних робіт; стягнути з відповідачів судові витрати. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Так вимоги позивача мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Розпорядженням міського голови № 96 від 18.06.2020 року «Про заходи запобігання самочинного будівництва на території міста», зі змінами, відповідно до Розпорядження № 208 від 23.12.2020 року, створено робочу групу по запобіганню самочинного будівництва, яка виїздом на місце 11.09.2020 року встановила, що [PERSON] та [PERSON] виконані приблизно в 2010 році будівельні роботи з будівництва кам`яної прибудови до багатоповерхового, багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] . Будь-яких документів дозвільного характеру на будівництво відповідачі членам робочої групи не надали. На момент виходу робочої групи самочинні будівельні роботи повністю виконані та встановлено те, що прибудова до вказаної квартири експлуатується. Також, в акті зазначено, що впритул над дахом прибудови між першими та другим поверхами проходить газова труба. Відповідно до даних єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів - відсутня інформація про початок виконання громадянами [PERSON] та [PERSON] підготовчих або будівельних робіт з будівництва прибудови до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Управління комунальної власності Білгород-Дністровської міської ради № 658 від 09.09.2020 року, Білгород-Дністровською міською радою не приймалось рішень щодо передачі у власність/користування, в т.ч. і на умовах оренди земельних ділянок, де самочинно громадянами [PERSON] та [PERSON] збудовано прибудову. Отже, робочою групою встановлено, що гр. [PERSON] та [PERSON] проведені будівельні роботи з будівництва прибудови до житлового будинку на землях загального користування, в межах «Другої зони охорони археологічного культурного шару середньовічної фортеці і залишків античного міст Тіра», затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 30.12.2018 № 1642/01/16-08/зона ІК-2/. З урахуванням наведених обставин, а саме виходячи з того, що у гр. [PERSON] та [PERSON] відсутні належні документи, які б надавали право на проведення будівельних робіт, так належні документи на право власності /право користування/ на земельну ділянку, а їх незаконні дії порушують права Білгород-Дністровської міської ради, тому з метою захисту прав територіальної громади Білгород-Дністровська міська рада звернулась до суду з відповідним позовом. Не погодившись з заявленими вимогами позивача, від відповідача [PERSON] надійшов письмовий відзив від 25.08.2021 року, у якому відповідач зазначала, що перебудова лоджії була здійснена 15-20 років тому. До цього часу ніяких претензій з боку міської ради не надходило. Зазначає, що прибудинкова територія знаходиться в користуванні жителів будинку [ADDRESS] . За ствердженням позивача, матеріали справи не містять жодних доказів спорудження прибудови з істотними порушеннями будівельних, санітарних норм та порушенням суспільних інтересів чи прав інших осіб. Згідно пояснень позивача, під час спорудження балконної прибудови не було втручання в зовнішні несучі конструкції будинку [ADDRESS] та його конструктивні елементи, а тому спорудження балконної прибудови не вплинуло на їх технічний стан та несучу здатність. Позивачем не доведено, що ним було вжито всіх передбачених законодавством заходів щодо реагування на початкових етапах їх здійснення. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що усунення порушень містобудівного законодавства можливо виключно шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва, доказів неможливості реконструювати прибудову належним чином позивач не надав. Вказує, що позовні вимоги зводяться до втручання у право на мирне володіння майном відповідачів, вважає вимоги позивача непропорційним визначеним цілям. З огляду на усе вищенаведене, просить суд відмовити у задоволенні позову Білгород-Дністровської міської ради в повному обсязі. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.04.2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження по справі. Ухвалами Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.05.2021 року та 29.07.2021 року, підготовчий розгляд справи було відкладено. 22.09.2021 Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Надалі, в судовому засіданні, яке відбулось 08.11.2021 року розгляд справи було відкладено, для підготовки до судових дебатів, до 23.11.2021 року о 09-20 год. Заяви, клопотання учасників процесу та наслідки їх вирішення; порядок судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON] та представник відповідача з позовними вимогами не погодилися, просять суд в їх задоволені відмовити, оскільки вони є необґрунтованими. Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши представника позивача, представника відповідача, відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 18.06.2020 року міським головою виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради було видане Розпорядження «Про заходи запобігання самочинного будівництва території міста», у зв`язку з тим, що постановою КМУ «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду» № 219 з 18.03.2020 року зупинено дію постанови КМУ від 23.05.2011 року № 553 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» до початку виконання функцій і повноважень Державної інспекції містобудування. Так, вирішено створити робочу групу по запобіганню самочинного будівництва на території міста у складі, згідно додатку. Голові робочої групи організувати проведення рейдів із виявлення та фіксації самочинного будівництва, також проводити роз`яснювальна-профілактичну роботу із суб`єктами містобудування щодо дотримання Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2020 року було складено Акт за результатами роботи робочої групи по запобіганню самочинного будівництва на території міста гр. [PERSON] та [PERSON] щодо самочинного будівництва ними прибудови до квартири [ADDRESS] . За інформацією, викладеною у Акті від 11.09.2020 року, громадянами, власниками квартири [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] виконані приблизно у 2010 році будівельні роботи із будівництва кам`яної прибудови до вказаного багатоповерхового, багатоквартирного житлового будинку. Робочою групою встановлено, що згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] - на місці перевіряємої прибудови повинна розташовуватись лоджія /номер приміщення 8/, розмірами 0,98 м*5,16 м /площа приміщення - 2,5 кв.м./. Замість цього власниками влаштована прибудова на місці існуючої лоджії квартири № 72 першого поверху цього будинку з зовнішніми розмірами 2,32 м*5,55 м з зайняттям земельної ділянки /частина прибудинкової території/ розмірами 1,30 м*5,55м. На момент виходу робочої групи самочинні будівельні роботи повністю виконанні та встановлено те, що прибудова до вказаної квартири експлуатується. Також зазначено, що впритул над дахом прибудови, між першим та другим поверхами будинку проходить газова труба. Громадяни [PERSON] та [PERSON] не надали членам робочої групи документів дозвільного характеру на будівництво прибудови до багатоповерхового, багатоквартирного житлового будинку за вказаною адресою. Відповідно до даних єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів - відсутня інформація про початок виконання гр. [PERSON] та [PERSON] підготовчих або будівельних робіт з будівництва прибудови до багатоповерхового, багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа № 658 від 09.09.2020 року Управління комунальної власності Білгород-Дністровської міської ради, Білгород-Дністровською міською радою не було прийнято рішень щодо передачі у власність /користування/, в т.ч. на умовах оренди земельних ділянок, де самочинно побудовано гр. [PERSON] та [PERSON] прибудову до багатоповерхового, багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] . Крім того, у Акті вказано, що дане будівництво виконано в межах Другої зони охорони археологічного культурного шару середньовічної фортеці і залишків античного міста Тіра, затверджений Наказом Міністерства культури і туризму України від 30.12.2008 року № 1642/0/16-08 /зона ІК -2/, відповідно до якого земляні та будівельні роботи повинні погоджуватись з місцевим органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини. Згідно Службової записки № 12 від 26.01.2021 року, Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста пояснено Білгород-Дністровському міському голові, що постановою Кабміну № 1339 від 16.12.2020 року відновлено дію постанови Кабінету Міністрів від 23.05.2011 року № 553 «Про затвердження порядку здійснення держаного архітектурно-будівельного контролю», але відповідно до Переліку видів робіт /послуг/, пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, відповідальні виконавці яких проходять професійну атестацію, затвердженого постановою КМУ від 23.05.2011 року № 554, до Переліку Постановою КМУ № 219 від 13.03.2020 року, внесено пункт 7 щодо проходження професійної атестації при здійсненні державного архітектурно-будівельного контролюю та нагляду. Таким чином, відділ державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту економіки та розвитку інфраструктури Білгород-Дністровської міської ради наразі не може здійснювати заходи державного архітектурно-будівельного контролю. Нормативне обґрунтування, Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Відповідно до ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами. Відповідно до статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» до земель комунальної власності відносяться всі землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Таким чином, всі землі комунальної власності в межах м. Білгород-Дністровський належать територіальній громаді міста. Управління земельними ділянками комунальної власності здійснює Білгород-Дністровська міська рада. Земля є основним національним багатством, яке знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до пункту «а» частини четвертої статті 83 ЗК України - до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Статтею 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що до об`єктів благоустрою належать, зокрема, території загального користування. У відповідності до вимог ст. 16, 17 даного Закону громадяни повинні дотримуватися правил благоустрою та не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів благоустрою. Відповідно до п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За змістом ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Згідно з абз.15 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Відповідно до п. б. ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: самовільне зайняття земельних ділянок. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7 наголошує, що відповідно до статей 90, 95, 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки мають бути повернуті їх власникам або землекористувачам. Відповідно до ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Разом з тим, суд враховує позицію ВСУ від 17.04.2017 року у справі № 354/612/13-ц, згідно якої: « Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах ВСУ виходить із такого. У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в ч.1 ст. 376 ЦК, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) зведений з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Будівництво вважається правомірним, якщо власник ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову. За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З урахуванням змісту ст.376 ЦК в поєднанні з положеннями ст.ст.16, 386, 391 цього кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст.3, 15, 16 ЦК України та ст.3 ЦПК України. Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений ст. 391 ЦК України. Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст.41 Конституції, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Підставою для подання позову відповідно до цієї норми є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування й розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод у здійсненні ним цих правомочностей. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосуванням наслідків, у тому числі й звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою». Таким чином, суд вважає недоведеними у встановленому законом порядку наявність саме вини [PERSON] та [PERSON] у будівництві спірної прибудови до багатоповерхового, багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , адже контролюючий орган - Відділ державного архітектурно-будівельного контролю не вповноважений був здійснювати заходи контролю, а в момент коли робочою комісією був складений Акт та відновлено дію постанови КМУ від 23.05.2011 року № 553 «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» відповідальні виконавці мали проходити професійну атестацію. Тобто, наявність вини [PERSON] та [PERSON] у будівництві прибудови на території земель комунальної власності загального користування, позивач доводить лише складеним Актом від 11.09.2020 року, але за наслідками його складання міська рада пропонувала звернутися із заявами про вчинення злочину до Білгород-Дністровського ВП ГУНП та звернутися із позовом до суду. Більш того, робочою групою не було достовірно виявлено осіб, якими збудована прибудова, адже за інформацією викладено у акті будівельні роботи із будівництва кам`яної прибудови до вказаного багатоповерхового, багатоквартирного будинку здійснювались приблизно у 2010 році. Доказів притягнення винних осіб до відповідальності суду не надано. В рамках справи № 296/5460/17 11 серпня 2020 року Верховний Суд досліджував питання щодо підстав та умов для знесення або перебудови самочинно збудованого об`єкта нерухомості. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за наявності двох умов: доведеності факту порушення прав; будівництво є самочинною забудовою. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Якщо проведення перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Таким чином, існує певний алгоритм дій, при дотриманні якого правомірним чином може бути висунута вимога про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості. В даному випадку предметом спору є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, що зумовлює в примусовому порядку особу, яка вчинила таке будівництво до аналогічних дій. Проте, без встановлення винної особи та факту порушення прав власника таким самочинним будівництвом втрачається сутність судової концепції захисту прав та інтересів власника. Суд зазначає, що сам лише Акт від 11.09.2020 року, за результатами комісії, створеної на підставі розпорядження голови № 93 від 18.06.2020 року не є належним доказом вини відповідачів, адже показниковим предметом було виявлення об`єкту самочинного будівництва, проте документів, що стали підставою для ствердження, що саме [PERSON] та [PERSON] збудований спірний об`єкт надано не було. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем. Таким чином, з урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно встановлених доказів, надавши оцінку їх належності, об`єктивності, допустимості, виходячи із фактичних обставин справи та норм чинного законодавства України, їх правозастосування до даних правовідносин, враховуючи, що в судовому засіданні у встановленому законом порядку не було виявлено вини відповідачів у спорудженні прибудови до багатоповерхового, багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а контролюючим органом не було проведено у встановленому законодавством порядку перевірки з метою виявлення правопорушення та притягнення винних осіб до відповідальності, виходячи з того, що знесення самочинного об`єкту нерухомості є крайньою мірою відповідальності, а позивачем дійсно не надано доказів, що усунення порушень містобудівного законодавства можливо виключно шляхом знесення спірної прибудови, тому суд приходить до висновку, що позивач не в повному обсязі обґрунтував свої вимоги, внаслідок чого суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову Білгород-Дністровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовийзбір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, судові витрати /судовий збір/ не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed