Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.09.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом відповідачки у заяві. Відповідно до п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. З зазначеним порушенням зобов'язання за кредитним договором відповідачка станом на 31.10.2013 року має заборгованість у розмірі - 14406,39 грн., яка складається з наступного: 3738,02 грн., - заборгованість за кредитом; 9506,16 грн.,- заборгованість по процентам за користування кредитом а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн.,- штраф (фіксована частина); 662,21 грн., штраф (процентна складова). У зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.09.2006 року у розмірі 14406,39 грн., судові витрати у розмірі 229,40 грн. У судовому засіданні представник позивача Пришляк В.О., позовні вимоги підтримала, та пояснила, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.09.2006 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом і внаслідок цього був укладений договір між ПАТ КБ « ПриватБанк» та [PERSON], якій діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором і у суду відсутні підстави для застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності, оскільки договір є діючим і на момент розгляду справи в суді. В судовому засіданні, представник відповідачки [PERSON] за довіреністю [PERSON] надала суду заперечення проти позову, та заяву про застосування строку позовної давності за вимогами позивача. В своїх запереченнях відповідачка [PERSON] в особі представника [PERSON] посилаються на те, що відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Як зазначено вище, кредитним договором встановлено термін дії договору, а саме до 25.09.2007 р., а з врахуванням пролонгації - до 25.09.2008 року. Однак, після закінчення терміну дії договору відповідачем протягом 2008-2009 року, а останній раз 27.04.2009 року , здійснювалась сплата кредитної заборгованості, тобто вчинялись дії, що свідчать про визнання ним свого боргу. Після цього погашення кредитної заборгованості не здійснювалось, тобто саме з цього терміну позивачу стало відомо про порушення його права. Таким чином, з 28.04.2009 року почався перебіг позовної давності заново, який сплив 28.04.2012 р., а позивач із зазначеним позовом звернувся 25.11.2013 року. Тому просить застосувати строки позовної давності та відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовним вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи: 25.09.2006 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н за умовами якого позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Таким чином, договір діяв до 25.09.2008 року ( а.с.8-11). Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, однак, після закінчення терміну дії договору відповідачем протягом 2008-2009 року здійснювалась сплата кредитної заборгованості, тобто вчинялись дії, що свідчать про визнання ним свого боргу. Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем до позовної заяви, останнє погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем було здійснене 27.04.2009 р. (розрахунок а.с.5), а саме погашені нараховані проценти у розмірі 309 грн. Після цього погашення кредитної заборгованості не здійснювалось, тобто саме з цього терміну позивачу стало відомо про порушення його права. Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України з 28.04.2009 року почався перебіг позовної давності заново, який сплив 28.04.2012 р.. Позивач із зазначеним позовом звернувся 25.11.2013 року. Отже, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача після спливу строків позовної давності. Суд критично ставиться до пояснень представника позивача ПАТ « ПриватБанк» в частині того, що зобов'язання триває і до цього часу відповідачка зобов'язана сплатити кошти за користування кредитом (проценти) в розмірі, встановленому договором, та комісію оскільки вона безпідставно заволоділа грошовими коштами, які належать позивачу та фактично продовжує користуватися кредитом , оскільки ці підстави позову первісно позивачем не заявлялися, та спростовуються документами, наданими позивачем, та наявними в матеріалах справи а саме: заявою [PERSON] (а.с.7), Умовами та правилами надання банківських послуг ( а.с. 8-11). Відповідно до частини 4 ст.267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позову. З урахуванням того, що відповідачкою [PERSON] подана заява про застосування строку позовної давності, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 229,40 грн. стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed