overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

У вересні 2017 р. представник ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернувся до суду з даною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що Оболонським р/с м. Київ 20.06.2017 р. було видано виконавчий лист на примусове виконання рішення по справі № 756/14954/16-ц за позовом ПрАТ «СК «Українська страхова група» до [PERSON] про стягнення із останнього на користь ПрАТ „СК „УСГ" матеріальної шкоди у розмірі 54364,62 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. При цьому зазначає, що виконавчий документ (на його думку) не відповідає вимогам законодавства, а саме: не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника - [PERSON]. Тому посилаючись на вищевикладене, представник заявника просить суд привести виконавчий лист у відповідність до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» вказавши реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. У відповідності до ч. 2 ст. 370 ЦПК України неявка сторін не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа. Суд вважає можливим розгляд заяви у відсутність належним чином повідомлених сторін про дату та час розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясував суд, Оболонським р/с м. Київ 20.06.2017 р. було видано виконавчий лист на примусове виконання рішення по справі № 756/14954/16-ц за позовом ПрАТ «СК «Українська страхова група» до [PERSON] про стягнення із останнього на користь ПрАТ „СК „Українська страхова група" матеріальної шкоди у розмірі 54364,62 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. У відповідності до довідки від 11.09.2017 р. щодо надання інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON], вбачається, що надати реєстраційний номер облікової картки вказаної фізичної особи не має можливості з тієї причини, що фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати. Тому враховуючи те, що в матеріалах цивільної справи та в довідці від 11.09.2017 р. відсутня інформація щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника - [PERSON], суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви представника ПрАТ «СК «УСГ» про приведення виконавчого листа у відповідність, оскільки відсутня така можливість. Тому

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2019 року судді Андрейчуку Т.В. передано на розгляд цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки за рішенням Вищої ради правосуддя від 06 серпня 2019 року №2033/0/15 суддю Васалатія К.А. тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя на строк шість місяців. 08 жовтня 2019 року до суду надійшла заява представника позивача про залишення без розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Також представник позивача подав до суду заяву, у якій просив вирішити питання про повернення сплаченого судового збору у розмірі 9205,00 грн. Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явились, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідач та її представник у підготовче судове засідання не з`явились, представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Оскільки представником позивача до початку розгляду справи по суті подано до суду заяву про залишення без розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, суд приходить до висновку про необхідність позов [PERSON] про стягнення заборгованості залишити без розгляду. П. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням)). Крім цього, норми ст. ст. 141, 142 ЦПК України не передбачають можливості повернення судового збору позивачеві у разі залишення позову без розгляду за його заявою. У цій справі позов залишено без розгляду за заявою представника позивача, а тому сплачений [PERSON] судовий збір не підлягає поверненню позивачеві. За таких обставин,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У вересні 2020 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки - [PERSON] , яка народилась [INFO] , у розмірі 3 000,00 грн., до досягнення дочкою двадцяти трьох, за умови, що та продовжуватиме навчання. Позов обґрунтований тим, що після досягнення дочкою [PERSON] повноліття її батько [PERSON] категорично відмовився сплачувати аліменти, надавати матеріальну допомогу у зв`язку з навчанням дочки відмовляється, дочка навчається, [PERSON] офіційно не працевлаштована, має мінливий дохід, їй тяжко утримувати дочку. [PERSON] проти позову заперечив та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що не має можливості сплачувати аліменти, оскільки на його утриманні знаходяться сестра та батько, які є інвалідами, він нещодавно одружився та його дружина вагітна, у наступному році він планує виходити на пенсію. Судом з`ясовано, що [PERSON] є батьком [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.01.2003 р. (а. с. 7). [PERSON] є студенткою Державного вищого навчального закладу "Бердичівський коледж промисловості, економіки та права", навчається на денному відділенні, термін навчання: з 01.09.2018 р. по 30.06.2021 р., що підтверджується довідкою від 02.09.2020 р. № 02, виданою цим навчальним закладом (а. с. 9). Відповідно до частин першої та другої статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином [PERSON] зобов`язаний утримувати дочку - [PERSON] , до припинення останньою навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років, однак за умов, що дочка є повнолітньою, у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги та він може надавати їй матеріальну допомогу. Згідно з частиною першою, абзацом другим частини другої статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Як з`ясовано раніше, [PERSON] народилась [INFO] , тобто як на момент подачі позову, так і на момент постановлення рішення є неповнолітньою дитиною. Ця обставина, зважаючи на зміст наведених вище положень статті 199 Сімейного кодексу України, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON] . Крім того [PERSON] не доведено, що [PERSON] у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги та що [PERSON] може надавати дочці матеріальну допомогу, що є іншими підставами для відмови у задоволені позову. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

У грудні 2013 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшов позов [PERSON] до Державної виконавчої служби України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначає те, що на підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси у справі № 2-2030/09 стягнуто на користь позивача з державного бюджету України 1516 грн. Проте, дане рішення суду впродовж тривалого часу взагалі залишено без виконання. А тому, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з державного бюджету 1542,70 грн. суму 3% річних та інфляційні. Крім того, позивач на підставі ст.ст. 23, 1174 ЦК України стягнути з державного бюджету 2000,00 грн. моральної шкоди. У судове засідання позивач не з'явилася, повідомлена належним чином про розгляд справи, надіслала на адресу суду заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності. Представники відповідачів у судовому засіданні заперечили проти позову, зазначили про те, що Європейським судом з прав людини у справі "Хайнацький та інші проти України" у якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди стягнено на користь позивачки 2000 євро, які були їй перераховані державою Україна, за невиконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2009 року. Суд, заслухавши пояснення представників відповідачів та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального Кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Суворовського районного суд міста Одеси від 12.05.2009 року у справі № 2-2030/09 стягнуто з Державного бюджету України в особі Державного казначейства України на користь [PERSON] за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 1500,00 грн., судові витрати у розмірі 8,50 грн., витрати на ІТЗ у розмірі 7,50 грн. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечуються сторонами, на момент звернення позивача до суду, рішення Суворовського районного суд міста Одеси від 12.05.2009 року у справі № 2-2030/09 не виконано.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

У грудні 2013 р. позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 08/09/2007/840 К 2052 від 14 вересня 2007 року в розмірі 121 948,75 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки від 14 вересня 2007 року, а саме квартири [ADDRESS]. В судове засідання представник банку не з'явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засіданя не з'явилися. Суд заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Предметом позовних вимог є квартира [ADDRESS]. У відповідності до Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, квартира [ADDRESS], зареєстрована за [PERSON] та знаходиться в іпотеці ВАТ КБ «Надра», на яку накладений арешт ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва № 2-6971/2009 від 20 листопада 2009р. (а.с. 99-101). Згідно копії повного витягу з ДРАЦ від 08 січня 2010р., [PERSON], [INFO], помер [INFO] в м. Миколаєві (а.с. 73). Ухвалою суду від 25 квітня 2014р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON], на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України в зв'язку із смертю останнього і неприйняття спадщини спадкоємцями. Договір іпотеки, за якого квартиру [ADDRESS] передано в іпотекиу ВАТ КБ "Надра" укладений 14 вересня 2007 року саме з [PERSON] (а.с. 11-13). Провадження по справі щодо позовних вимог до останнього було закрито, а за такого [PERSON] і [PERSON] є неналежними відповідачами за вимогами Банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. За такого в задоволенні позову слід відмовити, оскільки пред'явлені до неналежних відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В заяві вказала, що шлюб з відповідачем зареєстрували 10 грудня 2008 року, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. На початку грудня 2014 року фактично припинили спільне проживання, не підтримуємо подружні стосунки, кожен живе власним життям в різних місцях. Позивач просить шлюб розірвати через фактичний розпад сім'ї. У судове засідання позивач не з'явився, але надіслала письмову заяву, позовні вимоги підтримала, на примирення не погоджується та згодна на заочний розгляд справи в суді. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Про причини неявки суд не повідомив. Судом ухвалено про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, з перевіривши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила свої прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 грудня 2008 року у Новокиївській сільській раді Снігурівського районного Миколаївської області, актовий запис №7. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. На початку грудня 2014 року сторони припинили спільне проживання, кожен живе власним життям в різних місцях. Оскільки подальше спільне життя сторін та збереження сім'ї є неможливими, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України. Та залишає позивачу прізвище "[PERSON]". Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу 243,60 гривень за розгляд справи в суді.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

У грудні 2018 р. Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулось з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.01.2015 р. у розмірі 24 385,97 грн., посилаючись на те, що [PERSON] не виконує зобов`язань за зазначеним договором. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзив не надходили. Судом з`ясовано, що, як вбачається з позовної заяви Банку, у якості підстави позову Банк посилається на те, що з метою отримання банківських послуг до нього звернувся [PERSON] та підписав заяву № б/н від 27.01.2015 р., згідно якої отримав кредит у розмірі 35 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Між тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували, що [PERSON] звертався до Банку та підписував заяву № б/н від 27.01.2015 р., згідно якої отримав кредит у розмірі 35 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому у матеріалах справи наявна копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, з якої вбачається, що її було підписано [PERSON] 16.12.2010 р., бажаний кредитний ліміт за якою - 1 000,00 грн. (а. с. 8), тобто яка не підтверджує обставин, на які Банк посилається як на підстави позову. Враховуючи викладене, Суд, приходить до висновку, що Банк не довів обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно ж до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на наведене, Суд вважає, що у задоволенні позову Банку необхідно відмовити, оскільки він не довів обставин, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про скасування судового наказу, посилаючись на те, що 02.08.2018 року суддею Оболонського районного суду міста Києва було видано судовий наказ у справі №2-н/756/353/18 про стягнення з неї на користь КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва" заборгованості за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 12530 грн. 55 коп., а також судовий збір у розмірі 176 грн. 20 коп. Крім того, [PERSON] подала клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу. Перевіривши заяву й додані до неї матеріали, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Згідно із ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви. Частиною 1 ст. 127 ЦПК України установлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» п.п. 51, 52). Таким чином, закон покладає на заявника обов'язок обґрунтувати причину пропуску процесуального строку, а не порушити формальне клопотання про його поновлення з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Враховуючи, що клопотання [PERSON] про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу не обґрунтоване, в ньому не наведено причину пропуску цього процесуального строку, що позбавляє суд перевірити її поважність, дійшов висновку про відмову у задоволенні цього клопотання та повернення заяви з підстав, передбачених ч. 2 ст. 171 ЦПК України.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON], [PERSON] в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про зобов'язання припинити дії та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 24.10.2016 року провадження у справі відкрито. Наступною ухвалою суду від 26.10.2016 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони представникам відповідача заходити до квартири [ADDRESS], підходити до дітей, змінювати замки у вхідних дверях, встановлювати сигналізацію, вселятися, виселяти позивачів, чинити перешкоди у проживанні, користуванні квартирою позивачам, а також передавати в оренду/суборенду, лізинг будь-яким третім особам - відмовлено. 01.12.2016 року [PERSON] повторно подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони представникам відповідача порушувати житлові права дітей та чинити перешкоди у проживанні і користуванні квартирою [PERSON] та її дітям за адресою: [ADDRESS]. Вивчивши підстави порушеної заяви, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. За змістом ч.ч. 1 і 2 цієї статті суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Стаття 152 ЦПК України передбачає види забезпечення позову. Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Разом з тим, заява позивачки свідчить про те, що спосіб у який вона просить забезпечити її позов збігається з прохальною частиною її позовної заяви, а тому задоволення заяви про забезпечення позову фактично призведе до вирішення справи по суті, що суперечить ст. 1 ЦПК України. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] про забезпечення позову в зв'язку з невідповідністю виду забезпечення позову, який вона просить застосувати, вимогам процесуального закону. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся із зазначеним позовом до суду, обґрунтовуючи вимоги неможливістю для позивача, як для спадкоємця за законом свого батька [PERSON], отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) площею 2,64\~умовних кадастрових гектарів, що належала померлому 26.10.1998 [PERSON], який є дідом позивача та, відповідно, батьком [PERSON] (батька позивача). Позивач втратив оригінал відповідного сертифіката на право на земельну частку (пай), батько позивача був єдиним спадкоємцем діда позивача. Позивач отримав спадщину свого батька, про що приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] видано 08.05.2014 свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач позов підтримав, вказав, що бажає отримати спадщину батька після діда. За життя батько доглядав за дідом, поховав його, потім доглядав будинок діда, чим прийняв його спадщину. За невідомих обставин потім втрачено сертифікат на земельну частку (пай) діда позивача. Представник позивача позов підтримав, пояснив, що позивач не може оформити спадщину у нотаріуса, не має для нотаріуса доказів прийняття спадщини діда його батьком, хоча батько фактично вступив в управлінням усім майном діда. Нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва через втрату оригінала сертифіката, на що вказав позивачеві у листі. Оригінал сертифіката був "на руках" у батька позивача. Визнання позову не суперечить закону. Відповідач представника у судове засідання не направив, звернувся до суду із заявою від 02.11.2017 про розгляд справи за відсутності свого представника і визнання позову. Ураховуючи зазначене, та

Outcome: dismissed