Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, що завдані скоєнням ДТП. Свої вимоги мотивує тим, що 28 листопада 2017 року о 16:00 годині [PERSON] , рухаючись по [ADDRESS] , керуючи транспортним засобом марки LEXUS державний номер [NUMBER] , не вибрала безпечну швидкість руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем марки FORD FOKUS державний номер: [NUMBER] , 2000 року випуску, який належить позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.12.2017 по справі № 523/17310/17 винною в скоєнні даної ДТП було визнано [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Власником транспортного засобу марки LEXUS державний номер [NUMBER] є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «Здорово», що підтверджується полісом № АК/2443064. З метою оцінки витрат на ремонт власного автомобіля, позивач звернувся до ФОП [PERSON] , (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 997/17 від 13.10.2017), з яким 01.12.2017 уклав договір № 0112/17 на проведення незалежної оцінки. Відповідно до п. 5 «Отчета № 71/17 об оценке стоимости материального ущерба, нанесенного владельцу автомобиля FORD FOKUS регистрационный номер: [NUMBER] , поврежденного в результате ДТП», розмір матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП власнику автомобіля FORD FOKUS реєстраційний номер [NUMBER] становить 110 271 (сто десять тисяч двісті сімдесят одна) гривень. Оскільки матеріальні збитки винуватцем ДТП позивачу так відшкодовані не були, [PERSON] звернулась із зазначеним позовом до суду та просила стягнути з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 110271 гривень та моральної шкоди, котру нею оцінено в розмірі 10000 гривень. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначив, що вартість ремонту автомобіля позивача перевищує ринкову вартість самого автомобіля. З`ясував обставини справи, вислухав позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд встановив наступні обставини. 28 листопада 2017 року о 16:00 годині [PERSON] , рухаючись по [ADDRESS] , керуючи транспортним засобом марки LEXUS державний номер [NUMBER] , не вибрала безпечну швидкість руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем марки FORD FOKUS державний номер: [NUMBER] , 2000 року випуску, який належить позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. (а.с. 5,6). Власником транспортного засобу марки LEXUS державний номер [NUMBER] є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «Здорово», що підтверджується полісом № АК/2443064. (а.с. 23). Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.12.2017 по справі № 523/17310/17 винною в скоєнні даної ДТП було визнано [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7). Відповідно ж до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 28 листопада 2017 року, котре сталась о 16:00 годині по [ADDRESS], є встановленим і доказуванню не підлягає. З метою оцінки витрат на ремонт власного автомобіля, позивач звернувся до ФОП [PERSON] , (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 997/17 від 13.10.2017), з яким 01.12.2017 уклав договір № 0112/17 на проведення незалежної оцінки. Відповідно до п. 5 «Отчета № 71/17 об оценке стоимости материального ущерба, нанесенного владельцу автомобиля FORD FOKUS регистрационный номер: [NUMBER] , поврежденного в результате ДТП», розмір матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП власнику автомобіля FORD FOKUS реєстраційний номер [NUMBER] становить 110 271 (сто десять тисяч двісті сімдесят одна) гривень. (а.с. 8-13). Щодо наданого звіту, суд зазначає наступне. «Отчет № 71/17 об оценке стоимости материального ущерба, нанесенного владельцу автомобиля FORD FOKUS регистрационный номер: [NUMBER] , поврежденного в результате ДТП» (мовою оригіналу), складається з титульної сторінки та резолютивної його частини «Выводы о стоимости обьекта оценки» (а.с. 11,12). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що як позивач так і відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. В висновку № 71/17 про вартість матеріального збитку, що завданий вчиненням ДТП не зазначено яка вартість автомобіля FORD FOKUS реєстраційний номер [NUMBER] була на момент вчинення ДТП, коефіцієнт зносу автомобіля (автомобіль 2000 року випуску) та ін. В висновку зазначено лише суму матеріального збитку, котру оцінщиком встановлено у розмірі 110271 гривень, без надання будь-яких розрахунків. Позивачка надала суду тільки два листи висновку - це перший (титульній) лист і останній лист з висновком про вартість об,єкту оцінки (л.с.11-12). Суд вважає зазначений висновок таким, що не може бути прийнятим як належний та допустимий доказ саме того, що внаслідок ДТП позивачу завдана саме шкода у розмірі 110271 гривень. Окрім того суд зазначає наступне. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц, зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Звернення особи з позовом про відшкодування шкоди, безпосередньо до завдавача шкоди, не звертаючись до його страхової компанії, цивільно-правова відповідальність автомобіля якого застрахована, є передчасним. Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником в деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля LEXUS державний номер [NUMBER] на час настання страхового випадку була застрахована ПрАТ «СК «Здорово» (а.с. 23), то обов`язок відшкодувати шкоду покладається на страхову компанію ПрАТ «СК «Здорово». Відповідно до п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон України №1961-IV) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, від учасників ДТП до ПрАТ «СК «Здорово» не надходили (матеріали справи протилежного не містять). Таким чином, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в частині про відшкодування матеріального збитку, що завдані вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та відмовляє у задоволенні за недоведеністю та необґрунтованістю. Щодо стягнення моральної шкоди, суд також відмовляє у задоволенні позову, оскільки зазначені позовні вимоги є похідними. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, тому судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Outcome: dismissed