Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Комунального закладу "Борзнянська спеціалізована школа інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів" Чернігівської обласної ради, в якому просить стягнути з відповідача на її користь середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні по наступній затримці розрахунку за період з 10.03.2016 року по 08.07.2016 року в сумі 17184,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона знаходилась у трудових відносинах з Борзнянською середньою школою-інтернатом Чернігівської області з 15.08.1988 року по 28.12.2015 року. 28.12.2015 року вона звернулася до начальника Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації з заявою про розірвання трудового договору відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, про проведення остаточного розрахунку в строки, передбачені ст.ст. 47, 83, 116 КЗпП, в тому числі згідно з ст.44 КЗпП України здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Дирекція КЗ «БСШІ І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» цього ж дня звернулась з відповідним листом до Управління освіти і науки Чернігівської ОДА, в якому просила звільнити її з займаної посади вчителя математики з 28.12.2015 року за власним бажанням, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. Наказом Управління освіти і науки Чернігівської ОДА № 147-к від 28.12.2015 року вона була звільнена з посади вчителя математики КЗ «БСШІ І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Водночас, відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.39 КЗпП України підстави для застосування якої констатовані в стосунках сторін у рішенні Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09.03.2016 року), виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Однак, на день звільнення вихідна допомога не була виплачена, тобто відповідач порушив вимоги ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст.117 КЗпП України - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Оскільки відповідачем не було виплачено в день звільнення вихідну допомогу, Борзнянський районний суд постановив 09.03.2016 року стягнути з КЗ «БСШІ І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку (з часу звільнення і по день постановлення рішення). Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25.05.2016 року рішення Борзнянського районного суду від 09.03.2016 року, яке оскаржувалось відповідачем, залишено без змін. Відповідач добровільно не виконав рішення Борзнянського районного суду від 09.03.2016 року. Тому 30.06.2016 року вона звернулася до Борзнянського районного ВДВС ГТУ юстиції у Чернігівській області з заявою про відкриття виконавчого провадження по виконанню зазначеного рішення про стягнення з відповідача належних їй сум. 02.07.2016 року Борзнянським районним ВДВС ГТУ юстиції у Чернігівській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення Борзнянського районного суду від 09.03.2016 та надано строк для добровільного виконання до 08.07.2016 року. Відповідач виконав 08.07.2016 року рішення Борзнянського районного суду від 09.03.2016 року, виплативши їй належні суми боргу. Проте, вона вбачає в діях відповідача ознаки невиплати належних їй, як працівникові, сум при звільненні. Вона вважає днем фактичного розрахунку при звільненні з роботи 08.07.2016 року, коли КЗ «БСШІ І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» були виплачені їй заборговані кошти на підставі судового рішення від 09.03.2016 року. Але, відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі № 6-159цс13 остаточний обсяг вимог звільненого працівника у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні визначається на момент фактичного розрахунку. Отже, Верховний Суд України дійшов висновку, що невиконання роботодавцем вимог трудового законодавства, а саме ст.116 КЗпП України, є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст.117 КЗпП України на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Виходячи з дати набрання чинності рішенням суду (25.05.2016 року, дня винесення апеляційним судом ухвали) та час подання цього позову за затримку виплат, вона не пропустила тримісячний строк для звернення до суду про стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку з дати постановлення рішення по день фактичного розрахунку. Вважає дії відповідача по затримці розрахунку після постановлення судом рішення 09.03.2016 року продовженням порушення її прав відповідачем тривалістю з 10.03.2016 року по 08.07.2016 року, дати сплати належних їй сум. 15.07.2016 р. вона зверталась до відповідача з претензією про остаточний обсяг вимог щодо стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні по наступній затримці розрахунку, за період з 10.03.2016 р. по день фактичного розрахунку 08.07.2016 р. в сумі - 17184,00 грн. з вирахуванням належних податків та інших платежів, але відповідач добровільно не виплатив їй належної суми за час затримки розрахунку. Вказані обставини спонукали її звертатись до суду за захистом порушених прав, що виникли із трудових відносин. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Представник відповідача, КЗ «БСШІ І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів», в судовому засіданні позов не визнала, заперечивши проти обґрунтувань позивачем вказаних у позові вимог. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши їх доводи в обґрунтування правових позицій у спорі, перевіривши їх доказами, що зібрані у справі, суд, з урахуванням положень ст.60 ЦПК України, щодо обов`язку доказування і подання доказів кожною стороною у справі, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, позивач в судовому засіданні підтримала вимоги, вказані у її позові про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні по наступній затримці розрахунку за період з 10.03.2016 року по 08.07.2016 року в сумі 17184,00 грн. та судові витрати. [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Борзнянською середньою школою-інтернатом Чернігівської області (КЗ «БСШІ І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів») з 15.08.1988 року по 28.12.2015 року. 28.12.2015 року вона звернулась до начальника Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації з заявою про розірвання трудового договору відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. Дирекція КЗ «БСШІ І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» цього ж дня звернулась з відповідним листом до Управління освіти і науки Чернігівської ОДА, в якому просила звільнити її з займаної посади вчителя математики з 28.12.2015 року за власним бажанням, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. Наказом Управління освіти і науки Чернігівської ОДА № 147-к від 28.12.2015 року вона була звільнена з посади вчителя математики КЗ «БСШІ І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Однак, на день звільнення вихідна допомога не була виплачена, тобто, за оцінкою позивача, відповідач порушив вимоги ст.116 КЗпП України. Оскільки відповідачем не було виплачено в день звільнення вихідну допомогу, Борзнянський районний суд постановив у рішенні від 09.03.2016 року стягнути з КЗ «БСШІ І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку (з часу звільнення і по день постановлення рішення). Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25.05.2016 року рішення Борзнянського районного суду від 09.03.2016 року, яке було оскаржено відповідачем, залишено без змін. Позивач вважає, що спір між сторонами підлягає вирішенню на правових підставах, передбачених ст.ст. 116, 117 КЗпП. На думку позивача, відповідач добровільно не виконав рішення Борзнянського районного суду від 09.03.2016 року, оскільки він не відреагував належним чином на її письмово викладену претензію від 15.07.2016 р., з якою вона зверталась до відповідача у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні по наступній затримці розрахунку, за період з 10.03.2016 р. по день фактичного розрахунку 08.07.2016 р. в сумі - 17184,00 грн. з вирахуванням належних податків та інших платежів. Представник відповідача в судовому засіданні звернула увагу суду на те, що позивач, обґрунтовуючи свою заяву про звільнення з посади вчителя математики КЗ «БСШІ І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, використовувала субєктивні оцінки, на свій розсуд визначивши «факти» порушення трудового законодавства адміністрацією Борзнянської спеціалізованої школи-інтернат. З підставами звільнення [PERSON] Борзнянська спеціалізована школа- інтернат та Управління освіти і науки Чернігівської ОДА не погоджувалися, а вказані причини звільнення під час розгляду спору в суді не визнавалися з огляду на правову позицію, викладену у Постанові Верховного суду України від 31.10.2012 року у справі № 6-120цс12: за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативі в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення трудового законодавства (ч. З ст. 38 КЗпП України) не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст. 38 КЗпП України. Виходячи з зазначеного, не порушуючи право працівника на розірвання трудового договору, не допускаючи настання фактів вимушеного прогулу, Управлінням освіти і науки 28.12.2015р. був виданий наказ про звільнення [PERSON] за власним бажанням на підставі п.3 ст. 38 КЗпП, і в той же день Борзнянською спеціалізованою школою-інтернат був проведений повний розрахунок з нею та видана трудова книжка. Оскільки Управління не визнавало фактів порушення учбовим закладом трудового законодавства, на підставі цього і виник спір щодо розміру виплати вихідної допомоги при звільненні останньої за п.3 ст. 38 КЗпП. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 09.03.2016 року, відповідачем була подана на нього апеляційна скарга. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25.05.2016р. рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області - залишено без змін. Таким чином, рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09.03.2016р. та рішення Апеляційного суду Чернігівської області - набрали законної сили 25.05.2016 року. Вирішуючи спір між сторонами, суд, прийнявши до уваги доводи кожної сторони у справі, виходить з таких фактів. Позивач звернулась з виконавчим листом до Борзнянського районного ВДВС ГТУ юстиції у Чернігівській області через місяць після вступу вищезазначених судових рішень в силу - 30.06.2016 року, а тому лише 02.07.2016 року Борзнянським районним ВДВС була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення суду від 09.03.2016 року й був встановлений термін добровільного виконання вказаного судового рішення - до 08.07.2016 року, що й було своєчасно виконано. Позивач у позовній заяві безпідставно посилається на ст.117 КЗпП, самочинно стверджуючи про наявність у відповідача вини. Фактично був лише спір про розмір вихідної допомоги між позивачем і відповідачем. Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25.05.2016 року учбовий заклад добровільно виконав 08.07.2016 року та виплатив [PERSON] всі визначені у рішенні суду грошові кошти. Твердження позивача, що КЗ «БСШІ І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» повинен був провести розрахунок по визначеним судом виплатам на підставі самочинно вмотивованої «претензії», що на розсуд позивача свідчило б про добровільне виконання судових рішень, не ґрунтується на законних вимогах цивільного законодавства України й не може розглядатись як документ, на підставі якого може бути здійснено будьяку виплату грошових коштів бюджетною установою. Використання бюджетних коштів підпорядковано чітко регламентованому порядку, яким не передбачені виплати за претензією. Відповідно до ст.368 ЦПК України питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Відповідно до наказу Державної судової адміністрації України за № 173 від 17.12.2013 року «Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справі» п.23.13 передбачено, що після закінчення апеляційного провадження цивільна справа передається суддею працівникам апарату суду, справа оформляється та у семиденний строк направляється до суду першої інстанції, який розглядав справу. Відповідно до п.29.31. для виконання судового рішення у цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили або допущено до негайного виконання, стягувачу за його письмовою заявою видається виконавчий лист. Згідно з п.29.32. виконавчі листи виписуються після набрання рішенням суду законної сили за заявою стягувача, а у справах, в яких рішення підлягає негайному виконанню, - у день постановлення рішення. Виконавчий лист за результатами судового розгляду, у тому числі у порядку апеляційного або касаційного провадження, видається судом першої інстанції. Права стягувача визначені ст.11, 12, 36 Закону «Про виконавче провадження»: право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, робити з нього виписки і копії; подавати додаткові матеріали й заявляти клопотання; брати участь у проведенні виконавчих дій; подавати усні й письмові доводи та пояснення з будь-яких питань, що виникають у процесі виконавчого провадження; залучати в рамках виконавчого провадження експерта, фахівця, перекладача та представника; клопотати про відстрочення, розстрочку або зміну способу й порядку виконання рішення, розяснення рішення суду; заявляти відвід державному виконавцю, експерту, фахівцю та перекладачеві; оскаржувати дії (процесуальні рішення тощо) і бездіяльність державного виконавця; висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець установлює строк для добровільного виконання рішення, що не може перевищувати 7 днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору й витрат, повязаних із провадженням виконавчих дій. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Цим законом передбачено право стягувача на оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця до вищестоящого органу. З матеріалів, долучених до справи, вбачається, що рішення Борзнянського районного суду від 09.03.2016 року, виконання якого потягло за собою спір між сторонами у даній справі, набрало законної сили 25.05.2016 року після винесення Апеляційним судом Чернігівської області ухвали про залишення без змін рішення суду першої інстанції. Матеріали вказаної справи за № 730/68/16-ц надійшли до Борзнянського районного суду 13.06.2016 року, про що у встановлені строки були повідомлені сторони у справі. 24.06.2016 року до суду звернулась [PERSON] з заявою про видачу їй виконавчого листа, який був нею отриманий для пред`явлення 29.06.2016 року. Враховуючи всі вказані обставини та факти, суд не вбачає ознаків порушення відповідачем законних прав відповідача, а тому у позові слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed