Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ "СК"ПЗУ Україна", про стягнення страхового відшкодування 11000 грн., моральної шкоди 3500 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.08.2020 р. о 20:30 год., [PERSON] , керуючи автомобілем "TOYOTA", н.з. [NUMBER] , рухаючись по проспекту Миру м.Чорноморськ в напрямі вул. Парусної, при здійсненні розвороту наліво, здійснив розворот на пішохідному переході, не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобу, виїхав на полосу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з мотоциклом, що рухався у зустрічному напрямку "KAWASSAKI", н.з. [NUMBER] під управлінням позивача. Листом за №5531-31 від 22.10.2020 р. відповідач повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування, з підстав не повідомлення протягом 24 годин про настання страхового випадку, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідач до суду надав відзив, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Судом достовірно встановлено, що 21.08.2020 р. о 20:30 год., [PERSON] , керуючи автомобілем "TOYOTA", н.з. [NUMBER] , рухаючись по проспекту Миру м.Чорноморськ в напрямі вул. Парусної, при здійсненні розвороту наліво, здійснив розворот на пішохідному переході, не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобу, виїхав на полосу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з мотоциклом, що рухався у зустрічному напрямку "KAWASSAKI", н.з. [NUMBER] під управлінням позивача. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Тобто договір страхування - це двосторонній, оплатний, строковий, консенсуальний договір. Це договір про надання послуги та на користь третьої особи. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 02.10.2019 р. між сторонами був укладений договір страхування. Страхувальник вчасно сплатив страховий платіж та належним чином виконував інші умови укладеного договору страхування. Строк дії договору з 03.10.2019 р. по 02.10.2020 р. Страховим випадком за вищевказаним договором є звернення страхувальника до медичного закладу за невідкладною допомогою у зв`язку з розладом здоров`я, що стався внаслідок ДТП. Загальна страхова сума визначена в розмірі 15000 грн. Позивач [PERSON] у позові вказує, що 21.08.2020 р. він був невідкладно госпіталізований до КНП "Чорноморська лікарня", де перебував на стаціонарному лікуванні з 21.08.2020 р. до 02.09.2020 р. З 02.09.2020 р. по 27.11.2020 р., [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, вул. 1-го Травня 6-б. Позивач зазначає, що 02.10.2020 р. при першій можливості доступу до договору, який знаходився за адресою його реєстрації у смт.Овідіополь, звернувся до ПАТ "СК"ПЗУ Україна" із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування за договором, додавши необхідні відомості та документи. Листом за №5531-31 від 22.10.2020 р. відповідачем було повідомлено позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, з мотивів неповідомлення позивачем ПАТ "СК"ПЗУ Україна" без поважних причин про настання страхового випадку. Відповідно до положень ЗУ "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Одним з видів обов`язкового страхування, визначеного у п.9 ч.1 ст.7 ЗУ «Про страхування» є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Верховний суд України в постанові від 26.12.2019 року по справі №362/686/17 висловив таку правову позицію «несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов`язок виплатити страхове відшкодування». Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі, неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до розяснень викладених вПостанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4„Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 р., розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначаєтьсязалежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем під час судового розгляду доведено факту спричинення моральної шкоди, у зв`язку з зазначеним, суд вважає що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню. Позивач просить про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 15.02.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про надання професійної правничої допомоги, відповідно до умов якого ФОП [PERSON] взяв на себе зобов`язання надати правничу допомогу. Згідно розрахункової квитанції серії ААА №000064 від 15.02.2021 року, [PERSON] сплачено гонорар у розмірі 3500 грн. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 02.03.2021 р. [PERSON] прийняв надані послуги за договором про надання професійної правничої допомоги від 15.02.2021 р. по виготовленню позовної заяви до ПАТ "СК"ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: approved