Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

08.04.2021 позивач звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Сетам», Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), [PERSON] , Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області, Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння та просила суд витребувати (повернути) з володіння останнього набувача [PERSON] приватне майно [PERSON] квартиру за адерсою: [ADDRESS] набуте [PERSON] безвідплатно в Центральному відділі державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). В обгрунтування позову зазначила, що Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) не мав права відчужувти у позивача квартиру при проведенні виконавчих дій при виконанні рішення суду боржником, якого була [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] подала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову та провести розгляд справи за відсутності відповідача та представника. Представник Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заперечував проти задоволення позову. Представник Державного підприємства «Сетам» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області до суду подав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] та її представник просили позов задовольнити. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа № 2/2506/753/2012 Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.11.2012 року виданого на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2012 року, яким суд вирішив в рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії № 117 від 23.05.2008 у розмірі 252 833 грн. 98 коп. (двісті п`ятдесят дві тисячі вісімсот тридцять три гривні 98 коп.) звернути стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м. зі всіма невід`ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частині), шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі іпотечного договору від 23 травня 2008 року) на прилюдних торгах, з встановленням початкової ціни продажу в розмірі 289 370 грн. 00 коп., було передано вищезазначену квартиру на реалізацію з прилюдних торгів. Згідно протоколу проведення електронних торгів № 265525 від 22.06.2017 року ДП «СЕТАМ» за адресою: [ADDRESS] , проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: предмету іпотеки чотирикімнатної квартири, загальною площею 61,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Переможцем торгів визнана [PERSON] . Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 14 липня 2017 року та зареєстрованого в реєстрі прав власності за № 2478, що видано на підставі Акту про реалізацію предмету іпотеки, затвердженого в.о. начальника Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Є.О. Павленко 10 липня 2017 року (копія свідоцтва про право власності від 14 липня 2017 року). Також право власності на квартиру [ADDRESS] підтверджується Витягом про державну реєстрацію права власності № 92071035 від 17 липня 2017 року. В поданій позовній заяві позивач зазначає, що Центральним відділом ДВС неповно сформовано, а Державним підприємством «Сетам» не було здійснено перевірку повноти заявки на відповідність вимогам п.2 та 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5. Проте, на підставі виконавчого листа № 2/2506/753/2012 Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.11.2012 р., виданого на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2012 року, яким суд вирішив в рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії № 117 від 23.05.2008 з встановленням початкової ціни продажу в розмірі 252833,98 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки чотирикімнатну квартиру загальною площею 61,2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було відкрито виконавче провадження № 47856703 про примусове виконання виконавчого листа та відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.201 6 року № 2831/5 було виконано шляхом проведення електронних торгів. Відповідно до абз. 1 п. 2 розділу УІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Статтею 43 Закону України «Про іпотеку» визначено, що прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення. Держаним підприємством «Сетам», як організатором проведення електронних торгів, було перевірено повноту заявки та вона відповідала вимогам передбаченими розділом II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Вказаний у ч. 1 ст. 388 ЦК України перелік підстав, коли власник має право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Виключенням є закріплене у ч. 2 сг. 388 ЦК України правило, згідно з яким майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Реалізація спірної квартири [ADDRESS] відбулася у примусовому порядку на підставі рішення суду, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 388 ЦК України не може бути витребуване у [PERSON] . Разом з тим, у разі наявності підстав для визнання публічних торгів не дійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені. Таким чином, ст. 388 ЦК України, на яку посилається Позивач у позові, як на підставу для задоволення позовних вимог, не підлягає застосуванню, оскільки квартира була продана у порядку встановленому для виконання судових рішень, а отже, для правильного вирішення спору необхідне застосувати норми ч. 2 ст. 388 ЦК України. До такої ж позиції прийшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних: кримінальних справ у своїй ухвалі від 08 листопада 2017 р. по аналогічній справі № 750/2872/16-ц. Вимогами ст. 388 ЦК України визначено якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. В пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Пленум № 5) роз`яснено, що відповідно до положень частини 1 статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині 1 статті 388 ЦК України. Таким чином, захист порушеного права можливий шляхом звернення з віндикаційним позовом, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Згідно з пунктом 23 Пленуму № 5 відповідно до статті 387 ЦК України та частини 3 статі 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Тобто, віндикаційна вимога це вимога власника, який не володіє майном пред`явлення до не власника цим майном володіючим. Разом з цим, право власності [PERSON] на час розгляду справи ніким не оспорено, реєстрація права власності не скасована, документи, на підставі яких остання набула право власності, в судовому порядку не скасовані. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем в розумінні ст. 330 ЦК України, враховуючи те, що спірне нерухоме майно було набуте в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на як; вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Вимоги позивача про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, акту про проведення електронних торгів, скасування свідоцтва про право власності, зокрема у справі № 750/7330/17 (рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.09.2017 у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України, [PERSON] про визнання недійсними прилюдних (електронних) торгів з продажу предмета іпотеки, а також протоколу проведення електронних торгів та акту про проведені електронні торги, відмовлено), у справі № 750/2548/18 (рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.12.2018 в задоволенні позову [PERSON] до ДП «СЕТАМ», Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання недійсними електронних торгів та визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів, відмовлено), у справі № 750/10099/18 (рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.02.2019 в задоволенні позову [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] до ДП «СЕТАМ», Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, [PERSON] про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів, визнання недійсним акту про проведення електронних торгів, скасування Свідоцтва про право власності, відмовлено), у справі № 750/68/19 (рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.08.2019 у задоволенні позову [PERSON] до Державного підприємства «СЕТАМ», Центрального відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, акту про проведення електронних торгів та скасування свідоцтва про право власності, відмовлено). Судом першої інстанції по справі № 750/7330/17 зазначено в рішенні, що набрало законної сили після перегляду в апеляційній та касаційній інстанції: «Як зазначено вище, початкова ціна предмету іпотеки була встановлена рішенням суду, що за приписами статей 33, 41 Закону України «Про іпотеку» звільняє державного виконавця від обов`язку здійснювати оцінювання майна, яке підлягає реалізації на прилюдних торгах; крім, того, Квартиру продано за ціною, яка значно перевищує встановлену судом початкову ціну продажу», долучено до матеріалів справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ні обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому, предмет іпотеки чотирикімнатну квартиру загальною площею 61,2 кв, м„ що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було виставлено на продаж з встановленням початкової ціни продажу в розмірі 289 370 грн. 00 коп. відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2012 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2020 року, в задоволенні позову [PERSON] до Державного підприємства «Сетам», Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), [PERSON] , Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області, Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності та скасування свідоцтва, відмовлено. Підставою заявлено позову [PERSON] було витребування 1/2 частини приватного майна [PERSON] набутого [PERSON] безвідплатно в Центральному відділі державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, який не мав права його відчужувати при проведенні виконавчих дій при виконанні рішення суду боржником [PERSON] ; визнання права приватної власності [PERSON] індивідуально визначеної 1/2 частини нерухомого майна чотирьохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та яка є предметом іпотеки; скасування свідоцтва про право власності від 14.07.2017 видане на ім`я [PERSON] та запис в реєстрі прав власності за № 2478 на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Частиною 1 ст. 388 ЦК України передбачений перелік підстав, коли власник має право на витребування майна від добросовісного набувача, та такий є вичерпним. Виключенням є закріплене у ч. 2 ст. 388 ЦК України правило, згідно з яким майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Реалізація спірної квартири [ADDRESS] відбулася у примусовому порядку на підставі рішення суду, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 388 ЦК України не може бути витребуване у відповідача [PERSON] . Таким чином, норма ст. 388 ЦК України, на яку посилається позивач у позові, як на підставу для задоволення позовних вимог, не підлягає застосуванню, оскільки квартира була продана у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а в цілому спірна квартира [ADDRESS] не належала позивачу на праві власності, а тому остання не має права вимоги щодо повернення вказаної квартири. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З врахуванням вищевикладеного, в задоволенні позову з підстав заявлених позивачем, слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed