Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, який згодом уточнила, до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі: ДВС), державного підприємства «СЕТАМ» (далі: ДП «СЕТАМ»), [PERSON], приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] (далі: приватний нотаріус), [PERSON], в якому просила визнати недійсними електронних прилюдних торгів від 9 грудня 2015 року з продажу лоту: №109856 квартири за адресою: [ADDRESS] (далі: спірна квартира) та протоколу проведення прилюдних електронних торгів № 133074 з реалізації спірної квартири, визнати незаконними та скасувати акт державного виконавця ДВС про проведення електронних торгів № 44202056 від 16 грудня 2015 року, свідоцтво приватного нотаріуса про право власності на спірну квартиру, зареєстроване у Реєстрі за № 243, витребувати від [PERSON] спірну квартиру на користь [PERSON] та [PERSON] Свої позовні вимоги мотивувала тим, що електронні торги у рамках виконавчого провадження за виконавчим листом № 500/4265/2013 від 26 листопада 2013 року від 9 грудня 2015 року, на яких було реалізовано спірну квартиру, яка була спільною власністю [PERSON] та [PERSON] були проведені з порушенням законної процедури її майнових прав, як співвласника майна, що веде до недійсності їх наслідків, тому, що вона як боржник, не була повідомлена про результати повторної оцінки майна, була позбавлена права оскаржити результати повторної оцінки майна, майно продано за ціною, що є нижчою, ніж визначено у висновку про незалежну оцінку майна. На підставі проведення, на думку позивачки [PERSON] незаконних торгів, відповідачка [PERSON] отримала у приватного нотаріуса свідоцтво, зареєстроване за № 243, про права власності на спірну квартиру, яку пізніше продала відповідачці [PERSON] Тому позивачка [PERSON] вважає, що через порушення, з якими відбувалися електронні публічні торги з продажу спірної квартири, електронні торги, протокол електронних торгів, акт державного виконавця про проведені електронні торги, свідоцтво про право власності на спірну квартиру є незаконними та повинні бути визнані недійсними, а квартира має бути витребувана у [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] як спільних власників спірної квартири. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - [PERSON] звернувся до суду із позовом, який згодом уточнив, до ДВС,\~ДП «СЕТАМ»,\~[PERSON],\~[PERSON],\~приватного нотаріуса,\~[PERSON]\~в якому\~просив визнати недійсними електронні прилюдні торги 09 грудня 2015 року з продажу лоту: № 109856 спірної квартири та протокол проведення прилюдних електронних торгів № 133074 з реалізації спірної квартири, визнати незаконним та скасувати акт державного виконавця ДВС про проведення електронних торгів № 44202056 від 16.12.2015, свідоцтво приватного нотаріуса про право власності на спірну квартиру, зареєстроване у Реєстрі за № 243, визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] спірну квартиру, поділити майно, що є обєктом спільної сумісної власності, набуте подружжям за час шлюбу, визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] за кожним по 1/2 частині спірної квартири, витребувати від [PERSON] спірну квартиру на користь [PERSON] та [PERSON] Свої вимоги щодо визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсними протоколу електронних торгів, визнання недійсними та скасування акту про проведення електронних торгів, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності на майно позивач [PERSON] мотивував тим самим, що й позивачка [PERSON] Крім того, позивач [PERSON] зазначав, що він є співвласником спірної квартири, так як вона придбана ним разом з дружиною за час перебування у шлюбі за спільні кошти. У шлюбі з [PERSON] він перебуває з 14 липня 1988 року по теперішній час. Квартира придбана за спільні кошти 9 серпня 2004 року, тому просить визнати за ним та [PERSON] право власності по 1/2 частині за кожним спірної квартири та витребувати спірну квартиру від [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник [PERSON] вказані позовні вимоги підтримав, також повністю визнав вимоги [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача ДП «СЕТАМ» надав заперечення на позовні вимоги щодо визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсними протоколу електронних торгів, визнання недійсними та скасування акту про проведення електронних торгів, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності на майно, тому що вважає, що електронні торги проведені відповідно до діючого законодавства. Справу просив розглянути за його відсутності. В судове засідання представник відповідача ДВС надав заперечення на позовні вимоги, в яких позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнав, вважає, що електронні торги проведені із додержанням діючих норм, справу просив розглянути за його відсутності. Відповідач приватний нотаріус в судове засідання надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання викликалася належним чином, але не зявилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, заперечення по суті позовних вимог не надала. Відповідачка [PERSON]\~та її\~представник в\~судовому засіданні\~позовні вимоги\~[PERSON]\~та [PERSON]\~не визнали,\~дали пояснення,\~що вважають,\~що електронні\~торги проведені\~із додержанням\~діючих норм, [PERSON] стала власником спірної квартири на підставі відповідного договору купівлі-продажу від 08 липня 2016 року укладеного з її попереднім власником [PERSON] в належній, тобто письмовій нотаріальній формі та зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, а тому вважають, що [PERSON] є добросовісним набувачем цієї нерухомості з всіма виникаючими з цього факту правовими наслідками. Сама [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], ДВС, ДП «СЕТАМ», приватного нотаріуса в якому просила визнати її добросовісним набувачем спірної квартири, придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 08 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу, [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1539, та визнати за [PERSON] право власності на спірну квартиру, мотивуючи це вищенаведеними фактами. Зустрічну позовну заяву в судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали. [PERSON] та представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, мотивуючи це власними позовними вимогами. Інші відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] ніяких заперечень на вимоги [PERSON] не надавали. Представник третьої особи комунального підприємства «Житсервіс» в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання викликалися належним чином, але не зявились, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило, заперечення по суті позовних вимог не надавали. Відповідно до ст.223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності відповідачки [PERSON] та третіх осіб [PERSON], [PERSON] У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд приходить до висновку, що всі позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Розглядаючи справу суд доходить наступних висновків. Щодо вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсними протоколу електронних торгів, визнання недійсними та скасування акту про проведення електронних торгів, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності на майно. Суд бере\~до уваги,\~що в силу приписів\~статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи\~місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 1 [PERSON] України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження\~як завершальна\~стадія судового\~провадження та\~примусове виконання\~рішень інших\~органів (посадових\~осіб)\~-\~це сукупність сукупність дій визначених у цьому [PERSON] органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України,\~цим [PERSON], іншими\~законами та\~нормативно-правовими\~актами,\~прийнятими відповідно\~до цього\~[PERSON],\~а також\~рішеннями,\~які відповідно\~до цього\~[PERSON] підлягають\~примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно до рішення Ізмаїльського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 04\~листопада 2013\~року по\~справі №\~500/4262/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким позов задоволено в повному обсязі вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 49171грн. 35коп. та, як забезпечення позову накладено арешт на спірну квартиру. На виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 листопада 2013 року по справі № 500/4262/13-ц яке набрало законної сили державним виконавцем 04 грудня 2013 року винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження якою надано строк на добровільне виконання: в строк до 10 грудня 2013 року. В зазначений строк боржником [PERSON] зазначену постанову виконано не було, таким чином державним виконавцем у відповідності до розділу 4 [PERSON] України «Про виконавче провадження» вчинено дії, щодо звернення стягнення на майно боржника арешт, вилучення та примусової реалізації майна боржника. В ході\~звернення стягнення\~на арештоване\~майно [PERSON]\~державним виконавцем за інформацією з Реєстру речових прав було встановлено, що спірна квартира належить [PERSON] на праві приватної власності в частках 1/1. Відповідно до частини шостої статті 52 [PERSON] України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Враховуючи, той факт, що в рішенні суду Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 листопада 2013 року по справі № 500/4262/13-ц та в Реєстрі речових прав визначено єдиного власника квартири [PERSON] з часткою 1/1, дії державного виконавця з передачі на реалізацію спірної квартири є законним. Згідно до звіту актуалізації від 27 листопада 2015 року вартість спірної квартири, що визначена Звітом від 12 травня 2015 року в розмірі 663418 грн. є актуальною станом на час реалізації арештованого майна на електронних торгах. Згідно пункту 51 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року N 1440 (далі - Національний стандарт № 1) Незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Але звіт актуалізації не може вважатися новим звітом про оцінку майна, оскільки створений з метою підтвердження актуальності вартості майна. зазначеного в Звіті про оцінку майна. на час його складання та є взаємо невід'ємними документами. Так, за інформації, що розміщена у системі електронних торгів арештованим майном, перші торги з реалізації спірної квартири (лот № 90985) відбувалися 28\~серпня 2015 року за стартовою ціною\~663418грн.,\~що визначена\~звітом про\~оцінку майна\~від 12\~травня 2015\~року. Однак, у зв'язку з відсутність допущених учасників торгів, електронні торги визнано такими, що не відбулися. З метою встановлення актуальності ціни арештованого майна та поновлення стоків Звіту про оцінку майна від 12 травня 2015 року державний виконавець у відповідності до Національного стандарту № 1 звернувся до ФОП [PERSON] щоб той провів актуалізацію Звіту оцінку майна від 12 травня 2015 року. Таким чином, 27 листопада 2015 року ФОП [PERSON] підтвердив, що станом на дату складання Звіту актуалізації вартість майна залишилася не змінною 663 418 грн. Організатор електронних торгів по лоту № 90985 (спірна квартира) діє у відповідності до наказу Міністерства юстиції України від 02.10.2015 № 1885/5 «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 № 656/5 (далі - Тимчасовий порядок). Отже, реалізація спірної квартири за лотом № 90985 відбувалась за правилами визначеними Тимчасовим порядком, яким в пунктах 1 та 2 визначено, що у разі якщо електронні торги не відбулися, нереалізоване майно (лот), яке (який) виставлялося (виставлявся) на електронні торги, підлягає уцінці (повторній уцінці). Уцінка (повторна уцінка) майна проводиться відповідно до статті 62 [PERSON] України «Про виконавче провадження». Згідно ст.62 [PERSON] України «Про виконавче провадження» не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш, як на 30 відсотків. Таким чином, з урахуванням того, що вартість майна залишилася незмінною державним виконавцем проведено уцінку на 10 відсотків від вартості встановленої звітом, що складала 663418грн., отже після уцінки вартість майна склала 597076грн. 20коп., що і підтверджується [PERSON] державного виконавця про уцінку від 1 вересня 2015 року. Повторні (другі) торги було призначено на 9\~грудня 2015\~року за стартовою ціною лота - 597076грн. 20коп. (лот № 109856) Дані торги відбулися складено протокол електронних торгів № 133074 яким визначено переможця учасника під номером №3. Отже, з вищевикладеного вбачається, що торги проводились виключно в межах норм чинного законодавства з дотриманням правил визначених Тимчасовим порядком та [PERSON] України «Про виконавче провадження», а доводи позивачів [PERSON] та [PERSON] щодо визнання недійсними\~електронних торгів,\~визнання недійсними\~протоколу електронних\~торгів,\~визнання недійсними\~та скасування\~акту про\~проведення електронних\~торгів,\~визнання недійсним\~та скасування\~свідоцтва про\~право власності,\~скасування державної\~реєстрації права\~власності на\~майно є безпідставними та необґрунтованими. Умови та\~порядок виконання\~рішень судів\~та інших\~органів (посадових\~осіб),\~що підлягають\~примусовому виконанню\~в разі\~невиконання їх\~у добровільному\~порядку на\~час вчинення\~виконавчих дій,\~передбачено [PERSON]\~України «Про\~виконавче провадження»\~та Інструкцією\~про проведення\~виконавчих дій,\~затвердженою наказом\~Міністерства юстиції\~від 15\~грудня 1999\~року №\~74/5\~(далі Інструкція). [PERSON] України «Про виконавче провадження» встановлено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження. [PERSON] «Про виконавче провадження», ані Інструкцією не встановлюються порядок\~та правила\~проведення прилюдних\~торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна. Відповідно до наведених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку та\~уцінку майна,\~на яке\~звернуто стягнення статті 58, 62 [PERSON] України «Про виконавче провадження», а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (пункт 5.11 Інструкції). Правила ж проведення прилюдних торгів визначено Тимчасовим положенням. Зокрема, прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 Тимчасового положення). Тимчасовим положенням передбачено вимоги щодо проведення таких торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувану та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3) по-друге, права, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4), і по-третє, ті права, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6). Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином. Цей висновок узгоджується і з нормами статей 650, 655 та частини 4 статті 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розділ 6 Тимчасового положення, стаття 34 [PERSON] України «Про нотаріат»). Отже, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 та 6 статті 203 ЦК України (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Разом із\~тим,\~оскільки за\~змістом частини\~1\~статті 215\~ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Що стосується порушень вимог статті 58 [PERSON] України «Про виконавче провадження», можливо допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених цим [PERSON], щодо визначення вартості чи оцінки (уцінки) майна до призначення прилюдних торгів, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим [PERSON]. Таким чином. дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Така ж правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2014 року у справі № 3-112гс14, від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, тощо. Поряд з\~цим,\~Верховний Суд\~України у\~своїй постанові\~від 13\~квітня 2016\~року у\~справі №\~6-2988цс15\~приходить до\~правового висновку,\~що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Також,\~у постанові\~Верховного Суду\~України від\~24.10.2012\~у справі\~№ 6-116цс12\~викладений наступний\~правовий висновок:\~чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку чи інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результат торів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, які оспорюють результати торгів. Така ж\~правова позиція\~викладена і\~у постанові Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тому позивачі [PERSON] та [PERSON] повинні довести належними, допустимими та достовірними доказами, що: відбулося порушення вимог Тимчасового порядку при проведенні електронних торгів 09 грудня 2015 року; ці порушення вплинули на результати торгів; законні інтереси позивача порушенні. Але таких доказів позивачами [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Тому суд доходить висновку, що вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсними протоколу електронних торгів, визнання недійсними та скасування акту про проведення електронних торгів, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності на майно задоволенню не підлягають. Щодо вимог [PERSON] та [PERSON] про витребування спірної квартири від [PERSON] на їх користь. Згідно ст.387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Ст.388 ЦК України визначено вичерпний перелік підстав для витребування майна від добросовісного набувача, а саме якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Водночас ч.2 ст.388 ЦК України містить в собі виключення з вказаних підстав, а саме те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно\~було передане\~у порядку,\~встановленому для\~виконання судових\~рішень.\~У розглядаємій справі реалізація спірної квартири відбулася у примусовому порядку у звязку з невиконанням позивачем [PERSON] у добровільному порядку рішення суду про стягнення боргу. Таку правову позицію займає Вищій Спеціалізований Суд України, яку він виклав в своєму рішенні по справі №750/2872/16-ц від 08 листопада 2017 року та яка зводиться до того, що витребування майна, придбаного добросовісним набувачем на публічних; торгах хоча й\~проведених з\~порушенням процедури є незаконним. Тому суд доходить висновку, що вимоги про витребування спірної квартири від [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю. Ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відсутність формальної письмової згоди одного з подружжя на отримання позики з метою використання їх в інтересах сімї не надає правових підстав для визнання договору позики недійсним (Постанова Вищого Спеціалізованого Суду України, справа №220/702/15-ц від 14 вересня 2016 року). Частина 4 ст.65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сімї. Таким чином, у подружжя [PERSON] та [PERSON] окрім права спільної сумісної власності та отримані за позиками грошові кошти, також виникає зобовязання в інтересах сімї у вигляді повернення грошових коштів, виконання якого вони здійснюють як солідарні боржники. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-486цс16 та від 14 вересня 2016 року у справі №6-539цс 16. Окрім того, свою позовну вимогу про визнання квартири спільною сумісною власністю та витребування майна від [PERSON] позивач - [PERSON] обґрунтовує тим, що спірна квартира була придбана ним та [PERSON] за час перебування в шлюбі, відтак вона є спільною власністю подружжя. В січні 2016 року він дізнався про те, що 9 грудня 2015 року вказана квартира була продана на електронних торгах [PERSON], проте вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а не лише власністю дружини, тому він просить визнати за ним право власності на 1/2 частку спірної квартири. Таким чином, зазначаючи що квартира була придбана під час шлюбу подружжям, [PERSON] не надає доказів, які б достовірно стверджували, що подружжя під час шлюбу набуло цю квартиру за спільні грошові кошти; що спільне майно подружжя, як зазначено в позові, є в наявності на даний час; чи відповідач розпорядився спільним майном на власний розсуд без згоди іншого з подружжя (всупереч волевиявлення позивача) тощо, а тому відсутні правові підстави для визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя в минулому станом на 09 грудня 2015 року. Також слід зазначити, що [PERSON] просить визнати спірну квартиру обєктом спільної сумісної власності подружжя станом на дату, коли ця квартира була продана [PERSON] на електронних торгах, які не визнані недійсними. Ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і в цій статті визначені конкретні способи захисту. Аналіз чинного законодавства (ст.61 СК, ст.ст.316,317,321,370,372 ЦК), свідчить про те, що законодавець не передбачив такого способу захисту, як встановлення права власності станом на дату в минулому, так як рішення суду про задоволення позову не може призвести до поновлення права позивача на володіння, користування та розпорядження майном. Такої ж правової позиції дотримується судова практика, викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду по справі №61-27св17 від 12квітня 2018 року. Відтак, вимога про визнання за [PERSON] та дружиною - [PERSON] права спільної сумісної власності (станом на 09 грудня 2015 року) не відповідають способу захисту порушених прав [PERSON], передбаченому ст.16 ЦК України, в звязку з чим у суду немає правових\~підстав для задоволення даної позовної вимоги. Щодо вимог [PERSON] про визнання її добросовісним набувачем спірної квартири та визнання за нею право власності на спірну квартиру. Суд враховує, що на час розгляду справи [PERSON] є зареєстрованим у встановленому порядку власником спірної квартири, яку придбала за чинним не оспорюваним договором купівлі-продажу, посвідченим належним чином. За таких обставин у суду немає ніяких підстав додатково визнавати її добросовісним набувачем майна та визнавати право власності на її майно. Тому у задоволенні цих вимог суд також відмовляє. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується нормами ст.141 ЦПК України та не знаходить підстав для їх відшкодування з якоїсь із сторін у звязку з відмовою в позовних вимогах. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed