Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Департамент освіти і науки Луганської обласної держадміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, в якому просить стягнути з останнього матеріальну шкоду в сумі 137345 грн. 08 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що Прокуратурою міста Антрацита Луганської області 29.04.2011року порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем посадових осіб Щотівської обласної школи-інтернат. В ході розслідування кримінальної справи встановлено, що [PERSON] згідно наказу від 22.03.2002 року № 43-к директора Щотівської обласної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів працюючи по 17.07.2010 року на посаді заступника директора з господарської частини, що ознайомлений з посадовою інструкцією, згідно із якою він відповідає за схоронність приміщення та майна школи-інтернату, є відповідальним за підготовку та проведення інвентаризації матеріальних цінностей, своєчасну постановку на баланс школи-інтернату навчального та іншого обладнання,контролює витрати води та електроенергії, забезпечує їх раціональне використання та веде відповідну документацію, є відповідальним за роботу котельної в опалювальний сезон, тобто є посадовою особою, також є матеріально-відповідальною особою згідно договору про повну матеріальну відповідальність згідно якого йому передані під відповідальний схов: будівлі, споруди, основні засоби,будівельні матеріали, малоцінний інвентар та інші цінності, які знаходяться на балансі школи-інтернату здійснив злочин за наступних обставин. У період часу з 15.10.2008року по 15.04.2010року [PERSON] будучи посадовою особою, до обов'язків якої входить контроль за раціональним використанням та схоронністю вугілля, яким опалюються споруди та приміщення школи-інтернату, достовірно знаючи, що згідно наказу директора Щотівської обласної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів від 01.03.2007року № 31/1 списання вугілля марки АС здійснюється на підставі відомостей витрат матеріалів та актів на списання, які складаються за його підписом, неналежно виконуючи свої службові обов'язки, внаслідок несумлінного до них відношення, в порушення вимог п.6 пп.6.1, 6.1.8 Міжгалузевих норм споживання електричної та теплової енергії № 91 від 25.10.1999року, Норм та вказівок по нормованим затратам палива та теплової енергії на опалення жилих та суспільних споруд, а також господарчо-побутових потреб в Україні, затверджених Державним комітетом України житлово-комунального господарства від 14.12.1993року, здійснив списання завищеної кількості вугілля, яке фактично для потреб школи-інтернату не було використано, а саме замість фактично використаних 425,16 тонн зазначив 672,95 тони. У результаті службової недбалості [PERSON] було зайво списано вугілля марки АС у кількості 247,79 тон на суму 137345,08грн. Зазначають, що таким чином, [PERSON] будучи посадовою особою, здійснив службову недбалість, тобто неналежне виконання посадовою особою своїх службових обов'язків, внаслідок несумлінного відношення до них, що спричинило тяжкі наслідки, які виразилися у спричиненні матеріальної шкоди Департаменту освіти і науки Луганської обласної держадміністрації у сумі 137345,08 грн. Відповідно до розпорядження голови обласної держадміністрації від 31.10.2011року № 1402 «Про покладення обов'язків щодо моніторингу виконання планових показників і цільових програм підприємств, установ, організацій, які належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Луганської області та окремі повноваження з управління якими передані облдержадміністрації» у підпорядкуванні Департаменту освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації знаходиться Щотівська обласна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів, яка фінансується із обласного бюджету. Вказують, що Вироком Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 16.04.2013 передбачено: (мовою оригіналу) «Оценивая добытые в судебном заседании доказательства, суд считает необходимым квалифицировать действия подсудимого [PERSON] по ст.367 ч.2 УК Украины, поскольку он, являясь должностным лицом, совершил служебную халатность, то есть ненадлежащее выполнение должностным лицом своих служебных обязанностей, вследствие недобросовестного к ним отношения, повлекшее за собой тяжкие последствия, выразившиеся в причинении материального ущерба Управлению образования и науки Луганской облгосадминистрации в сумме 137 3455 грн. 08 коп., которая более чем в 250 раз превышает необлагаемый аналогом минимум доходов граждан». Вироком Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 16.04.2013 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини, зазначені в позові. Вказала, що згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених ст. 233 зазначеного Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Зазначила, що відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Вказала, що відповідач під час розгляду кримінальної справи свою вину не визнавав тому Департамент освіти і науки не звертався із цивільним позовом до суду в межах розгляду кримінальної справи, оскільки вина Відповідача не була встановлена судовим вироком. Лише в кінці судового розгляду відповідач визнав свою вину повністю, про що зазначено у вироку. Обвинувальний вирок було ухвалено 16 квітня 2013 року і він набрав чинності після спливу строку на його оскарження в апеляційному порядку. Вважає, що строк позовної давності пропущений Департаментом освіти і науки Луганської ОДА з поважних причин і підлягає поновленню. Відповідач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначили, що у відповідності з вимогами ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. Зазначили, що відповідач з 22 березня 2002 року по 17 липня 2010 року працював на посаді заступника директора з господарської частини Щотівської обласної загальноосвітньої ніколи - інтернату І-ІІ ступенів. Він був матеріально - відповідальною особою згідно Договору про повну матеріальну відповідальність працівника за передані йому під звіт матеріальні цінності від 01 квітня 2002 року та був відповідальним за роботу котельні в опалювальний сезон. Актом ревізії фінансово-господарської діяльності в Щотівській обласній загальноосвітній школі - інтернат І-ІІ ступенів №120-21/005 від 31.03.2011 року за період з 01.09.2008 р. по 01.02.2011 р. Контрольно-ревізійним відділом в м.Антрациті та Антрацитівському районі встановлено, що відповідач, будучи посадовою особою, до обов'язків якої входить контроль за раціональним використанням та схоронністю вугілля, яким опалюються споруди і приміщення Щотівської обласної школи-інтернату, достовірно знаючи, що згідно наказу директора Щотівської обласної загальноосвітньої школи інтернату І-ІІ ступенів від 01.03.2007 р.№31/1 списання вугілля марки АС здійснюється на підставі відомостей витрат матеріалів та актів на списання, які складаються за його підписом, неналежно виконуючи свої службові обов'язки, внаслідок неналежного до них відношення, в порушення вимог пункту 6 пп.6.1,6.1.8 Міжгалузевих норм споживання електричної та теплової енергії №91 від 25.10.1999 року, Норм та вказівок по нормованим затратам палива та теплової енергії на опалення жилих та суспільних споруд, а також господарчо-побутових потреб в Україні, затверджених Державним комітетом України житлово-комунального господарства від 14.12.1993 р., за період з 15.10.2008 року по 01.02.2010 рік здійснив списання завищеної кількості вугілля марки АС у кількості 247,79 тонн на суму -137345 грн.08 коп.. Спільними підставами і умовами матеріальної відповідальності працівників згідно зі ст.130 КЗпП України передбачається, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених па нього трудових обов'язків. Однак при накладанні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству винними протиправними діями (або бездіяльністю) працівника. У відповідності зі ст.130 КЗпП України відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації ( пункт 3 постанови Пленуму Верховної о Суду України №14 від 29.12.92 р. , із мінами, «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»). Вказали, що при наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Законодавством передбачається обмежена (часткова) і повна матеріальна відповідальність, індивідуальна і колективна. Відповідно до ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям напівфабрикатів,виробів, в т.ч. при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством працівникові в користування. Пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.89 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» роз'яснено, що, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі. ( Абзац перший пункту 9 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду N12 від 03.12.97). Матеріальна відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну злочином підприємству, установі, організації, з якими вони перебували у трудових відносинах, визначається згідно з статтями 130-138 КЗпП України. Вказали, що враховуючи роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992р.N14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 28 березня 1997 р. N З (Абзац другий пункту 9 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду N12від 03.12.97), про повну матеріальну відповідальність обов'язково з працівником укладається договір. Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено відповідно до ст.135-1 КЗпП України підприємством, установою з працівниками, що досягли вісімнадцятирічного віку, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов'язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України(Постанова №447/24 від 28.12.1977 Р-). Постанова Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» у пункті 19 цієї постанови стверджує, що судам слід мати на увазі, що зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю працівником, допустиме лише у виключних випадках при наявності зазначених у сг.137 КЗпП України умов, які мають бути підтверджені ретельно перевіреними в судовому засіданні доказами, з обов'язковим викладенням у рішенні мотивів зниження суми, яка стягується. До конкретної обстановки, за якої було заподіяно шкоду, слід відносити обставини, що перешкоджали працівникові виконувати належним чином покладені на нього обов'язки, зокрема, відсутність нормальних умов зберігання матеріальних цінностей, неналежна організація праці. Разом з тим необхідно враховувати, чи приймав працівник залежні від нього заходи до запобігання шкоди. Вказали, що передбачена ст.137 КЗпП можливість зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю, з урахуванням ступеня вини, конкретних обставин і майнового стану працівника, стосується всіх видів матеріальної відповідальності працівників. Зниження розміру шкоди, що підлягає покриттю, не допускається, якщо шкоду заподіяно злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Зазначили, що у нього не було реальної можливості приймання і належного зберігання вугілля на опалення школи-інтернату, приведення вікон та помешкань школи-інтернату до нормального зберігання тепла в помешканнях. (Вікна в помешканнях школи-інтернату старі та не зберігали тепло). З вищевказаної причини і виникла перевитрата вугілля. Ніякої корисливої мети при цьому в нього не було. Пункт 20 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України проголошує, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. З матеріалів справи відомо, що Акт ревізії фінансово-господарської діяльності в Щотівській обласній загальноосвітній школі - інтернат І-ІІ ступенів за період з 01.09.2008 по 01.02.2011 р. складений Контрольно- ревізійним відділом в м.Антрациті та Антрацитівському районі від 31.03.2011 року. Зазначив, що таким чином, право позивача - Департаменту освіти і науки Луганської обласної держадміністрації звернутися з позовом до відповідача про відшкодування - 137345 грн.08 коп. виникло з 31 березня 2011 року. Вважає, що навіть якби позивач і мав право на відшкодування шкоди, то минули строки позовної давності звернення до суду із позовною заявою, які встановлені в один рік відповідно до ст.233 КЗпП України. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв'язку з пропуском строків звернення до суду за захистом порушених прав в наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з Щотівською школою-інтернат (а.с.53-56), інтереси якої представляє позивач. Виконував обов'язки заступника директора з адміністративно-господарчої частини Щотівської обласної загальнообов'язкової школи-інтернату І-ІІ ступенів (а.с.51-52) та був матеріально відповідальною особою (а.с.50). Актом ревізії фінансово-господарської діяльності в Щотівській обласній загальноосвітній школі-інтернат І-ІІ ступенів за період з 01.09.2008 року по 01.02.2011 рік №120-21/005 від 31.03.2011 року встановлено, що за період з 01.09.2008 року по 17.07.2010 рік заступником директора по господарській діяльності [PERSON] зайво списано вугілля марки АС за цей період (а.с.37-49). Факт неналежного виконання своїх службових обов'язків, який виражається в зайвому списанні вугілля марки АС на суму 137345,08 грн. також підтверджується вироком Антрацитівського міськрайонного суду від 16.04.2013 року, яким [PERSON] визнаний винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 367 КК України (а.с.4-13). Із зазначеного вбачається, та визнано в судовому засідання сторонами по справі, що спірні правовідносини регулюються КЗпП України, оскільки виникли між працівником та роботодавцем з приводу виконання працівником своїх службових обов'язків, внаслідок чого підприємству завдана матеріальна шкода, яку просить стягнути позивач. Відповідачем в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, які як він зазначає, позивач пропустив. Позивач, в свою чергу, також не заперечує пропуск ними строк позовної давності для звернення до суду та просить їх поновити. Тобто факт пропуску строків позовної давності для звернення до суду є таким, що визнаний обома сторонами, а у зв'язку з тим, що відповідачем заявлене клопотання про його застосування, а позивачем заявлене клопотання про поновлення строку позовної давності, тому суд розглядає зазначене питання виходячи з наступного. Згідно ст.. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На підставі вищезазначеного суд вважає, що дату з якої необхідно рахувати перебіг строків позовної давності необхідно вважати дату закінчення проведення ревізії, яка відповідно до акту ревізії фінансово-господарської діяльності в Щотівській обласній загальноосвітній школі-інтернат І-ІІ степенів №120-21/005 була проведена 31.03.2011 року, тобто про порушення своїх прав позивач дізнався із зазначеної в акті інформації. Таким чином з 31.03.2011 року позивач мав право звернутися до [PERSON] з позовом про відшкодування шкоди. При цьому посилання позивача, що звернутися до суду з зазначеним позовом вони не мали можливості, оскільки відповідач не визнавав свою вину у скоєному та не був притягнутий до відповідальності є такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, оскільки відповідно до ч.3 ст. 130 КЗпП України за наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Враховуючи, що підстави та умови матеріальної відповідальності [PERSON] виникли після проведення ревізії 31.03.2011 року, тому жодних перешкод для звернення з позовом до останнього про відшкодування шкоди починаючи з 31.03.2011 року немає. Інших причин не звернення до суду з позовом до [PERSON] починаючи з 31.03.2011 року позивач не зазначив та жодних доказів не надав. При цьому позивач посилається на те, що [PERSON] не визнавав вину по кримінальній справі як на причину пропуску строку, але в порядку розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] позивач також не звертався з позовом про відшкодування матеріальних збитків. Тому суд вважає доцільним рахувати строки позовної давності саме з дати проведення ревізії, якою встановлена матеріальна шкода завдана підприємству матеріально-відповідальною особою [PERSON] внаслідок порушень ним трудових обов'язків покладних на нього Посадовою інструкцією, тобто з дня коли позивач дізнався про порушення свого права відповідачем та про особу, яка його порушила. Частино 1 статті 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність : скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно ч.3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Відповідачем заявлене клопотання про застосування строків позовної давності, та у зв'язку з пропуском позивачем зазначених строків просив відмовити позивачу у позові. Про порушення свого права та особу, яка його порушила, як встановлено вище, позивач дізнався 31.03.2011 року, але до суду звернувся лише 19 лютого 2014 року, тобто практично через три роки з дня виявлення порушення своїх прав. КзПП України встановлена спеціальна позовна давність для спірних правовідносин в один рік, з чого вбачається, що позивачем був пропущений строк звернення до суду майже на два роки та позивач, в свою чергу, не заперечував, що пропустив строк звернення до суду з позовом та просив його поновити. Враховуючи, що жодних поважних причин пропуску позивач не зазначив, жодних доказів цьому не надав, тому суд вважає, що підстав для поновлення строків позовної давності немає. На підставі вищевикладеного, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, а відповідач заявив про застосування зазначених строків та надав докази пропуску позивачем строків позовної давності, враховуючи, що підстави для їх поновлення відсутні, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тому суд вважає за необхідне в цивільному позові Департамента освіти і науки Луганської обласної держадміністрації про відшкодування шкоди відмовити у зв'язку з пропуском строків позовної давності звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed