Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому в порядку спадкування за законом просить визнати за нею право власності на гараж № 154, розташований в 4-му блоці гаражного товариства «Таврія» в м. Горішні Плавні, що залишився після смерті її сина [PERSON], померлого 07 липня 2012 року. Позовні вимоги мотивовані посиланням на положення ст.1218 ЦК України. До суду позивач не зявилась, уповноваживши відповідною довіреністю представляти свої інтереси в суді адвоката [PERSON] В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнала з підстав, наведених в запереченнях на позовну заяву (а.с. 45,60). До суду не зявилась, уповноваживши відповідною довіреністю представляти свої інтереси в суді адвоката [PERSON] Горишньоплавнівська міська рада вирішення спору залишила на розсуд суду (а.с. 32,59,86). Залучений судом до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідачів [PERSON] (а.с. 50) до суду не зявився, надіславши відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення на позов, в яких наголошує на безпідставності заявлених [PERSON] позовних вимог (а.с. 88-89). Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши представлені у справі письмові докази, встановив наступне: 07.07.2012 року помер [PERSON] (а.с. 7), який доводився позивачу рідним сином. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка була прийнята позивачем (3/4 частки спадщини) та дружиною померлого - відповідачем [PERSON] (1/4 частка спадщини) із отриманням відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с. 10-11). Інші спадкоємці першої черги діти померлого від першого шлюбу відмовились від належних їм часток на користь рідної баби позивача у справі (а.с. 8). Як вбачається з матеріалів справи, ордером № 275 (дата видачі ордера відсутня, оригінал документа суду не представлений) товариством по експлуатації гаражів та погребів ПГЗК «Горняк» посвідчене право власності [PERSON] на гараж № 154 в блоці № 4 на відведеній дільниці ст. Золотнишино база ОРСа по вул. Строна в м. Комсомольську (а.с. 13). Відповідні документи по землевідведенню в матеріалах справи відсутні. Приватним нотаріусом Комсомольського нотаріального округу в видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий гараж позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на обєкт нерухомого майна (а.с.9). В прийнятті до членів Гаражного товариства «Таврія» [PERSON] також було відмовлено через наявність спору про «спадкування права на членство» в гаражному товаристві, що виник між матірю та дружиною покійного, що, за обґрунтуванням Голови гаражного товариства «потягло за собою спір про право користування спірним гаражем» (а.с. 111). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного: У відповідності до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства /ч.5 ст.11 ЦК України/. Щодо права власності, то ЦК України передбачає можливість його виникнення на підставі рішення суду у випадках, встановлених ст. 376 ЦК України, та підтвердження рішенням суду існуючого в особи права власності у випадках, встановлених ст. 392 ЦК України. В інших випадках право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. Згідно із розясненнями, наданими ВССУ в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~ЦК). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до\~Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР /далі по тексту: Перелік/, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, приймаючи до уваги, що на час забудови спірного гаражу (1990 рік, а.с. 104-107) право власності на нерухомість у відповідності до положень Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського тип Української РСР , затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року /втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу N 56 ( z0031-96 ) від 13.12.95 ) підлягало обовязковій реєстрації бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих, що стало би підставою для нотаріуса визнати реєстрацію такого права відповідним правовстановлюючим документом та видати свідоцтво про право на спадщину (п. 216\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), спадкодавець вважається таким, що не набув за життя у встановленому законом порядку право власності на гараж. Статтею 1218\~ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначив ВССУ в листі № 24-753/0/4-13 «якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Втім, в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо правового статусу земельної ділянки, на якій розташоване гаражне товариство «Таврія» і спірний гараж зокрема, а також дані щодо введення згаданого гаражу в експлуатацію, що відповідно, /за наявності в матеріалах справи лише ксерокопії ордеру /а.с. 13/, який не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно/ унеможливлює визначення обсягу та наявності майнових прав спадкодавця, які в порядку ст..1218 ЦК України могли би перейти до його спадкоємців, що дає суду підставу у відповідності до положень ст.ст. 10,11 ЦПК України зробити наступний висновок: Оскільки умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, а цивільна правоздатність особи /здатність мати права та обовязки/ у відповідності до положень ст..25 ЦК України припиняється у момент смерті, вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом є такими, що не ґрунтуються на вимогах положень ЦК України, що регулюють спадкові правовідносини, а відтак, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed