Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

01.03.2021 до суду з позовною заявою через свого представника звернувся [PERSON] до АТ «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати. Позивач вмотивовує позов тим, що він працює в Локомотивному депо Козятин (ТЧ-3) з 1987 року. Наказом по ТЧ-3, №129 від 04.06.2002, переведений на посаду бригадира по 6-му розряду цеху КІП, де працює по сьогодні, отримує почасову оплату праці. З 2015 по 2018,Локомотивне депо Козятин, шляхом проведення реорганізації на підставі Законів України, Постанов Кабінету Міністрів України, рішення правління АТ «Укрзалізниця», реорганізоване у відокремлений підрозділ регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Щомісячно відповідач здійснював [PERSON] нарахування сум заробітної плати і підвищував тарифну ставку і посадовий оклад щорічно. Однак, починаючи з 2019 року підвищення заробітної плати щороку не нижче 25% шляхом перегляду тарифних ставок і посадових окладів зі збереження міжрозрядних та міжпрофесійних співвідношень, не здійснювалась. Останнє підвищення заробітної плати на 10% відбулося з 1 липня 2019 року. З 1 липня 2019 року і по даний час розмір окладу становить 39,30 грн. в час. Позивач вважає, що адміністрацією АТ «Укразалізниця» порушено умови галузевої угоди та колективного договору, що призвело до порушення прав позивача у вигляді недоотримання заробітної плати. Представником позивача було проведено розрахунок відповідно до виконаної роботи і відпрацьованого робочого часу, згідно яких позивач недоотримав у 2019 році заробітну плату в розмірі 10415,70 грн.: за липень 774,08 грн., за серпень 1346,86 грн.. за вересень 2227,64 грн., за жовтень 1939,00 грн., за листопад 2156,27 грн., за грудень 1971,85 грн; у 2020 році позивач недоотримав заробітну плату в розмірі 62535,97 грн.: за січень 5538,74 грн., за лютий 5805,86 грн., за березень 5426,94 грн., за квітень 5433,14 грн., за травень 6534,65 грн., за червень 4260,39 грн., за липень 4484,3 грн., за серпень 4387,94 грн., за вересень 4476,30 грн., за жовтень 7107,37 грн., за листопад 5213,39 грн., за грудень 3866,95 грн.. Всього за 2019, 2020 роки не виплачена заробітна плата в сумі 72951,67 грн. На підставі вищевказаного, з посиланням на норми КЗпП, ЗУ «Про оплату праці», ЗУ «Про колективні договори та угоди», Галузевої угоди, позивач просить суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за 2019, 2020 роки в сумі 72951,67 грн. Ухвалою від 12.03.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 07.04.2021 представник відповідача направив до суду заяву про забезпечення доказів до подання позовної заяви, у якій просить суд перенести судовий розгляд справи, у зв`язку з хворобою, що підтверджується копією результатів аналізу, та надати час для відзиву після ознайомлення з матеріалами справи. 05.05.2021 представник позивача [PERSON] направив до суду відзив, в якому зазначив, що ознайомившись зі змістом позовних вимог, заперечує їх у повному обсязі з наступних підстав. Основною базовою формою виникнення трудових правовідносин є трудовий договір, який позивач, як працівник, підписав з відповідачем. Галузева угода між Державною адміністрацією залізничного транспорту України, як органом управління залізничним транспортом та профспілками, що діють в галузі, в особі їх виборних органів, була укладена 14.12.2001 (і діє до цього часу) з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин залізничників. Згідно цієї угоди, відповідно до п.3.2.1. Розділу 3 Угоди, відповідач вважає, що тільки сумарне підвищення заробітної плати залізничників протягом року має бути не менше ніж на 25%. І це не означає, що підвищення має відбуватись з першого місяця поточного року і відразу 25%. Також відповідач зазначає, що позивач невірно здійснив розрахунок недоотриманої заробітної плати. Так, вказавши, що останнє підвищення його заробітної плати на 10% відбулося з 01 липня 2019 року, він без пояснень, у цьому ж липні 2019 року множить всі позиції нарахування заробітної плати на 15 %. Але рік у липні не закінчується. Зазвичай (у попередні періоди роботи залізниці) виконання п.3.2.1 Розділу 3 Угоди проводилось у декілька етапів. Тільки кінцева річна сума процентів підвищення повинна була становити 25%. І хоча це не нічим не передбачено, підвищення заробітної плати на залізниці були у січні, квітні, липні та жовтні. І розрахунки за 2020 рік, за версією позивача, передбачають разове підвищення його заробітної плати на 25% з січня 2020 року, що не відповідає ні попередній практиці підняття заробітної плати на залізниці, ні обставинам, що склалися у 2020. Мається на увазі заходи по запобіганню поширення на території України хвороби COVID-19. Також відповідач надає розрахунки, з яких підвищення рівня заробітної плати позивача за 2020 рік становить більше ніж 35%. У зв`язку з вищевикладеним, представник відповідача просить суд відмовити у позові [PERSON] до АТ «Українська залізниця». Представник позивача надав суду пояснення, у яких просив відзив та клопотання представника відповідача [PERSON] залишити без розгляду, оскільки вважає, що він, як представник Регіональної філії «Південно Західна залізниця» не може брати участь у цій справі, де відповідачем є АТ «Укрзалізниця». Проте, судом при дослідженні довіреності виданої [PERSON] , яка підписана уповноваженою особою А.В. Мироновичем та В.М. Железняком (які на підставі довіреності з правом передоручення можуть представляти інтереси АТ «Укрзалізниця» у питаннях діяльності регіональної філії), [PERSON] надається право представляти інтереси установи у справах, пов`язаних з діяльністю регіональної філії. А оскільки [PERSON] працює саме у відокремленому підрозділі АТ «Укрзалізниця» - у регіональній філії, то при розгляді справи у суді щодо такого співробітника [PERSON] має право брати участь. З огляду на зазначене, клопотання представника відповідача були розглянуті і по ним постановлена відповідна ухвала. Статтею 94 КЗпП визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,\~Законом України "Про оплату праці"\~та іншими нормативно-правовими актами. За змістом ст. 96 КЗпП системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Схема посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, формується на основі: мінімального посадового окладу (тарифної ставки), встановленого Кабінетом Міністрів України; міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів (тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів. Статтею 97 вказаного Кодексу визначено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За змістом ст.. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. \~ \~ \~Згідно статті\~15\~Закону України\~« Про\~оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Статтею 16\~такого Закону\~передбачено,\~що на підприємствах і в організаціях, які знаходяться на госпрозрахунку і отримують дотації з бюджету, організація оплати праці здійснюється відповідно до\~статті 15\~цього Закону, але в межах визначених для них у встановленому порядку сум дотацій та власних доходів з урахуванням умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. Тобто чинним трудовим законодавством передбачено умови та порядок нарахування та виплати заробітної плати працівникові, а також обов`язок роботодавця неухильно виконувати вимоги закону та ,зокрема, колективного договору та галузевої угоди. Як встановлено судом, між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки укладено Галузеву угоду, дія якої продовжена, і яка станом на день розгляду справи є чинною. Відповідно до п.2.1 Угоди, визначено, що її положення в повному обсязі поширюються на працівників основної і промислової діяльності залізниць, працівників підприємств і організацій підпорядкованих Укрзалізниці, працівників апарату Укрзалізниці, виборних та штатних працівників профспілкових органів, а також працівників акціонерних товариств, корпоративні права яких передані в управління Укрзалізниці. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 04.06.2002 переведений бригадиром по 6-му розряду цеху КІП на підставі наказу № 129 ТЧ-3 від 04.06.2002 (копія наказу додається), що вбачається з копії його трудової книжки [NUMBER] . Сам факт трудових відносин [PERSON] з АТ «Укрзалізниця» відповідачем не заперечується. Отже, на нього, як на співробітника Укрзалізниці поширюються положення зазначеної Угоди. За змістом п.3.2.1 Угодою визначено домагатися підвищення заробітної плати залізничників не нижче темпів зростання заробітної плати в галузях економіки та забезпечувати підвищення рівня заробітної плати не менше ніж на 25 відсотків щороку. Пунктом 3.2.2. Угоди встановлено, що підвищення заробітної плати здійснюється шляхом перегляду тарифних ставок і посадових окладів зі збереженням між розрядних та між професійних співвідношень, але не рідше одного разу на рік. Згідно розрахунків заробітної плати відповідно до тарифу окладу за липень 2019 року грудень 2020 року заробітна плата [PERSON] складає: за липень 2019: всього нараховано 35011,81, сума до оподаткування 31958,41; за серпень 2019: всього нараховано 9497,20, сума до оподаткування 12550,60; за вересень 2019: всього нараховано 14891,65, сума до оподаткування 14891,65; за жовтень 2019: всього нараховано 12965,55, сума до оподаткування 12965,55; за листопад 2019: всього нараховано 17580,82, сума до оподаткування 17380,82; за грудень 2019: всього нараховано 13188,16, сума до оподаткування 13188,16; за січень 2020: всього нараховано 12188,98, сума до оподаткування 12188,98; за лютий 2020: всього нараховано 13315,72, сума до оподаткування 13315,72; за березень 2020: всього нараховано 12449,94, сума до оподаткування 12449,94; за квітень 2020: всього нараховано 12464,08, сума до оподаткування 12464,08; за травень 2020: всього нараховано 22014,67, сума до оподаткування 17618,67; за червень 2020: всього нараховано 7082,72, сума до оподаткування 11478,72; за липень 2020: всього нараховано 10463,62, сума до оподаткування 10463,62; за серпень 2020: всього нараховано 10512,33, сума до оподаткування 10512,33; за вересень 2020: всього нараховано 24629,94, сума до оподаткування 24629,94; за жовтень 2020: всього нараховано 16946,16, сума до оподаткування 16946,16; за листопад 2020: всього нараховано 12084,37, сума до оподаткування 12084,37; за грудень 2020: всього нараховано 15394,07, сума до оподаткування 13989,60. З наданих позивачем власних розрахунків заробітної плати за період липень 2019 року - грудень 2020 року [PERSON] повинен був отримати таку заробітну плату: за липень 2019 нарахований тариф + 15% - 35785,89; за серпень 2019 нарахований тариф + 15% - 13897,46; за вересень 2019 нарахований тариф + 15% - 17119,29; за жовтень 2019 нарахований тариф + 15% - 14904,55; за листопад 2019 нарахований тариф + 15% - 19737,09; за грудень 2019 нарахований тариф + 15% - 15160,01; за січень 2020 нарахований тариф + 15% - 17727,72; за лютий 2020 нарахований тариф + 15% - 19121,58; за березень 2020 нарахований тариф + 15% - 17876,88; за квітень 2020 нарахований тариф + 15% - 17897,22; за травень 2020 нарахований тариф + 15% - 28549,32;за червень 2020 нарахований тариф + 15% - 15739,11; за липень 2020 нарахований тариф + 15% - 14947,92; за серпень 2020 нарахований тариф + 15% - 14900,27; за вересень 2020 нарахований тариф + 15% - 29106,24; за жовтень 2020 нарахований тариф + 15% - 24053,53; за листопад 2020 нарахований тариф + 15% - 17297,76; за грудень 2020 нарахований тариф + 15% - 19261,02. Судом встановлено, що [PERSON] отримує погодинну заробітну плату, яка розраховується з окладу (тарифу), що становить 39,30 грн. Зазначене підтверджується розрахунками його заробітної плати, які надані суду, за період з липня 2019 року по грудень 2019 року. Розмір його заробітної плати складається з суми нарахувань, при обчисленні яких (у залежності від годин виробітку) береться за основу оклад (тариф) у розмірі 39,30 грн. Таким чином, підвищення заробітної плати відбувається за рахунок збільшення окладу (тарифу), що у подальшому веде до збільшення розміру заробітної плати. Таке збільшення, як посилається, позивач повинно відбуватись шляхом перегляду тарифних ставок і посадових окладів зі збереженням між розрядних та між професійних співвідношень, що у результаті дає підвищення зарплати щороку не менше ніж на 25 %. При цьому в обґрунтування такої позиції позивачем надано власні розрахунки заробітної плати з липня 2019 року по грудень 2020 року, однак які не були здійснені в силу неправильного розрахунку відповідачем заробітної плати у зв`язку з невиконанням вимог Угоди щодо збільшення рівня заробітної плати не менше ніж на 25 % щорічно. Так, у власних розрахунках позивач зазначає нарахування, які здійснюються з врахуванням окладу (тарифу) в розмірі 39,30 грн і відповідають фактично проведеним розрахункам з ним, а також вказує у таблиці поруч розрахунки, які, на його думку, мали б бути, однак всупереч положенню Угоди, відповідачем не здійснювались. Позивачем зазначено, що у липні 2019 року АТ «Укрзалізниця» збільшила заробіну плату на 10%, однак підвищення мало бути на 25%, отже недораховано 15%, починаючи із вказаного місяця. А тому з липня по грудень 2019 оклад (тариф) обчислюється шляхом множення визначеного окладу (тарифу) 39,30 грн на коефіцієнт 1,15: 39,30*1,15=45,195 (округлено до 45,20). Такий оклад (тариф) 45,20 грн, застосовується при розрахунку заробітної плати при визначеному по кожному місяцю виробітку часу для розрахунку заробітної плати за період липень-грудень 2019, тобто розраховується одночасне підвищення заробітної плати на 25 % з липня місяця. З розрахунків за січень грудень, 2020 року вбачається, що позивачем для визначення розміру заробітної плати, оклад (тариф), який ним визначений для розрахунку заробітної плати за попередні місяці з липня 2019 року, збільшується у січні на 25%, однократно, і впродовж року по кожному місяцю береться для розрахунку заробітної плати за весь 2020 рік. Так, 45,20*1,25=56,5 грн оклад (тариф), який, на думку позивача, мав бути встановлений з січня 2020 року. Отже, вказані розрахунки свідчать про те, що позивач вважає, що підвищення заробітної плати має відбуватись на 25% з першого місяця 2020 року, однократно. А підвищення заробітної плати у 2019 році мало б бути на 25% з липня місяця, і визначений оклад (тариф) мав би бути незмінним до кінця такого року. Однак положення п.3.2.1, 3.2.2. Угоди вказують про те, що підприємство зобов`язується підвищувати рівень заробітної плати щороку шляхом перегляду тарифних ставок і посадових окладів не рідше одного разу на рік. Тобто таке підвищення може здійснюватись протягом року, шляхом щонайменше одного перегляду тарифів, окладів, однак Угода не визначає обов`язку здійснювати таке підвищення саме на початку року і одразу на 25%. Таке підвищення може мати місце впродовж року, і відсоток підвищення тарифів, окладів, може бути однократним і більшим, аніж 25%, оскільки має бути досягнута мета підвищення рівня заробітної плати саме за період, що становить один рік, і при цьому порівнюється сукупний розмір заробітної плати поточний за рік, із сукупним розміром заробітної плати за попередній рік; або таке підвищення може мати місце декілька разів впродовж року, при цьому таке підвищення може бути щоразу у різному розмірі - розмірі більшому або меншому, за 25 %, але, знову ж таки, щоб сукупний розмір отриманої заробітної плати саме протягом року був на 25 % більшим за попередній рік. Крім того таке підвищення розміру заробітної плати ставиться у залежність від виробітку часу, а тому не є доцільним порівнювати отриману заробітну плату у відповідні місяці різних років, оскільки виробіток часу є різним. Порівнянню підлягає саме сукупний дохід за відповідні роки. Отже, суд вважає, що положення Угоди щодо підвищення рівня заробітної плати не вказують на обов`язок відповідача проводити збільшення заробітної плати з першого місяця наступного року на 25 % відносно заробітної плати, встановленої у попередньому році, а визначає обов`язок здійснити таке підвищення протягом року, що рівень заробітної плати (а не розмір) збільшився у порівнянні з попереднім роком. При цьому розмір заробітної плати на кінець поточного і попереднього років може відрізнятись більше, ніж на 25 %. Крім того суд бере до уваги те, що позивачем в основу розрахунків заробітної плати береться оклад (тариф) у розмірі 39,30 грн, який, як він стверджує, був встановлений у липні 2019 року після підвищення заробітної плати на 10 %. Виходячи з такого окладу (тарифу) здійснюється решта розрахунків. Однак позивачем не надано доказів того, що такий оклад (тариф) утворився у результаті підвищення саме на 10%, і що таке підвищення мало місце лише у липні 2019 року, оскільки не надано доказів того, який розмір окладу (тарифу) був визначений у січні-червні 2019 року, та чи були впродовж такого періоду його зміни. А це, у свою чергу, ставить під сумнів, правильність здійснених розрахунків. З огляду на недоведеність того, що розмір окладу (тарифу) - 39,30 грн утворився лише після однократного підвищення заробітної плати на 10%, суд вважає недоведеним розмір заборгованості по заробітній платі у 2019 році. З розрахунків заробітної плати позивача вбачається, що протягом 2020 року підвищення його окладу (тарифу), який встановлюється за погодинну роботу, не змінювався, проте за відсутності відомостей щодо сукупного розміру заробітної плати позивача у 2019 році не вбачається за можливе встановити співвідношення між рівнем заробітної плати позивача у 2019 році та у 2020 році, а отже не можливо визначити розмір недоотриманої заробітної плати, виходячи із встановленого мінімального у 25% підвищення рівня заробітної плати за підсумками року, що і передбачено Угодою. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (частини перша\~статті 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~ст. 75 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2\~ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, та не підтвердженими належними та допустимими доказами. А тому позов підлягає залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed