Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Представник позивачів - адвокат Ковальов А.І. звернувся до суду з позовом та заявою про збільшення позовних вимог до Олександрійської міської ради, у якому просить визнати незаконним та скасувати п. 1 рішення Олександрійської міської ради № 821 від 05.11.2019 року Про оренду земельних ділянок та визнати угоду про внесення змін до договору оренди землі ділянки від 10 серпня 2017 року укладеною на умови, визначених п. 22 рішення Олександрійської міської ради № 723 від 10 травня 2019 року, а саме - встановити орендну ставку за оренду земельної ділянки площею 0,1791 Га (кадастровий номер № 3510300000:11:557:0004) за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 1 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з 01.06.2019 р.по 31.12.2019 р. З 01.01.2020 р. встановлюється ставка у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки до дати введення об`єкта в експлуатацію та 12 % від нормативної грошової оцінки земельної оцінки земельної ділянки з дати введення об`єкта в експлуатацію. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] належать 9/10 частин об`єкта нерухомого майна незавершеного будівництва готовністю 38 % по [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] належить 1/10 частка цього ж об`єкта. 10 серпня 2017 року позивачами з Олександрійською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, призначеної для обслуговування належного їм об`єкта, відповідно до п. 1 якого міська рада на підставі прийнятих нею 1 липня 2016 року та 23 червня 2017 року рішень № 123 та № 313 відповідно передала, а [PERSON] та [PERSON] - прийняли у строклве платне користування земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування незавершеного будівнитва з кадастровм номером № 3510300000:11:557:0004, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1791 Га. Пунктом 22 рішення Олександрійської міської ради № 723 від 10 травня 2019 року [PERSON] та [PERSON] було встановлено орендну ставку за оренду земельної ділянки площею 0,11791 Га за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 1 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з 01.06.2019 р. по 31.12.2019 р. З 01.01.2020 р. встановлюється ставка у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки до дати введення об`єкта в експлуатацію та 12 % від нормативної оцінки земельної ділянки з дати введення об`єкта в експлуатацію. Другим абзацом цього ж пункту рішення орендарів зобов`язано у двомісячний термін оформити зміни до договору оренди земельної ділянки. На виконання зазначеного рішення 16.05.2019 року позивачі передали на підписання до міської ради підписану з їх боку угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 10.08.2017 р. Олександрійська міська рала листом від 18 версеня 2019 року №49/02/06/02 повідомила [PERSON] , [PERSON] було повідомлено, що виконавчий комітет міської ради своїм рішенням від 15.08.2019 р. № 521 запропонував міській раді вважати таким, що втратили чинність п. п. 22 та 23 рішення міської ради від 10.05.2019 року, на підставі яких готувались зміни до договорів оренди земельних ділянок, зокрема по [ADDRESS] . Позивачі вважають надану відповідь органу місцевого самоврядування такою, що не грунтується на нормах права, а угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 10.08.2017 року - укладеною на первісно узгоджених умовах. Позивачами у встановлений рішенням відповідача строк було підписано та передано на підпис міському голові угоду про внесення змін до договору на умовах рішення міської ради № 723 від 10.05.2019 р. Натомість, відповідачем у встановлений ним же строк вказана угода підписана не була, що позбавляє позивачів, як орендарів, землі комуналтної влансості, законного права на сплату орендної плати у встановленом рішенням міської ради № 723 від 10.05.2019 року розмірі. За викладених обставин, позивачі вправі вимагати визнання угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 10.08.2017 року на умовах, передбачених рішенням міської ради від 10.05.2019 року № 723. Також позивачі обгрунтовуючи свою заяву про збільшення позовних вимог зазначають, що вже після звернення до суду, 5 листопада 2019 року відповідачем було прийнято рішення від № 821, пунктом 1 якого визнано таким, що втратив чинність, п. 22 рішенням міської ради від 10.05.2019 року № 723 Про оренду земельних ділянок щодо встановлення [PERSON] (9/10 часок) та [PERSON] орендної ставки за оренду земельної ділянки площею 0,1791 Га (кадастровий номер № 3510300000:11:557:0004) за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з 01.06.2019 р. по 31.12.2019 р. Ухвалою від 17 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі. При визначенні підсудності судом враховано, що юрисдикція справ зі спорів, що виникають із земельних відносин за наявності договорів, предметом яких є спірна земельна ділянка, Юрисдикція справ зі спорів, що виникають із договору оренди земельних ділянок з моменту укладення договору оренди землі між землекористувачем та органом місцевого самоврядування виникають договірні відносини, основні та похідні вимоги з яких розглядаються у приватно-правовому спорі судами цивільної чи господарської юрисдикції З моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб`єктами та в подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору. Такі ознаки не притаманні адміністративним правовідносинам, натомість притаманні цивільним правовідносинам, які з урахуванням суб`єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції або господарському суді. Детальніше з текстом постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 465/7909/15-а (провадження № 11-209апп18) можна ознайомитися за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/73219868. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 539/1957/16-а (провадження № 11-210апп18) http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/73219869. 7 листопада від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовити в повному обсязі. Свій відзив обґрунтовує тим, що спосіб захисту порушеного права позивачів не відповідає наяним обставинам справи. Зокрема, як вбачається з позовної заяви, проект додаткової угоди позивач в позовних вимогах не зазначив, хоча згідно з вимогами ч. 9 ст. 5265 ЦПК України у спорі, що виник при укладенні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору. Тобто, вирішуючи дану категорію спорів у своїх рішеннях суди повинні зазначати, зокрема, у рішенні про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору. Проте, в даному випадку вимоги позивачів не узгоджуються з положеннями ч. 9 ст. 265 ЦПК України, оскільки не містять відповідних умов з посиланням на поданий позивачами проект додаткової угоди. 7 лютого 2020 року від відповідача до суду надійшло заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, в яких відповідач зазначає, що вимога щодо скасування п. 1 рішення від 05.11.2019 року № 821 не може забезпечити ефективне поновлення прав позивача , оскільки дія ставки орендної плати в розмірі 1 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, встановлено п. 22 рішення від 10.05.2019 р. № 723, діяла до 31.12.2019 р. Тобто, строк дії пукту 22 рішення від 10.05.2019 № 723, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 254 ЦК України, закнчився у відповідні місяць і число останнього року цього строку, тобто 31.12.2019 року, та на сьогодні не діє. З 01.01.2020 року діяла ставка орендної плати в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, встановлена п. 22 рішення від 10.05.2019 р. № 723. З урахуванням зазначено вище, відповідач вважає, що п. 1 рішення від 05.11.2019 року № 821 не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а скасування вказаного пункту не призведе до поновлення прав позивачів, тому заява про збільшення позовних вимог не підлягає задоволенню. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Ковальов А.І. підтримали позов sp зазначених у ньому підстав та просили його задовольнити, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог. [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача З.Ш. Шихахмедов у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на доводи, які викладені у відзиві та запереченні на заяву про збільшення позовних вимог. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. [PERSON] на праві приватної власності належить 9/10 частин об`єкта нерухомого майна незавершеного будівництва готовністю 38 % по [ADDRESS] . Це підтверджується свідоцтвом про право власності, посвідченого 15.03.2013 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Хоменко В.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 185 та свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого 15.03.2013 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Хоменко В.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 187. [PERSON] на праві приватної власності належить 1/10 частин об`єкта нерухомого майна незавершеного будівництва готовністю 38 % по [ADDRESS] . Це підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого 15.03.2013 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Хоменко В.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 187. Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 10.08.2017 року, який був укладений між Олександрійською міською радою та [PERSON] та [PERSON] 10.08.2017 строком на 49 років була встановлена орендна плата 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - до 21.12.2017, 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - з 01.01.2018 до дати введення в експлуатацію, 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - з дати введення в експлуатацію. Це також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. 4 січня 2019 позивачі звернулись із заявою до міського голови [PERSON] , у якій просили встановити орендну плату у суму 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з 1 січня 2019 року. 10 травня 2019 року рішенням Олександрійської міської ради було встановлено [PERSON] та [PERSON] орендну ставку 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з 01.06.2019 до 31.12.2019. З 01.01.2020 встановити ставку у розмірі 3% до здачі в експлуатацію і 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з часу здачі в експлуатацію. Також у рішенні зазначено, що [PERSON] та [PERSON] необхідно у 2-місячний термін оформити зміни до договору оренди земельної ділянки. 9 серпня 2019 - [PERSON] таі [PERSON] подали до Центру надання адміністративних послуг у м. Олександрія угоду про внесення змін до договору оренди від 10.08.2018 року. Також обидві сторони надати суду копію цієї угоди. 18 вересня 2019 позивачі отримали лист від першого заступника міського голови Л. Давиденко про те, що питання про затвердження угоди буде вирішене після перегляду рішення міської ради від 10.05.2019 року. Відповідно до рішення Олександрійської міської ради від 5 листопада 2019 року п. 22 рішення міської ради від 10.05.2019 року № 723 Про оренду земельних ділянок визнано таким, що втратив чинність. Суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч.8 ст. 93 Земельного кодексу України орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відповідно до 4 ЗУ Про оренду землі орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Відповідно до ч.5 ст.60 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі … здавати їх в оренду, … визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що … передаються у користування і оренду. Відповідно до п.34 ч.1 ст 26 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до п. 14, 16 ч.4 ст.42 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні міський голова має такі повноваження: 14) представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; 16) укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради; Відповідно до ч.1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.14 ЗУ Про оренду землі договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 23 ЗУ Про оренду землі орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Відповідно до ст. 30 ЗУ Про оренду землі зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України). Момент укладення договору визначено статтею 640 ЦК України, яка передбачає, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Договір оренди землі є консенсуальним договором, тобто належить до таких договорів, які вважаються укладеними з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов у формі, яка передбачена законом. За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до п.4 рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Також у п.5 зазначеного рішення Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. З огляду на встановлені судом обставини і зазначені норми права, суд дійшов висновку про те, що зміна договору оренди землі можлива лише за взаємною згодою сторін. Орендодавцем у правовідносинах оренди землі, які є предмедметом спору, є Олександрійська міська рада, яка діє від імені та інтересах власника землі, тобто територіальної громади. Саме міській раді належать виключні повноваження приймати рішення щодо передачі в оренду земельних ділянок. Однак, передача в оренду земельної ділянки відбувається шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (ч.1 ст. 124 ЗК України). У свою чергу міський голова міста Олександрії у цих правовідносинах згідно закону наділений повноваженнями укладати від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства з питань, віднесених до виключної компетенції ради. Саме на підставі договору про оренду землі, виникають передбачені ним цивільні права і обов`язки орендаря і орендодавця. Тобто, рішення міської ради про надання в оренду земельної ділянки є обов`язковою умовою для укладення договору оренди, але цивільні права і обов`язки між сторонами виникають лише у зв`язку з укладенням та після укладення договору оренди земельної ділянки. Отже, рішення міської ради про надання земельної ділянки в оренду реалізується (виконується) шляхом укладення міським головою від імені територіальної громади, ради договору оренди земельної ділянки. За такою ж процедурою відбувається зміна умов договору оренди земельної ділянки. Тобто, зміна умов договору оренди, зокрема щодо визначення орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди про зміну умов договору оренди земельної ділянки. Такий додатковий договір укладається за рішенням міської ради. Він імені орендодавця та на виконання рішення міської ради такий договір підписує міський голова. Саме з моменту укладення у простій письмовій формі та підписання додаткового договору про зміну умов договору оренди земельної ділянки змінюються права і обов`язки орендодавця і орендаря. До моменту підписання додаткового договору міським головою зазначене рішення міської ради залишається невиконаним (нереалізованим). Суд не погоджується з доводами позивача про те, що п.1 рішення Олександрійської міської ради №821 від 5 листопада 2019 року є незаконним. Згідно наведених вище пунктів рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009 ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Рішення Олександрійської міської ради №723 від 10 травня 2019 року дійсно є ненормативним правовим актом. Суд встановив, що це рішення не було реалізовано та/або виконано, оскільки міський голова не уклав на підставі цього рішення додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки. Отже, прийняття Олександрійською міською радою рішення №821 від 5 листопада 2019 року, яким визнано п.22 рішення №723 від 10 травня 2019 року, який встановлював позивачам зменшену ставку орендної плати, однак фактично не був виконаний у передбаченому законом порядку, не суперечить зазначеним висновком Конституційного Суду України, адже на підставі цього рішення не виникли цивільні права і обов`язки. Такі цивільні права і обов`язки виникають лише з часу підписання у додаткового договору про зміну умов договору. Тому підстав для скасування судом зазначеного рішення немає. Щодо решти позовних вимог про визнання додаткової угоди укладеною суд дійшов таких висновків. У цій справі суд встановив, що додаткова угода про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 10.08.2017 не була підписана Олександрійським міським головою. Як вбачається з листа першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Олександрійської міської ради Л. Давиденко від 18 вересня 2019 року, який було адресовано [PERSON] та [PERSON] , поданий останніми на підписання міському голові проект додаткової угоди не був підписаний міським головою у зв`язку з тим, що виконавчий комітет своїм рішенням запропонував міській раді визнати таким, що втратив чинність п.22 рішення Олександрійської міської ради №723 від 10 травня 2019 року і ця пропозиція виконкому ще не була розглянута по суті у зв`язку з необхідністю додаткового вивчення. У подальшому рішенням №821 від 5 листопада 2019 року Олександрійська міська рада визнала таким, що втратив чинність п.22 рішення №723 від 10 травня 2019 року. Пункт 22 рішення №723 від 10 травня 2019 року до втрати ним чинності не можна вважати пропозицією (офертою) відповідача на укладення додаткової угоди, оскільки лише міський голова має повноваження представляти територіальну громаду, раду у відносинах громадянами та лише він укладає від імені територіальної громади, ради договори. Олександрійським міський голова не вчинив жодних дій, які б могли тлумачитися як пропозиція (оферта) або прийняття пропозиції (акцепт) про укладення додаткової угоди до договору оренди землі щодо зміни ставки оренди. Це вказує на те, що згода орендодавця на укладення додаткової угоди щодо змін ставки орендної плати була відсутня. До того ж, з часу втрати чинності п. 22 рішення Олександрійської міської ради №723 у міського голови відсутні підстави для укладення додаткової угоди про зміну орендної плати. Відповідач фактично відмовив [PERSON] та [PERSON] у погодженні запропонованого позивачем додаткового договору до договору оренду землі, не погодившись із запропонованим у ньому з розміром орендної плати. За таких обставин визнання спірного додаткового договору (угоди) укладеним призведе до порушення принципу свободи договору, закріпленого у статтях 6, 627 ЦК України, який полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при узгодженні умов договору, а також порушуватиме норми ст. 30 ЗУ Про оренду землі, відповідно до яких зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Свобода договору може обмежуватися виключно законом. Однак, у правовідносинах, що є предметом спору, відсутній нормативний акт чи окрема норма, яка б встановлювала обов`язок відповідача, як органу місцевого самоврядування, уповноваженого розпоряджатись земельними ділянками комунальної власності, укласти з позивачем додатковий договір оренди земельної ділянки на запропонованих ним умовах. Міський голова не виконував п. 22 рішення Олександрійської міської ради №723, оскільки міська рада не завершила розгляд питання про визнання цього пункту рішення нечинним. Отже згода відповідача на укладення додаткової угоди була відсутня і тому зазначене рішення не було виконаним і у подальшому було визнане нечинним, цивільні права і обов`язки на підставі цього рішення не виникли, оскільки додатковий договір не був підписаний міським головою. Позивач не навів жодних інших підстав, які б виправдовували втручання суду у свободу договору. Передбачене статтями 23, 30 ЗУ Про оренду землі право заінтересованої сторони передати спір про зміну орендної плати та інших умов договору оренди землі на вирішення суду, якщо сторони не досягли згоди щодо такої зміни, не означає, що суд має повноваження визнати укладеним договір без передбаченого законом обов`язку іншої сторони на укладення такого договору. Позиція відповідача не суперечить закону і не порушує прав позивача, оскільки встановлена сторонами у договорі оренди землі від 10 серпня 2017 року ставка орендної плати не суперечить закону, а відповідач згідно закону не зобов`язаний погоджуватися на меншу ставку ставку орендної плати. Тому суд вважає, що позивачем не доведено порушення відповідачем його прав та законних інтересів, які підлягають захисту в обраний позивачем спосіб. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed