Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 21 січня 2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитно - заставний договір № HAH2AN55720253, згідно якого, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати йому споживчий кредит у розмірі 7 919,03 доларів США, строком до 20 січня 2015 pоку, зі сплатою відсотків у розмірі 10.56% річних у фіксованій ставці, на придбання автомобіля марки «DAEWOO MATІZ», р/н № [NUMBER] , сплату перших внесків йому та наданої ним CK ЗАО «Страхова компанія «Інгосстрах», за реєстрацію обтяження в ДРОРМ. Вартість автомобілю - 37\~230 грн. 00 коп., ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахував TOB «Автоприват», м. Дніпропетровськ, страхові платежі - 1\~903 грн. 33 коп., за реєстрацію обтяження в ДРОРМ - 34 грн. 00 коп., банку за надання фінансового інструменту - 147,74 USD. [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк» був відкритий валютний рахунок, з якого відповідно до договорів-доручень на здійснення платежів від 29 січня 2008 pоку та від 24 грудня 2008 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний з 21 числа кожного місяця перераховувати його грошові кошти у погашення щомісячних платежів за вказаним договором. Гроші на вказаний валютний рахунок, ним вносив регулярно та у повному обсязі. Зобов`язання виконував до серпня 2013 року. З листопада 2010 року по вересень 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно не здійснював перерахування у рахунок погашення кредиту, які [PERSON] регулярно вносив на власний валютний рахунок. У березні 2011 pоку співробітник ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив його про заборгованість. Його письмове звернення про виправлення помилки ПАТ КБ «ПриватБанк» проігнорував. З цього часу банк безпідставно почав нараховувати неустойку, привласнюючи його кошти, потім заблокував прийом щомісячних платежів через каси. Жодних правовідносин з ПАТ «Акцент-Банк» він не мав. Про існування договору факторингу між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» дізнався з матеріалів доданих до позову залишеним Фрунзенським районним судом без розгляду. Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 28 липня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» справа № 617/975/15-ц про стягнення з нього заборгованості за договором задоволено. За допомогою фахівців в галузі економіки, аналізу позову та доданих до нього матеріалів, з`ясувалось, що договір суперечить законодавству, з підстав численного порушення норм чинного законодавства та його прав, як споживача кредитної послуги, з боку ПАТ КБ «ПриватБанк». Його не попередили про наявні валютні ризики, внаслідок подорожчання валюти. В діях ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається і фактична підміна валюти кредиту. Він не отримував як кредит на руки 7 386.90 USD. ПАТ КБ «ПриватБанк» самостійно перераховано TOB «Автоприват» 37 230 грн. 00 коп. в рахунок сплати за автомобіль, а договір в іноземній валюті носив формальний характер. Такі умови Договору на шкоду споживача, є несправедливими. Відсутні належні та допустимі докази про те, що він отримав кредит в розмірі 7 919,03 доларів США. Крім того, згідно розрахунків в іноземній валюті вбачається, що розмір реальної процентної ставки відповідно до щомісячного платежу за кредитом у сумі 143,10 доларів США на умовах ануїтету, не відповідає розміру процентної ставки 10,56% річних, встановленої договором, що є умисним обманом його як споживача. Порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» умов договору від 21 січня 2008 року, договорів-доручень від 29 січня 2008 року та від 24 грудня 2008 року суперечать закону та спричинило йому матеріальну та моральну шкоду. Просив визнати недійсним з моменту укладання кредитно-заставний договір № HAH2AN55720253 від 21 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» скасувати незаконно нараховану заборгованість за кредитно-заставним договором № HAH2AN55720253 від 21 січня 2008 року. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк солідарно на користь [PERSON] всю суму безпідставно отриманих коштів за кредитно-заставним договором № HAH2AN55720253 від 21 січня 2008 року за виключенням наданих 37 230 грн. 00 коп. - вартість автомобілю, які ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахував ТОВ «Автоприват». Скасувати заставу рухомого майна (заборону відчуження) автомобілю марки «DAEWOO MATІZ», р/н [NUMBER] , встановлену кредитно-заставним договором № HAH2AN55720253 від 21 січня 2008 року. Стягнути з відповідачів солідарно на його користь всі витрати з розгляду справи. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»\~№2147-VIII від 03 жовтня 2017 року,\~котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в\~часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов`язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. Представником ПАТ КБ «ПриватБанк» надані до суду заперечення на позовну заяву, в яких факт укладання з [PERSON] 21 січня 2008 року кредитно-заставного договору № HAH2AN55720253 не заперечують. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати кредит розміром 7\~919,903 дол. США на термін до 20 січня 2015 року. [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими договором. Щомісячно в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 143,10 дол. США для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, винагородою. Позивач в позові вимагає визнати вищевказаний договір недійсним, посилається на п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки йому в повному обсязі не була надана інформація вказана в цьому пункті, не надано інформації про загальний розмір кредиту, весь термін кредитування. Крім того, зазначає, що при укладанні договору банк ввів його в оману щодо реальної ставки кредиту. З зазначеними доводами позивача не погоджується. Як вбачається з змісту договору, він підписаний сторонами, що свідчить про ознайомлення позичальника з умовами, а також те, що погодився зі змістом прав та обов`язків кожної із сторін. При укладанні позичальник не був обмежений у можливості отримати кредит як в іноземній валюті, так і в національній валюті. Валюту кредитування у вигляді долару США позивач обрав на власний розсуд. Позивач при укладанні мав можливість ознайомитись з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами. Протягом багатьох років позивач своєчасно вносив щомісячні платежі, згідно графіка погашень кредиту. Доводи позивача з приводу укладання договору під впливом обману вважають надуманими, з метою уникнення відповідальності. Доказів неправомірного впливу банку на волевиявлення позивача суду не надано. Всі доводи та матеріали до позовної заяви вказують на те, що позивач фактично заперечує лише проти способу виконання обов`язків, взятих за договором. Вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності. Договір укладено 21 січня 2008 року. З позовом про визнання договору недійсним позивач звернувся лише в 2017 році. Вважає необхідним заявити про пропуск позивачем строку позовної давності та просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог. Також просить в задоволенні позову відмовити. Представником акціонерного товариства «Акцент-Банк» надано до суду відзив на позов, в якому зазначає, що акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк») є правонаступником ПАТ «Акцент-Банк». Позовна заява [PERSON] не підлягають задоволенню в частині позовних вимог до АТ «Акцент-Банк». 21 січня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний догорів № HAH2AN55720253. 15 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» укладено договір факторингу № 1, згідно якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» відступило на користь останнього право вимоги за вказаним кредитно-заставним договором. Однак 30 травня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк», який був на той час правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» - правонаступник ЗАТ «Акцент-Банк» уклали Додаткову угоду № 1 до договору факторингу № 1 від 30 травня 2008 року, згідно якої ПАТ «Акцент-Банк» відступило (зворотнє відступлення) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» право вимоги за кредитно-заставним договором № HAH2AN55720253 від 21 січня 2008 року. Таким чином саме ПАТ КБ «ПриватБанк» є діючим кредитором за вказаним кредитно-заставним договором. Просив відмовити [PERSON] в задоволені позову в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк», справу розглядати за відсутності представника. У вересні 2018 року позивачем до суду надано заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначає, що з отриманого відзиву та копій документів АТ «Акцент-Банк» вбачається, що Договір факторингу № 1 між банками мав фіктивний характер та не має відношення до предмету розгляду справи. Жодних правовідносин з АТ «Акцент-Банк» він не мав, отже АТ «Акцент-Банк» є неналежним відповідачем по справі. За результатами проведеної судово-економічної експертизи уточняє позовні вимоги, вказує, що 21 січня 2008 року ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був підписаний кредитно-заставний договір № HAH2AN55720253, згідно якого, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати йому споживчий кредит у розмірі 7 919,03 доларів США, строком до 20 січня 2015 pоку, зі сплатою відсотків у розмірі 10,56% річних у фіксованій ставці, на придбання автомобіля «DAEWOO MATIZ» державний номер [NUMBER] . При укладанні вказаного договору, представники ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомили, що процентна ставка 10,56% річних, включає всі, «у тому числі й приховані» платежі, комісії, тощо за договором. З огляду на це, він погодився на означений розмір процентної ставки. На більшу процентну ставку ніколи не погодився, взагалі не укладав би такий договір. Кредитні кошти готівкою особисто не отримував, особливо у доларах США. Вартість автомобілю, а саме 37\~230 грн. 00 коп. ПАТ КБ «ПриватБанк» самостійно перерахував TOB «Автоприват». Кредит в сумі 7 919,03 доларів США, ПАТ КБ «ПриватБанк» йому не надав, кошти в доларах США на руки не отримував, що свідчить про фактичну підміну банком валюти кредиту. Ним у ПАТ КБ «ПриватБанк» був відкритий валютний рахунок, з якого, відповідно до договорів-доручень на здійснення платежів від 29 січня 2008 року та від 24 грудня 2008 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний з 21 числа кожного місяця перераховувати грошові кошти у погашення щомісячних платежів за договором. Свої зобов`язання він виконував належним чином до серпня 2013 року. З листопада 2010 року по вересень 2011 року, ПАТ КБ «ПриватБанк», умисно, з метою створення штучної заборгованості, безпідставно не здійснював перерахування у погашення кредиту з грошей, які він регулярно вносив на валютний рахунок. За Договором ним у 2008 - 2013 роках було сплачено, а ПАТ КБ «ПриватБанк» отримано платежі у розмірі 8627,42 доларів США, що повністю підтверджено банківськими квитанціями та роздруківкою з операцій по рахунку [PERSON] . № [NUMBER] (у наступному - № 4405885016888395). Виконання ним до серпня 2013 року, включно, умов спірного договору свідчить лише про те, що він при підписанні договору був введений ПАТ КБ «ПриватБанк» в оману щодо його обставин, які мають істотне значення, а саме: розмірів реальної процентної ставки, суми щомісячного платежу, терміну повного погашення зобов`язань, а отже - й розміру здороження кредиту та кінцевої суми, яку він мав сплатити на виконання умов договору. Про можливе порушення його прав та законних інтересів, що є підставою для визнання договору недійсним, він дізнався лише з листа 07 квітня 2016 року. Згідно Висновку судового експерта № 21499 від 27 квітня 2018 pоку, визначений банком ануїтетний платіж в сумі 143,10 дол. США на місяць при базових умовах кредитування не відповідає відсотковій ставці в розмірі 10,56 % річних, визначених у Договорі, з урахуванням базових умов Договору (на момент його укладення) реальна процентна ставка становить - 22,95 % річних, при базових умовах та строку кредитування, викладених банком у Договорі, розмір ануїтетного платежу складає - 133,75 дол. США. Судовий експерт також зазначає, що при застосуванні визначеної суми ануїтетного платежу в розмірі 143,10 дол. США термін повного погашення зобов`язань за договором складає 77 періодів. А договором визначений термін повного погашення зобов`язань 84 періодів (7 років). Вказаний Висновок є чітким і конкретним, обґрунтованим та достатньо мотивованим, виконаний на підставі відповідних методик. Ним повністю доведено факт навмисного введення ПАТ КБ «ПриватБанк» його в оману щодо обставин договору, які мають істотне значення, під час повідомлення про умови кредитування та його підписання. Вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» недотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства та приписів Національного Банку України. Просив визнати недійсним з моменту укладення кредитно-заставний договір № HAH2AN55720253 від 21 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] ; зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувати всю нараховану заборгованість за кредитно-заставним договором № HAH2AN55720253 від 21 січня 2008 року та надати відповідні відомості до Бюро кредитних історій; застосувати наслідки недійсності правочину кредитно-заставного договору № HAH2AN55720253 від 21 січня 2008 pоку, шляхом стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь суму отриманих коштів за кредитно-заставним договором у розмірі 8 627,42 доларів США, суму збитків у розмірі 7 395 грн. 56 коп.; стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» вартість автомобілю, які перераховано TOB «Автоприват», м. Дніпропетровськ; скасувати заставу рухомого майна (заборону відчуження) автомобілю «DAEWOO MATIZ» № кузова [NUMBER] державний номер [NUMBER] встановлену кредитно-заставним договором та виключити запис про обтяження: застава рухомого майна (заборону відчуження) автомобілю «DAEWOO MATIZ», 2007 року випуску, з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, зареєстрований 29 червня 2017 року за № 16344490; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь суму всіх витрат з розгляду справи, зокрема з проведення судової економічної експертизи - 13 525 грн. 92 коп. Представником ПАТ КБ «ПриватБанк» надано суду відзив на уточнену позовну заяву позивача, в якому зазначає, що наведені в уточненому позові вимоги позивача вважає безпідставними. Сторони кредитного договору виконані умови договору, про що свідчить надання відповідачем позивачу кредитних коштів на купівлю автомобіля, придбання вказаного у договорі автомобіля та передання його в заставу як забезпечення виконання оспорюваного договору, а також виконання позивачем умов договору щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними. Позивач зазначає, що банк приховав від позичальника повну, об`єктивну та достовірну інформацію щодо вартості кредиту та вказав занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. Між тим про всі витрати за договором позивач був обізнаний під час укладання, йому вони були відомі, а тому це не є доказом нечесної підприємницької практики відповідача та несправедливості умов кредитного договору. Тривалий час позивач виконував умови кредитного договору, про що ним самим і зазначено. Валюту кредитування у вигляді долару США обрав на власний розсуд. Позовні заяви подані позивачем до суду були залишені без розгляду саме за його заявою. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для захисту порушених інтересів, просить суд застосувати позовну давність. У задоволенні позову відмовити. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалася судом завчасно та належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача. \~ \~ \~ \~Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. У відзиві наданому суду просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась судом завчасно та належним чином. У наданому суду відзиві просила справу розглядати без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 21 січня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитно-заставний договір № НАН2АN55720253 з метою придбання автомобіля марки «DAEWOO MATLZ», державний номер [NUMBER] , зі сплатою відсотків у розмірі 10,56 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту 20 січня 2015 року. Відповідно до умов зазначеного договору банк надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 7 919,03 доларів США. Частина кредиту в розмірі 7386,90 доларів США надавалась з метою придбання позичальником автомобіля, частина кредиту в розмірі 377,64 доларів США надавалась з метою оплати перших страхових платежів за Договорами страхування на перший рік дії кредиту, частина кредиту в розмірі 6,75 доларів США надавалась з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, частина кредиту в розмірі 147,74 доларів США. надавалась з метою з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. Кредит видавався 21 січня 2008 року. Дата погашення 20 січня 2015 року. Встановлена процентна ставка у розмірі 10,56 річних (пп. 17.1.2-17.1.7). З метою виконання зобов`язань за п. 3.4 договору позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 2\~643,51 дол. США для сплати чергових страхових платежів (п. 17.1.8). Пунктом 17.1.9. договору передбачена сплата інших платежів на користь банку: винагорода за надання\~фінансового інструменту\~в розмірі\~147\~дол.\~США 74\~цен.,\~що сплачується\~в моментвидачі кредиту; винагорода за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати в розмірі 0,00% від суми виданого кредиту; винагорода за проведення додаткового фінансового моніторингу, яка сплачується відповідно до статті 16.9 договору; винагорода за резервування ресурсів у розмірі 2,04% річних від суми зарезервованих ресурсів. Пунктом 16.9 договору передбачено, що при невиконання позичальником ст. 5.2.9 договору, банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по транзитному рахунку. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченим позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими Банком на останній термін сплати. Період сплати встановлений п. 17.1.10 договору, та визначений з 21 по 25 число кожного місяця. Згідно із п. 17.8 умов договору, щомісячно в період сплати позичальник зобов`язаний сплатити щомісячний платіж в розмірі 143,10 дол. США для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним. Кредиті кошти [PERSON] надавались на особисті потреби позичальника - придбання автомобіля «DAEWOO MATLZ»,\~2007рік випуску, тип транспортного засобу - легкові автомобілі (до 1500 см. куб), кузов [NUMBER] , об`єм двигуна 796, державний номер [NUMBER] . Кредитно-заставний договір № НАН2АN55720253від 21 січня 2008 року [PERSON] був підписаний на кожній сторінці, один з оригіналів договору ним отримано особисто. Додаток № 1 до кредитно-заставного договору № НАН2АN55720253 від 21 січня 2008 року містить графік погашення кредиту, із вказівкою дати погашення, суми погашення кредиту, винагороди за резервування, процентів та залишок кредиту (зарезервовані ресурси) за кожен місяць починаючи з 25 лютого 2008 року по 20 січня 2015 року. Графік погашення кредиту підписано позивачем. Тобто підписання Додатку № 1 до договору, який є невід`ємною частиною кредитного договору, сторонами була погоджена істотна умова кредитування сукупна вартість кредиту. [PERSON] 21 січня 2008 року укладено договори особистого страхування № HAH2LK55720253 та страхування наземного транспорту № HAH2AN55720253 щодо автомобіля «DAEWOO MATLZ» з закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах». 29 січня 2008 року та 24 грудня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» та [PERSON] укладені договори-доручення на здійснення ПриватБанком платежів, відповідно до вимог п. 1 клієнт доручає банку, а банк зобов`язується здійснювати списання грошових коштів з рахунку клієнта, вказаному в додатку та перераховувати за реквізитами та в порядку, зазначеному в додатку до договору. Додаток є невід`ємною частиною договору. Як вбачається з копій квитанцій, які містяться в матеріалах справи (а.с. 168-174), та виписки по рахунку (а.с. 148-162), [PERSON] здійснювалось погашення кредиту та процентів за договором з січня 2008 року по серпень 2013 року, що свідчить про згоду з умовами кредитування. У провадженні Вовчанського районного суду Харківської області перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення та зустрічною позовною заявою [PERSON] до ПАТ «Акцент-Банк» про захист прав споживача, припинення дії, відновлення становища та стягнення сум. Ухвалами суду від 30 вересня 2013 року за завою представника ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] , позов та зустрічний позов залишено без розгляду. Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 28 липня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитно - заставним договором № НАН2АN55720253від 21 січня 2008 року в розмірі 261\~434 грн. 58 коп., а також судові витрати в розмірі 2\~614 грн. 35 коп. За апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 28 липня 2015 року, цивільна справа перебуває на розгляду в Харківському апеляційному суді. Ухвалою від 26 жовтня 2018 року провадження по справі зупинено до розгляду справи № 617/1122/17. 14 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до Вовчанського районного суду Харківської області з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав позивача. Ухвалою суду від 29 червня 2017 року за заявою позивача позов залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили. З висновку судової економічної експертизи № 21499 за матеріалами цивільної справи № 617/1122/17 від 27 квітня 2018 року, вбачається, що у ході дослідження проведено розрахунок вартості кредиту реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту за договором кредиту № НАН2АN55720253від 21 січня 2008 року з урахуванням базових умов кредитного договору (на момент його укладення), встановлено, що реальна процентна ставка становить 22,95 % річних. При застосуванні визначеної суми ануїтентного платежу в розмірі 143,10 дол. США термін повного погашення зобов`язання складає 77 періодів. З суми кредиту в розмірі 7919,03 дол. США, при базових умовах та строках кредитування, викладених банком у кредитно-заставному договорі розмір ануїтетного платежу складає 133,75 дол. США. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У абзаці 1 пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року зазначено, що відповідно до частини першої статті 215\~ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає, що сторонами виконані умови договору, про що свідчить надання відповідачем [PERSON] кредитних коштів на купівлю автомобіля «DAEWOO MATІZ», придбання ним вказаного у договорі автомобіля та передання його в заставу як забезпечення виконання договору. Також виконання позивачем умов договору щодо внесення коштів для повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Позивач також посилається на те, відповідно до ст. ст. 11, 18, 19, 21, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», оспорюваний ним кредитний договір є недійсним, оскільки укладений під впливом обману з боку позивача щодо суттєвих умов договору. При видачі кредиту ПАТ КБ «ПриватБанк» приховав від позичальника повну, об`єктивну та достовірну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку він сплатив банку, погашаючи кредит у порядку визначеному графіком погашення заборгованості, що свідчить про наявність нечесної підприємницької практики в діях ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627\~ЦК України передбачає, що відповідно до ст.\~6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. ст. 11, 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» у редакції, чинній на момент укладення спірного правочину, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.\~\~Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ст. 230 ЦК України). Пунктом 6 ч. 2 ст.\~19\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. В силу ч. 6 ст. 19 Закону України «Про\~захист прав\~споживачів» правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним. Згідно із розділом 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на час укладання сторонами кредитного договору, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таку: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних нормативно-правових актів Національного банку; доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Згідно результатів висновку судової економічної експертизи № 21499 від 27 квітня 2018 року, встановлено, що реальна процентна ставка становить 22,95 % річних. При застосуванні визначеної суми ануїтентного платежу в розмірі 143,10 дол. США термін повного погашення зобов`язання складає 77 періодів. З суми кредиту в розмірі 7919,03 дол. США, при базових умовах та строках кредитування, викладених банком у кредитно-заставному договорі розмір ануїтетного платежу складає 133,75 дол. США. Разом з тим, висновок експерта не може бути підставою для визнання договору недійсним з моменту укладання в повному обсязі. Відповідачем перед укладенням договору про надання споживчого кредиту було повідомлено споживача у письмовій формі про всі істотні умови кредитування, виходячи з положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору. Судом вставлено, що спірний договір підписаний сторонами, які досягай згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки у додатку до договору «Графік погашення кредиту», позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, був обізнаний про всі його умови, у тому числі щодо загальної вартості кредиту, графіку погашення, з якими погодився, що засвідчив власноручним підписом. Також, не можна погодитись з доводами позивача про фактичну підміну банком валюти кредиту, оскільки в умовах кредитного договору п.п. 17.1.2 та 17.1.3 містить відомості про загальний розмір та валюту кредиту, що становить 7919.03 дол. США та п. 17.4 встановлено, що позичальник доручає банку, без додаткових узгоджень, перерахувати кредит саме в сумі 37\~230 грн. 00 коп. на поточний рахунок салону ТОВ «Автоприват». Згідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 «Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору». Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 61-34571ск18. Матеріали справи, зокрема, висновок судово-економічної експертизи, на який посилається позивач, та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу з боку банку, який був спрямований на введення споживача в оману. Відповідно до\~статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладення кредитно-заставного договору № HAH2AN55720253 від 21 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Щодо позовних вимог про зобов`язання банківської установи скасувати всю нараховану заборгованість, застосування наслідків недійсності правочину кредитно-заставного договору № HAH2AN55720253 від 21 січня 2008 pоку, шляхом стягнення суми, стягнення вартості автомобілю, скасування застави рухомого майна, суд також вважає необхідним відмовити, оскільки останні є похідними вимогами від первісної. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки оспорюваний договір не суперечить ст. ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 203 ЦК України. Представником ПАТ КБ «ПриватБанк» в наданих суду запереченнях та відзиві, заявлена вимога про застосування строку позовної давності. Статтею 256\~ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Частиною 3 статті 267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст.\~267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ст. ст. 256, 267\~ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні вимоги [PERSON] відмовлено за недоведеністю позовних вимог, тому підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог та звільненні позивача від сплати судового збору згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed