Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Лікар-психіатр Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» Скригунець Яна Володимирівна звернулася до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , до психіатричного закладу в примусовому порядку. Заява мотивована тим, що 13 січня 2020 року лікарем-психіатром була оглянута [PERSON] та зроблено висновок про необхідність її госпіталізації до психіатричного закладу, так як обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, у зв`язку з встановленням в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від капітана поліції Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області О.Сеника, лейтенанта поліції С.Заволоки, старшого сержанта поліції О.Селезньова , директора КНП «Новоукраїнська ЦРЛ» М.Шелевера, а також від [PERSON] та [PERSON] Комісія лікарів-психіатрів КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» у складі: заст. головного лікаря Маслянко О.В., завідувача відділення № 10 Гонської Т.І., лікаря відділення №10 Скригунець Я.В. підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно ЗУ «Про психіатричну допомогу» прийняла висновок від 13.01.2020 року згідно якого вважає доцільним госпіталізувати хвору [PERSON] до КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради». Вказано, що [PERSON] , [INFO] страждає на виражений розлад особистості і поведінки унаслідок епілепсії з рідкими генералізованими судомним нападами та дисфоріями, з психотичними включеннями, переважно маячними. Підставою для госпіталізації в примусовому порядку є наявність у хворого реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Лікар-психіатр в судовому засіданні заяву про необхідність примусової госпіталізації підтримала та просила її задовольнити. В судовому засіданні прокурор подану заяву не підтримала, вказала, що [PERSON] не становить загрози для суспільства та для себе. В судовому засіданні [PERSON] заперечила проти її госпіталізації, не вважає себе хворою, підтвердила, що періодично з`являється до відділу поліції за отриманням відповіді щодо розслідування справи відносно викрадення її майна. Заслухавши пояснення лікаря-психіатра, особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, думку прокурора, матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 січня 2020 року лікарем-психіатром КНП «Облана клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» була оглянута [PERSON] та зроблено висновок про необхідність її госпіталізації до психіатричного закладу, так як обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, у зв`язку з встановленням в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність /а.с. 1-2/. Зазначено, що підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від капітана поліції Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області О.Сеника, лейтенанта поліції С.Заволоки, старшого сержанта поліції О.Селезньова , директора КНП «Новоукраїнська ЦРЛ» М.Шелевера, а також від [PERSON] та [PERSON] . Згідно висновку комісії лікарів КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 13.01.2020 року [PERSON] встановлено діагноз: виражений розлад особистості і поведінки унаслідок епілепсії з рідкими генералізованими судомним нападами та дисфоріями, з психотичними включеннями, переважно маячними. Підставою для госпіталізації особи зазначено наявність у хворого реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Комісія вважає необхідним госпіталізувати хворого [PERSON] до КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» для надання йому стаціонарного психіатричної допомоги /а.с. 3/. Відповідно до частини 1 статті 339 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи». Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізації особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Отже, виходячи із змісту вказаної статті, обов`язковими умовами для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, крім наявності в неї тяжкого психічного розладу, є вчинення нею чи прояв нею реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність такою особою самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Суд також звертає увагу на положення статті 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» відповідно до якого, психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Згідно пояснень капітана поліції Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області О.Сеника, лейтенанта поліції С.Заволоки, старшого сержанта поліції О.Селезньова , директора КНП «Новоукраїнська ЦРЛ» М.Шелевера, а також від [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , щодня втручається в діяльність працівників поліції Новоукраїнського ВП ГУНП, ображає їх нецензурною лайкою, плюється в їх адресу, заявляє неправдиві відомості кримінального характеру щодо скоєння правопорушень відносно неї та її майна, звинувачує сусідів у викраденні майна, поводить себе агресивно, на прохання припинити свої протиправні діяння не реагує. Вважають, що з вказаного прослідковується наявність маячних ідей безглуздого змісті та розладів психічного здоров`я /а.с. 6-13/. Дослідивши та оцінивши в сукупності зазначені документи, суд вважає, що вони не можуть бути беззаперечними доказами щодо наявності обставин, які передбачені Законом України «Про психіатричну допомогу». Згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Звернення до правоохоронних органів не можуть свідчити про вчинення або реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для особи чи оточуючих. Інших доказів до заяви про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку на підтвердження поведінки [PERSON] , що являє собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих внаслідок захворювання матеріали справи не містять, а у судовому засіданні таких не встановлено. Сама ж по собі поведінка [PERSON] без встановлення наслідків цієї поведінки, що передбачено статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», не може бути достатньою підставою госпіталізації особи в примусовому порядку. Факт наявності психічного захворювання у [PERSON] , про що зазначається у висновку комісії лікарів-психіатрів, також не підтверджений жодними доказами, зокрема в матеріалах справи відсутня медична документація з приводу психічного стану останньої та докази на підтвердження лікування в КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» з 27.07.2018 року по 14.09.2018 року. Крім того, доказів того, що [PERSON] пропонувалось надання амбулаторного лікування, а остання ухилялася від його проходження, суду також не надано. На підставі ст.ст. 13, 14, 16-19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: dismissed