Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач квартирно-експлуатаційний відділ (КЕВ) м. Львова звернувся до суду з позовом до відповідача про виселення з квартири №46 у будинку №15а на вул. Гашека у м. Львові без надання іншого житлового приміщення. Вказана квартира належить до житлового фонду Міністерства оборони України та знаходиться на обліку КЕВ м. Львова, є відомчим житлом. Відповідач безпідставно вселився у вказану квартиру на підставі рішення житлової комісії ВІ НУ "Львівська політехніка", оформленого протоколом №10 від 28 квітня 2004 року, проте ордер на вселення відповідач не отримував. Просить в судовому порядку виселити відповідача без надання іншого житла.\~ Відповідач пред'явив зустрічний позов, в якому просить визнати за ним право користування вищевказаною квартирою, зобов'язати КЕВ м. Львова укласти договір найму та видати ордер. Зустрічний позов мотивує тим, що вселився у вказану квартиру, яка являється відомчим житлом на підставі рішення житлової комісії ВІ НУ «Львівська Політехніка» (протокол №10 від 28.04.2004), де і проживає по даний час. Вказує, що рішенням Військового місцевого суду Львівського гарнізону від 05.11.2003 по [ADDRESS], рішенням житлової комісії Львівського гарнізону від 26.04.2003 (протокол №17 про підтвердження рішення ГЖК від 25.07.2001 року (протокол №2) закріплено за полковником запасу [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] (житловою площею 18,7 кв. м) на 3-му поверсі. Це помешкання надано доценту кафедри АТЗ та ВП полковнику запасу [PERSON] на склад сімї одна особа. Просить врахувати, що перебуває на квартирному обліку з 14.12.1994 і до даного часу. Зазначає, що 10 листопада 2004 року відповідач видав договірне свідоцтво №28, в якому вказано, що Львівська КЕЧ надає [PERSON] право тимчасового проживання у квартирі до надання ордеру і укладення договору найму на дане жиле приміщення чи обґрунтованої зміни рішення житлової комісії. В свою чергу він зобов'язався сплачувати квартплату і комунальні послуги від дати отримання договірного свідоцтва, охороняти майно, належне даній квартирі, підтримувати його справність та забезпечувати охорону від стороннього заселення, звільнити його повністю і добровільно в разі зміни рішень стосовно його закріплення за ним. У зв'язку з цим, відповідач вважає, що між ним та КЕВ м. Львова склалися правовідносини, що випливають з договору найму житлового приміщення, а недотримання письмової форми договору не обумовлює його недійсності. Відповідач неодноразово звертався до керівництва КЕВ м. Львова щодо отримання ордера та укладення договору найму, проте питання не є вирішеним. Просить задоволити зустрічний позов. Представник позивача КЕВ м. Львова [PERSON], діючи згідно довіреності від 06.01.2016, в судовому засіданні первісний позов підтримав із підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач в судовому засіданні первісний позов не визнав, вимоги зустрічного позову зменшив. Надав пояснення, аналогічні за змістом викладеним у зустрічній позовній заяві. Просить визнати за ним право на користування квартирою №46 по вул.Гашека, 15а у м.Львові, оскільки він вселився не має іншого житла, перебуває на квартирній черзі, у задоволенні первісного позову відмовити. Представник відповідача [PERSON], діючи згідно угоди №05/11/2015 (а.с.66) в судовому засіданні підтримала уточнений зустрічний позов. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, оглянувши матеріали облікової справи реєстраційний номер 35 Житлової комісії Львівського гарнізону Академії сухопутних військ, суд прийшов до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до положень статтей\~ 9, 109 ЖК України\~виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Судом встановлено, що квартира №46 у м.Львові по вул. Я.Гашека, 15а перебуває у державній власності, належить до житлового фонду Міністерства оборони України та знаходиться на обліку КЕВ м. Львова. Квартира складається з 1 кімнати із житловою площею 17,7 кв. м. Відповідач з 2004 року і по даний час проживає у цій квартирі на підставі рішення житлової комісії ВІ НУ «Львівська Політехніка» (протокол №10 від 28.04.2004). Рішенням Військового місцевого суду Львівської області Львівського гарнізону від 05.11.2003, рішенням житлової комісії Львівського гарнізону від 26.04.2004 (протокол №17) закріплено за полковником запасу [PERSON], доцентом кафедри АТЗ та ВП однокімнатну квартиру [ADDRESS] на склад сімї одна особа із зняттям з квартирного обліку. Зясовано, що 10.11.2004 виданий документ під назвою «Договірне свідоцтво» №28, в якому вказано, що Львівська КЕЧ, на підставі рішення житлової комісії ВІ при НУ «ЛП» №10 від 28.04.2004, надає право тимчасового проживання у квартирі №46 будинку №15а на вул. Гашека [PERSON] до надання ордеру і укладення договору найму на дане житлове приміщення чи обґрунтованої зміни рішення житлової комісії. В свою чергу, [PERSON] зобов'язується сплачувати квартирну плату і комунальні послуги від дати отримання договірного свідоцтва, підтримувати його справність та забезпечувати охорону від стороннього заселення, звільнити його повністю і добровільно. В разі зміни рішень стосовно його закріплення. Статтями\~110,117 ЖК України\~врегульовано питання виселення з житлового приміщення з наданням та без надання іншого житла. Можливість виселення без надання іншого житла передбачена ст.\~ст.116,117ЖК України, згідно з якою, таке виселення може мати місце в таких випадках: - якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними; - самоправне зайняття жилого приміщення; - визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер. Відповідно до ч.2\~ст.116 ЖК України, осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення. Статтею 109 ЖК України встановлено, що допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Крім цього, згідно з положеннями\~ст.117 ЖК України, якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення; у випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з іншим підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Із аналізу вищенаведених норм Житлового кодексу України випливає, що виселення без надання іншого житлового приміщення є винятковим заходом, який застосовується у випадку неправомірної поведінки особи, яка проживає у житловому приміщенні, або за умов існування загрози життю та здоров'ю мешканців. Судом встановлено, що відповідач не отримував відповідний ордер, передбачений ЖК Української РСР, що являється єдиною правовою підставою для вселення у вищевказану квартиру. Разом з тим, незважаючи на недотримання порядку вселення у спірне помешкання, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач зайняв житлове приміщення самоправно, оскільки вселення у житлове приміщення без ордера, але зі згоди власника чи його уповноважених органів, не може вважатися самоправним. При цьому, судом встановлено, що відповідач виконує покладений на нього обов'язок щодо утримання житлового приміщення, забезпечення належного стану. Отже, первісний позов про виселення без надання іншого житлового приміщення є безпідставними. Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд приходить до висновку, що зустрічний позов про визнання права на користування житлом підлягає до задоволення. Серед основних прав і свобод людини і громадянина [PERSON] України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоровя й добробуту її самої та її родини». Невідємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Так, у справі Прокопович проти Росії Європейський суд з прав людини визначив, що поняття «житло» в сенсі ст. 8 Конвенції є автономним поняттям і містить не тільки житло, в якому громадянин зареєстрований, але і в якому він фактично проживає. Житло це автономна концепція, яка не залежить від класифікації в національному праві. Судом враховано, що відповідачу при оформлення договірного свідоцтва передані ключі від спірного помешкання, відповідач за даними житлової комісії Академії сухопутних військ продовжує перебувати на квартирному обліку: першочерговий список з 14.12.1994 за №1, позачерговий список з 07.05.1999 за №5. З довідок, наявних в обліковій справі, яка оглянута судом, вбачається, що комісія починаючи з 2008 року щороку по 2015 рік включно здійснює перевірку житлових умов полковника запасу [PERSON] за адресою м.Львів, вул.Гашека, 15а/46. Судом встановлено, що ні рішення Військового місцевого суду Львівської області Львівського гарнізону від 05.11.2003, ні рішення житлової комісії Львівського гарнізону від 26.04.2004 (протокол №17) ніким не оспорювалось і на даний час такі не скасовані. Також встановлено, що документи для видачі ордеру [PERSON] подавалися, проте, такий до цього часу не видано. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що порушене право [PERSON] підлягає захисту в судовому порядку і за ним слід визнати право на користування житлом. На підставі ст.ст.109,117 ЖК УРСР,

Outcome: dismissed