Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

05.05.2020 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати виконавчий напис від 24.02.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 610, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. щодо стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 21 987, 65 грн. таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування своїх вимог, з урахуванням пояснень від 23.09.2020 року, зазначив, що між позивачем та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» укладено кредитний договір МФ-0661800001287 від 21.05.2018 року, згідно з яким позивач отримав кредит в сумі 9998, 73 грн. строком на 15 днів з 21.05.2018 року по 05.06.2018 року. 13.04.2020 року було отримано копію виконавчого напису за заявою ТОВ «Вердикт капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 30-07/2018 від 30.07.2018 року. Позивач не отримував жодних вимог, в тому числі щодо стягнення заборгованості в безспірному порядку та розрахунку заборгованості.Від відповідача не надходила вимога щодо дострокового повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитом із зазначенням суми заборгованості. Він частково сплатив кредит в сумі 4763 грн. (21.05.2018 року).Розрахунок заборгованості здійснено станом на 11.02.2020 року, а виконавчий напис вчинено 24.02.2020 року, тобто не дотримано строк 30 днів із направлення вимоги. Суми, зазначені у виконавчому написі та у виписці, не збігаються. Нотаріус повинен був при вчиненні виконавчого напису перевірити безспірність заборгованості та умови кредитного договору. Відповідно до п.4.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити з 25 по 45 день користування кредитом, на користь кредитора пеню за кожен день прострочення у розмірі 3 % від суми прострочених зобов`язань, але у будь-якому випадку пеняможе перевищувати 50 % від суми зобов`язань позичальника по даному договору. Оскільки заборгованість по тілу кредиту становить 9 998, 73 грн., 6299, 16 грн. перевищує її 50%. Відповідно до 1.8 та 1.9 кредитного договору комісія становить 0 %, тобто стягнення 516, 91 грн. комісії є безпідставним, оскільки така сума не передбачена кредитним договором. Відповідач не надав нотаріусу виписки по кредитному рахунку з іншими бухгалтерськими документами, оригіналу договору в тому числі нотаріально посвідченого. Отже, відповідач надав нотаріусу документи, що вказують на те, що заборгованість не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою. 15.07.2020 року представник відповідача подав відзив, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що на час вчинення виконавчого напису у відповідача існувало реальне право на стягнення. Заборгованість визнається безспірною, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Посилання позивача щодо відсутності у приватного нотаріуса документів первинного обліку для встановлення безспірності заборгованості не відповідають дійсності. Сам факт звернення позивача до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною. Суд не зобов`язаний присуджувати всі понесені витрати на адвоката, якщо встановить, що розмір гонорару є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспівмірним з ринковими цінами адвокатських послуг. Ухвалою від 12.05.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 01.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справи. Позивач у судове засідання не з`явився, 23.09.2020 року представник позивача подав пояснення, де просить проводити розгляд справи у відсутності сторони позивача, з урахуванням викладеної їхньої позиції. Інші учасники, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Беручи до уваги достатність у матеріалах справи даних про спірні відносини, суд дійшов висновку про можливість закінчення судового розгляду на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Розгляд справи проведено у відсутності учасників справи та їх представників без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Установлено, що між позивачем та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» укладено кредитний договір № МФ-0661800001287 від 21.05.2018 року, згідно з яким позивач отримав кредит в сумі 9998, 73 грн. строком на 15 днів з 21.05.2018 року по 05.06.2018 року. Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 3.3.3, 4.1 цього договору сума кредиту становить 9998, 73 грн. кредит надається строком з 21.05.2018 року по 05.06.2018 року. Термін повернення кредиту 05.06.2018 року. Плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 0, 000027 %, які сплачуються за кожен день користування та становить 0, 009855 %. У разі порушення строків повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплати неустойку. У разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити з 25 по 45 день користування кредитом на користь кредитора пеню за кожен день прострочення у розмірі 3% від суми прострочених зобов`язань, але у будь якому випадку пеня не може перевищувати 50 % від суми зобов`язань позичальника по договору. 30.07.2018 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТзОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги №30-07/2018, зокрема за договором кредиту № МФ-0661800001287 від 21.05.2018 року (реєстр прав вимоги №1). 24.02.2020 року за зверненням відповідача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 610, яким, на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.1999 р. № 1172, стягнуто заборгованість з позивача за кредитним договором № МФ-0661800001287 від 21.05.2018 року за період з 30.07.2018 року по 11.02.2020 року у розмірі 21987, 65 грн., в тому числі:прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 9 998, 73 грн.,прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 грн., прострочена заборгованість за несплаченими відсотками 0,64 грн. строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 грн.,строкова заборгованість за комісією становить 516, 91 грн.,строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 5 172, 21 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 6 299, 16 грн. Згідно з копією виписки з особового рахунка № [NUMBER] із зазначенням суми заборгованості і строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № МФ-0661800001287, заборгованість станом на 11.02.2020 року становить 21987, 65 грн., з яких 9998, 73 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 5689, 76 грн. - заборгованість за процентами та комісіями; 6299, 16 грн. - плата за пропуск мінімальних платежів та плата за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). До затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, належать кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позичальника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи наведене та те, що кредитним договором визначено строк кредитування з 21.05.2018 року по 05.06.2018 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. Отже, безпідставним є нарахування відсотків за користування кредитом, штрафу, пені та комісії за період з 30.07.2018 року по 11.02.2020 року. Наведене узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус залишив поза увагою те, що право кредитодавця на стягнення відсотків за користування кредитом, штрафу, пені та комісії припинилося після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування, у зв`язку з чим не з'ясував безспірність заборгованості. Крім того, нотаріусом не було дотримано вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, щодо надання оригіналу кредитного договору, оскільки у наданих нотаріусом матеріалах, на підставі яких вчинено виконавчий напис, наявна копія кредитного договору. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд звертає увагу на те, що суду не подано доказів щодо переходу права вимоги за кредитним договором № МФ-0661800001287 від 21.05.2018 року від ТзОВ «Кредекс Фінанс» до відповідача. Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо необхідності надіслання позивачу вимоги та вчинення виконавчого напису раніше, ніж через тридцять днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги, скільки надіслання письмової вимоги про усунення порушень стосується лише правовідносин між іпотекодержателем та іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а також у випадку не встановлення договором строку повернення позики. Згідно з обставинами справи та змістом виконавчого напису нотаріус керувався п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.1999 р. № 1172 Що стосується посилання позивача на недотримання вимог щодо надання нотаріусу засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, така є безпідставною, оскільки надана відповідачем виписка відповідає вимогам, зазначеним у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією виписки з особового рахунка № [NUMBER] . Отже, позов задовольняється. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 840, 80 грн. судового збору. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач поніс витрати на професійну правову допомогу у сумі 6000 грн. Розмір таких витрат підтверджується: додатком до договору про надання правової допомоги від 08.04.2020 року; актом виконаних робіт про надання юридичних послуг від 16.07.2020 року. Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити співмірності їх розміру. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено. Враховуючи задоволення позову, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду України у справі №826/2689/15 від 09.04.2019 року.

Outcome: approved