Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. У позові вказував, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву без номеру від 19.07.2016 року. Зазначав, що відповідачка, при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві, де є її відповідні запевнення щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідачка. Заявою відповідачки підтверджується факт проінформованості про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Дія договору також підтверджується фактом користування відповідачкою картковим рахунком та використання кредитних коштів. Виконання відповідачкою договору вбачається також з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідачці було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачці надано кредитну картку, номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13000,00 грн, що зазначено у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідачка при укладанні договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Однак відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку, у зв`язку з чим станом на 11.10.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 25725,13 грн, з яких: 17693,30 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 17693,30 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 3804,48 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 4227,35 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія. Просив стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номеру від 19.07.2016 року у розмірі 25725,13 грн станом на 11.10.2020 року, з яких: 17693,30 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 17693,30 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 3804,48 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 4227,35 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія та 2102,00 грн судового збору. У судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про місце, день та годину слухання справи, в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Також у доданому до позовної заяви клопотанні зазначив, що банк підтримує позовні вимоги в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку банку відсутні. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення судом не заперечує. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов визнала частково. Підтримала відзив на позов, у якому зазначила, що між нею та банком не було укладено будь-якого договору в паперовому вигляді, предметом якого було надання їй кредиту та встановлення умов кредитування (сума кредиту, строк повернення, визначення розміру та порядку нарахування штрафних санкції та пені). Вона не ставила підпис ні під яким договором. Позивачем не подано копії або оригіналу жодного договору, завіреного нею - стороною цього договору, на підтвердження укладення такого договору. Вона заперечує проти укладення між нею та банком договору шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки перед отриманням кредиту не була ознайомлена з ними та не знала, що такі розміщені на сайті банку. Тобто вона не приєднувалась до зазначених позивачем Умов та Правил. В анкеті-заяві без номеру від 19.07.2016 року, яку вона підписала, не вказувався строк повернення кредиту, процентна ставка за користування кредитом, а також штрафні санкції за користування кредитом. За відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з нею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Анкета-заява без номеру від 19.07.2016 року не підтверджує видачу картки, її номер, надання грошових коштів на цю картку, відкриття рахунку і зарахування кредиту на цей рахунок. Вона не володіє спеціальною освітою та досвідом роботи, що давав би їй можливість бути обізнаною у сфері надання банківських послуг. Є пересічним споживачем банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованою про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та умовами і правилами надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує значного часу та відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Дії позивача щодо встановлення умов кредитування в односторонньому порядку без згоди та поінформування про це позичальника протирічать принципу розумності і справедливості. Додані позивачем до позовної заяви витяги з «Тарифів» та «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви, не можуть прийматись судом в якості належних доказів, так як повністю залежать від волевиявлення банку, який неодноразово в односторонньому порядку змінює умови кредитування без волевиявлення іншої сторони - позичальника. Позивач має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, або інша їх редакція. Але позивачем жодним доказом це не підтверджено. Роздруківка Умов та Правил надання банківських послуг із сайту позивача, в тому числі й їх огляд на сайті, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим банком у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, кредитор міг додати до позовної заяви витяги з тарифів та умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору ані щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, ані щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені. Твердження позивача про те, що такі Умови та Правила містились на сайті на дату видачі їй картки не підтверджено жодним належним доказом, окрім слів позивача, який є зацікавленою стороною в цьому спорі. Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів нею не підписувались. Цей документ також не містить дати його підписання представником позивача. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, якими встановлено підтвердження того, що ці Умови та Правила були додатком до підписаної нею анкети-заяви. Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» не містить підпису позичальника, не датований як документ. Невід`ємною частиною кредитного договору згідно з пунктами 2.1.1.2., 2.1.1.12.13 витягу з Умов та Правил є Пам`ятка клієнта, яка видається позичальнику, визначає, зокрема умови кредитування, вид кредитної картки. Така Пам`ятка у матеріалах справи відсутня, нею не підписувалась, що підтверджує відсутність між сторонами відносин кредитування. З огляду на вищезазначене, вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна вважати складовими частинами укладеного між нею та позивачем кредитного договору. Вона не була обізнана із жодною редакцією Умов та Правил, своєї згоди на сплату процентів в такому розмірі не давала. Тому твердження про те, що сторони дійшли згоди про нарахування процентів в розмірі, зазначеному позивачем, за прострочений кредит є голослівним та не обґрунтованим жодним належним доказом. Неналежним доказом також є Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування рахунку, оскільки вона не засвідчує згоди клієнта на зміну умов кредитування. Умови кредитування змінювались Банком в односторонньому порядку. Згоди щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку вона не давала, про зміну умов кредитування та обслуговування рахунку обізнана не була. Таким чином без її згоди позивач в односторонньому порядку змінює умови кредитування. Надана позивачем Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування рахунку не містить згоди іншої сторони - клієнта на здійснені Банком зміни або поінформованості клієнта про такі зміни зі сторони Банку. Вона не змінювала ніякий ліміт і відповідно жодна зміна ліміту в односторонньому порядку самим позивачем не може підтверджувати надання кредитних грошових коштів, що і лише є підставою для виникнення зобов`язання. В цій довідці не зазначено, хто її підписав та чи мала ця особа права на її підписання. В матеріалах справи відсутні графіки погашення кредитних грошових коштів. Також відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримав вимоги, передбачені ч.2 ст.11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Розрахунок заборгованості, який поданий позивачем не відповідає дійсності, оскільки позивач суму непогашеного кредиту щомісячно збільшував на суму нарахованих відсотків і вже на збільшену суму нараховував наступний місяць нові відсотки. Таким чином, позивачем сума заборгованості за тілом кредиту розрахована невірно і значно збільшена. З самої ж позовної заяви не зрозуміло, як працівник банку робив розрахунок заборгованості, з якого строку нараховувалась пеня та прострочка платежів. Згідно з позовною заявою станом на 11.10.2020 року позивачем нараховано заборгованість за тілом кредиту у сумі 17693,00 грн. Однак за її підрахунками за період з 19.07.2016 року по 20.10.2020 року нею було поповнено картку на суму 68307,86 грн, а знято з картки суму 70764,52 грн. Тому сума заборгованості за тілом кредиту становить 2456,66 гривень. Таким чином, її заборгованість перед позивачем становить 2456,66 грн і проти сплати цієї суми не заперечує. Нарахування позивачем в односторонньому порядку встановленої пені та процентів за кредитом вважає незаконним. Згідно позовної заяви станом на 11.10.2020 року нарахована пеня становить 4227,35 грн, а заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, становить 3804,48 гривень. У заяві без номеру від 19.07.2016 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, у цій заяві розмір відсотків, які нараховуються на прострочений кредит та порядок їх нарахування не зазначено. Оскільки банком не надано підтверджень про конкретні запропоновані їй Умови та правила банківських послуг, а у анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також те, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з нею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, вимога про стягнення пені в даному випадку не ґрунтується на нормах законодавства. Позивачем не надано належного розрахунку пені із зазначенням суми заборгованості, розміру пені та періоду, за який вона нараховується. Крім того, позивачем не надано належного розрахунку відсотків, нарахованих на прострочений кредит. А саме, не зазначено суми заборгованості, розміру відсотків та періоду, за який вони нараховуються. З розрахунку, наданого позивачем, неможливо встановити за який період нараховано відсотки та з якої суми. Просила застосувати позовну давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) в один рік та три роки до кожного платежу на погашення заборгованості за відсотками. Просила позовну заяву задовольнити частково та стягнути з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за заявою б/н від 19.07.2016 року в сумі 365,00 грн та відмовити у стягненні з неї пені у сумі 4227,35 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит у сумі 3804,48 гривень. Ухвалою суду від 11.02.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Кіріченко В.М., про огляд веб-сайту у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Суд, заслухавши відповідачку [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом установлено, що підставою для звернення з даним позовом до суду стало невиконання відповідачкою [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором без номеру від 19.07.2016 року, внаслідок чого станом на 11.10.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 25725,13 гривень. На підтвердження позовних вимог представником позивача надано такі докази: розрахунок заборгованості за договором без номеру від 19.07.2016 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , з якого вбачається, що станом на 30.11.2019 року заборгованість за кредитним договором становила 21920,65 грн, з яких: 17693,30 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 13881,60 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 3811,70 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4117,04 грн - нарахована пеня; 110,31 грн - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Погашено заборгованості за тілом кредиту - 57663,09 грн; погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2021,24 грн; розрахунок заборгованості за договором без номеру від 19.07.2016 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , з якого вбачається, що станом 11.10.2020 року заборгованість за кредитним договором становила 25725,13 грн, з яких: 17693,30 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 17693,30 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 3804,48 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 4227,35 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , згідно якої 19.07.2016 року встановлено кредитний ліміт 500,00 грн, 05.07.2017 року збільшено кредитний ліміт до 8000,00 грн, 11.11.2017 року збільшено кредитний ліміт до 13000,00 грн, з 21.03.2019 року зменшено кредитний ліміт на 0,00 грн; довідку про надання [PERSON] кредитних карток, остання 06.05.2017 року на строк до 05/21; копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 19.07.2016 року, з якої вбачається, що [PERSON] своїм підписом погодилася, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг; копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», без підпису [PERSON] ; копію примірника Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначені умови та привила виконання взятих на себе клієнтом зобов`язань, а також права та обов`язки банку, права та обов`язки клієнта, відповідальність сторін та інші умови кредитування без підпису [PERSON] ; копію паспорта відповідачки [PERSON] , з якої вбачається, що на копії проставлено підпис відповідачки; копію виписки по рахунку [PERSON] станом на 13.10.2020 року. На спростування позовних вимог відповідачкою надано виписки по рахунку [PERSON] станом на 03.02.2021 року на 55 аркушах. При вирішенні справи суд застосовує такі норми права. Відповідно до частин 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1 та 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З наданих представником позивача та досліджених судом доказів установлено, що 19.07.2016 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] укладено договір приєднання без номеру, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок: 19.07.2016 року - встановлено 500,00 грн; 05.07.2017 року - збільшено до 8000,00 грн; 11.11.2017 року - збільшено до 13000,00 грн; 21.03.2019 року - зменшено на 0,00 грн. З наданих представником позивача та досліджених судом доказів установлено, що у анкеті-заяві позичальника [PERSON] від 19.07.2016 року процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру та можливості нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зазначив, що відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту та по відсотках за користування кредитом, проте просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту та складові повної вартості суми кредиту, зокрема пеню, а також відсотки за ст.625 ЦК України. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором від 19.07.2016 року посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною спірного договору. Умовами та Правилами надання банківських послуг, що надані представником позивача на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), та інші умови. При цьому, відповідачка [PERSON] заперечує, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла позичальник та ознайомилася і погодила з ними, підписуючи анкету-заяву 19.07.2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо можливості нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату простроченого тіла кредиту, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останньої домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і Правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) посилання на відступлення від правової позиції, викладеної раніше у постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), що було обов`язковим згідно з частиною першою статті 360-7 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття постанови) відсутнє. Враховуючи те, що Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.07.2016 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді можливість нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» не дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Враховуючи зазначені обставини, беручи до уваги розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту відсутня, оскільки зазначені 17693,30 грн. є заборгованістю за простроченим тілом кредиту, можливості нарахування якої у анкеті-заяві позичальника [PERSON] від 19.07.2016 року не передбачено, Суд дійшов висновку, що в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] необхідно відмовити. Також суд враховує, що згідно довідки про зміну умов кредитування відповідачці було встановлено кредитний ліміт в сумі 13000,00 грн. Тобто сума отриманих коштів, які повинна повернути відповідачка позивачу становила 13000,00 гривень. Разом з тим, з розрахунку заборгованості станом на 30.11.2019 року вбачається, що відповідачка сплатила позивачу заборгованість за тілом кредиту на загальну суму 57663,09 грн та безпідставні заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 2021,24 грн та заборгованість по пені в сумі 489,69 грн, а всього на загальну суму 60174,02 гривень. Тобто сума сплачених відповідачкою коштів на погашення тіла кредиту та пені перед позивачем перевищує суму отриманих відповідачкою коштів на 47174,02 гривень. Тому суд вважає, що відповідачка повністю повернула позивачу кошти, отримані на підставі анкети-заяви від 19.07.2016 року. Враховуючи встановлені судом обставини, доводи відповідачки про часткове визнання позову є помилковими, оскільки не ґрунтуються на законі, а тому судом до уваги не приймаються. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 року по справі №917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору (принцип jura novit curia - "суд знає закони"). На підставі наведеного, ст.ст.1, 3, 207, 526, 527, 530, 549, 551, 611, 612, 626, 628, 633, 634, 638, 1048-1050, 1054-1055, 1056-1 ЦК України, ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed