Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

03.05.2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку, що знаходиться на території Токарівської сільської ради. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 31.12.2014 року померла [PERSON], яка прийняла спадщину, але не встигла оформити свої спадкові права на земельну ділянку, що належала [PERSON], який помер 02.06.2008 року. [PERSON] заповідала земельну ділянку [PERSON] 10.04.2017 року приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на земельну ділянку відсутні правовстановлюючі документи. Право власності [PERSON] підтверджується копією державного акту та довідкою з державного кадастру. Враховуючи, що можливості оформити спадщину іншим шляхом немає, позивач просить суд визнати за нею право власності на зазначений земельну ділянку. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилась. Подала заяву про визнання позову, просила розглянути справу без її участі. Третя особа у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та третьої особи на підставі наявних доказів. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до копії державного акту серії ЖТ № 144801 від 01.07.2003 р. земельна ділянка площею 2,8839 га на території Токарівської сільської ради, кадастровий номер 1824086000:05:000:0141, належить [PERSON] (а.с. 12) Право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 07.12.2015 року (а.с. 11) та листом Відділу Держгеокадастру в Новоград-Волинському районі (а.с. 13) Згідно свідоцтва про смерть № 1-ТП № 090465 від 03.06.2008 р., [PERSON] помер 02.06.2008 р. (а.с. 10) Приватним нотаріусом Новоград-Волинського районного нотаріального округу [PERSON] надано інформацію про те, що ним заведено спадкову справу №113/2014 після [PERSON], який помер 02.06.2008 року. Заяву на видачу спадщини за законом подала мати померлого [PERSON], яка померла 31.12.2014 року. (а.с. 45) Родинний звязок [PERSON] з [PERSON] підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану (а.с. 35) Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 252870 від 02.01.2015 року, [PERSON] померла 31.12.2014 р. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Згідно із ст. 1299 ЦК України, яка була чинна до 04.08.2013 року, передбачалось, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно з п. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (чинного на даний час) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON], яка померла 31.12.2014 року набула право власності на земельну ділянку кадастровий номер - 1824086000:05:000:0141, площею 2,8839 га, що розташована на території Токарівської сільської ради Новоград-Волинського району. Відповідно до заповіту, який був посвідчений секретарем Токарівської сільської ради 16.11.2010 р., [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 46) Відповідно до заповіту, який був посвідчений секретарем Токарівської сільської ради 08.12.2014 р., [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку, яка згідно державного акту серії ЖТ № 144801 оформлена на сина спадкодавця [PERSON] (а.с. 47) Згідно ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Таким чином, суд дійшов висновку, що заповітом від 08.12.2014 р. [PERSON] скасувала свій заповіт від 16.11.2010 р. в частині земельної ділянки кадастровий номер - 1824086000:05:000:0141, площею 2,8839 га, виключивши її зі складу майна, право власності на яке переходить до [PERSON] Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ТП № 121508 від 03.03.2015 р. [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Шустицька». (а.с. 15) Згідно постанови приватного нотаріуса [PERSON] від 10.04.2017 р., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи, що [PERSON] за життя набула право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування після смерті сина, це майно увійшло до спадкової маси, отже, право власності на нього в порядку спадкування за заповітом перейшло до позивача. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved