Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

8 липня 2021 року, заявник звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту народження дитини (онуки) на тимчасово окупованій території України, в якій просить суд встановити факт народження [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Севастополі Автономної Республіки Крим, батьками якої є: мати - громадянка України [PERSON] , [INFO] ; батьком - громадянин України [PERSON] , [INFO] , які мешкають по [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є батьком [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 27.12.1986), який зареєстрований за адресою: по [ADDRESS] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Новомиколаївським РВ УМВС України в Запорізькій області, 27.02.2004, РНОКПП [NUMBER] ). [INFO] в місті Севастополі у [PERSON] і його дружини [PERSON] народилася дитина жіночої статі - [PERSON] . Факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, отже відсутня можливість зареєструвати дитину відповідно до вимог Законодавства України, що в подальшому може унеможливити або ускладнити реалізацію гарантованих дитині прав і свобод. [PERSON] в судовому засіданні підтримав свою заяву, просив її задовольнити. Зазначив, що його син і невістка, наразі не в змозі самостійно звернутися із відповідною заявою в суд. Із заявами про видачу свідоцтва про народження дитини до органів до органу центральної виконавчої влади її батьки та інші родичі не зверталися. Представник заінтересованої особи в судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань і пояснень не надав. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 17 червня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, 17 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвища чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] , про що 17 червня 2011 року зроблено відповідний актовий запис №370. Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Новомиколаївським РВ УМВС України в Запорізькій області, 27 лютого 2004 року, [PERSON] є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Гагарінським РВ УМВС України в місті Севастополі, 8 липня 2011 року, [PERSON] є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 16 червня 2015 року відділом записів актів громадянського стану Гагарінського району міста Севастополя Управління записів актів громадянського стану міста Севастополя, [PERSON] , яка народилася [INFO] , є донькою [PERSON] і [PERSON] . Зазначене свідоцтво про народження видане зразка Російської Федерації та завірене відбитком печатки Російської Федерації. Положеннями ч.1 ст.317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно з п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України,суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Статтею 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року №789-XII, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави - учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до змісту п.10 постанови Пленуму Верховного суду України року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5, суди можуть встановлювати факти народження, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. За змістом ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Форма та порядок видачі документа про народження, на підставі яких здійснюється державна реєстрація народження, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року №545. Відповідно до положень вказаного наказу, підставами для державної реєстрації народження є: а) медичне свідоцтво про народження (форма N103/о); б) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N103-1/о). Зазначених довідки і свідоцтва батьки дитини не отримували оскільки вона народилася на тимчасово окупованій території України. Згідно з ч.1 ст.144 СК України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст.7 ЗУ «Про громадянство України» визначено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Так, в березні 2014 року територія АР Крим була анексована Російською Федерацією та на території АР Крим було запроваджене законодавство Російської Федерації. Тому зазначене вище свідоцтво про народження відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює правових наслідків. В зв`язку з чим заявник, його син і невістка не можуть зареєструвати народження дитини. Судом було встановлено, що реєстрація народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану держави Україна не проводилась. Щодо можливості використання як доказу по справі свідоцтва про народження зразку Російської Федерації, слід вказати наступне. Відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» м. Севастополь є тимчасово окупованою територією. Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, є недійсними і не створює правових наслідків. Отже, хоча згаданий і документ виданий органом Російської Федерації, однак цей орган утворено на тимчасово окупованій території. Разом з цим, відповідно до висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), Молдови та Росії (зокрема, Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), які ґрунтуються на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, суд вважає за можливе взяти до уваги свідоцтво про народження дитини, надане заявником з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи. Оскільки встановлення факту народження дитини необхідно заявнику для реалізації прав та свобод його онукою, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. За змістом ст.18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. Оцінюючи подані заявником документи, зокрема і той який був виданий на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження, суд враховує, що народження дитини у громадян України на окупованій території є юридичним фактом, що є наслідком виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав новонародженої людини.

Outcome: approved