Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

В позові зазначено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить літній будинок на території бази відпочинку» [INFO]» по [ADDRESS]. При користуванні будинком виникли складнощі у користуванні пляжем, що знаходиться перед будинком, оскільки його частина незаконно була передана у приватну власність. Так, земельна ділянка, що знаходиться у пляжній зоні, площею 0,0812 га була придбана у власність відповідачем [PERSON], який отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий23 лютого 2012 року, відділом Держкомзему України в Якимівському районі, кадастровий номер [NUMBER]. [PERSON] придбав цю земельну у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2010 року. Продавцю [PERSON] зазначена земельна ділянка належала на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 27 червня 2010 року відділом Держкомзему України в Якимівському районі, кадастровий номер [NUMBER]. Підставою для видачі цього акту було розпорядження голови Кирилівської селищної ради про затвердження проекту відведення земельної ділянки. Цей проект складений без врахування пляжних зон і смуг відведення. До цього зазначена земельна ділянка була складовою частиною земельної ділянки площею 2,0 га на яку було оформлено державний акт на ім`я [PERSON] Постановою Якимівського районного суду Запорізької області від 11 травня 2011 року по справі № 2-а-4/2011 було визнано незаконним та скасовано державний акт про право власності на земельну ділянку загальною площею 2,0 га на ім`я [PERSON] Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 13 липня 2015 року, роз'яснення вищевказане судове рішення, і зазначено, що причиною скасування державного акту є також та обставина, що частина земельної ділянки площею 2,0 га знаходяться межах пляжної зони прибережних захисних смуг Азовського моря на відставні менш ніж 100 метрів від урізу води. Згідно державного акту серії [NUMBER] ні ім`я [PERSON] земельна ділянка має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Знаходження земельної ділянки в пляжній зоні обумовлює можливість власності на неї тільки для органів місцевого самоврядування та держави. Господарська діяльність на цій земельній ділянці не передбачена ні земельним, ні водним законодавством та обмежує його право та право членів ОК «Любава Приазовє» на вільний доступ до пляжної зони. В зв'язку з чим просив суд визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 23 лютого 2012 року відділом Держкомзему України в Якимівському районі, кадастровий № [NUMBER] на ім'я [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, та просив задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували, надавши письмові заперечення, які були повністю підтримання представником в судовому засіданні. Представник відповідача відділу Держземагенства в Якимівському районі Запорізької області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, викликався належним чином. Представник третьої особи - обслуговуючого кооперативу «Любава Приазов'я» в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, викликався належним чином. Вислухавши пояснення осіб які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 17 жовтня 2014 року, виданого реєстраційною службою Якимівського районного управління юстиції в Запорізькій області належить літній будинок на території бази відпочинку «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] Відповідачу [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 23 лютого 2012 року відділом Держкомзему України в Якимівському районі, кадастровий номер [NUMBER] належить земельна ділянка, загальною площею 0,0812 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], база відпочинку «[INFO]». Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на порушення вимог Земельного та Водного законодавства, щодо прибережної захисної смуги морів та морських заток, а також неможливість перебування земельної ділянки, розташованої в межах 100-метрової прибережної зони у приватній власності. Однак позивачем не зазначено чим саме порушується його право приватної власності на житловий будинок або земельну ділянку. Згідно до вимог ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актом цивільного законодавства. Згідно до вимог ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилаючись на своє право власності на літній будинок на території бази відпочинку «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] позивач не зазначав про те, чи є у нього право власності або користування або інші права щодо спірної земельної ділянки, її розташування, чи порушується відповідачем [PERSON] у теперішній час його право приватної власності на літній будинок чи земельну ділянку, зазначивши лише те, що земельна ділянка знаходиться в пляжній зоні і не може бути приватизована, оскільки повинна належати державі або місцевій громаді, а відповідач [PERSON] незаконно нею володіє і незаконно здійснює будівництво. Згідно до ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування" №280/97 від 21.05.1997р. сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Із матеріалів справи видно, що позивач не уповноважений місцевою територіальною громадою селища Кирилівка на звернення до суду із позовом про захист прав громади. У порушення вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України позивач не навів у позовній заяві і не надав суду доказів про те, чи є у позивача право вимоги до відповідача [PERSON], чи були порушені і які саме права позивача оспорюваним Державним актом на землю на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], видного на ім'я [PERSON] Крім того, сторонами по справі в якості доказів, взагалі не надано оспорюваний Державний акт на право власності на земельну ділянку та не надходило клопотань про витребування його копії для дослідження в судовому засіданні. За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні порушення законних прав позивача, що підлягають захисту у даній справі, позові вимоги є недоведеними і у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного, ст. ст. 10,11,60, ч.3 ст. 209, 212,213-215 ЦПК Україна суд,-

Outcome: dismissed