Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

В січні 2013 року Остерська міська рада звернулась з позовом до КП «Ніжинське МБТІ» Чернігівської обласної ради, в якому просила визнати відумерлою спадщиною нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS], що належав померлому [INFO] [PERSON], та передати цей житловий будинок, як відумерлу спадщину у власність територіальній громаді м. Остер в особі Остерської міської ради. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 березня 2013 року позов задоволено. Визнано після [PERSON], померлого [INFO] року, відумерлою спадщину, що складається із житлового будинку [ADDRESS]. Передано житловий будинок [ADDRESS], які відумерлу спадщину у власність територіальної громади м.Остер Козелецького району Чернігівської області в особі Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області. В апеляційній скарзі Прокуратура Чернігівської області просить рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 березня 2013 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, апелянт зазначає, що після смерті [INFO] року [PERSON], відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS], в якому на час смерті останнього проживав його син - [PERSON], який помер [INFO], та який відповідно до вимог ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після свого батька, та у якого залишилася малолітня дочка [PERSON] Відповідно до ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на одержання в установленому порядку в спадщину майна батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Малолітня дитина [PERSON], відповідно до ст.1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька та яка складається із житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні прокурор та законний представник малолітньої [PERSON] підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Представники заявника Остерської міської ради Козелецького району, заінтересованої особи КП "Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації" та органу опіки та піклування до суду не з'явилися, надіславши заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Ухвалене судом першої інстанції по справі рішення не відповідає цим вимогам процесуального закону. Суд першої інстанції визнав відумерлою спадщиною житловий будинок [ADDRESS], який належав [PERSON], виходячи із того, що спадкоємці до нотаріальної контори за оформленням спадщини після смерті [PERSON] не зверталися, що свідчить про відсутність таких спадкоємців. Однак, із такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитися не може, оскільки ці висновки суперечать матеріалам справи й не ґрунтуються на законі. Так, згідно з вимогами ч.1 ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Апеляційним судом встановлено, що власник спірного будинку [ADDRESS] (а.с. 2) [PERSON] помер [INFO] року і після його смерті відкрилась спадщина на зазначений вище житловий будинок. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. А місцем відкриття спадщини, згідно з вимогами ст.1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Також судом встановлено, що на час смерті спадкодавця [PERSON] в будинку був зареєстрованим та проживав його син [PERSON], який за змістом ст.1261 ЦК України відноситься до спадкоємців першої черги. Відповідно до положень ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Отже, враховуючи вищенаведені правові норми, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON] та складається із спірного житлового будинку [ADDRESS]. Проте, районний суд дані обставини при постановленні оскаржуваного рішення не врахував. Направляючи запити компетентному органі щодо зареєстрованих осіб у спірному будинку (а.с.16,21), суд не дочекався відповіді, що призвело до ухвалення невірного рішення. Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що 25.03.2003 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с.44). В їх шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с.43). Спадкоємець [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] (а.с.2). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] за життя не звертався до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, як це передбачено ч.1 ст.1297 ЦК України. Зі змісту ч.5 ст.1268 ЦК України вбачається, що незалежно від часу прийняття спадини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та, згідно з ч.3 ст.1296 Кодексу, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Малолітня дочка [PERSON] - [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] в силу ч.1 та 4 ст. 1268 ЦК України відповідно до приписів яких, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно з ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на одержання в установленому порядку в спадщину майна батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Враховуючи вищевикладені обставини та правові норми, апеляційний суд вважає що у суду першої інстнції не було правових підстав ухвалювати рішення про визнання спадщини відумерлою, оскільки малолітня [PERSON] є такою, що прийняла спадщину, яка складається із спірного житлового будинку [ADDRESS] Козелецького району, в силу положень ст.1268 Цивільного кодексу України. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 березня 2013 року постановлено без повного та всебічного з'ясування усіх істотних обставин справи, а тому не може бути визнане законним, обґрунтованим, а тим більш справедливим, у зв'язку з чим на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні вищезазначеної позовної заяви Остерської міської ради, за безпідставністю цих вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed