Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому зазначала наступне. З відповідачем [PERSON] вони мають дитину, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2011 року по справі №2-3915/2011, вирішено стягнути з відповідача, на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 15.12.2011 року і до повноліття дитини. 31.08.2012 року, за вищезазначеним рішенням, Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя видав виконавчий лист №2-3915/2011, який у вересні 2014 року пред`явлений до виконання до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на підставі якого розпочато примусове виконання вищезазначеного рішення, оригінал виконавчого листа знаходиться у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі мною та перебуває на моєму утриманні. Зазначаючи про те, що змінився розмір мінімального розміру аліментів на дитину, потреби дитини за цей час збільшилися, аліменти відповідач сплачує нерегулярно, просила суд змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача, на свою користь, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2011 року по справі №2-3915/2011 у твердій грошовій сумі розміром 300 гривень на аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини, тому, що саме цей розмір забезпечить права дитини на рівень життя, достатній для його повного і гармонійного фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, підготовки до самостійного життя в суспільстві та благополуччя. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність та відзиву на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до загальних норм права ст.ст. 180, 181 СК України обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. У судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину- [PERSON] , [INFO] , державна реєстрація народження якого проведена Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що 13.01.2011 року зроблено відповідний актовий запис №41, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.01.2011 року. Факт того що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 15.09.2018 року, згідно якого я [PERSON] , [INFO] , після державної реєстрації шлюбу стала іменуватись прізвищем [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2011 року по справі №2-3915/2011 вирішено стягнути з відповідача, на користь позивача з відповідача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 15.12.2011 року і до повноліття дитини. 31.08.2012 року, за вищезазначеним рішенням, Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя видав виконавчий лист №2-3915/2011, який у вересні 2014 року пред`явлений мною до виконання до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на підставі якого розпочато примусове виконання вищезазначеного рішення, оригінал виконавчого листа знаходиться у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що підтверджується відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження, реєстраційний номер виконавчого провадження: 44690703. Малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом позивачем та перебуває на її утриманні. Декларацією прав дитини від 1959 р. закріплені принципи, що дитині має належати право на здорове зростання і розвиток. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Дитина має право на здобуття освіти, яка має бути безоплатною та обов`язковою, щонайменше на початкових рівнях. Дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Дитині має бути забезпечена повна можливість відпочинку та ігор, спрямованих на цілі освіти. Виходячи зі змісту статті 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Забезпечення дитині такого захисту і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом є обов`язком держави. В ст. 27 Конвенції про права дитини закріплено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батько (-ки) або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, при цьому держави учасниці Конвенції проголосили це зокрема вважаючи, що дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за Вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно ч. 1 та ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю - позивачкою по справі, та знаходиться на її утриманні. У зв`язку із тим, що потреби дитини з часу ухвалення судового рішення 2011 року за цей час суттєво збільшилися, як і збільшився прожитковий мінімум на дитину, аліменти відповідач сплачує нерегулярно, є підстави для зміни способу стягнення аліментів шляхом збільшення розміру аліментів. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" із відповідними змінами прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років з 01 січня 2019 до 30 червня 2019 року складає 2027 грн., с 01 липня до 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. В силу ст. 141 СК України кожен із батьків зобов`язаний забезпечити половину від цього прожиткового мінімуму. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що маються підстави для зміни способу стягнення аліментів, оскільки дійсно, аліменти, які сплачує відповідач на користь позивачки є меншими, і крім того, у зв`язку з ростом цін на комунальні послуги, продукти тощо у позивача значно погіршився матеріальний стан. Що стосується дати початку стягнення змінених судом аліментів, то суд приходить до наступного. Як зазначено в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Аналізуючи зібрані по справі докази суд прихиодить до висновку про необхідність збільшення розміру аліментів та стягнення з відповідача аліментів на неповнолітнього сина у розмірі ј частина розміру аліментів щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Також відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved