Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

10.02.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел», в якій позивачка просила суд визнати недійсним договір № ЗБ-00009991 від 17.07.2020 року, укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування вимог посилається на те, що 17.07.2020 року між сторонами було укладено вищезазначений договір, відповідно до якого вона отримала кредит на суму 1 100,00 грн. Позивачка зазначає, що при укладенні вказаного договору їй, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, передбачена ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже відсутнє будь-яке письмове твердження про його ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Працівники ТОВ «Лайм Кепітел» при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Крім іншого, відповідачем порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що позивачка вважає несправедливими умови кредитного договору, зокрема згідно додатку до кредитного договору зазначена реальна річна процентна ставка за кредитом від суми кредиту. Поряд з цим, згідно договору при порушенні позичальником своїх зобов`язань за цим договором, в тому числі у разі прострочення встановленого у цьому договорі строку повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3,00 від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить майже 100%. Поряд з цим, кредитним договором порушено норми ч. 1 ст. 61 Конституції України щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання. Позивачка посилається, що відповідач не повідомляв їй про умови та строки обробки її персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана нею згода на обробку персональних даних є безстроковою та безвідкличною. З огляду на вищенаведене, позивачка вважає, що кредитний договір № ЗБ-00009991 від 17.07.2020 року слід визнати недійсним. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 16.02.2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 274 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 25.03.2021 року до канцелярії суду надійшов від представника відповідача відзив на позов, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Також зазначає, що 16.07.2020 року позивачка звернулась до Запорізького відділення № 5 ТОВ «Лайм Кепітел» з метою отримання кредиту. Крім того, позивачка вводить суд в оману, стверджуючи, що відповідач не ознайомлював її з умовами кредитування, особою та місцезнаходженням кредитодавця, ризиками, що передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів». Перед підписанням кредитного договору, позичальник ознайомлюється з його змістом. В разі згоди позичальника із всіма істотними умовами договору, він його власноруч підписує. Також про те, що перед укладенням кредитного договору позивачка була ознайомлена з Типовою формою кредитного договору, інформацією про Товариство, кредитній умови та орієнтовну сукупну вартість заявленої суми кредиту, свідчить її власноручний підпис на інформаційному листі, який є додатком до кредитного договору. Представник відповідача зазначає, що твердження позивача, що вищезазначений договір є недійсним безпідставні. А саме: позивачка самостійно обрала письмову форму укладення договору; позивачка є повністю дієздатною; на момент укладення договору її волевиявлення було вільним та відповідало її внутрішній волі. Позивачка у своєму позові надає недостовірну інформацію, що вона не надавала згоду на обробку своїх персональних даних та не була повідомлена про умови та строки обробки персональних даних. Проте, позивачкою перед підписанням кредитного договору підписано згоду на збір та обробку персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, що відповідає положенням Закону України «Про захист персональних даних». Позивачка, підписавши власноруч кредитний договір № ЗБ-00009991 від 17.07.2020 року, усвідомлювала його умови та вважала їх для себе прийнятними. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 17.07.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Лайм Кепітел» був укладений Кредитний договір № ЗБ-00009991. Відповідно до п.1.1. Розділу 1 «Предмет та строк дії договору» своїми підписами під цим кредитним договором сторони засвідчують, що розуміють зміст та суть поняття «споживчий кредит». Позичальник засвідчує, що кредит, що отримується ним в межах цього договору, має ціль, не пов`язану з задоволенням споживчих потреб і розуміє, що правовідносини в межах даного договору не підпадають під поняття/ознаки споживчого кредиту і на них не розповсюджується законодавство, що регулює споживче кредитування в Україні. За цим договором кредитодавець передає позичальнику грошові кошти у сумі 1 100,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі та порядку, що визначені цим кредитним договором. Згідно п.1.2. строк дії договору складає 365 календарних днів. Строк користування кредитом складає 16 днів, а у випадках, передбачених цим кредитним договором, може бути продовжений до 96 днів включно (п.1.3). Відповідно до п.1.4. сторони визнають, що зазначені процентні ставки є їх двосторонньою взаємною домовленістю. Проценти за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом, а саме: - у розмірі 2,0% від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом протягом 16 календарних днів з дня надання кредиту (п.п.1.4.1); - у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом з дня, наступного за днем закінчення строку, передбаченого п.п. 1.4.1. договору, якщо зобов`язання не виконанні позичальником належним чином наступні 80 календарних днів до 96 календарного дня включно з дати надання кредиту (п.п. 1.4.2). Згідно п.1.5. позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом за фактичну кількість днів такого користування кредитом з розрахунку: на строк, зазначений у п.п. 1.4.1 договору - 730% річних, а у п.п. 1.4.2 договору - 912,5 % річних. Згідно п.3.1. Розділу 3 «Порядок розрахунків» сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься відповідно до умов цього договору та Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лайм Кепітел», текст яких розміщений на сайті кредитодавця http://limecapitak.com.ua. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у процентах від суми кредиту з дня надання кредиту позичальнику до дня та за ставками, зазначеними у п.1.4. договору (п.3.2.). Розділом 4 «Застереження позичальника щодо дійсності умов договору» підтверджується, що позичальник чітко усвідомлює всі умови цього кредитного договору; позичальник вважає умови цього договору вигідними для себе. Згідно п.5.5. Розділу 5 «Відповідальність сторін. Вирішення спорів» у випадку несплати позичальником суми кредиту у строк 16 календарних днів з дня надання кредиту, позичальник на вимогу кредитодавця, що пред`являється не раніше п`ятнадцятого дня існування несплати суми кредиту позичальником, зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 100 грн. У випадку порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування кредитом, кредитодавець має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі 2,5% від суми залишку кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості, починаючи з 97 дня з моменту надання кредиту до дня повного погашення заборгованості (п.5.6). Відповідно до п.7.3. Розділу 7 «Інші положення договору» підписанням цього кредитного договору позичальник підтверджує, що: - отримав від кредитодавця до укладення цього кредитного договору інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; - повідомлений про свої права згідно зі ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних»; - інформація надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; - надав згоду на передачу кредитодавцю своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану позичальника та його спроможності виконати зобов`язання за кредитним договором; - надав безумовну згоду на те, що кредитодавець має право звертатись за інформацією про фінансовий стан позичальника до третіх осіб, які пов`язані з позичальником діловими, професійними, особистими, сімейними або іншими стосунками у соціальному бутті; - надав згоду на збір та надання інформації, яка згідно із ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» входить до складу Кредитної історії, до будь-якого або до всіх Бюро Кредитних історій, включених до Єдиного реєстру бюро кредитних історій; - надав згоду на відправлення йому телефонних, факсимільних, електронних та інших повідомлень, які стосуються цього Кредитного договору та виконання обов`язків за ним, без обмеження кількості вказаних повідомлень та терміну їх направлення; - надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання позичальника перед кредитодавцем на підставі цього кредитного договору, кредитодавець має право передати персональні дані позичальника третім особам для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за кредитним договором, договірної неустойки, збитків та інших засобів правового захисту; - надав згоду Товариству на проведення On-Line верифікації, на обробку своїх персональних даних, отриманих за допомогою системи BankID для отримання послуги. Згідно п.7.7, уклавши цей договір позичальник підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця в мережі Інтернет за посиланням: http://limecapitak.com.ua. В додатку № 1 до Кредитного договору № ЗБ-00009991 від 17.07.2020 року викладено детальний розпис сукупної вартості кредиту, який також підписано позивачкою. Крім того, підпис позивачки також міститься в інформаційному листі від 16.07.2020, де зазначено, що [PERSON] , перед укладенням кредитного договору, ознайомлений (-а) з Правилами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лайм Кепітел» та Примірним кредитним договором. Крім того позивачка перед укладенням договору була ознайомлена з інформацією, про особу та місцезнаходження кредитодавця. Крім іншого, позивачкою була підписана анкета-заява позичальника, а також згода на обробку персональних даних. 17.07.2020 року [PERSON] було надано грошові кошти за кредитним договором № ЗБ-00009991 від 17.07.2020 року, що підтверджується копією видаткого касового ордера від 17.07.2020 року підписаного позивачкою. 07.11.2020 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про продовження строку користування Кредитом за вищезазначеним кредитним договором на 16 днів та сторонами було підписано Додаткову угоду № 7 до Кредитного договору № ЗБ-000009991 від 17.07.2020 року. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України). За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач обрав спосіб захисту свого порушеного права шляхом визнання правочину недійсним. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З наданої відповідачем анкети-заяви позичальника від 16.07.2020 року, вбачається, що при оформленні заявки на видачу кредиту позивачці, було заповнено усі розділи, що містять інформацію з її персональними даними. Також ТОВ «Лайм Кепітел» надано й кредитний договір № ЗБ №-00009991 від 17.07.2020 року та детальний розпис сукупної вартості кредиту, який є додатком до вказаного кредитного договору, які підписані позивачкою. Вказаний кредитний договір та детальний розпис сукупної вартості кредиту включає всі істотні умови для відповідного виду договору. Факт підписання спірного договору позивачкою не спростовується. Крім того, згода не збір та обробку персональних даних також містить підпис позивачки. Отже, посилання позивачки на ненадання відповідачем повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні оспорюваного договору є безпідставними і ґрунтуються виключно на припущеннях та спростовуються змістом кредитного договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Укладаючи кредитний договір, позивачка усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, справедливі та відповідають її інтересам, додаткових вимог щодо умов договору [PERSON] не заявляла, тобто погодилася на їх укладання саме на тих умовах, що передбачені вказаним договором. Виконання сторонами договору істотних умов свідчить про те, що [PERSON] попередньо була ознайомлена з умовами кредитування, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням наведеного, суд на підставі оцінених доказів дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» надано належні та допустимі докази укладання між сторонами 17.07.2020 року кредитного договору № ЗБ-00009991 та отриманням позивачкою кредитних коштів у розмірі 1 100,00,00 грн. Підписавши 17.07.2020 року зазначений кредитний договір, позивачка погодилася з його умовами, у тому числі щодо стягнення відсотків у вказаному розмірі та пені. Доказів протилежного матеріали справи не містять, [PERSON] таких доказів не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Лайм Кепітел» про захист прав споживачів. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, якщо про це не звертаються сторони. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до позову, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Outcome: dismissed