Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

06 квітня 2021 року орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання малолітніх дітей. Вони зловживають спиртними напоями та ведуть аморальний спосіб життя, заходів щодо покращення матеріального становища сім`ї не вживають. Діти з 21 липня 2020 року по даний час знаходяться в КЗ СОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області», оскільки мати потребувала лікування від алкогольної залежності. 09 березня 2021 року [PERSON] звернулася до служби у справах дітей щодо повернення доньок із закладу. 26 березня 2021 року було погоджено вибуття дітей із закладу, однак 28 березня 2021 року при перевірці умов проживання та готовності [PERSON] до повернення дітей виявлено, що остання разом зі своїм співмешканцем [PERSON] за місцем проживання знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, у будинку брудно, речі розкидані. Відомості про батьків дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] записані зі слів матері. Батько [PERSON] [PERSON] зловживає спиртними напоями, не цікавиться здоров`ям та навчанням дитини, матеріальної допомоги не надає. Із 2012 року сім`я [PERSON] перебуває на обліку як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Посилаючись на викладене, позивач просить суд відібрати дітей від матері без позбавлення батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частки заробітку на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 13 квітня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та справу призначено в підготовче засідання. 11 травня 2021 року підготовче засідання закрито і справа призначена до судового розгляду по суті на 24 травня 2021 року. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області Демченко О.В. на задоволенні позову наполягала. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду зазначила, що підстав забирати в неї дітей немає, вона виправилася, спиртним не зловживає, бо спільно із співмешканцем пройшли курс лікування від алкогольної залежності. У будинку прибрано і створені усі належні умови для проживання дітей. Відповідач [PERSON] також проти позову заперечував. Зазначив, що мешкає у іншому селі від дитини, а працює у м. Білопіллі, тому часто їздити до дитини не міг. Сплачує аліменти на доньку. Спиртним не зловживає, бо працює трактористом КП "Благоустрій". Заслухавши представника органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області Демченко О.В., відповідачів [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Батьком [PERSON] є [PERSON] . Вказане підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а. с. 12-15). Відомості про батьків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] записані відповідно до положень ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а. с. 16-18). За інформацією Уляніської селищної ради [PERSON] має четверо неповнолітніх дітей від різних співмешканців. Стосовно [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є одинокою матір`ю. Батько [PERSON] [PERSON] з родиною не проживає. Сім`я [PERSON] з 2012 року перебуває на обліку як така, що опинилася в складних життєвих обставинах у зв`язку із зловживанням матір`ю спиртними напоями та неналежним виконанням нею батьківських обов`язків. Питання про стан сім`ї [PERSON] неодноразово розглядалося на засіданнях виконкому Улянівської селищної ради. Із відповідачами періодично проводилися профілактичні роботи щодо необхідності належного виконання батьківських обов`язків (а. с. 20, 40-41). На засіданнях виконавчого комітету Улянівської селищної ради №7 від 30 січня 2019 року та №59 від 28 серпня 2019 року приймалися рішення про відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] та малолітньої [PERSON] від батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав. [PERSON] та [PERSON] викликалися на комісію з питань захисту прав дитини та попереджалися про відповідальність за неналежне виконання ними їх батьківських обов`язків (а. с. 42, 44-45). Відповідно до довідки-характеристики старости сіл Воронівка, Дудченки, Москаленки, Штанівка, Янченки Білопільської міської ради від 01 квітня 2021 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , працює трактористом КУ «Благоустрій Білопілля», вживає спиртні напої. Скарги від жителів села на останнього не надходили, компрометуючі матеріали відсутні (а. с. 22). Згідно з висновком органу опіки та піклування Улянівської селищної ради про відібрання у [PERSON] доньки [PERSON] , 2012 року народження, без позбавлення його батьківських прав, який є додатком до рішення виконкому №59 від 28 серпня 2019 року, батько вихованням дитини не займається, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною та не надає їй матеріальної допомоги. [PERSON] повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням доньки займається бабуся [PERSON] (а. с. 46). Також з довідки державного виконавця Білопільського РВ ДВС Піскуна В. №5957 від 01 квітня 2021 року вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження за виконавчим листом №573/1967/13-ц від 02 вересня 2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Станом на 01 квітня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів становить 4177,27 грн (а. с. 23). Наказом КУ «Центр з надання соціальних послуг» Миколаївської селищної ради №18-СС від 04 лютого 2021 року сім`ю [PERSON] взято на облік сімей, що перебувають у складних життєвих обставинах, та під соціальний супровід (а. с. 26). За заявою [PERSON] малолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] влаштовано до Хоружівського центру соціально-психологічної реабілітації у липні 2020 року (а. с. 30-33). 09 березня 2021 року до служби у справах дітей надійшла заява [PERSON] про повернення малолітніх доньок із закладу (а. с. 27). Згідно з довідкою Сумського обласного наркологічного диспансеру від 13 листопада 2020 року №1586, [PERSON] в період з 04 по 13 листопада 2020 року перебувала на лікуванні в наркологічному відділенні (а. с. 30). 26 березня 2021 року виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради прийнято рішення про повернення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у родину [PERSON] . Того ж дня служба у справа дітей Сумської ОДА направила лист до Хоружівського центру соціально-психологічної реабілітації про повернення дітей (а. с. 28-29). Як вбачається з листа старости Улянівського старостату від 29 березня 2021 року, 28 березня 2021 року вона відвідала сім`ю [PERSON] . Під час перевірки остання разом зі своїм співмешканцем [PERSON] перебували з ознаками алкогольного сп`яніння, в помешканні безлад, розкидано речі, не придбано (а. с. 19). Під час обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] встановлено, що останній працює в КП «Благоустрій» Білопільської міської ради, проживає разом з батьком [PERSON] , на момент перевірки перебував в стані алкогольного сп`яніння, є всі необхідні меблі та речі, але вони брудні, продуктами харчування забезпечений, у власності має земельну ділянку, на якій вирощує овочі (а. с. 52-53). Згідно з рішенням №227 від 01 квітня 2021 року органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , доцільно відібрати від матері [PERSON] , малолітню [PERSON] відібрати також від батька [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав (а. с. 8-9). Як зазначалося вище, за заявою матері [PERSON] діти з липня 2020 року перебувають у Хоружівському центрі соціально-психологічної реабілітації (а. с. 27). 26 березня 2021 року Миколаївською сільською радою було прийнято рішення про повернення дітей [PERSON] , бо вона виправилася, створила належні умови для проживання дітей (а. с. 28). Суд зазначає, що за період з липня 2020 року до 28 березня 2021 року жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] веде такий спосіб життя, що їй неможливо повернути дітей, до позовної заяви не долучено. 01 квітня 2021 року Миколаївська селищна рада приймає рішення про відібрання дітей у [PERSON] та доньки у [PERSON] , але при цьому це рішення жодним чином не вмотивано і у ньому не зазначено, що стало підставою його ухвалення (а. с. 8). Усі докази на підтвердження неможливості перебування малолітніх дітей у сім`ї [PERSON] датуються 2013-2019 роками. На підтвердження необхідності відібрання доньки [PERSON] у відповідача [PERSON] позивачем надані лише довідка-характеристика старости від 01 квітня 2021 року, де зазначено, що він вживає спиртні напої, акт обстеження умов його проживання від 27 січня 2020 року, де зазначено, що він працює, зловживає спиртними напоями, у будинку належних умов для проживання дитини немає, лист директора Хоружівського центру соціально-психологічної реабілітації від 31 березня 2021 року про те, що [PERSON] дитину у закладі не відвідував, не телефонував, матеріальної допомоги не надавав, довідку виконавця про заборгованість по аліментам (а. с, 22, 23, 24, 52). У той же час, [PERSON] працює трактористом у КП "Благоустрій" Білопільської міської ради, але характеристику звідти на [PERSON] позивач не витребував. Умови його проживання були обстежені лише один раз - 27 січня 2020 року, а з позовом до суду позивач звернувся 16 квітня 2021 року. Чи дійсно з моменту останньої перевірки і до звернення з позовом до суду [PERSON] не виправився та не створив належних умов для проживання дитини позивачем суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. У відповідності з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Аналізуючи перелічені вище докази та норми законів, що регулюють правовідносини між сторонами у справі, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] не здійснюють належним чином своїх батьківських обов`язків по утриманню, піклуванню та вихованню малолітніх доньок, однак позивач не довів суду, що відповідачі свідомо самоусунулися від виховання дітей, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавляться їх навчанням, не спілкуються з ними, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу. З огляду на положення ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 вказаного Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. За змістом ст. ст. 8, 11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7\~СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. У п. п. 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» (заява № 291/13, п. 76) суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. За відсутності виключних обставин, які б могли свідчити про те, що особисте спілкування батька, діда і баби дитини між собою суперечить інтересам дитини, встановлення такого\~\~обмеження є порушенням не лише прав батька, діда і баби, а і самої дитини.\~\~Вказане підтверджується також рішеннями Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року, «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року, заява №10383/09, п. 100). У п. 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та заперечували проти відібрання дітей, чим продемонстрували свій інтерес до них. Існування заборгованості за аліментами та невідвідування навчального закладу [PERSON] не можуть свідчити про ухилення його від виконання батьківських обов`язків, оскільки позивач навіть не намагався з`ясувати причин цього. Крім того, [PERSON] надала докази на підтвердження того, що вона стала на шлях виправлення, пройшла комплексне спеціалізоване лікування від алкогольної залежності, їй проведене протиалкогольне кодування, на даний час проживає зі співмешканцем [PERSON] , який також пройшов протиалкогольне кодування, є військовослужбовцем, має позитивну характеристику за місцем несення служби. За час перебування доньок в реабілітаційному центрі [PERSON] цікавилася їх життям, навчанням та здоров`ям, телефонувала їм, забезпечувала одягом, взуттям, привозила солодощі та фрукти (а. с. 73-82). Отже, підсумовуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що позивач не довів необхідності відібрання у [PERSON] та [PERSON] неповнолітніх дітей, а тому у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed