Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею право власності на 296/900 частин житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батьків [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO], та виділити належну їй частку в натурі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вказаний житловий будинок побудований батьками в шлюбі. Після смерті матері спадщину за законом прийняли батько, позивач та відповідач [PERSON], відповідач [PERSON] спадщину не прийняв. Батько за життя подарував відповідачу [PERSON] 18/100 частини даного будинку. Після смерті батька спадщину за законом сторони прийняли в рівних частках. Однак, реалізувати спадкові права безпосередньо в нотаріальній конторі вони позбавлені можливості через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів. Враховуючи викладене, просить в судовому порядку визнати за нею право власності на 296/900 частини спадкового майна та виділити її в натурі. В ході судового розгляду справи позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю з підстав вище вказаних. Відповідач [PERSON] покладався на розсуд суду, просив врахувати, що при поділі будинку не підлягає розподілу подарована йому батьком частина та проведена добудова. Відповідач [PERSON] також покладалась на розсуд суду, просила врахувати, що вона проживала разом із батьком, доглядала його, тому має право на більшу частину майна. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про підставність і обгрунтованість заявленого позову, який підлягає до повного задоволення з огляду на таке. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, визначений розділом VІІ Цивільного кодексу України 1963 року (далі ЦК). Відповідно до статті 524 ЦК спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 525 ЦК). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 549 ЦК ), а також відмовитись від спадщини на користь інших спадкоємців ( ст. 553 ЦК). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у частині першій статті 549 ЦК. Так, за змістом цієї статті визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Про визнання за особою права на спадщину видається відповідне свідоцтво (ст. 560 ЦК) Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Загальний порядок реалізації спадкових прав врегульований Законом України «Про нотаріат» та передбачає позасудовий порядок, однак відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Враховуючи викладене спір підлягає вирішенню судом. Судом встановлено, що на підставі договору про надання земельної діялнки у безстрокове користування для будівництва житлового будинку від 27.04.1958 року, акту прийняття будинку в експлуатацію від 09.07.1974 року за [PERSON] (батьком сторін) зареєстровано право вланості на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. На час будівництва житлового будинку [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, чинного на час формування правового режима щодо нерухомого майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], відкрилась спадщина за законом на 50/100 частини будинку. Батько сторін [PERSON] прийняв спадщину, вступивши у фактичне володіння та розпорядження майном, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час смерті. Позивач [PERSON] прийняла спадщину, звернувшись до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] прийняла спадщину, вступивши у фактичне володіння та користування майном, що сторонами визнається. Відповідач [PERSON] спадщину не прийняв, на похованні матері не був, доказів протилежного суду не надав. 19 вересня 1994 року [PERSON] подарував відповідачу [PERSON] 18/100 належної йому частини будинку, що підтверджено договором дарування (а.с.11). Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 11.10.1994 року №30 проведено розподіл земельної ділянки між співвласниками [PERSON] та [PERSON], надано [PERSON] в постійне користування земельну ділянку площею 318 кв.м., залишено в користуванні [PERSON] 682 кв.м. по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина за законом. Спадкоємцями першої черги були його діти - сторони у справі, які прийняли спадщину, звернувшись до державної нотаріальної контори із відповідними заявами. Як встановив суд, позивач прийняла спадщину після обох батьків у порядку визначеному ст.549 ЦК УРСР шляхом звернення до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, після смерті батьків позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] кожна набули в порядку спадкування право власності на 296/900 частини домогосподарства, загальна частка [PERSON] у праві власності на домогосподарство після спадкування становила 308/900. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно із ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Висновком судової інженерно-технічної експертизи № 17 від 09 грудня 2016 року та додатковою судовою інженерно-технічною експертизою № 32 від 22 лютого 2017 року визначено варіанти можливого виділу частки позивача у домоволодінні, один з яких враховує фактичне користування будинком [PERSON] та інтереси відповідача [PERSON], якому визначені в користування конкретні приміщення та який провів добудову. Даний варіант виділу передбачає отримання позивачем від відповідачів компенсації за відхилення від розміру частки на суму 9863,18 грн. Позивачем [PERSON] подано письмову заяву про відмову від отримання такої компенсації. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі. Судові витрати у справі підлягають залишенню за позивачем відповідно до заявленого нею клопотання.

Outcome: approved