Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», в особі свого представника звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №25306 від 25.03.2016 року у розмірі 68573,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.03.2016 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачем було укладено Договір позики № 25306 в електронній формі. За умовами п.1.1.укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору позики, Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 1600, 00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п.1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між Позичальником та Позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п.1.4. Договору позики на картковий рахунок Відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1600, 00 грн., що підтверджується повідомленням від 03.04.2019 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк -еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору доручення № ФБ211/11 від 18.11.2015 року. Таким чином, Позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідно п.1.1., 1.5. Договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 16.04.2019 становить 68 573, 60 грн., з яких: 1600, 00 грн. - основний борг; 32 209, 60 грн. - заборгованість по відсоткам; 34 764, 00 грн. -заборгованість за простроченими відсотками. Отже, оскільки відповідач прийняті на себе зобов`язання за Договором позики належним чином не виконав, позивач вимушений звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.02.2020 року було задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики в загальному розмірі 68 573, 60 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 921 грн. 00 коп. Представник заявника звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.02.2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданої заяви представник посилалась на те, що позивач при зверненні до суду з позовом не дотримався вимог діючого законодавства та пропустив сторок позовної давності. При цьому, відповідач не був належним чином повідомленим про розгляд судом даної справи, а відтак був позбавлений можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності. Ухвалою судді від 13 листопада 2020 року заяву представника [PERSON] - Адвоката Мосійчук Ольги Валентинівни про перегляд заочного рішення, було задоволено. Вирішено поновити [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 04.02.2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором- скасовано та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні. У визначений судом день та час розгляду заяви представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про вручення поштової кореспонденції суду. Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнала, просила про застосування строків позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Судом встановлено, що 25.03.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики № 25306 в електронній формі. Відповідно до умов Договору Позикодавець надає Позичальникові на умовах, що передбачені даним Договором, грошові кошти в позику в сумі 1600 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 календарних днів, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 40 (сорок грн.) за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору. Відповідно до п. 1.3. Договору позики, позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивачем в порядку встановленому п.1.4.Договору позики через оператора послуг платіжної інфраструктури Platon на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, що зазначена в Договорі позики, що підтверджується повідомленням від 03.04.2019 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору доручення № ФБ211/11 від 18.11.2015 року. При цьому, ТОВ «Платежі Онлайн», є оператором послуг платіжної інфраструктури, яке уповноважено надавати окремі види послуг в платіжній системі та здійснювати операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів, та діяльність якої регулюється, зокрема, нормами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідач в свою чергу належним чином не виконав умов договору позики у встановлений строк. Станом на 16.04.2019 року у відповідача перед ТОВ «Веллфін» виникла заборгованість у розмірі 68 573, 60 грн, з яких з яких: 1600, 00 грн. - основний борг; 32 209, 60 грн. - заборгованість по відсоткам; 34 764, 00 грн. -заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується довідкою від 16.04.2019, щодо заборгованості за договором позики № 25306 від 25.03.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Відповідно ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1 та 5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Із п. 7.7. договору позики №25306 від 25.03.2016 року вбачається, що до правовідносин за цим договором встановлюється загальний строк позовної давності, що визначенням ст. 257 ЦПК України складає 3 (три) роки. Судом встановлено, що дата повернення коштів згідно договору позики № 25306 від 25.03.2016 року - є дата 24.04.2016 року, отже право позивача порушене 24.04.2016 року, а відтак перебіг строку позовної давності почався 25.04.2016 і закінчився 25.04.2019 року. Як вбачається з матеріалів судової справи, позовна заява про стягнення заборгованості за договором позики № 25306 направлена позивачем до суду поштовим відправленням сформованим 06.05.2019, а отримана судом 07.05.2019 року (вх. № 22301), тобто на час звернення позивача до суду з позовом у справі, строк позовної давності сплив. Згідно з положеннями ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено строк для звернення до суду з позовом з поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed