Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

02.07.2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди. В пояснення позовних вимог в позові пояснила, щопрацює на посаді заступника начальника відділу грошових виплат та компенсацій управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації, являється державним службовцем. ЇЇ робота пов`язана з прийомом громадян, оформленням їм субсидій і інших виплат. Проживаюча з нею по-сусідству [PERSON] , останнім часом стала систематично ображати її, принижувати її честь, гідність та ділову репутацію. 03.05.2019 р. [PERSON] прийшла в кабінет до начальника відділу грошових виплат та компенсацій управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації, що знаходиться по вул. Демократична,46, м. Сарни [PERSON] і в присутності останньої та інших спеціалістів в усній формі повідомила про неї завідомо недостовірну і негативну інформацію. [PERSON] обізвала позивачку «хабарницею», сказала, що вона «за хабарі» побудувала собі гараж, що за оформлення субсидії їй потрібно дати матеріальну вигоду в розмірі 5 000 грн., та що «за хабарі» вона оформила субсидії великій кількості жителів с. Катеринівка та с. Гута-Перейма Сарненського району. Жодної конкретної особи не назвала. Також, вона вимагала звільнити позивачку з роботи і, якщо ця її вимога не буде виконана, звертатиметься у вищестоящі інстанції. Інформацію, від [PERSON] , отриману під час її прийому, [PERSON] занесла в журнал прийому громадян. В подальшому 17.05.2019 р. [PERSON] прийшла в кабінет до сільського голови с. Немовичі Сарненського району, що знаходиться за адресою по вул . Центральна , 4, с. Немовичі [PERSON] , якому також в усній формі повідомила, що [PERSON] , як працівник УПЗН оформлє населенню соціальні виплати «за хабарі». Позивачка вказує, що своїми наведеними діями, які виразились у поширенні щодо неї неправдивої і негативної інформації, яку вона повідомила її безпосередньому начальнику, колегам по роботі, сільському голові, [PERSON] порушила її особисті немайнові права, а саме на повагу до моєї честі, гідності, недоторканості ділової репутації. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої вимоги з підстав, наведених в позовній заяві. Просила суд її позов задоволити. Визнати недостовірною та такою, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію інформацію. Поширену [PERSON] в кабінеті начальника відділу грошових виплат та компенсацій управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації, в присутності останньої та спеціалістів УПЗН [PERSON] та [PERSON] , висловлену в усній формі недостовірну і негативну інформацію, а саме: що вона є «хабарницею», що вона «за хабарі» побудувала собі гараж, що за оформлення субсидії їй потрібно дати матеріальну вигоду в розмірі 5 000 грн. Що «за хабарі» позивачка оформила субсидії великій кількості жителів с. Катеринівка та с. Гута-Перейма Сарненського району. Зобов`язати [PERSON] , спростувати поширену нею відносно позивачки 17 травня 2019 р. в кабінеті сільського голови с. Немовичі Сарненського району Рівненської області, [PERSON] , висловлену в усній формі в присутності останнього недостовірну та негативну інформацію, а саме, що вона як працівник Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації оформляє населенню соціальні виплати «за хабарі». Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену нею щодо позивачки недостовірну і негативну інформацію шляхом усного повідомлення названим особам факту недостовірності цієї інформації. Стягнути з [PERSON] на її користь 25 000 грн. завданої їй моральної (немайнової) шкоди. Стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати у справі, а саме сплачений нею при подачі судовий збір на суму 768,40 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечила щодо їх задоволення. Суду пояснила, що мала намір оформити субсидію, а тому подавала документи для цього до УПСЗН. Працює в КЗ «Сарненська ЦРЛ». Заходила в кабінет до [PERSON] в УПСЗН, щоб поцікавитися про рух документів щодо призначення субсидій, позивачки там не було. Відповідач вказує, що нічого на позивачку в даному кабінеті не казала поганого. З позивачкою проживають по-сусідству, між ними виникають постійні непорозуміння. Відповідачка зверталася із заявою до голови Немовицької сільської ради відносно позивачки щодо сміття. Декілька разів зверталася до голови Немовицької сільської ради, щоб дізнатися результати розгляду даної справи. Оскільки честь, гідність та ділову репутацію позивача вона не принижувала, немає підстав для задоволення позовних вимог позивача. Суд, вислухавши пояснення позивача його представника, відповідача, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку що вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працює на посаді заступника начальника відділу грошових виплат та компенсацій управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації, являється державним службовцем. ЇЇ робота пов`язана з прийомом громадян, оформленням їм субсидій і інших виплат. У позивача з відповідачем існують неприязні відносини. 03.05.2019 р. [PERSON] прийшла в кабінет до начальника відділу грошових виплат та компенсацій управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації, що знаходиться по вул. Демократична,46, м. Сарни [PERSON] і в присутності останньої та інших спеціалістів в усній формі повідомила про неї завідомо недостовірну і негативну інформацію. [PERSON] обізвала позивачку «хабарницею», сказала, що вона «за хабарі» побудувала собі гараж, що за оформлення субсидії їй потрібно дати матеріальну вигоду в розмірі 5 000 грн., та що «за хабарі» вона оформила субсидії великій кількості жителів с. Катеринівка та с. Гута-Перейма Сарненського району. Жодної конкретної особи не назвала. Також, вона вимагала звільнити позивачку з роботи і, якщо ця її вимога не буде виконана, звертатиметься у вищестоящі інстанції. Інформацію, від [PERSON] , отриману під час її прийому, [PERSON] занесла в журнал прийому громадян. В подальшому 17.05.2019 р. [PERSON] прийшла в кабінет до сільського голови с. Немовичі Сарненського району, що знаходиться за адресою по вул . Центральна , 4, с. Немовичі [PERSON] , якому також в усній формі повідомила, що [PERSON] як працівник УПЗН оформлює населенню соціальні виплати «за хабарі». Як вбачається з пояснень позивача, які не заперечуються та не спростовані відповідачем, 03.05.2019 р. крім [PERSON] , в її кабінеті були присутні [PERSON] та [PERSON] . До кабінету [PERSON] 03.05.2019 р. в цей момент прийшла [PERSON] , яка повідомила інформацію, що їй субсидію не призначено, оскільки вона не дала хабар [PERSON] Вказувала конкретні суми, які ніби то [PERSON] брала від людей саме за отримання ними субсидії. Розказувала, що вона побудувала гараж за кошти, які отримувала в якості хабарів. Наведені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зокрема свідок [PERSON] суду повідомила, що 03.05.2019 року приблизно о 13:00 год. до неї в кабінет прийшла [PERSON] , обурившись що їй не призначено субсидію, вона повідомила інформацію про те, що дану субсидію їй не призначено, оскільки вона не дала хабар [PERSON] Говорила про те, що купуються автомобілі, будуються будинки «за хабарі». [PERSON] не заперечила проти того, що відповідачка називала конкретні суми, проте вона їх не пам`ятає. Свідок [PERSON] суду повідомила, що була викликана керівником до кабінету [PERSON] для того, щоб роз`яснити чому [PERSON] отримала відмову в отриманні субсидії. Даний свідок суду також повідомила, що [PERSON] в кабінет [PERSON] прийшла з метою розповісти, що [PERSON] є «хабарниця» та за отримання хабарів призначає людям субсидії. При даній розмові не посилалася ні на які конкретні ситуації. Стверджувала також, що [PERSON] за призначення субсидії треба було дати хабар. Свідок [PERSON] суду повідомив, що 03.05.2019 р. в кабінет до [PERSON] прийшла [PERSON] , де розповідала, що її сусідка [PERSON] є «хабарниця», будує гаражі, має машини, та вважає що це за кошті, отримані «за хабарі». Також має вплив на призначення громадянам субсидій та конкретно вказувала, що їй потрібно дати 5 тисяч грн. для призначення субсидії. Свідок [PERSON] суду повідомив, що сусідка [PERSON] звинувачувала в Немовицькій сільській раді [PERSON] в «хабарництві». Приходила до них додому та казала, що буде ходити та звертатися в різні інстанції з метою звільнення [PERSON] з посади до тих пір, поки її не звільнять. Факт висловлювання відповідачем [PERSON] на адресу позивача [PERSON] неправдивої та недостовірної інформації в кабінеті її начальника [PERSON] підтверджується також наявними письмовими поясненнями вищевказаних свідків, наявних в матеріалах справи, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст.3, 28 Конституції України). Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь - якими засобами не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Згідно ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Положеннями норми ч.1 ст.297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності їх діянь загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно ст.275 ЦК України, особа має право на захист свого немайнового права від протиправних посягань з боку інших осіб. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Як роз`яснено у п.п.15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи №1 від 27.02.2009 року при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення інших дій (порушення принципів моралі, загальних правил співжиття тощо), яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації (п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи №1 від 27.02.2009 року). Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою статті 30 З-ну України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Разом з тим, поширена відповідачем [PERSON] інформація, на глибоке переконання суду, не є оціночними судженнями. З огляду на характер висловлювань відповідача вбачається, що вони є фактичним твердженням, оскільки вони категорично зазначаються як характеризуючі дані та певні обставини (події), що мають відношення до позивача [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими гл.3 цього Кодексу. Згідно із частинами четвертою та сьомою ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Враховуючи вищевикладене, факт поширення відповідачем [PERSON] недостовірної інформації в даному випадку мав місце. Суд приходить до висновку, що у висловлених відповідачем словах є намагання переконати громадськість в негативних рисах позивача, скомпроментувати її, зіпсувати її репутацію, як людини, працівника, жінки, матері, жительки м. Сарни. Тобто, висловлювання відповідача про позивача породжує не лише негативне сприйняття суспільством її як людини, але й негативну оцінку і її людських якостей. Також судом достовірно встановлено, що відповідач розповсюдив недостовірну інформацію значній кількості осіб, бо події мали місце в кабінеті, де були присутні свідки, а також в сільській раді в робочий час. Висловлювання відповідача [INFO] «хабарниця» та 17.05.2019 р . «займається хабарництвом», а також, що «вона за хабарі будує гаражі та купує автомобілі» в кабінеті УПСЗН Сарненської РДА та Немовицькій сільській раді є образливим для позивача, та нічим не підтверджене, шкодять діловій репутації позивача, принижують її честь та людську гідність, а тому підлягає спростуванню у такий самий спосіб у який вона була поширена - шляхом усного повідомлення названим особам факту недостовірності цієї інформації. Суд критично оцінює пояснення відповідачки, згідно яких вона вказує, що вона нічого на позивачку не говорила, оскільки такі її показання повністю спростовуються письмовими матеріалами справи, поясненнями позивача та свідків, які послідовні та логічні і не викликають сумнівів у їх правдивості. Крім того, за змістом ч.1 ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, суд приходить до висновку, що своїми діями (поширенням недостовірної інформації про позивача) відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яка полягає у приниженні її честі, гідності, ділової репутації, а також у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї. Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. П.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27.02.2009 року роз`яснено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. У відповідності до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як слідує із роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року за №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до роз`яснень п.5 та п.9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Беручи до уваги вказані вище усні та документальні докази, висновки суду про винність відповідача у розповсюдженні образливої інформації про позивача, суд вважає, що діями відповідача заподіяно моральну шкоду позивачу [PERSON] внаслідок поширення недостовірної інформації, що ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію, внаслідок чого вона перенесла моральні страждання, у неї погіршився стан здоров`я. Проте, судом також враховується і те, що погіршення стану здоров`я позивача відбулось не виключно внаслідок поширення неправдивої інформації про неї, а і внаслідок необхідності звертатися за захистом в різні державні інстанції (поліцію, адвокатуру, суд). Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг її страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивач, ступінь вини відповідача, його матеріальний стан та вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення моральної шкоди задоволити частково. Беручи до уваги роз`яснення п.9 Постанови №4 від 31.03.1995 р. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що достатньою грошовою компенсацією для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу порушенням її немайнового права з боку відповідача [PERSON] є грошова сума у розмірі 2500 грн. та вважає її достатньою для отримання відповідної сатисфакції, а не збагачення за рахунок відповідача. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди на її користь з відповідачки, суд вважає не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Судом не встановлено, у чому саме полягає спричинення матеріальної шкоди завданої [PERSON] відповідачкою та суду не наведено жодного належного доказу у справі про наявність такої шкоди, а також розмір понесених витрат позивачкою внаслідок дій відповідачки, що були завдані та підлягають стягненню з останньої. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання судових витрат, суд вважає, що відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. та 2305 грн. 20 коп. На підставі п.9 Постанови №4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», П.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, ст.275, ч.1 ст.279 ЦК України,

Outcome: dismissed