Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить визнати за ним право власності на транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] . В обґрунтування заявлених вимог покликався на те, що 16.04.2017 на підставі договору купівлі продажу він придбав в [PERSON] ) вказаний автомобіль. 21.02.2019 ним було подано до Волинській митниці ДФС документи на розмитнення транспортного засобу, у тому числі реєстраційний документ на транспортний засіб DGR851AL. Після цього він мав намір зареєструвати транспортний засіб, однак оригінал реєстраційного документу у нього було викрадено, у зв`язку з чим 02.04.2019 він звертався у Стрийський ВП ГУНП у Львівській області із заявою про крадіжку документа. Цього ж дня він звернувся у територіальний сервісний центр № 4645 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області з метою державної реєстрації транспортного засобу, надавши копію реєстраційного документу. Однак у зв`язку з відсутністю оригіналу реєстраційного документа, 02.04.2019 йому було відмовлено у реєстрації транспортного засобу. Оскільки він правомірно набув право власності на транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , ввіз його на територію України, а також здійснив митне оформлення даного транспортного засобу тому вважає єдиним можливим способом захисту його права - визнання за ним права власності на автомобіль у судовому порядку. Представник позивача адвокат Жидачек Т.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила суд такі задоволити. Додатково пояснила, що транспортний засіб був придбаний позивачем [PERSON] у Республіці Польща та розмитнений відповідно до чинного законодавства на митниці, де для процедури розмитнення також пред`являвся оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , що стверджується належним чином завіреними копіями документів, які надійшли на її запит з Волинської митниці Держмитслужби. Вказані документи підтверджують правомірність набуття позивачем права власності на автомобіль. Що стосується відмови відповідача у реєстрації вказаного транспортного засобу, то така відмова у судовому порядку позивачем не оскаржувалась. Також копії документів, які надійшли з Волинської митниці у реєстраційний орган не пред`являлись. Уповноважений представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомив, однак надіслав до суду відзив на позовну заяву, згідно якої позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заявлених заперечень покликався на те, що реєстрація транспортних засобів проводиться відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» та вимог Порядку державної реєстрації(перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 23.12.2009. Так п. 29 вказаного Порядку встановлено, що у разі коли транспортні засоби перебували у експлуатації за межами України і були зареєстровані у відповідних органах іншої держави, обов`язковим є подання до сервісних центрів МВС реєстраційних або прирівняних до них документів такої держави. Однак позивач надав ксерокопію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яка не являється реєстраційним документом чи прирівняним до нього. Також зазначив, що регіональний сервісний центр МВС у Львівській області жодним чином не заперечує правомірність набуття майна у власність позивачем. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~являється завданням цивільного судочинства. Як вбачається зі змісту\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України, на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідженими в судовому засіданні обставинами встановлено, що 16.04.2017 позивачем на підставі договору купівлі продажу автомобіля, укладеного з [PERSON] , було придбано автомобіль марки «Volkswagen Passat», ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер № [NUMBER] , який був ввезений ним на митну територію України. /а.с.4/ 21.02.2020 позивачем до Волинської митниці було подано документи для проведення процедури митного оформлення вказано транспортного засобу\~, зокрема і оригінал реєстраційного посвідчення Республіки Польща DRL851AL, серія [NUMBER] на автомобіль марки «Volkswagen Passat», ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] із сплатою усіх обов`язкових податків і зборів (копія квитанції № 2421 від 20.02.2019 та копія фіскального чеку № 2481655 від 21.02.2019), що стверджується належним чином завіреними електронними витягами документів, що підтверджують митне оформлення (з використанням процедури електронного декларування) наданих Волинською митницею Держмитслужби. Процедура митного оформлення автомобіля була проведена, що підтверджується митною декларацією № UA205100/2019/005111 від 21.02.2020. /а.с.6/ В подальшому, 02.04.2020 позивач звернувся до регіонального сервісного центра МВС в Львівській області в особі територіального сервісного центру № 4645 із заявою про державну реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , рік 10.04.2002, що був придбаний за кордоном, повідомивши про втрату оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до відмітки працівника територіального сервісного центру на вказаній заяві позивача, у реєстрації транспортного засобу відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу реєстраційних документів. /а.с. 7/ 02.04.2019 позивач також звертався у Стрийський ВП ГУНП у Львівській області з заявою з приводу втрати свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , яка була зареєстрована у ЖЕО № 3572 від 02.04.2019./а.с.8,9/ Закон України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-ХІІ\~(далі по тексту\~Закон України № 3353-ХІІ) регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань). Відповідно до\~ч. 1 ст. 34 Закону України № 3353-ХІІ, державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Згідно із\~ч.3 ст. 34 Закону України № 3353-ХІІ\~державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.\~Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до\~ч. 9 ст. 34 Закону України № 3353-ХІІ\~власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків визначена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який затверджений\~Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року за № 1388\~(далі\~Порядок № 1388). Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Відповідно до п. 7 Порядку №\~1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Відповідно до п. 8 Порядку № 1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку,\~зокрема, митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. У разі митного оформлення транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, які ввозяться на митну територію України, за електронною митною декларацією така декларація, засвідчена електронним цифровим підписом відповідальної посадової особи органу доходів і зборів, передається за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем органам МВС. Листом Волинської митниці Держмитслужби вих. № 1478-.3-23 від 19.02.2020 підтверджено митне оформлення транспортного засобу марки Volkswagen Passat», ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] відповідно до митної декларації № [NUMBER] від 21.02.2019. Отже, у судому засідання з`ясовано та підтверджено факт правомірності придбання позивачем, ввезення на територію України та проведення процедури митного оформлення транспортного засобу\~легкового автомобіля марки Volkswagen Passat», ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , що свідчить про наявність у позивача на час здійснення митного оформлення оригіналів реєстраційних (технічних) документів на вказаний транспортний засіб, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу іноземної держави DGR851AL, серії [NUMBER] . Судом встановлено, що у зв`язку із втратою позивачем оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач був позбавлений\~можливості надати оригінали такого документу, а тому при звернення до відповідача було подано копію вказаного свідоцтва. Відповідно до пункту 28 Порядку № 1388 ввезені в Україну транспортні засоби підлягають державній реєстрації на підставі заяв власників і митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронних митних декларацій або виданих органами доходів і зборів посвідчень про їх реєстрацію в сервісних центрах МВС. Пунктом 29 Порядку № 1388 встановлено, що у разі коли транспортні засоби перебували в експлуатації за межами України і були зареєстровані у відповідних органах іншої держави, обов`язковим є подання до сервісних центрів МВС реєстраційних або прирівняних до них документів такої держави. Відповідач, відмовляючи у державній реєстрації за позивачем транспортного засобу «Volkswagen Passat», посилався на відсутність саме оригіналу реєстраційного документу транспортного засобу. Так відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положенням про\~територіальний сервісний\~центр МВС\~затвердженого наказом\~Міністерства внутрішніх справ\~України від 29.12.2015\~\~№ 164\~ територіальний сервісний центр МВС є структурним підрозділом територіального органу МВС - регіонального сервісного центру МВС Територіальний сервісний центр МВС у своїй діяльності керується\~Конституцією України, законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України та цим Положенням. Територіальний сервісний\~центр МВС\~відповідно до\~чинного законодавства: здійснює зокрема комплекс заходів, пов`язаних з проведенням державної реєстрації (перереєстрації) та зняттям з обліку призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортних засобів усіх типів Відповідно до п. 3 Порядку № 1388 державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. З аналізу наведених норм слідує, що територіальний сервісний центр 4645 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області реалізує делеговану публічну функцію щодо реєстрації транспортних засобів, при реалізації якої не здійснює власні цивільні права та не реалізує власні речові чи зобов`язальні права і обов`язки. Згідно зі\~ст. 55 Конституції України\~встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Зазначені положення\~Конституції України\~реалізовані у\~ст. 15 ЦК України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її статтею 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті. Способи захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~визначені ч.2\~ст.16\~ ЦК України. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. При цьому неправильно обраний спосіб захисту є підставою для відмови в задоволені позову. Так, в обґрунтування позову позивачем зазначено про те, що у зв`язку з відмовою територіального сервісного центру у проведені реєстрації автомобіля єдиний можливий спосіб захисту його права на реєстрацію транспортного засобу в Україні та отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є визнання за ним права власності на автомобіль у судовому порядку на підставі ст. 392\~ЦК України згідно якої \~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведеної норми права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Однак слід зазначити, що право власності позивача на автомобіль, а також правомірність його набуття позивачем, відповідачем жодним чином не заперечується та не оспорюється, тобто у даних правовідносинах, які виникли між сторонами в принципі не існує спору про право цивільне. Окрім цього, суд звертає увагу позивача на той факт, що саме до дискреційних повноважень відповідача, як суб`єкта владних повноважень, віднесено прийняття рішення про реєстрацію транспортних засобів, за наслідком розгляду поданої у встановленому порядку заяви, (а не визнання права власності на транспортний засіб) рішення якого, у відповідності до ст. 55 Конституції України, можуть бути оскаржені в суді. Проте, доказів на підтвердження оскарження та визнання протиправними дій посадових осіб територіального сервісного центру 4645 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області та рішення про відмову у реєстрації транспортного засобу матеріали справи не містять, з відповідним позовом позивач до суду не звертався. Окрім цього, як ствердила представник позивача, належним чином завірені документи, які надійшли на її запит з Волинської митниці щодо митного оформлення автомобіля відповідачу також не надавались. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права і охоронюваних законом інтересів. Між тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду порядку адміністравтиного судочинства з вимогою про вирішення спору, обравши спосіб, що відповідатиме змісту порушеного права та характеру правовідносин, що склались між сторонами спору. З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, врахувавши те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту прав, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed