Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання правочинів недійсними, удаваними, визнання права власності на частку квартири, в якому просить: - визнати договір купівлі-продажу [ADDRESS], укладений між Новомосковською міською Радою і [PERSON] удаваним, визнавши покупцями по цьому договору [PERSON] та [PERSON]; - визнати договір обміну [ADDRESS] удаваним та визнати його укладеним від імені [PERSON] та [PERSON]; - визнати недійсним договір дарування [ADDRESS] укладений між [PERSON] та його дружиною [PERSON]; - визнати право власності на ? частини квартири [ADDRESS] в спільній сумісній власності подружжя. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 08.11.2011 померла його дружина [PERSON], з якою позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з 25.05.1989 року. У дружини було двоє дітей: [PERSON] і [PERSON]. Спільних дітей позивач з дружиною не мав. У 1995 році позивач з [PERSON] за сумісні кошти купили у Новомосковської міської ради жилу квартиру [ADDRESS], право власності на яку було оформлено на ім'я [PERSON], 1918 року народження, матері [PERSON]. Після чого в квартирі почали проживали дочка дружини [PERSON] з чоловіком [PERSON]. Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу кватири уклали на ім'я [PERSON] з тим, щоб не допустити розподілу майна при розлученні [PERSON] з [PERSON]. [PERSON] не мала коштів на придбання квартири, бо була вже похилого віку і до цього не мала ніяких прибутків. В 1998 році [PERSON] розірвала шлюб із чоловіком і з цього часу в квартирі ніхто не проживав. В 2001 році позивач зі своєю дружиною [PERSON] вирішили придбати велику квартиру та стали її підшукувати. З цією метою вони знайшли квартиру [ADDRESS] з чотирьох кімнат житловою площею 58,80 кв.м,; загальною площею 88,30 кв.м. Батьки [PERSON] хворіли і жили в квартирі [ADDRESS]. З власниками квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивач з дружиною погодили окрім іншого всі умови обміну. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] бажали взамін своєї чотирьохкімнатної квартири отримати дві двокімнатні квартири. Для виконання умов обміну квартири [ADDRESS], право власності на яку було оформлено на [PERSON] позивач з дружиною обміняли на квартиру з [PERSON] Так, згідно договору обміну від 31 січня 2001 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] обміняли належну їм жилу квартиру [ADDRESS] на належну [PERSON], жилу квартиру [ADDRESS], а [PERSON] обміняла належну їй квартиру на належну [PERSON], [PERSON], [PERSON], жилу квартиру [ADDRESS], а [PERSON], [PERSON], [PERSON] в свою чергу міняють належну їм жилу квартиру на належну [PERSON], [PERSON], [PERSON], жилу квартиру [ADDRESS]. По цьому договору обміну у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] переходить жила квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У власність [PERSON] переходить жила квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] переходить жила квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Тобто [PERSON], [PERSON],[PERSON] отримали після обміну квартиру [ADDRESS], яка була оформлена на ім'я [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] На [PERSON] було оформлено право власності на квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] По умовам обміну позивач з дружиною мали надати [PERSON], [PERSON], [PERSON] дві двокімнатні квартири, другу двокімнатну квартиру він з [PERSON] мали купити для їх доньки [PERSON]. [PERSON] підібрала собі квартиру, у зв'язку з чим позивач з [PERSON] 31 січня 2001 року купили у [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], і по бажанню [PERSON] між нею та продавцем [PERSON] був укладений договір дарування, посвідчений державним нотаріусом. Таким чином, квартира [ADDRESS] це спільна сумісна власність позивача з [PERSON]. Позивач зазначає, що 20.02.2001 року [PERSON] отримала квартиру [ADDRESS] згідно договору дарування, і після цього склала заповіт, яким заповідала цю квартиру своїм донькам [PERSON] та [PERSON]. За таких обставин, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених і невизнаних прав власника. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити, мотивуючи його обставинами викладеними в позовній заяві. Відповідачі та їх представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в його задоволенні відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію договору обміну від 31.01.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко Г.В., згідно якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] обміняли належну їм жилу квартиру № 20 в будинку із цегли, розміром 30,60 кв.м. жилої площі, 52,10 кв.м., загальної площі, яка складається із: коридора-8,70 кв.м.; ванної кімнати-2,60 кв.м.; вбиральні-1,50 кв.м.; кухні-7,40 кв.м.; кімнати-18,30 кв.м.; кімнати-12,30 кв.м.; лоджії-1,30 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.10.1997 року Новомосковським ЖЕО, зареєстрованого в Новомосковському БТІ під номером 125 в реєстровій книзі №1, що стверджено довідкою КПНМ БТІ № 138 від 29.01.2001 року, на належну [PERSON], жилу квартиру №21, розміром 40,10 кв.м, жилої площі, 67,00 кв.м загальної площі, яка складається із коридора -11,0 кв.м, кімн.-11,70 кв.м, туалет-1,30 кв.м, ванної-2,60 кв.м, кімнати-9,60 кв.м, кімнати-18,80 кв.м, кухня- 9,40, лоджії-1,60 кв.м, балкона-1,0 кв.м, яка знаходиться за адресо: [ADDRESS], що належить їй на підставі свідоцтва, виданого Новомосковською міською радою, зареєстрованого в Новомосковському БТІ під №71 в реєстровій №1, що стверджено довідкою КПНМ БТІ №135 від 29.01.2001 року, а [PERSON] міняє належну їй квартиру на належну [PERSON], [PERSON], [PERSON], жилу квартиру №12 в будинку із цегли, розміром 58,80 кв.м жилої площі 88,30 кв.м загальної площі, яка складається із коридора-13,30 кв.м, вн. коридор- 1,60 кв.м, кімнати-13,60 кв.м, кімнати-13,20кв.м, туалет-1,10 кв.м, ванної-2,80 кв.м, кухня-7,80 кв.м,, кімната-14,30 кв.м, кімната-17,70 кв.м, комора-1,20 кв.м, шафа-0,50 кв.м балкон-0,60 кв.м, балкон-0,60 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] і належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.03.1994 року Новомосковським трубним заводом, зареєстрованого в Новомосковському БТІ під №27 в реєстровій книзі №1, що стверджено довідкою КПНМ БТІ №142 від 29.01.2001 року, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] міняють належну їм жилу квартиру на належну [PERSON], [PERSON], [PERSON], жилу квартиру №20 розміром 30,60 кв.м. жилої площі, 52,10 кв.м загальної площі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.7-8). Суду надано копію договору дарування від 31.01.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Яковлевою І.М. за реєстровим № 1-381, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] жилу двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.9). Згідно реєстраційного повідомлення КП «Новомосковське БТІ» від 01.02.2001 року житлова квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 31.01.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-381(а.с.10). Згідно договору дарування від 20.02.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної контори Шевченко Г.В. за реєстровим № 2-560, [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.11). Згідно реєстраційного повідомлення КП «Новомосковське БТІ» від 26.02.2001 року житлова квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 20.02.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-560 (а.с.12). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони на справді вчинили. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в Постанові № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином, сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином, права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Позивач просить визнати удаваними договір купівлі-продажу [ADDRESS] укладений між Новомосковською міською Радою і [PERSON], визнавши покупцями по цьому договору [PERSON] та [PERSON]; а також просить визнати удаваним договір обміну [ADDRESS] удаваним та визнати його укладеним від імені [PERSON] та [PERSON]. Однак, як видно з вищезазначеної норми удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони на справді вчинили. Доказів того, що Новомосковська міська Рада та [PERSON], укладачами між собою договір-купівлі продажу, здійснювали зазначені дії з метою приховання іншого правочину, суду в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано, як не надано і доказів наявності таких обставин під час укладення договору обміну [ADDRESS]. Тому дані позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо визнання недійсним договору дарування [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та його дружиною [PERSON], оскільки позивачем не надано жодного доказу наявності обставин, передбачених ст.203, ст.215 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], будучі законним власником квартири, розташованої за адресою:[ADDRESS] (яку отримала, шляхом укладення договору купівлі-продажу з Новомосковською міською радою), уклала договір купівлі-продажу з [PERSON], на підставі якого за останньою було зареєстровано право власності на вказане приміщення.Зазначений договір є чинним. Крім того, як зазначив сам позивач, вищезазначені првочини вони з дружиною [PERSON] умисно оформлювали на матір останньої, бажаючи таким чином захистити майно від поділу у разі розлучення їх доньки [PERSON] та її чоловіком [PERSON], які мешкали у спірній квартирі. Тобто на момент укладення оспорюваних договорів позивачу достеменно було відомо на кого оформлюється право власності на спірні об'єкти нерухомості і з якою метою. Зокрема, згідноп.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 N 9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] не був стороною спірних правочинів і не довів факт того, що зазначені правочини, будь-яким чином порушують його права, оскільки лише факт того, що відповідачі звернулись з позовом до нього про виселення, не може свідчити про недійсність правочинів, укладених між його колишньою тещею, покійною дружиною та іншими особами. В судовому засіданні у якості свідків були допитані [PERSON], [PERSON], [PERSON], однак їх свідчення не спростовують обставин, встановлених в судовому засіданні. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed