Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення на його користь суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 22 листопада 2007 року відповідно до кредитного договору № 61/12-Ф ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») надав останній кредит в сумі 300 000 доларів США із сплатою 14 % на рік, терміном користування до 21 листопада 2014 року. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ ФК «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу, згідно якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ ФК «Вектор Плюс». Того ж числа, між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Протягом дії кредитного договору відповідачка систематично не виконувала належним чином договірні зобов`язання в частині своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим, станом на 21 серпня 2015 року допустила прострочену заборгованість за кредитним договором у еквіваленті за курсом НБУ в сумі 25\~611\~295 гривень 06 копійок, в тому числі заборгованість по кредиту 300\~000 доларів СШАП у еквіваленті за курсом НБУ 6\~609 230 гривень 70 копійок, заборгованість по відсотках за користуванням кредитом 292\~298, 63 доларів США у еквіваленті за курсом НБУ 6\~439\~563 гривень 60 копійок та пеня в сумі 561\~431, 96 доларів США у еквіваленті за курсом НБУ 12\~368 777 гривень 82 копійок. Оскільки, відповідачка у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути з неї в примусовому порядку кредитну заборгованість та судові витрати по справі. 16 жовтня 2015 року Новоселицьким районним судом по справі було винесено заочне рішення, яким позов був задоволений. За заявою відповідачки 14 грудня 2015 року заочне рішення Новоселицького районного суду від 16 жовтня 2015 року було скасовано та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та подав до суду заперечення, в якому зазначив, що 23 липня 2010 року ПАТ «Сведбанк» відповідно до п.п. 8.1, 8.2, 8.3 кредитного договору між сторонами, використав своє право щодо дострокового повернення кредиту та направив на адресу [PERSON] вимогу щодо дострокового повернення кредиту. Таким чином, строк повернення кредиту настав 27 серпня 2010 року. 01 грудня 2010 року ПАТ «Сведбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки, ПАТ «Сведбанк» реалізував своє право на дострокове повернення коштів за кредитним договором та строк виконання зобов`язання настав 27 серпня 2010 року, то трирічний строк позовної давності закінчився 27 серпня 2013 року, тому просив відмовити у позові за спливом строку давності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності досліджені докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] відповідно до укладеного кредитного договору № 61/12-Ф від 22 листопада 2007 отримала від ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» кредит на суму 300\~000 доларів США терміном до 21 листопада 2014 року зі сплатою за його користування відсотків в розмірі 14 % річних. Згідно п. 4.2 вказаного кредитного договору позичальник щомісяця сплачує проценти за користування кредитом на рахунок банку у валюті кредиту не пізніше 05 числа кожного місяця за період з першої по останню дату попереднього місяця або з повним погашенням суми кредиту, якщо таке погашення відбувається не пізніше 05 числа місяця. Згідно п.п. 5.2.1, 5.2.2 вказаного кредитного договору позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом, суми неустойки в порядку встановленому договором. Відповідно до п.п. 6.2, 6.3 кредитного договору у разі порушення строків погашення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, позичальник на вимогу банку сплачує банку (додатково до процентів за користування кредитом) за кожний день прострочення платежів (включаючи день сплати боргу) пеню, яка сплачується у гривнях за курсом Національного банку України на день здійснення платежу, у розмірі, що розраховується, виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня, та суми своєчасного не повернутих коштів. Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору Банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, наданого в межах кредитної лінії, разом із сплатою процентів і передбачених Договором неустойок, а також відшкодування збитків завданих Банку в результаті невиконання чи неналежного виконання Позичальником умов Договору. Відповідно до п. 8.2 Кредитного договору Вимога про дострокове повернення кредиту згідно п. 8.1 Договору направляється Позичальнику у письмовій формі та підлягає виконанню у повному обсязі протягом десяти календарних днів з дати її одержання або у інші строки, визначені Банком у листі - вимозі. Пунктом 8.3 Кредитного договору визначено, що у разі невиконання пункту 8.2 Договору Банк має право ставити питання про дострокове повернення коштів кредиту і пред`явлення позову до Позичальника, а також звернути стягнення на заставлене майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернувся до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 23 липня 2010 року ПАТ «Сведбанк» надіслав на адресу [PERSON] вимогу № 1011 про дострокове повернення кредиту за кредитним договором № 61/12-Ф від 22 листопада 2007 року, в якій вимагав у 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги достроково повернути кошти кредиту. Скориставшись правом наданим п. 8.3. Кредитного договору ПАТ «Сведбанк» 01 грудня 2010 року звернулося до Новоселицького районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 61/12-Ф від 22 листопада 2007 року. Заочним рішенням Новоселицького районного суду від 16 червня 2011 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 61/12-Ф від 22 листопада 2007 року в сумі 3805979, 20 гривень, яка по кредиту отриманого [PERSON] складається з 385\~680, 98 доларів США та 220\~101, 19 гривень, а саме по погашенню кредиту 300\~000 доларів США, по процентах за користування кредитом 85\~680,98 доларів США, по комісії 26403,00 доларів США, по пені за порушення строків погашення кредиту 193\~698,19 гривень. Відповідно до записів наявних у вказані цивільній справі 19 серпня 2011 року представник ПАТ «Сведбанк» отримав копію заочного рішення суду від 16 червня 2011 року та виконавчий лист. 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», відповідно до договору факторингу № 15, передало своє право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ ФК «Вектор Плюс». Того ж числа, 28 листопада 2012 року ТОВ ФК «Вектор Плюс» своє право вимоги за вказаним кредитним договором передало ТОВ «Кредитні ініціативи», що підтверджується відповідним договором факторингу. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З наявного в справі розрахунку вбачається, що станом на 21 серпня 2015 року відповідачка [PERSON] допустила прострочену кредитну заборгованість у еквіваленті за курсом НБУ в сумі 25\~611\~295 гривень 06 копійок, в тому числі заборгованість по кредиту 300\~000 доларів СШАП у еквіваленті за курсом НБУ 6\~609 230 гривень 70 копійок, заборгованість по відсотках за користуванням кредитом 292\~298, 63 доларів США у еквіваленті за курсом НБУ 6\~439\~563 гривень 60 копійок та пеня в сумі 561\~431, 96 доларів США у еквіваленті за курсом НБУ 12\~368 777 гривень 82 копійок. Верховний Суд України у своїй постанові від 23 вересня 2015 року за № 6-1206цс15 дійшов висновку, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Дана постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов`язковими для всіх судів України (ч.2 ст.\~214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України). Зважаючи, що судове рішення від 16 червня 2011 року не виконано, то правовідносини між сторонами за кредитним договором не припинені, а тому кредитор або його правонаступник вправі вимагати від боржника [PERSON] виконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору. В той же час, позовні вимоги щодо повторного стягнення з відповідачки кредитної заборгованості, яка вже була стягнута заочним рішенням Новоселицького районного суду від 16 червня 2011 року, а саме заборгованості по погашенню кредиту 300\~000 доларів США, по процентах за користування кредитом 85\~680,98 доларів США та по пені за порушення строків погашення кредиту 193\~698,19 гривень, є безпідставними, у зв`язку із чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Слід зазначити, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєї ухвалою закриває провадження у справі, якщо \~набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зважаючи на те, що судове рішення від 16 червня 2011 року не ухвалено з приводу спору між сторонами у даній справі, то провадження у справі в частині вже стягнутої частини кредитної заборгованості не підлягає закриттю. В той же час в даній частині позову слід відмовити за безпідставністю з вищевикладених причин. Таким чином, не вирішеними судовим рішенням залишаються позовні вимоги в частині стягнення залишку процентів за користування кредитом в сумі 206 617,65 доларів США (станом на 21 серпня 2015 року заборгованість 292 298,63 доларів США мінус стягнуті рішенням суду від 16 червня 2011 року 85\~680,98 доларів США), а також стягнення залишку пені за порушення строків погашення кредиту в сумі 12\~175\~079,63 гривень (станом на 21 серпня 2015 року заборгованість 12\~368\~777, 82 гривень мінус стягнуті рішенням суду від 16 червня 2011 року 193\~698,19 гривень). Враховуючи п. 8.2. Кредитного договору та вимогу ПАТ «Сведбанк» від 23 липня 2010 року на адресу відповідачки [PERSON] про дострокове повернення кредиту, що було направлено на адресу [PERSON] 26 липня 2010 року, строк повернення кредиту та плати за кредит настав 27 серпня 2010 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік, застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно вимог ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зв`язку зі направленням вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту 26 липня 2010 року, ПАТ «Сведбанк» реалізував своє право кредитора на дострокове повернення коштів, а отже з 27 серпня 2010 року строк виконання зобов`язання за кредитним договором вважаються таким, що настав. Саме з цього моменту у кредитора розпочався перебіг трьохрічного строку позовної давності для звернення за захистом своїх прав та інтересів що закінчився 27 серпня 2013 року. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту ( ч. 5 ст. 267 ЦК України ). Разом з тим, при вирішенні спору в судовому порядку застосуванню підлягає ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позичальнику [PERSON] було направлено вимогу про дострокове повернення коштів 26 липня 2010 року, згідно з якими банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов`язань за кредитними договорами, зазначивши днем остаточного їх погашення тридцяти денний строк з моменту отримання вимоги, тобто до 27 серпня 2010 року. Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання. Такої ж правової позиції притримувався Верховний суд України при винесенні постанови від 29 жовтня 2014 року (справа № 6-169цс14) та постанови від 24 вересня 2014 року у справі за №\~6-106цс14. Статтею 262 ЦК України передбачено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Крім того, слід звернути увагу на положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якого кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Таким чином, зміна кредитора у зобов`язанні не є підставою для зупинення чи поривання перебігу строку позовної давності, а її сплив для первісного кредитора так само означає і її сплив для нового кредитора. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Будь-яких доказів про переривання перебігу позовної давності позивачем суду не було надано. Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення кредитної заборгованості з відповідачки 31 серпня 2015 року, тим самим позовна давність тривалістю в три роки з часу закінчення дії кредитного договору пропущена. Враховуючи, що представником відповідачки заявлено про застосування позовної давності до даних правовідносин, то у задоволенні позову в частині стягнення кредитної заборгованості не охопленої судовим рішенням від 16 червня 2011 року слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. У зв`язку із відмовою у позові, виходячи з змісту ст. 88 ЦПК України, в стягненні з відповідачки на користь позивача судових витрат слід відмовити. На підставі ст.ст. 256, 257, 259, 261, 262, 267, 512-514, 518, 516, 526, 599, 610, 611, 612, 614, 1049, 1054 ЦК України, суд

Outcome: dismissed