Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Адвокат Сергійчук Юрій Вікторович в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Волочиського районного суду Хмельницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі - Товариство, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»), в якому просить визнати недійсним договір № 1116817 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.10.2020. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.11.2020 позивачу надійшло смс-повідомлення з безпідставною вимогою про оплату заборгованості. Вказане стало підставою для направлення адвокатського запиту до ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». З листа-відповіді від 03.12.2020 позивачеві стало відомо про те, що між ним та Товариством було укладено договір № 1116817 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого Товариство надало Клієнту грошові кошти в розмірі 10000 грн. строком на 15 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. [PERSON] вказаний кредитний договір не укладав, не підписував його, а відтак волевиявлення позивача на укладення такого договору не було і нікого на укладення договору він не уповноважував. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 01.03.2021 позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 09.03.2021 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 15.03.2021 клопотання сторони позивача задоволено. Перше судове засідання призначено на 29.03.2021. 17.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким Товарство заперечує проти позовних вимог. Директор ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» Пшеничний А.І. зазначив, що Товариство має статус фінансової компанії із 100% іноземним капіталом, внесене до державного реєстру фінансових компаній, здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, виданої відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг № 529 від 04.04.2019, та діє у відповідності з вимогами чинного законодавства України. Надає послуги з онлайн кредитування під торговою маркою «credit7». Детальна інформація про Товариство розміщена на його офіційній сторінці у мережі Інтернет за посиланням: crcdit7.ua. 05.10.2020 між сторонами було укладено договір № 1116817 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - Договір), відповідно до якого Товариство надало грошові кошти в розмірі 10000 грн. строком на 15 днів, на умовах строковості, зворотності, платності. Договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, що міститься на його сайті у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». Договір підписано з боку Товариства - використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи з відтиском печатки Товариства, а з боку позивача - одноразовим ідентифікатором, що отриманий ним на його фінансовий телефонний номер, зазначений у анкеті клієнта, що відповідає приписам п. 6 ст. 3 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та Правилам надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». У відповідності до п. 2.1 Договору, Товариство надало кредит в сумі 10000 грн. на банківський рахунок позивача за реквізитами банківської картки: маска картки [NUMBER] , через платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає Товариству послуги з переказху коштів у національній валюті на підставі договору № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, що підтверджується листом від 03.12.2020 № 2643_101203124908. З моменту повідомлення позивачем про можливі шахрайські дії стосовно нього третіх осіб Товариство припинило будь-які нарахування за Договором до прийняття відповідного рішення у кримінальному провадженні. Водночас, позивач не надав доказів, що документи, на які оформлено Договір, були втрачені, викрадені, тощо, тобто на момент оформлення Договору вибули з його володіння. Тому відсутні підстави вважати, що Договір оформлено поза волею позивача та/або третіми особами, поки інше не встановлено, зокрема у кримінальному провадженні. Також у відзиві зазначено, що орієнтовний розмір судових витрат на правову допомогу, не є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Пояснив, що воля позивача на укладення спірного договору була відсутня. Банківський рахунок, на який перераховувались кредитні кошти не належить позивачу, що доводить факт неукладання ним Договору і неотримання коштів в розмірі 10000 грн. Крім того, представник зазначив, що від імені позивача було укладено три кредитних договори з різними фінансовими установами з одного номера телефону. Тому в судах на теперішній час наявні три провадження, аналогічних даному. [PERSON] звертався в поліцію з заявою про вчинення злочину. Представник відповідача Василенко О.Я. в судовому засіданні надавала пояснення в яких повністю підтримувала позицію, наведену у відзиві та її попередніх усних поясненнях. Вказала, що спірний Договір укладено на відповідному сайті, де позивач ознайомився з умовами Договору, а також заповнив усі необхідні реквізити для укладення правочину в «особистому кабінеті клієнта», в тому числі, на окремій сторінці вказав дані банківської картки. Варифікація вказаної клієнтом банківської картки проводилась товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення», а не відповідачем. Вважає, що ті обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача підлягають встановленню в рамках кримінального провадження, де в повноваження органу досудового розслідування входило б з`ясування IP адреси особи, яка вчиняла дії при оформленні оспорюваного Договору, а також реквізитів банківської картки та особи, яка є її власником. В даному випадку, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав. Представник також зазначила, що відповідач прийняв відповідне рішення не пред`являти жодних майнових претензій до [PERSON] , оскільки такий випадок в роботі товариства поодинокий. Майнових вимог до останнього не мають. Вважає, що спірний договір є укладеним, а доказів зворотного позивачем не надано. Підстав для визнання договору недійсним не має, тому в задоволенні позову слід відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи з наявними у ній доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги. Судом встановлено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» має статус фінансової компанії із 100% іноземним капіталом, внесене до державного реєстру фінансових компаній та здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, виданої відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг № 529 від 04.04.2019. Відповідач надає послуги з онлайн кредитування під торговою маркою «credit7». Офіційна сторінка Товариства у мережі Інтернет: crcdit7.ua. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не міг би бути укладений. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. Дослідженими судом письмовими доказами, зокрема: договором № 1116817 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.10.2020, паспортом споживчого кредиту; анкетою клієнта - фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення; підтвердженням процедури укладення електронного договору доводиться, що 05.10.2020 між сторонами було укладено електронний договір № 1116817 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - Договір), відповідно до якого Товариство зобов`язалось надати [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 грн. строком на 15 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені Договорм. Цей Договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, що міститься на його сайті у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». Договір підписано з боку Товариства - використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи з відтиском печатки Товариства, а з боку позивача - одноразовим ідентифікатором, що отриманий ним на його фінансовий телефонний номер, зазначений у анкеті клієнта. Вказане відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Правилам надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». При цьому, суд зазначає, що проходження позивачем реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» підтверджує його ознайомлення з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», змістом Договору від 05.10.2020, паспортом споживчого кредиту та іншою необхідною йому інформацією. Таким чином, укладення даного кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі сторін договору, укладений договір відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Договір містить всі істотні умови, по яких сторони в належній формі досягли згоди. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку, що позивачем не спростовано презумпцію правомірності правочину, який оскаржується. Доказів того, що позивач Договір не укладав і у нього було відсутнє волевиявлення на укладення такого, судом не встановлено. Відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (в новій редакції затвердженої 19.02.2020) (далі - Правила), кредитний договір з Клієнтом укладається в електронній формі за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується через Веб-сайт або мобільний додаток. З метою укладення договору сторонами здійснюється ряд дій, передбачених п. 5.9 цих Правил. Згідно з п.п. 4.1.7 п. 4.1 Правил, Клієнт - фізична особа під час кожного звернення до Товариства з метою отримання кредиту має володіти відкритою на власне ім`я платіжною карткою в українському банку. Договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством Електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Договір набуває чинності з моменту перерахування Товариством суми Кредиту за реквізитами платіжної картки вказаної клієнтом під час реєстрації/заповнення даних в особистому кабінеті, що вимагається ІТС Товариства якщо інший момент набуття чинності не передбачено умовами Кредитного договору (п.п. 5,19.18 Правил). Розділ 2 Договору містить вимоги щодо порядку та умов надання кредиту. Так, у відповідності до п. 2.1 Договору кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити [NUMBER] . Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту на користь Клієнта (п. 2.4 Договору). Згідно з п. 5.5 Договору, Клієнт доручає Товариству ініціювати списання коштів з відповідного рахунку Клієнта з використанням реквізитів платіжних карток, що були зазначені Клієнтом при отриманні (поверненні) кредиту, сплаті процентів за його користування, та направляти їх для використання грошових зобов`язань за цим Договором. Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 03.12.2020 № 2643_101203124908 підтверджується, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків. Між даною юридичною особою та відповідачем укладено договір № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, відповідно до якого 05.10.2020 о 16:19:04 було успішно перераховано на платіжну картку клієнта 10000 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 68345249, призначення платежу: Зачисление 10000 грн. на карту [NUMBER] . ТОВ «Універсальні платіжні рішення» у відповіді від 09.04.2021 надало суду інформацію про повний номер банківської платіжної картки, не яку перераховувались кошти, а саме: [NUMBER] . АТ "Державний ощадний банк України" на підставі ухвали суду надав відповідь, згідно з якою банківська платіжна картка № [NUMBER] відкрита на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] , мобільний телефон [NUMBER] . Отже, судом встановлено, що кредитні кошти за Договором від 05.10.2020 [PERSON] не перераховувались, а отримані [PERSON] . Разом з тим, перерахунок коштів третій особі не може розцінюватись як доказ не укладення та/або не підписання Договору. Дана обставина пов`язана з виконанням такого Договору. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов оспорюваного кредитного договору вимогам законодавства. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту його прав є неналежним, оскільки визнаватись недійсним може лише укладений правочин, тоді як позивач категорично заперечує факт укладення ним договору. За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склались між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи, що без входу позивача на веб-сайт Товариства та здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та відповідачем не був би укладений, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed