Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами до Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольського металургійного комбінату імені [PERSON]» про розірвання договору оренди земельної ділянки №140 від 15.01.2007. В обґрунтування позову посилається на те, що 15.01.2007 між нею та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" укладений договір оренди землі, відповідно до якого вона передала в оренду відповідачу земельну ділянку, яка належить їй на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ДН № 102401 виданого Першотравневою районною державною адміністрацією 10.10.2005. Договір був зареєстрований у Першотравневому районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 11.01.2008 вчинено запис № 040816600005. Відповідно п.п. 5.1 та 5.3 зазначеного договору відповідач взяв на себе зобов'язання за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати орендодавцю 2 % вартості орендуємої земельної ділянки не пізніше першого грудня кожного року. 02.11.2009 укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, якою внесено зміни в деякі пункти договору. Після звернення представника позивача, з заявою від 23.03.2017 до начальника структурного підрозділу агроцеху №10 про виплату орендної плати у грошовій формі на картковий рахунок ані відповіді, ані суми боргу не надійшло. Також, позивач вказує на те, що відповідач не виконує умови договору щодо обов'язку своєчасно сплачувати орендодавцю орендну плату, визначену договором, а саме не сплачує орендну плату. Таким чином, оскільки відповідач не сплачує оренду плату, передбачену умовами договору, порушив його істотні умови, що є підставою для розірвання зазначеного договору. В судове засідання позивач, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, не зявився, однак його представник [PERSON], діюча на підставі договору, підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові, а також зазначила, що відповідач не виплачує орендну плату позивачу, тому має місце невиконання вимог договору саме відповідачем і отже є підстави для розірвання договору оренди. Представник відповідача [PERSON], діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі та просила у їх задоволенні відмовити, оскільки відповідачем умови договору оренди не порушувалися. Орендна плата позивачу сплачена за 2014-2018 р.р. в повному обсязі. При цьому, позивачем та його представником не зазначено, яке саме право позивача порушено з боку відповідача, що взагалі ставить під сумнів можливість захисту у суді права, яке не порушено. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, що є в матеріалах цивільної справи, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що відповідно до Договору оренди землі № 110 від 15.01.2007, зареєстрованого у Першотравневому РВ ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» 11.01.2008 за № 040816600005 укладеного між Орендодавцем [PERSON] та Орендарем ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК імені [PERSON]» в особі заступника директора [PERSON] сторони домовилися, що орендодавець передає орендарю в оренду земельну ділянку в розмірі 10,86 га, що належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ДН № 102401 від 10.10.2005 та розташована на території Бердянської сільської ради Першотравневого району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.5-7). Згідно довідки Першотравневого відділу земельних ресурсів за №8/255 від 29.03.2006, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 123085,74 грн (а.с.8) Розділом 2 зазначеного договору передбачені права та обов'язки орендодавця, а Розділом 3 права та обов'язки орендаря. Зокрема п.2.1 передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, тощо, а п.3.2 передбачено, що орендар зобов'язаний виконувати встановлені відносно обєкту оренди зобов'язання, дотримуватися вимог, встановлених п. 2.1 цього договору, та виконувати обовязки у відповідності з умовами договору оренди та Земельним Кодексом України, своєчасно сплачувати Орендодавцю орендну плату, визначену договором, тощо. Також Розділом 5 Договору встановлений розмір орендної плати, яка щорічно складає 2% вартості орендуємої земельної ділянки. Вартість земельної ділянки підтверджується довідкою управління земельних ресурсів, яку при укладенні договору надає орендодавець, строки її виплати, яка здійснюється не пізніше 1 грудня поточного року, за домовленістю сторін строк внесення орендної плати може бути змінений. Відповідно до п. 6.1 договору встановлено, що розрахунки з орендної плати встановлюються у грошовій, натуральній та відробітковій формі, за домовленістю сторін, оформленою письмовою заявкою орендодавця. 02.11.2009 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, якою внесено зміни в деякі пункти договору (а.с.9). Внесено зміни до п.5.1 договору оренди землі, розмір орендної плати щорічно складає 3% вартості орендуємої земельної ділянки. Внесено зміни до п. 5.2 договору щодо обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку з урахуванням індексації грошової оцінки земельної ділянки. Крім того внесено зміни до п. 6.1 договору оренди землі та визначено, що розрахунки з орендної плати встановлюються у грошовій формі. Відповідно до п. 8.6 договору оренди землі, підставами для припинення дії договору є вимога однієї з сторін у випадку невиконання іншою стороною зобовязань, передбачених договором. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 13 зазначеного Закону передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Також статтею 15 цього Закону визначені істотні умови договору оренди землі, якими є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Крім цього зазначеною нормою передбачено, що за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того на що вона розраховувала при укладенні договору. За приписами ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Як встановлено судом позивач як на підставу задоволення позовних вимог посилається на істотне порушення умов договору стороною відповідача, а саме не виплату орендарем орендодавцю обумовленої орендної плати внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторонами не заперечується, що між ними виникли договірні відносини з приводу оренди земельної ділянки власником якої є позивач і це також підтверджується документально. Проте стороною відповідача не визнаються обставини на які вказує позивач як на підставу задоволення заявлених позовних вимог. На спростування доводів сторони позивача відповідачем надано суду підтвердження щорічного надсилання позивачу повідомлення про необхідність отримання орендної плати за договором, також наданні дані про отримання 11.08.2017 представником позивача [PERSON] через касу відповідача орендну плату за договором за період з 2014 по 2017 лише після її звернення 23.03.2017; довідку №110/387 від 13.11.2018 про отримання позивачем 28.09.2018 орендної плати за 2018 рік. (а.с.23-34, 106). Позивачем також не зазначено, в чому саме полягає порушення його законних прав з боку відповідача. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цієї норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.02.2015 у справі № 6-233цс14. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29; справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позивачем не було доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені ним вимоги, а також судом не встановлено ані порушення прав позивача, ані невиконання відповідачем обов'язків, передбачених ст.ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, а тому суд не вбачає підстав для розірвання договору оренди землі, укладеного 15.01.2007 між [PERSON] та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», а тому позов не підлягає задоволенню. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог про розірвання договору оренди землі відмовлено в повному обсязі, суд вважає, що сплачені ним при зверненні до суду судові витрати у виді судового збору в розмірі 640 грн. відшкодуванню на його користь з боку відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed