Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

В провадженні суду перебуває позов [PERSON] до ТОВ «Факторингова компанія Омега», [PERSON], Приватного нотаріуса Львівського МНО [PERSON], треті особи Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про: -визнання недійсними договорів купівлі продажу №755 від 26.05.2016 року 1\\2 частини будинковолодіння за адресою вул. Петрушевича 10\\1 в м. Тернополі та №756 від 26.05.2016 року 1\\2 частини будинковолодіння за адресою вул. Петрушевича 10\\1 в м. Тернополі, укладених між ТОВ «Факторингова компанія Омега» та [PERSON] -скасування рішень Приватного нотаріуса Львівського МНО [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29807223 від 30.05.2016 року 11:14:04 та індексний номер 29806822 від 30.05.2016 року 11:03:09 В обґрунтування вимог зазначає, що спірні правочини, було вчинено з порушенням закону, оскільки: спірні договори купівлі продажу предмета іпотеки було вчинено без дотримання, визначеної законом України «Про іпотеку» та Порядку вчинення нотаріальних дій, процедури попереднього належного повідомлення іпотекодавця про намір реалізувати предмет іпотеки з визначеною ціною продажу предмета іпотеки; без укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Окрім цього позивач зазначає, що нотаріус, виконуючи функцію державного реєстратора допустив порушення Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, коли приймав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29807223 від 30.05.2016 року 11:14:04 та індексний номер 29806822 від 30.05.2016 року 11:03:09 В судовому засідання представник позивача вимогу підтримала в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представники ТОВ «Факторингова компанія Омега», [PERSON] проти задоволення позову заперечили за безпідставністю в повному обсязі, про що подали судку заперечення на позов. Також письмові заперечення на позовні вимоги надіслав представник Приватного нотаріуса Львівського МНО [PERSON] Треті особи в судове засідання не зявилися, хоча своєчасно повідомлялися судом про час і місце судового розгляду. Мотивованих заперечень чи про визнання позову суд не повідомили та суду не надали. В судовому засіданні первісно зазначену в процесуальному статусі третьої особи відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, за відсутності заперечень сторін спору, було замінено на Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, оскільки саме управління зареєстроване як юридична особа. Заслухавши пояснення, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами, судом встановлено наступні обставини. Отже 15 січня 20007 року між ВАТ «Кредобанк» та ТОВ «[PERSON] транспорт сервіс» було укладено кредитний договір №3\\к, згідно умов якого ТОВ «[PERSON] транспорт сервіс» отримало кредит в сумі 1\~000\~000 євро із сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення коштів до 13.01.2012 року. До даного кредитного договору його сторони неодноразово за спільною згодою вносили зміни в частині суми кредиту (1\~428\~100, 58 євро) , строку повернення грошових коштів (14.01.2017 року), та відсоткової ставки за користування кредитними коштами . З метою забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, між ВАТ «Кредобанк», ТОВ «[PERSON] транспорт сервіс» та позивачем [PERSON] було укладено договір поруки від 15.01.2007 року, згідно умов якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за виконання ТОВ «[PERSON] транспорт сервіс» усіх його зобовязань перед кредитором, що випливають з умов договору кредиту №3\\к від 15.01.2007 року. Окрім цього 17.01.2007 року між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки (далі - Договір), посвідчений нотаріально в реєстрі за №558 (із наступними змінами), за умовами якого майновий поручитель зобов'язався забезпечити виконання зобов'язань Позичальника та вимог Іпотекодержателя за договором кредиту №3\\к від 15.01.2007 року, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому (далі «Кредитний договір»), стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі. Кредит відповідно до вищевказаного Кредитного договору надається Позичальнику Іпотекодержателем на наступних умовах: Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: будинковолодіння за адресою вул. Петрушевича 10\\1 в м. Тернополі, яке належить Іпотекодавцю - Майновому поручителю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданного ВК ТМР 20.08.2004 року, зареєстрованого Тернопільським міським БТІ 20.08.2004 року за реєстраційним №43869, заставною вартістю 2\~218\~900 гривень. Відповідно до договору про відступлення права вимоги №1 від 28.12.2011 року, право вимоги за кредитним договором №3\\к від 15.02.2007 року, було відступлене ПАТ «Кредобанк» до ТОВ «Фінансова компанія Приватні інвестиції», котра в подальшому за договором факторингу від 02.04.2014 року право вимоги за договором кредиту №3\\к від 15.02.2007 року, відступила ТОВ «Факторингова компанія Омега». Дані обставини доказування не потребують, оскільки встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.02.2013 року у справ №1915\\19152\\2012, та ухвалами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2014 року та від 17.07.2015 року у цьому ж провадженні. Таким чином ТОВ «Фінансова компанія Приватні інвестиції» є правонаступником ВАТ «Кредобанк» у договірних відносинах в межах кредитного договору №3\\к від 15.02.2007 року Повертаючись до змісту договору іпотеки від 17.01.2007 року, слід відзначити що у даному правочині міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність. Так, п.5.4 визначено, що за рішенням Іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватись наступним чином (договір про задоволення вимог Іпотекодержателя): 5.4.1 У випадку набуття права звернення на предмет іпотеки Іпотекодавець -Майновий поручитель передає у власність Іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки Предмета іпотеки на день придбання. У разі, якщо ціна Предмета іпотеки, який передається Іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна Іпотекодавця чи Позичальника. Витрати на проведення експертної оцінки Предмета іпотеки покладаються на Іпотекодавця . Рішення про прийняття у власність Предмета іпотеки приймається Іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору Іпотекодавць засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя за рішенням Іпотекодержателя. Іпотекодавець - Майновий поручитель засвідчує, що є достатньою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про прийняття у власність Предмета іпотеки…. Цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем. 5.4.2 У випадку набуття права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель має право від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку». При цьому ціна продажу Предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін не менше його заставної вартості, визначеної у п. 1.6 цього договору з урахуванням зносу або шляхом експертної оцінки. Заборгованість Позичальника по Кредитному договору вважається погашеною в день отримання від Покупця коштів за Предмет іпотеки у повному обсязі. У випадку, якщо Іпотекодержатель не має можливості укласти договір купівлі-продажу Предмета іпотеки за ціною, зазначеною в цьому пункті, Іпотекодержатель має право укласти договір купівлі-продажу Предмета іпотеки з визначенням ціни Предмета іпотеки на підставі оцінки Предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид Предмета іпотеки. Надалі, з метою погашення кредитного боргу, який виник у TOB «[PERSON] транспорт сервіс», ТОВ «Факторингова компанія Омега» було адресовано [PERSON] вимогу про усунення порушення від 23.10.2014 року в 30-ти денний порушень щодо погашення заборгованості за Кредитним договором №3\\к від 15.01.2007 року, розмір котрої становить 16\~699\~091 01 гривень та попередження, що у випадку незадоволення даної вимоги, Банк зверне стягнення на іпотечне майно. Оскільки Позичальником борг не було погашено, а вимогу майновим поручителем не виконано, 26.05.2016 року між ТОВ «Факторингова компанія Омега» та [PERSON] було укладено два договори за №755 та 756, згідно умов яких товариством [PERSON] було продано іпотечне майно за кожним з договорів по 1\\2 частині будинковолодіння за адресою вул. Петрушевича 10\\1 в м. Тернополі. Так, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекод ержателя. Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»). При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно п. 5.4.2 договору іпотеки від 17.01.2007 року, у випадку набуття права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель має право від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку». При цьому ціна продажу Предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін не менше його заставної вартості, визначеної у п.1.6 цього договору з урахуванням зносу або шляхом експертної оцінки. Статтею 38 Закону передбачено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати,іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Факторингова компанія Омега» направило позивачу [PERSON] письмову вимогу про усунення в 30 денний термін порушень щодо погашення кредитних зобов'язань з попередженням про те, що у випадку невиконання даної вимоги товариство розпочне процедуру звернення стягнення на майно одним із способів на вибір банку, зокрема продати від свого імені предмет іпотеки. Вимогу було отримано 07.11.2014 року позивачем, що стверджується копією рекомендованого листа з повідомленням про вручення поштового відправлення. В 30-ти денний термін [PERSON] вимогу про усунення порушень щодо погашення кредитних зобов'язань не виконав, а тому банк зверненув стягнення на предмет іпотеки у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки. Ціна продажу предмета іпотеки була встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності увідповідності до п.б.ст.38 Закону України «Про іпотеку». Згідно п. 2.7. глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Спірні договори посвідчені нотаріусом у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно п.7 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Отже підсумовуючи викладене суд вважає, що відповідачем були дотримані вимоги, передбачені ст.38 ЗУ "Про іпотеку" при укладенні спірних договорів купівлі-продажу предмету іпотеки і права позивача при цьому порушені не були. Водночас судом критично оцінюються доводи [PERSON], що іпотекодержателем йому не була доведена ціна продажу предмета іпотеки у повідомленні від 2014 року. Критичність судової оцінки полягає в тому, що майновий поручитель несе майнову відповідальність в межах вартості предмета іпотеки, і очевидно, що бажаючи викупити предмет іпотеки в запропонований іпотеко держателем 30 денний термін, іпотекодавець (в даному випадку [PERSON]М.) мав би належними та допустимими доказами довести власну платоспроможність викупити спірний будинок. Проте, хоча обовязок доказування покладається на кожну із сторін спору, належними та допустимими доказами позивач суду не довів фінансової можливості як на дату отримання повідомлення так і на дату укладання спірних договорів купівлі продажу сплатити ні визначену рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 13.04.2014 року суми боргу в розмірі 5\~206\~592, 04 гривень, ні визначеної експертом вартості будинковолодіння за адресою вул. Петрушевича 10\\1 в м. Тернополі в розмірі 3\~035\~223 гривень. Таким чином суд не вважає доведеним порушення будь яких прав прав позивача, як іпотекодавця, котрий будучи зобовязаним в силу договору нести тягар сплати позики боржником, в межах вартості переданого і іпотеку майна, не довів обєктивної спроможності викупу спірного будинковолодіння. Окремо суд наголошує на тому, що рішення суду про солідарне стягнення боргу з позичальника та поручителя, не перешкоджає позичальника реалізувати право на повернення позичених коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовий спосіб. А тому наявність судового рішення про солідарне стягнення коштів, отриманих згідно кредитного договору №3\\к від 15.01.2007 року, з ТОВ «[PERSON] транспорт сервіс» і позивача [PERSON], не свідчить про неправомірність обраного ТОВ «Факторингова компанія Омега» способу отримати сатисфакцію в порядку, визначеному п.5.4 договору іпотеки від 17.01.2007 року.

Outcome: dismissed