Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

03.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про усунення від права на спадкування після померлої [INFO] матері [PERSON] В обґрунтування позовної заяви зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON], [PERSON] помер його батько [PERSON] За життя мати склала заповіт на його (позивача) користь. Заповіт було посвідчено керуючим справами виконавчого комітету Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області Бєлік Л.М. 05 липня 2012 року і зареєстровано в реєстрі під № 29. На момент смерті матері її майно складалося з наступного: житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельної ділянки розміром 3,60 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області; земельної ділянки розміром 0,1559 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області (за межами населеного пункту). [PERSON], на день своєї смерті була зареєстрована і постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. Він в установленому законом порядку та в межах шестимісячного строку після смерті матері звернувся до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини. Після закінчення шестимісячного строку він звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] Але, державним нотаріусом йому було повідомлено, що заяву про прийняття спадщини також подали його брат [PERSON] та сестра [PERSON], які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні. Але, на його думку, ні брат, ні сестра не мають права на спадщину після смерті матері. Оскільки, вони не турбувалися про неї, не надавали матеріальної допомоги, не здійснювали догляд за нею. Хоча мати за станом свого здоров'я потребувала сторонньої допомоги та догляду, бо вона була повністю сліпою, а тому не могла самостійно себе обслуговувати. Як вбачається з довідки, що видана завідуючою амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Скрипаї 22.01.2016 року, [PERSON], [INFO], перебувала на обліку в Скрипаївській амбулаторії сімейної медицини з діагнозом: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний, коронарокардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ступеня, деформуючий артроз нижніх кінцівок, стареча катаракта обох очей - повна сліпота, та потребувала постійного стороннього догляду. Окрім нього, у матері було ще два сини та дочка. Але, ніхто з них не бажав доглядати за нею та надавати їй хоча б якусь допомогу. Один із його братів, а саме [PERSON], був зареєстрований з матір'ю в одному будинку, з ним був укладений договір довічного утримання. Але він постійно її ображав, догляду не здійснював, а потім і взагалі покинув та виїхав з села Мохнач до міста Харкова на постійне проживання. Тому мати була змушена звертатися до суду з позовами про розірвання договору довічного утримання та про визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Дочка [PERSON] також покинула матір на призволяще. Тривалий час вона не цікавилась маминим життям, не писала, не телефонувала, чим завдавала матері ще більше турбот, хвилювання та переживань. Відповідач [PERSON] проживає в місті Харкові, але, також, практично не відвідував матір, ніколи не надавав їй будь-якої допомоги, відмовлявся доглядати за нею. Хоча і мати і він неодноразово йому телефонували і просили приїхати, щоб хоч щось зробити по господарству, відвідати матір, поспілкуватися з нею. Але брат не відгукнувся на їхні прохання жодного разу, не цікавився її побутом та здоров'ям. Весь догляд за матір'ю він, разом зі своєю дружиною, здійснювали самостійнодо дня її смерті. Хоча вони з дружиною також є пенсіонерами та отримують невелику пенсію, інших доходів не мають. Враховуючи, що матір за станом здоров'я та віком потребувала сторонньої допомоги, а відповідачі по справі зобов'язані були утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України (як діти спадкодавця), вважав, що вони не мають право на спадкування. А тому, вирішив звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] під час судового розгляду підтримали свої позовні вимоги з підстав, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], та представник відповідачів [PERSON] заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні посилаючись на наступне. Доводи позовної заяви про те, що дочка [PERSON] покинула матір на призволяще, є вигадкою позивача і не підтверджується доказами. Насправді, хоча [PERSON] останні роки проживала за межами України, вона постійно підтримувала родинні зв'язки із своєю матір'ю, телефонувала їй, передавала через свою дочку [PERSON] гостинці (продукти харчування та інше). Також, [PERSON] навідувала бабу [PERSON], щоб допомагати їй матеріально та фізично. Разом із нею неодноразово приїздив і син [PERSON] Відповідач [PERSON] також відвідував матір, допомагав їй, пропонував переїхати до м. Харкова для проживання разом із своєю сім'єю, постійно телефонував. В період з 2012 року по 2013 року [PERSON] не мав змоги приїжджати до матері часто, оскільки його сину [PERSON] було діагностовано злоякісне новоутворення заочеревинного простору (рак). Сім'я боролася за його життя, проте 2013 року він помер, що на довгий час позбавило відповідача [PERSON] життєвих сил. Крім того, він також є вже похилою людиною, інвалідом 3 групи з 28.01.1992 року, який проживає разом із своєю дружиною [PERSON], також інвалідом 2 групи. Також вважали, що зміст позовної заяви не містить викладу обставин, які б переконливо вказували на наявність підстав для позбавлення відповідачів права на спадкування. Позивачем не доведено факту ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцеві, тому позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню. Вислухавши сторони, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Спірним є право відповідачів [PERSON] та [PERSON] на спадкування після померлої [INFO] матері [PERSON] (свідоцтво про смерть, видане 04.06.2015 року виконавчим комітетом Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області (а. с. 9). У відповідністю зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Положеннями ст. ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За відомостями, що містяться у повідомленні Зміївської державної нотаріальної контори від 04.04.2016 року, вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори надійшли заяви: 17.11.2015 року про прийняття спадщини, від сина померлої [PERSON], що мешкає в [ADDRESS]; 13.11.2015 року про прийняття спадщини згідно заповіту посвідченого Скрипаївською сільською радою 05.07.2012 року р. №29 від сина померлої [PERSON], який мешкає в [ADDRESS]; 14.07.2015 року про прийняття спадщини від дочки померлої [PERSON], що мешкає в [ADDRESS]. Згідно довідки зі Спадкового реєстру, від імені [PERSON] посвідчено заповіт Скрипаївською сільською радою 05.07.2012 року за р. №29. (а. с. 42). Спадкоємцем за заповітом після [PERSON] є син померлої - позивач [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження та заповіту, посвідченим 05.07.2012 року керуючим справами виконавчого комітету Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області Бєлік Л.М., зареєстровано в реєстрі за №29. (а. с. 16, 17). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON], що підтверджується даними свідоцтв про народження, а також витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища відповідачки. (а. с. 44, 47, 49). Чоловік [PERSON] - [PERSON] помер 24.08.1977 року у віці 51 роки в с. Мохнач Зміївського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 24.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції у Харківській області (а. с. 10). Рішеннями Зміївського районного суду Харківській області від 03.05.2012 року та від 26.06.2013 року, які набрали законної сили, було задоволено позовні заяви [PERSON], до її сина [PERSON] про розірвання договору довічного утримання від 07.03.1998 року, а також про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням у виді будинку №99 по вул. Воїнів Сибіряків с. Мохнач Зміївського району Харківської області. Крім зазначених осіб, ніхто в будинку не був зареєстрований. (а. с. 24, 25). Таким чином, після померлої [INFO] спадщину прийняли, шляхом подання заяви до нотаріальної контори, діти спадкодавця: [PERSON] - за заповітом, [PERSON] та [PERSON] - за законом. Відповідачка [PERSON], [INFO] (копія паспорта на а. с. 48), є пенсіонером за віком, розмір пенсії 1258,24 коп. на місяць (копія пенсійного посвідчення серії [NUMBER] та довідки УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова від 30.10.2015 року, від 13.04.2016 року на а. с. 51, 116, 117). Відповідач [PERSON], [INFO] (копія паспорта на а. с. 45), є пенсіонером, розмір пенсії 2144,29 грн. на місяць (пенсійне посвідчення серії [NUMBER], довідка УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова від 15.04.2016 року на а. с. 50, 113, 114), є інвалідом третьої групи через трудове каліцтво безстроково, з 28.01.1992 року встановлено 60% втрати працездатності (довідки серії А-61 №493729 від 27.06.1973 року, від 10.02.1992 року на а. с. 75, 76), перебуває на обліку у Відділенні виконавчої дирекції у м. Харкові Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України з 01.07.2004 року, отримує страхові виплати в сумі 693,93 грн. (довідка на а. с. 119). Отже, підтверджується письмовими доказами, а також на це вказано і позивачем у позовній заяві, що [PERSON] та [PERSON] мають право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Позивач [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом, оспорює право відповідачів на спадкування після померлої матері [PERSON] Частинами 5, 6 ст. 1224 ЦК України закріплено, що за рішенням суду спадкоємець, у тому числі й той, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Зі змісту вказаної норми слідує, що для позбавлення особи права на спадкування необхідними є існування двох фактів: 1) перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; 2) ухилення від надання допомоги спадкодавцеві з боку спадкоємця. Спадкодавець [PERSON] за життя була власницею: 1) житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок, виданим Скрипаївською сільською радою народних депутатів 12.02.1998 року (а. с. 11-12); 2) земельної ділянки розміром 3,60 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії [NUMBER], який видано 27 червня 2003 року на підставі розпорядження Зміївської райдержадміністрації № 144 від 28 березня 2003 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 370, кадастровий номер [NUMBER] (а. с. 13-14); 3) земельної ділянки розміром 0,1559 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області (за межами населеного пункту), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який видано 07 вересня 2012 року на підставі розпорядження Зміївської райдержадміністрації № 320 від 03 липня 2012 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 632178451003909, кадастровий номер [NUMBER]. (а. с. 15). З довідки УПФУ в Зміївському районі Харківської області від 30.05.2016 року вбачається, що [PERSON] з червня 2014 року по травень 2015 року отримувала пенсію в розмірі 3108,33 грн. (а. с. 138). З довідки КЗОЗ "Зміївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Зміївської районної ради Харківської області від 22.01.2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO], перебувала на обліку в Скрипаївській амбулаторії сімейної медицини з діагнозом: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний коронарокардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ступеня, деформуючий артроз нижніх кінцівок, стареча катаракта обох очей - повна сліпота, та потребувала постійного стороннього догляду. (а. с. 20). За відомостями, що містяться в акті обстеження від 18.01.2016 року, складеного депутатом Скрипаївської сільської ради Грошовою Н.М., з участю сусідів [PERSON], [PERSON], вбачається, що [PERSON], який зареєстрований та проживає в [ADDRESS], з 2011 року проживав, вів спільне господарство з матір'ю [PERSON], доглядав за нею до дня смерті [INFO], проводив її поховання померлої. У догляді та похованні [PERSON], окрім її сина [PERSON], ніхто з її дітей участі не брав. (а. с. 19) Згідно довідки УПФУ в Зміївському районі Харківської області від 30.05.2016 року, допомогу на поховання [PERSON], померлої [INFO], виплачену [PERSON] в розмірі 6216 грн. 66 коп. (а. с. 137). Зазначені докази не містять відомостей, якими б підтверджувався факт перебування спадкодавця [PERSON] у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Критичній оцінці підлягає акт обстеження умов проживання від від 18.01.2016 року щодо проживання позивача зі своєю матір'ю з 2011 року, оскільки зазначені у ньому відомості суперечать обставинам, встановленим зазначеними вище рішеннями Зміївського районного суду Харківській області від 03.05.2012 року та від 26.06.2013 року, у яких міститься посилання на акти обстеження від 05.01.2012 року та 10.11.2012 року, що не містять будь-яких відомостей про проживання та ведення спільного господарства позивачем [PERSON] зі своєю матір'ю [PERSON] Крім того, звернення [PERSON] до суду із вказаними вище позовами та особиста участь у судовому засіданні, на що вказано в рішенні від 03.05.2012 року, спростовують доводи позову щодо перебування спадкодавця у безпорадному стані. Не міститься відомостей про перебування спадкодавця [PERSON] у безпорадному стані і в показаннях свідків. Так, з показань свідків, допитаних за клопотанням позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що протягом останніх років життя матері, в основному, допомагав позивач разом зі своєю дружиною [PERSON] Водночас, свідки, які викликалися за клопотанням відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали показання, з яких вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя не була позбавлена спілкування та підтримки з боку відповідачів, в тому числі і пропозицій щодо проживання разом з ними, які були відхилені [PERSON], оскільки вона бажала проживати у своєму будинку. Також, підлягає врахуванню обставина, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб. В даному випадку, твердження позивача про надання ним необхідної допомоги матері свідчать на користь позиції відповідачів про те, що їх мати не потребувала від них такої допомоги, за умови ненадання якої можливе усунення від права на спадкування. Таким чином, позивачем не надано доказів, якими б підтверджувалося перебування спадкодавця [PERSON] у безпорадному стані в розумінні ч. 5 ст. 1224 ЦК України. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Позивачем не надано доказів ухилення відповідачів від своїх обов'язків щодо надання допомоги матері. Той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживали окремо від матері, внаслідок чого рідко відвідували свою матір, сам по собі не вказує на ухилення відповідачів від своїх обов'язків щодо надання допомоги матері. Водночас, перебування за межами України [PERSON], а також каліцтво [PERSON] свідчать про обставини, які перешкоджали їхньому постійному спілкуванню з матір'ю. Порівнявши довідки про розмір пенсії відповідачів та їх померлої матері, слід звернути увагу на ту обставину, що розмір пенсії [PERSON] був значно вищим, ніж у її дочки [PERSON], а також перевищує розмір пенсії разом зі страхом відшкодуванням, які отримає її син [PERSON] Таким чином, майновий стан спадкодавці був кращим, ніж у відповідачів по справі. Заслуговують на увагу і підтверджені письмовими доказами (а. с. а. с. 54-74) доводи відповідача [PERSON] щодо тривалої тяжкої хвороби його сина [PERSON], [INFO], який помер 20.07.2013 року. Зазначені обставини значно вплинули на спроможність відповідача надавати допомогу матері у разі потреби в такій допомозі. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Обов'язкова частка у спадщині після померлої [PERSON], на яку претендують відповідачі, підпадає під поняття майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Позивачем [PERSON] не надано доказів, якими підтверджується, що відповідачі ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З урахуванням викладеного, заявлені позивачем вимоги суперечать національним та міжнародним нормативним актам, якими гарантуються права відповідачів на мирне володіння своїм майном у вигляді обов'язкової частки у спадщині після померлої [INFO] матері [PERSON] За таких обставин, у позові належить відмовити за його необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed