Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує у позовній заяві на те, що з 21 листопада 2010 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, в якому у них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість. Враховуючи те, що відповідач працює, має задовільний заробіток, тому просить на свою користь стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі по ? частці заробітку та по 500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги змінила, просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмір по 500 грн на кожну дитину, щомісячно, до виповнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, змінені позовні вимоги визнав у повному обсязі. Взявши до уваги, що сторони скористались своїми правами, що передбачені ст.158 ч.2 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтв про народження серія [NUMBER], виданого 10 травня 2010 року та серія [NUMBER], виданого 31 липня 2013 року Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області, батьками дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зазначено: батьком [PERSON], матір'ю [PERSON], які перебувають у зареєстрованому шлюбі, на що вказує свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Однак як з'ясовано судом та не заперечувалось сторонами спору, батьки дитини разом не проживають. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи проживають вони окремо від дитини, оскільки це не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п.17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Зважаючи на те, що сторонами спору визнається та обставина, що між ними не досягнуто домовленості щодо утримання їх спільних дітей, а також те, що неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю, відтак у позивача виникло право на отримання аліментів від відповідача на утримання їх спільних дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. При цьому суд має врахувати обставини, що наведені в ст.182 СК України, зокрема: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, а також з урахуванням обставин, що передбачені ст.182 СК України, суд дійшов до висновку, що відповідач, будучи працездатною особою, має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у запропонованому позивачкою розмірі в сумі по 500 гривень на кожну дитину, щомісячно, оскільки належних та допустимих доказів, які б вказували на неможливість виконання покладеного на нього законодавцем обов'язку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей він суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову, а згідно з положеннями ст.180 СК України, до її повноліття. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання данного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved