Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

У листопаді 2019 представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 02.10.2015 між [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб Святошинським районним у м. Києві Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Спільне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини припинені, спільного господарства сторони не ведуть, у зв`язку з чим представник позивача просить розірвати шлюб. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2019 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 18). Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, . Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала. З огляду на подані заяви, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно з положеннями частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №739, зареєстрований 02.10.2015 (а.с. 6). Згідно з ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як встановлено судом, що будь-які відносини між ними припинені, сторони обопільно дійшли до згоди про розірвання шлюбу. За таких обставин укладений шлюб підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В порядку положення ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. З викладеного,

Outcome: approved