Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що є власником земельної ділянки площею 9,17267 га, що знаходиться на території Пишненської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. 6 жовтня 2010 року [PERSON] та селянське (фермерське) господарство «Павел» уклали договір оренди вищезазначеної земельної ділянки на строк п'ять років (далі - Договір), відповідно строк дії цього правочину закінчився 6 жовтня 2015 року. Згідно п. 8 Договору, після закінчення строку дії договору орендар має переважне право його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше тридцяти днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про поновлення договору на новий строк. Однак, відповідач селянське (фермерське) господарство «Павел» за тридцять днів до закінчення строку дії договору не надіслало на адресу [PERSON] письмового повідомлення про поновлення договору на новий строк. Тепер орендар селянське (фермерське) господарство «Павел» продовжує користуватися спірною земельною ділянкою, а відтак [PERSON] вважає, що таким чином створює перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали за обставин зазначених у ньому, попросили позов задовольнити. Суду пояснили, що між [PERSON] та селянським (фермерським) господарством «Павел» раніше було укладено договір оренди землі, строк дії якого закінчився 6 жовтня 2015 року, а тому відповідач тепер безпідставно продовжує користуватися землею, тобто здійснює перешкоди у користуванні землею. Представник відповідача селянського (фермерського) господарства «Павел» за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, суду пояснив, що 6 жовтня 2010 року із [PERSON] було укладено договір оренди землі, що зареєстрований 29 лютого 2012 року у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області за № 352190004000017. Тобто строк дії цього правочину закінчується 29 лютого 2017 року, а тому за наявності підстав здійснює користування земельною ділянкою, що належить [PERSON] За цих обставин уважає вимоги позивача необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що позивач [PERSON] згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 30 жовтня 1998 року Пишненською сільською радою Долинського району Кіровоградської області є власником земельної ділянки № [NUMBER] площею 9,17267, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Пишненської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (а. с. 4). 6 жовтня 2010 року між [PERSON] та селянським (фермерським) господарством «Павел» укладено договір оренди землі, а саме земельної ділянки № [NUMBER], кадастровий № [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,17267 га, що знаходиться на території Пишненської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. 29 лютого 2012 року цей Договір оренди землі від 6 жовтня 2010 року зареєстрований у відділі Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області за № 352190004000017 (а. с. 5, 6). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 3, п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час укладення Договору) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном. За змістом ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладення Договору) істотними умовами договору оренди землі є, зокрема строк дії договору оренди. Отже, істотною умовою договору оренди землі, є умови про його строк. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Таким чином, сторони Договору оренди землі від 6 жовтня 2010 року, а саме [PERSON] та селянське (фермерське) господарство «Павел», підписуючи цього дня Договір оренди землі надали згоді щодо істотних умов цього правочину відповідної форми. Відповідно до п. 8 Договору оренди землі від 6 жовтня 2010 року, договір укладено на п'ять років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Як суд вище зазначав волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Складаючи та підписуючи Договір оренди землі від 6 жовтня 2010 року сторони визначили істотну умову цього договору, а саме строк його дії, що становить п'ять років. Цей строк обраховується, починаючи з досягнення цієї згоди, тобто з 6 жовтня 2010 року. За змістом ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на момент закінчення строку дії спірного Договору оренди землі) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Згідно положень п. 37 Договору, дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Орендар за спірним Договором оренди землі від 6 жовтня 2010 року не вчинив вищевказаних дій, оскільки не надав суду додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, а тому цей правочин припинений згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі», а також положень Договору. Аналізуючи вищезазначене, слід визнати необґрунтованими доводи представника відповідача про те, що строк дії договору оренди землі починається з дня його державної реєстрації, а не з моменту досягнення згоди щодо його істотних умов, зокрема істотної умови договору - строку його дії, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності може бути порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Відповідно до цієї статті, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Крім того, негаторний позов має на меті усунення тривалих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому, що обумовлює непоширення на вимоги за негаторним позовом строків позовної давності. Негаторним є також позов власника про усунення перешкод у здійсненні користування майном третіми особами, в яких існували підстави для цього, але вони згодом відпали. Слід зазначити, що фактично позбавити володіння земельною ділянкою як специфічним нерухомим майном неможливо - права володіння можна позбавити лише «юридично», шляхом відібрання титулу в цілому. У випадках будь-якого самовільного зайняття йдеться про створення перешкод у використанні земельної ділянки, і проти цього порушення належним способом захисту є негаторний позов (Верховний Суд України - аналіз практики застосування судами ст. 16 ЦК України). Згідно вищезазначеного, оскільки відповідач у справі селянське (фермерське) господарство «Павел» тепер користується належною [PERSON] земельною ділянку без будь-яких підстав, відповідно позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, а тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] у цій справі поніс судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн (за вимогу немайнового характеру), які підлягають стягненню з відповідача селянського (фермерського) господарства «Павел» на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved