Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

У вересні 2015 р. [PERSON] через представника звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», яким просив визнати незаконними дії відповідача з позбавлення його доступу до домоволодіння розташованого в м. Миколаєві по вул. 6 Інгульська,72 зі сторони домоволодіння №70 розташованого на тій самій вулиці шляхом прибирання відстані до межі сусідньої ділянки розміром 1,0 метр у плані за результатами інвентаризації від 20 липня 1953 р. та відновити попереднє до цієї інвентаризації становище, тобто зобовязати відповідача визначити у плані земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку по вул. 6 Інгульська,72 відстань в 1,0 до межі суміжного землекористувача по вул. 6 Інгульська, 70, яка існувала станом на 19 березня 1949 р. Позов обґрунтував тим що є власником житлового будинку №72, а його сусідкою є [PERSON] - власниця будинку №70 по вул. 6 Інгульській в м. Миколаєві. Їх земельні ділянки межують між собою та у них є триваючий спір щодо правильності межі між їх земельними ділянками. Ознайомившись в 2015 р. з матеріалами інвентарної справи БТІ щодо належного йому житлового будинку, він дізнався, що станом на 19 березня 1949 р. згідно результатів технічної інвентаризації відстань від житлового будинку літ. Б-1 по вул.6 Інгульській,72 (попередня назва вул. 3 Кладбіщенська,1), який йому зараз належить, до межі із суміжною земельною ділянкою, якою користується зараз [PERSON], становила 1,0 м., а при технічній інвентаризації 20 грудня 1953 р. відстань між стіною його житлового будинку до межі сусідньої земельної ділянки в 1 м. зникла, що порушує його права користувача земельної ділянки, оскільки він немає доступу для обслуговування стіни житлового будинку. Ухвалою суду від 27 листопада 2015 р., занесеною до журналу судового засідання, до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучена [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник КП «ММБТІ» та третя особа [PERSON] з представником проти задоволення позову заперечували через необґрунтованість, а представник відповідача ще й через сплив строку позовної давності тощо (а.с.77, 103). Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Відповідно до п. 1.1. копії статуту затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 26 січня 1999 р. КП «ММБТІ» є правонаступником державного підприємства «Бюро технічної інвентаризації» заснованого на підставі розпорядження Ради Міністрів УРСР №2447 від 06 вересня 1951 р. і рішення Миколаївського облвиконкому №2145 від 08 жовтня 1951 р. Із оглянутої в судовому засіданні інвентарної справи на житловий будинок по вул. 6 Інгульська, 72 в м. Миколаєві вбачається, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 21 квітня 2010 р. державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори набув право власності на ціле домоволодіння №72 по вул. 6 Інгульській в м. Миколаєві після смерті матері [PERSON], а та, в свою чергу, успадкувала цілий будинок згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори 03 липня 1979 р. після смерті 17 жовтня 1977 р. [PERSON], якій воно належало на підставі свідоцтва про право особистої власності виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 04 травня 1979 р., виданого замість свідоцтва про право особистої власності від 17 травня 1951 р. та свідоцтва про право на спадщину від 15 грудня 1975 р. Перед цим, [PERSON] успадкувала ? частину домоволодіння по вул.. 3 Кладбіщенська, 1 в м. Миколаєві на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті 21 квітня 1943 р. чоловіка [PERSON] посвідченого 15 грудня 1955 р. державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори. Свідоцтвом виданим Миколаївським міським житловим управлінням 17 травня 1951 р. посвідчувалося право власності [PERSON] і [PERSON] на житловий будинок по вул.. 3 Кладбіщенська, 1 в м. Миколаєві на підставі рішення народного суду 6 дільниці м. Миколаєва від 26 квітня 1951 р. у справі №2-244. Рішенням народного суду 6 дільниці м. Миколаєва від 26 квітня 1951 р. у справі №2-244/1951 за позовом [PERSON] був встановлений факт права власності на домобудівлю по вул. 3 Кладбіщенська, 1 в м. Миколаєві за нею та\-\-\-\- [PERSON] В цьому рішення було встановлено, що подружжя [PERSON] володіли цим будинком з 1915 р., а у звязку із включенням селища Водопій до меж м. Миколаєва та смертю у 1943 р. чоловіка [PERSON], то [PERSON] не має змоги переоформити будинок на себе. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1801 від 16 серпня 1966 р. про надання дозволу [PERSON] на зведення нового будинку на місці житлового будинку літ. А було встановлено, що [PERSON] є онукою [PERSON] На теперішній час на підставі свідоцтва про право власності від 10 березня 2011 р. виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради позивач є власником домоволодіння по вул.. 6 Інгульська, 72, яке складається з житлового будинку літ. А та житлового будинку літ. Б. (а.с.36). Згідно копії технічного паспорту виготовленого КП «ММБТІ» 26 жовтня 2010 р. по вул. 6 Інгульській, 72 в м. Миколаєві житловий будинок літ. Б побудований у 1917 р., а житловий будинок літ. А побудований у 1974 р. (а.с.68-73). Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 30 листопада 1962 р. вул. 3 Кладовищенська перейменована на вул.6 Інгульська (а.с.38). Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29 грудня 1953 р. за користувачем по вул. 3 Кладовищенська, 1 було зареєстровано 910 кв.м. земельної ділянки, а 2080 кв.м. залишено в тимчасове користування (а.с.64). Із ухвали апеляційного суду Миколаївської області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] від 19 вересня 2012 р. вбачається, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22 червня 1990 р. за користувачем будинку №70 було зареєстрована земельна ділянка площею 774 кв.м., в тому числі 174 кв.м. залишків наданих в користування (а.с.95-96). Представник КП «ММБТІ» в судовому засіданні наголошував, що рішення виконкому від 29 грудня 1953 р. фіксувало не межі між земельними ділянками, а обміри, які було проведені працівниками БТІ за фактичним станом речей, що існував на час вимірів, крім того, позивач не зазначив, які порушення були допущені працівниками БТІ при цьому. План обміру оглянутий судом та з нього вбачається, що план обмірів складений техніком БТІ 11 липня 1953 р. в ньому накреслене графічне зображення меж земельної ділянки по вул. 1 Кладовищенська, 1 в м. Миколаєві та зазначена площа земельної ділянки. Так ж креслення лінії розмежування по стіні будинку літ. Б, прибудови літ. Б зазначено і в генеральному плані земельної ділянки по вул. 3 Кладовищенська, 1 наявному в інвентарній справі виготовленому 20 липня 1953 р. (а.с. інвент справи 30). За планом обмірів від 11 липня 1953 р. та генеральним планом земельної ділянки від 20 липня 1953 р. земельна ділянка по вул.3 Кладовищенська, 1 (зараз вул. 6 Інгульська, 72) та вул. 3 Кладовищенська, 3 (зараз вул.6 Інгульська, 70) відмежовувалася з правого боку починаючи з фасаду та надалі вглиб земельної ділянки за лінією, яка частково проходить по стіні будинку літ. Б та прибудови літ. Б по вул.. 3 Кладовищенська, 1, що відображалося в подальшому при поточних інвентаризаціях. Відповідно до генерального плану земельної ділянки виготовленого БТІ 19 березня 1949 р. по вул. 3 Кладовищенська, 1, межа по правій бічній стороні йшла з фасаду і вглиб земельної ділянки по прямій лінії на відстань 73,30 м. паралельно до стіни житлового будинку літ. Б та прибудови літ. б на відстані 1,0 м. (а.с.33 інвент. справи). Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21 грудня 2011 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою розташованою під будинком №72 по вул. 6 Інгульській шляхом знесення забору, встановлення забору на межі земельних ділянок та інше, було залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2011 р., яким позов було залишено без задоволення. Так, судами в цій справі було встановлено, що [PERSON]С, не довів де проходила межа при виділенні земельних ділянок, за висновком повторної комісійної судової будівельно технічної експертизи у звязку із тим, що з 1945 р. конфігурація земельних ділянок №70 та №72 змінювалися, на планах земельних ділянок поточної інвентаризації відсутні привязки житлових будинків №70,72 до межі суміжного користування, визначити яку сторону та з якого боку відбулося зміщення меж земельних ділянок не є технічно можливими. Крім того, між земельними ділянками не встановлено межі в натурі (а.с.95,96). Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2014 р. було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення в натурі межі між земельними ділянками через те, що спір щодо встановлення межі між земельними ділянками не підвідомчі суду до його вирішення органами місцевого самоврядування (а.с.130-131). Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 р., визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо не вирішення по суті земельного спору про встановлення межі між земельними ділянками №70 та №72 по вул. 6 Інгульська в м. Миколаєві за заявою [PERSON] та зобов'язано виконавчий комітет Миколаївської міської ради вирішити земельний спір по суті в місячний термін з дня набрання постанови суду законної сили. Згідно п. 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до п.п. 5 п. "б" ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом. Звертаючись до суду позивача не навів обставин з посиланням на відповідні докази в чому є протиправність дій БТІ, правонаступником якого є КП «ММБТІ», при проведенні технічної інвентаризації в 1953 р. враховуючи сутність технічної інвентаризації як фіксації технічних параметрів матеріальних обєктів, та чи був внаслідок дій або бездіяльності БТІ порушений порядок користування суміжними земельними ділянками №70,72 уздовж зафіксованої БТІ межі з 1953 р. і до набуття позивачем права власності на житловий будинок по вул.. 6 Інгульська, 72 м. Миколаєві.. Земельна ділянка певною площею була зареєстрована за будинком по вул. 1 Кладовищенська, 1 в м. Миколаєві лише у грудні 1953 р., у 1949 р. земельна ділянка не була зареєстрована за користувачем земельної ділянки. Отже стверджувати, що позивач має право на захист земельного права, яке на 1949 р. ще не існувало, а попередніми користувачами земельної ділянки не оспорювалося не можна. Крім того, спір про відновлення встановлення межі підвідомчий органам місцевого самоврядування, що встановлено постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 р.. Тому позивач обрав неналежний спосіб захисту, порушення своїх прав відповідачем не довів, що тягне за собою відмову у задоволенні позову. У звязку із відмовою в позові по суті, позовна давність судом не застосовується. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed