Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування відповідачем матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності та накладенням стягнення у виді попередження. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що постановою Носівського районного суду від 18 травня 2015 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, тобто ухилення від виконання передбачених законодавством обов»язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої [PERSON], та призначено стягнення у виді попередження. Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 11.06.2015 року зазначену постанову було скасовано, а справу провадженням закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що в зв'язку з незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності їй було завдано моральну шкоду, яка полягала в підірванні віри у можливість захисту своїх інтересів, нервуванні, отриманні стресу, створенні негативної характеристики її як опікуна неповнолітньої [PERSON], також нею було витрачено 900 грн. на оплату послуг адвоката під час розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності судом першої та апеляційної інстанції. Тому позивач просить стягнути з відповідача 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 900 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та витрати за послуги адвоката по розгляду даної справи. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з викладених у позові підстав та просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки представника не повідомили, що дає суду, відповідно до вимог ст. 224 ч.1 ЦПК України право ухвалити заочне рішення на підставі наявних і достатніх у справі доказів, про що не заперечує позивач. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився. В матеріалах справи міститься письмове заперечення проти позову в якому вказано, що ГУ Національної поліції в Чернігівській області не є правонаступником УМВС України в Чернігівській області. Зазначають, що ні працівники ГУНП в Чернігівській області, ні працівники УМВС України в Чернігівській області прав позивача не порушували, жодних неправомірних дій чи бездіяльності по відношенню до позивача не вчиняли. Це підтверджується висновком службової перевірки, постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20 жовтня 2015 року про відмову в задоволенні позову [PERSON] до УМВС України в Чернігівській області, Носівського РВ УМВС України в Чернігівській області, дільничного інспектора Дехтяренко А.М. про визнання дій дільничного інспектора міліції незаконними та стягнення матеріальної і моральної шкоди, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2015 року. Просять відмовити в задоволенні позову. Прокурор в судовому засіданні вказав, що позов задоволенню не підлягає, оскільки обставини на які посилається позивач, встановлені рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігів від 20.10.2015 року,яке залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2015 року, де суд дії дільничного інспектора по складанню адмінпротоколу відносно позивача незаконними не визнав, тому з цих підстав було відмовлено позивачеві у стягненні матеріальної та моральної шкоди. Також прокурор вважає, що позов не може бути задоволений з підстави скасування апеляційним судом Чернігівської області постанови Носівського районного суду від 18.05.2015 року про притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності за вчинення нею правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, оскільки, позивачем не надано ніяких доказів на підтвердження заподіяних їй моральних страждань та доказів на підтвердження причинного зв'язку між шкодою, на наявність якої позивач посилається, та рішенням суду. Просить відмовити в задоволенні позову. Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні та, що підтверджується постановою Носівського районного суду від 18 травня 2015 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, тобто ухилення від виконання передбачених законодавством обов»язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої [PERSON], та призначено їй стягнення у виді попередження. Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 11.06.2015 року зазначену постанову було скасовано, а справу провадженням закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Відповідно до приписів ч.2 ст. 1167, ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, в тому числі і моральна, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Даний перелік підстав є вичерпним, та розширеному тлумаченню не підлягає. Аналізуючи наведені норми у сукупності із положеннями статей 1, 2, 3 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01.12.1994 року, з подальшими змінами, випливає висновок про те, що громадянин має право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди за рахунок держави, незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури або суду, лише у випадку застосування до нього вказаними органами адміністративних стягнень у вигляді арешту чи виправних робіт. Як вбачається з матеріалів справи, позивач притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП і на неї накладено стягнення у вигляді попередження, а не арешту чи виправних робіт. Отже, у даному випадку відсутні передбачені законом підстави для відшкодування [PERSON] моральної та матеріальної шкоди за рахунок держави та незалежно від наявності вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури або суду відповідно до ч.2 ст. 1167, ч.1 ст.1176 ЦК України та Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Разом з тим слід зазначити, що відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ст. 1 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджено Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України відповідно до покладених завдань (окрім іншого) здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно ст. 176 ЦК України, юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов»язаннями держави. Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 року встановлено, що Державна казначейська служба України є правонаступником прав та обов'язків Державного казначейства України урядового органу державного управління, що діяв у системі Міністерства фінансів України, тобто на день винесення рішення створена Державна казначейська служба України. Отже, враховуючи Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, затверджене наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04.03.1996 року, шкода, завдана, громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду підлягає стягненню з держави України в особі Державного казначейства України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Виходячи з системного аналізу положень діючих нормативних актів, належним відповідачем у даній справі є Держава в особі Державної казначейської служби України. Відповідно до частини 2 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами (ст.ст. 58, 59 ЦПК України) ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на правила розподілу доказування, заявивши позов, саме на позивача покладено обов'язок з доведення факту порушення його прав, що дає право на відшкодування шкоди. В судовому засіданні позивачем не доведено факту такого порушення відповідачем її прав, яке б було підставою для відшкодування шкоди. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed