Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати його заяву від 03.08.2016 року про звільнення за ст.36 КЗпП Украни законною та такою, що припиняє трудові правовідносини, зобов'язати Державне підприємство «Остерський військовий лісгосп» (далі по тексту відповідач) видати наказ про звільнення за угодою сторін, стягнути заробітну плату за липень 2016 року у розмірі 5200 грн, компенсацію за 76 днів невикористаної відпустки у розмірі 12957, 24 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював на посаді майстра лісу обходу № 9 з жовтня 2003 року. 03 серпня 2016 року він подав на ім'я директора [PERSON] заяву про звільнення з роботи за угодою сторін з 03.08.2016, яка була директором підписана. 15.08.2016 йому надійшов лист за підписом директора ДП «Остерський військовий лісгосп», в якому було відмовлено у звільненні з роботи за угодою сторін. Будь-які дані, що свідчили б про порушення ним обов'язків працівника, визначених ст. 139 КЗпП України, відсутні. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали. Через канцелярію суду надали заяву про збільшення позовних вимог (пред'явлена вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 42838 грн. 26 коп.). Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав. У поданих до суду запереченнях зазначив, що позивач дійсно подав заяву на ім'я директора підприємства за згодою сторін, на заяві директор проставив резолюцію про звільнення після передачі обходу та погодження безпосереднього керівника [PERSON] Після проведення детальної передачі обходу № 9 Карпилівського лісництва були виявлені порушення самовільної рубки дерев, недоліки, нестача лісопродукції, яка обліковувалась за позивачем, а також неналежне виконання ним своїх посадових обов'язків, про що було складено відповідні акти. Від підпису у цих актах позивач відмовився. На підставі висновку службового розслідування наказом № 224 від 12.09.2016 було прийнято рішення про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. З наказом позивач був ознайомлений , але від підпису відмовився про що був складений акт № 13 від 26.09.2016. Вважає що порушень при звільненні [PERSON] з боку підприємства не було, інших заяв про звільнення він не подавав, а згода на розірвання договору згідно п.1 ст.36 КЗпП України надана не була. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач із жовтня 2003 року працює в ДП «Остерський військовий лісгосп» на посаді майстра лісу обходу № 9. 16.08.2011 року із [PERSON]-майстром лісу був укладений договір про повну матеріальну відповідальність на строк дії трудового договору (а.с.57) 03.08.2016 [PERSON] на ім'я директора ДП «Остерський військовий лісгосп» [PERSON] подав заяву про звільнення з роботи за угодою сторін з 03.08.2016. На заяві директором проставлена резолюція « до наказу, звільнити після передачі обходу» (а.с.5). У цей же день 03.08.2016 року у зв»язку зі звільненням [PERSON] керівником підприємства був виданий наказ № 195 «про передачу обходу», згідно з яким призначено комісію для передачі обходу №9 під охорону майстру лісу [PERSON], встановлено термін передачі до 08.08.2016 року та зазначено,що передачу здійснювати у присутності [PERSON] та [PERSON] (а.с.23) Наказ було доведено до відома [PERSON] у присутності чотирьох осіб, проте від підпису він відмовився, про що було складено акт (а.с.24) 08.08.2016 року головою створеної комісії [PERSON] було подано рапорт про виявлені порушення при передачі обходу №9 та інвентаризації, які відображені в акті комісії від 08.08.2016 року, (а.с.25,26) На підставі зазначеного акту директором підприємства було видано наказ № 200 від 08.08.2016 «Про проведення службового розслідування», за фактом виявлення нестачі та самовільної рубки в обході №9 Карпилівського лісництва та створено комісію, якій доручено проведення службового розслідування у термін до 16.08.2016 (а.с.27). З указаним наказом [PERSON] також був ознайомлений, від підпису відмовився, про що свідчить складений акт. 12.08.2016 року наказом №206 [PERSON] було відмовлено у задоволенні заяви від 03.08.2016 року про звільнення з роботи за угодою сторін (а.с.48) Наказ доведений до відома позивача, але він відмовився від підпису. За даним фактом також був складений акт(а.с.49) За результатами проведення службового розслідування з приводу виявлення нестачі та самовільної рубки в обході № 9 Карпилівського лісництва підприємства і результатів роботи майстра лісу [PERSON] комісією складений висновок, у якому зазначені недоліки у роботі, виявлена нестача та самовільна рубка деревини, а також рекомендовано директору підприємства вирішити питання про притягнення майстра лісу [PERSON] до дисциплінарної відповідальності (а.с.29-31). Наказом № 224 від 12.09.2016 «Про результати службового розслідування стосовно виявлення нестачі та самовільної рубки лісу і результатів роботи майстру лісу» [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності з накладенням на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с32,33). Відповідно до наказу № 234 від 26.09.2016 «Про внесення змін до наказу про результати службового розслідування стосовно виявлення нестачі та самовільної рубки лісу і результатів роботи майстра лісу» були внесені зміни у п.7 наказу № 224 від 12.09.2016 та викладено у іншої редакції: «за допущену нестачу та самовільну рубку дерев в обході № 9 Карпилівського лісництва підприємства, винні дії майстра [PERSON], що призвели до таких наслідків, які виразились в умисному невиконанні вимог Положення про державну лісову охорону та посадової інструкції майстра лісу, майстра лісу [PERSON] притягнути до дисциплінарної відповідальності з накладенням на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України (а.с.38). Крім цього директор ДП «Остерського військового лісгоспу» [PERSON] 10.08.2016 звернувся до Козелецького відділення поліції із повідомленням про злочин (а.с.66). Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 142 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, установах та організаціях регламентується правилами внутрішнього трудового розпорядку, статутами та положеннями про трудову дисципліну. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов [PERSON] до Державного підприємства «Остерський військовий лісгосп» про визнання заяви на звільнення законною та припинення трудових правовідносин за угодою сторін, стягнення заробітної плати та грошових коштів при звільненні, стягнення середнього заробітку при звільненні та моральної шкоди не підлягає задоволенню. Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Виходячи з цього, ініціативу щодо звільнення за угодою сторін може виявити як працівник, так і роботодавець. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін. Правове регулювання припинення трудового договору засноване на поєднанні принципу свободи договору (його розірвання) і публічно-правових гарантіях трудових прав працівників - у певній мірі обмеженні свободи розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця. Механізм правового регулювання припинення трудового договору пов'язаний із волевиявленням його сторін - працівника і роботодавця. Однією з підстав припинення трудового договору є волевиявлення його сторін щодо звільнення за угодою (домовленістю) сторін (п.1 ст.36 КЗпП України). Припинення трудового договору за угодою сторін іноді використовується роботодавцем з метою незастосування імперативних норм, які регулюють порядок звільнення працівників з ініціативи роботодавця. Звільнення за угодою сторін дозволяє роботодавцю і працівнику уникнути трудових спорів, пов'язаних із розірванням трудового договору за іншими підставами з ініціативи роботодавця. Ці обставини вимагають визначеної у законі процедури досягнення домовленості сторін щодо звільнення за цією підставою, та й взагалі щодо взаємного волевиявлення сторін договору щодо підстав його припинення. Згідно з п. 8 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП). Зміст домовленості про звільнення за угодою сторін у п.1 ст.36 КЗпП України також не визначено. За цією підставою може припинятись строковий трудовий договір до закінчення його строку чи трудовий договір, укладений на невизначений строк. У зв'язку з цим і угода про припинення трудового договору згідно до п.1 ст.36 КЗпП України укладається між сторонами трудового договору, якими є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, а рішення про розірвання трудового договору приймається власником або органом управління підприємства, установи, організації, який наділений такими повноваженнями. Таким чином, за угодою сторін розірвання трудового договору, укладеного як на невизначений, так і на визначений строк, допускається при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем у будь-який час і у строк, визначений сторонами. При цьому бажання однієї сторони трудового договору недостатньо для звільнення працівника за цією підставою, і анулювання такої домовленості щодо строку і підстави звільнення можливе лише за волевиявленням працівника і роботодавця. . Оскільки позивач був матеріально-відповідальною особою на підставі укладеного між сторонами договору та на підставі ст.130 КЗпП України несе відповідальність за заподіяну підприємству шкоду, у відповідача були підстави для призначення та проведення розслідування і як наслідок для відмови у звільненні за угодою сторін. Тобто між сторонами не було досягнуто угоди про припинення трудових відносин та звільнення за ст.36 КЗпП України, тому суд вважає, що підстав для задоволення вимог [PERSON] про задоволення його заяви про звільнення немає. Наказ від 12.08.2016 року № 206 про відмову роботодавця у його звільненні на підставі заяви, поданої ним 03.08.2016 року, в установленому законом порядку він не оскаржував, скасувати його не просив. Заробітна плата за липень [PERSON] була зарахована на його картковий рахунок, про що свідчить відомість (а.с.157-158). Накази про звільнення він також не оскаржує, тому підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди суд не вбачає.

Outcome: dismissed