Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

11.06.2014 року позивач Відділення Виконавчої Дирекції Фонду від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у Ворошиловському районі м. Донецька звернувся до суду з позовною заявою «про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання» до відповідача [PERSON] посилаючись на наступне. 18.03.2013 року на листоношу Центру поштового зв'язку № 1 [PERSON] було здійснено напад двома невідомими підлітками, один з яких вдарив її цеглиною по голові. Нарядом швидкої допомоги потерпіла була доставлена у центральну міську лікарню № , після огляду лікаря була госпіталізована до Донецького обласного клінічно-територіального медичного об'єднання наслідками даного нещасного випадку стали забій головного мозку середнього ступеню, втиснений перелом черепа у тім'яній області ліворуч. Враховуючи дані обставини вказаний випадок було визнано пов'язаним із виробництвом та складено акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1. [PERSON], 17.07.2013 року пройшла огляд МСЕК, в результаті чого їй було встановлено 40% втрати працездатності на 3 група інвалідності, призначено медикаментозне лікування. Потерпіла на виробництві [PERSON] звернулась до позивача з заявою про призначення страхових виплат у зв'язку з трудовим каліцтвом. Постановою начальника відділенні [PERSON] було призначено та виплачено 38 484,12 грн. - одноразова допомога, 405,10 грн. - щомісячна страхова виплата ( з вересня 2013 року). Колегією суддів палати по кримінальним справам апеляційного суду Донецької області винесено вирок від 05 вересня 2013 року по справі № 11кп/775/502/13, яким визнано винним у вчиненні даного злочину громадянина [PERSON] - відповідача по справі. На момент подачі позову позивачем потерпілій [PERSON] відшкодовано 40 378, 94 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 40 378,94 грн. Представник позивача Лоза Р.С., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Однак у судове засідання, яке відбулось 29.07.2014 року представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується телефонограмою (а.с.33). За таких обставинах суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності представника позивача. Від відповідача з Курязької виховної колонії імені А.С. Макаренко надійшла відповідь на судове доручення, відповідно до якою відповідач позов не визнаю у повному обсязі, у зв'язку з їх обґрунтованістю, та просив розглянути справу в його відсутності. Законний представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позовної заяви. Однак у судове засідання, яке відбулось 29.07.2014 року законний представник відповідача не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується телефонограмою (а.с.34). За таких обставинах суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності представника позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що неповнолітнього [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України, а саме за те, що він 18 березня 2013 року приблизно о 14 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись біля 1-го під'їзду будинку № 1а по вул. Матьокіна в м. Донецьку, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, маючи умисел на грубе порушення суспільного порядку, використовуючи фрагмент цеглини, підбіг до [PERSON] на відстань 0,5 м та безпричинно, супроводжуючи свої дії особистою зухвалістю, кинув останній підібраний фрагмент цеглини в голоду, внаслідок чого потерпіла впала на землю. Після чого [PERSON] наніс [PERSON] не менш 10 ударів ногами по голові, спричинивши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент спричинення, про що свідчить копія вироку Колегії суддів судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 05 вересня 2013 року (а. с. 10-14). Відповідно до копії акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 18 березня 2013 року о 14 год. 45 хв. у Поштампі - центрі поштового зв'язку № 1 Донецької дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», код ЄДРПОУ 22020055 Міністерства інфраструктури України від 28 березня 2013 року (а.с.7-9), розглянувши матеріали розслідування, оглянувши місце нещасного випадку, та на підставі п.15 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві затвердженого Постановою КМУ від 30 листопада 2011 року № 1232, комісія прийняла рішення: нещасний випадок вважати пов'язаним з виробництвом, взяти на облік у поштампі-центрі поштового зв'язку № 1; скласти Акт за формою Н-1 на потерпілу [PERSON]. Потерпілою не були порушені нормативні та законодавчі акти з питань охорони праці; нещасний випадок стався внаслідок протиправних дій іншої особи - підозрюваний гр. [PERSON] за ст.ст. 296 ч.4, 121 ч.1 КК України (лист Пролетарського РВ ДМУ ГУУМВС України у Донецькій області від 26.03.2013 року №11/9-4189). З акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 18.03.2013 року (а.с.3-6), вбачається, що [PERSON] отримала важку відкриту черепно-мозкову травму на виробництві від 18.03.2013 року - забій головного мозку середнього ступеню, втиснений перелом черепу в тім'яній області ліворуч. Операція 18.03.2013р. - видалення кісткових відломків (Довідка КЛПУ «ДОКТМО» від 21.03.2013 року № 54). На момент подачі позову позивачем потерпілій [PERSON] відшкодовано 40 378, 94 грн., що підтверджується відповідною довідкою (а.с.16). З січня 2014 року по червень 2014 року відповідачу нарахована заробітна плата на загальну суму 268 грн. 41 коп., що підтверджується відповідною довідкою (а.с.36). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Вказана норма міститься в главі 82 ЦК України й регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право вимоги (регресу) особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Правовідносини, які пов'язані із страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. Ст.980 ЦК України визначає предмет договору страхування, яким можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані в тому числі з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування). Частина 1 ст. 999 ЦК України передбачає, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) . Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» ( далі Закону) страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з тимчасової втрати працездатності. Згідно з п. 1 ст. 2 вказаного Закону суб'єктами страхування є страховик - Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, страхувальник - роботодавець, застрахована особа - найманий працівник, об'єктом страхування є тимчасова втрата працездатності застрахованою особою. Статтею 6 Закону визначено, що загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання. Таким чином, страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності є обов'язковим особистим страхуванням. Частиною 1 статті 9 вказаного Закону передбачено, що Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» не передбачає права Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, який здійснив страхову виплату застрахованій особі за договором особистого соціального страхування, зворотної вимоги до винної особи. Таке право, про яке зазначено в ст. 993 ЦК України, до страховика переходить лише в разі сплати ним страхового відшкодування за договором майнового страхування. Здійснення Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності виплат [PERSON] по листках непрацездатності у разі настання страхового випадку застрахованій особі не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, а отже відповідно Фонд не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою. Отже, оскільки страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності є обов'язковим особистим страхуванням, ні Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, ні Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", ні норми глави 67 ЦК України не передбачають право страховика, який сплатив страхове відшкодування особі, застрахованій за договором загальнообов'язкового державного соціального страхування, на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум. Крім того, задоволення таких вимог означало б заміну сторін у зобов'язанні, в якому права застрахованої особи на отримання відшкодування перейшли б до страховика, у той час як відповідно до статті 515 ЦК не допускається заміна кредитора в зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed