Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.07.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 30.09.2017 р. склала 11070,55 грн. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити його позов. Представник Банка в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату та час розгляду вказаної справи, надав заяву згідно якої просить судові засідання проводити за відсутності представника позивача. (а.с.20). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої просить суд в задоволенні вимог Банку відмовити в повному обсязі, застосувавши строк позовної давності, справу розглянути за його відсутності. Суд, ознайомившись з поясненнями відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що 06.07.2006 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н у розмірі 2200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за договором виконав та видав [PERSON] кредит. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Ст.530 ч.1 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно п.3.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та оплачувати комісії на умовах, встановлених договором. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] станом на 30.09.2017 року має заборгованість по кредиту у сумі 11070,55 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 1973,04 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом -8094,15 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 503,36 грн. (а.с.4). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14), постанови Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 30.09.2015 року (справа № 6-154 цс 15). За змістом п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також звертається увага на те, що враховуючи положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується і до додаткових вимог банку. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Строк дії картки, випущеної у 2006 році сплинув, доказів пере випуску картки суду не надано. Останній платіж здійсненний відповідачем 31.07.2014 року. Позов про стягнення боргу поданий позивачем до суду лише 01.11.2017 року. 29.01.2018 року на адресу суду надійшли заперечення Банку на заяву відповідача стосовно застосування строків позовної давності, згідно якої представник позивача частково визнав вказаний факт, та ніякої інформації стосовно спростування вказаної заяви не надав. Таким чином, позивачем без поважних причин пропущена позовна давність щодо захисту порушених прав та інтересів. Така ж позиція викладена у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 257, 258, 261, 526, 530, 1048 - 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed