Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~вказаним позовом,\~в якому\~зазначає,\~що йому на праві власності належить напівпричіп-рефрижератор «Ламберет» 1995 р.в., д/н [NUMBER] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . На початку червня 2016 року між ним та [PERSON] були розпочаті перемовини з приводу купівлі-продажу зазначеного напівпричепа. Позивач за своє майно просив 6000 доларів США. [PERSON] погодився на таку ціну, але за умови продажу йому напівпричепу у розстрочку із щомісячним платежем 500 доларів із останнім платежем у червні 2017 року. Домовленість між сторонами була узгоджена усно. 30 червня 2016 року позивач передав причеп та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] . Однак вже на протязі більше як двох років останній не повертає йому ані гроші, ані напівпричіп, хоча, майном [PERSON] користується і завдяки, ньому заробляє гроші. У вересні 2018 року, позивач, розуміючи, що [PERSON] не збирається повертати ані гроші, ані напівпричіп вирішив звернутися із заявою про злочин до Кам`янсько-Дніпровського ВП Енергодарського ВП ГУ НП в Запорізькій області, однак кримінальне провадження було закрите через відсутність ознак кримінального правопорушення в діях [PERSON] , так як останній постійно посилається на те, що причеп, постійно ремонтується, через що він не може розрахуватися з позивачем або повернути причеп. З того часу, як відповідач заволодів причепом [PERSON] несе великі збитки. З одної сторони він позбавлений можливості користуватися причепом, щоб заробляти гроші, з іншого боку, з ним не розрахувалися. Відмовляючи позивачу у поверненні його автомобіля, відповідач, як недобросовісний володілець, порушує його законні права власника транспортного засобу, а тому позивач просить суд вилучити із незаконного володіння [PERSON] та передати йому як власнику напівпричіп рефрижератор Ламберет 1995 р.в., державний номерний знак [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Ухвалою суду від 02.05.2019 року відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче засідання на 03.06.2019 року. У зв`язку з хворобою судді підготовче судове засідання було перенесене на 02.10.2019 року. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін підготовче судове засідання було перенесене на 28.10.2019 року. Ухвалою суду від 28.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.11.2109 року. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін судове засідання було перенесене на 04.12.2019 року. 20.11.2019 року відповідач звернувся до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області із зустрічною позовною заявою про стягнення грошових коштів за невиконаним договором купівлі-продажу. Ухвалою суду від 04.12.2019 року вказана позовна заява повернута [PERSON] у зв`язку з недотриманням вимог ч.1 ст.193 ЦПК України. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Його представниця [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві просила суд заявлені вимоги задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] у задоволенні заявлених вимог просили відмовити посилаючись на те, що [PERSON] як добросовісний набувач виявив бажання купити причеп та звернувся з цього приводу до продавця [PERSON] з проханням продати йому причеп у роздрібну оплату без першого внеску. Між ними був укладений усний договір купівлі-продажу загальною сумою 6000 доларів США із оплатою по 500 доларів у місяць. Відповідно умов договору початок оплати за причеп повинен був здійснений після необхідного дрібного ремонту та початку експлуатації причепу. Оскільки на час укладення угоди продавець запевнив його, що технічний стан причепа задовільний та необхідно тільки залити фреон (охолоджуючу рідину) в установку рефрижератора, усунути його витік та можлива його подальша експлуатація, то він погодився на такі умови. Забравши у продавця причеп він відвіз його до м. Запоріжжя для ремонту охолоджуваної системи. Проте, як виявилось після огляду спеціалістів СТО, вказаний причеп був повністю непридатний для подальшої експлуатації та підлягав серйозному ремонту. Про вказані обставини він сповістив продавця та пояснив, що зможе відремонтувати його. Продавець [PERSON] не заперечував та погодився на ремонт причепа за кошти [PERSON] . Проте ремонт причепа затягнувся на довгий час, оскільки причеп був старого зразку та було важко знайти запчастини на нього. За ремонт причепу відповідач сплатив 91 510 грн., проте в повну готовність його привести не вдалося за нестачею у нього на подальший ремонт грошей та дефіцитом запчастин. У подальшій бесіді між продавцем та покупцем було вирішено виставити причеп на продаж у інтернет-сайті «Авторіа», проте причеп проданий не був, а продавець звернувся до органів поліції із заявою про шахрайські дії покупця. [PERSON] та його представник [PERSON] , стверджують, що законність володіння та користування даним напівпричепом підтверджується усним договором між сторонами, а також копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оригінал якого відповідачу надав сам продавець ще в 2016 році, тобто при передачі майна. Вважають, що укладений між сторонами договір свідчить про те, що продавець за власною волею віддав відповідачу свій причіп та документи на нього і з того часу він цілком законно ним володіє. Повертати напівпричіп [PERSON] без відшкодування понесених ним витрат на його ремонт не збирається. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є цивільною дружиною [PERSON] і була очевидцем того, як той мав намір укласти договір купівлі-продажу напівпричепу з [PERSON] у розстрочку з виплатою щомісячно по 500 доларів США по мірі реалізації ними продукції. Однак, причіп, незважаючи на здійснений [PERSON] ремонт нормально ніколи не функціонував, через що вони не отримали жодного прибутку та більш того ледь не втратили через це своїх контрагентів. Зазначила, що повернути напівпричіп можливо лише після відшкодування [PERSON] понесених ними витрат на його ремонт. Заслухавши пояснення учасників провадження, свідка, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позву з таких підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено та не заперечується сторонами по справі, що на початку червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] були розпочаті усні перемовини з приводу купівлі-продажу напівпричепа-рефрижератора «Ламберет» 1995 р.в., д/н [NUMBER] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Сторони усно домовилися про купівельну ціну 6000 доларів США, за умови продажу [PERSON] напівпричепу у розстрочку із щомісячним платежем 500 доларів із останнім платежем у червні 2017 року. 30 червня 2016 року [PERSON] передав причеп та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] . На даний час умови усного договору [PERSON] не виконані, відповідач повертати напівпричеп-рефрижератор «Ламберет» 1995 р.в., д/н [NUMBER] не має наміру. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11.11.2009\~року №\~1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів" від 18.11.2015 року № 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Відповідно до ч.1 ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст.639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Суд дійшов висновку про те, що договір купівлі-продажу спірного напівпричепу було укладено між [PERSON] та [PERSON] в усній формі, не у сервісному центрі МВС України та без присутності адміністратора такого органу. Оскільки сторони не дотрималися порядку укладення договору купівлі-продажу, то цей договір є неукладеним, а за фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.387\~ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із ч.1 ст.397\~ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Пунктом 2 ч.1 ст.399\~ЦК України передбачено, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна (ст.400 ЦК України). З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] не набув права власності на спірний напівпричіп за договором купівлі-продажу, укладеним із [PERSON] , тому він є недобросовісним володільцем цього напівпричепу. Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В силу приписів ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а в силу приписів ст.400 ЦК України, у разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Між тим, у своїй позовній заяві [PERSON] просить суд вилучити із незаконного володіння [PERSON] та передати йому як власнику напівпричіп /а.с.5/, а не витребувати як це встановлено вказаними вище нормами ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки позивачем не заявлено позовної вимоги про витребування майна в розумінні ст.ст.387, 400 ЦК України, відповідно суд позбавлений права самостійно змінити предмет позову, оскільки це призведе до виходу за межі заявлених вимог позивача. На підставі ст.ст.13, 16, 387, 397, 399, 400, 638, 639, ЦК України,

Outcome: dismissed