Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] 06.06.2018 року звернулася до суду з позовом до Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що згідно наказу Директора Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» №162 від 19 квітня 2018 року з її заробітної плати відраховується щомісячно двадцять відсотків від заробітної плати в рахунок погашення попередньо виплаченої вихідної допомоги в сумі 6130.08 гривень. Зазначила, що копія даного наказу їй була вручена цього ж дня, а також була висловлена з її боку незгода стосовно виданого наказу. Вважає, що даний наказ повинен бути визнаний протиправним і скасованим, оскільки суперечить вимогам трудового законодавства. Вказала, що згідно наказу Директора Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» №225-к від 25 вересня 2017року її звільнено з посади старшого майстра з 25 вересня 2017року в зв`язку з скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП України, та виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 6130,08гривень. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2017року її позов до Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка», третя особа Профспілкова організація Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволений частково. Визнано протиправним\~та скасовано\~наказ Директора\~Державного навчального\~закладу «Черкаське\~вище професійне\~училище ім.\~Героя Радянського\~Союзу Г.Ф.Короленка»\~№225-к\~від 25\~вересня 2017року,\~згідно якого\~її -\~ [PERSON] звільнено з посади старшого майстра з 25 вересня 2017 року, в зв`язку зі скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП України. Поновлено її на посаді старшого майстра Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка». Стягнуто з відповідача по справі на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11859,61 гривень. Також стягнуто на її користь моральну шкоду в сумі 2500 гривень. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2018року апеляційна скарга Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» на вищевказане судове рішення залишена без задоволення. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2017року залишено без змін. Зазначила, що посилаючись на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.11.2017 року керівник відповідача видав оскаржуваний наказ про проведення відрахування з її заробітної плати. Однак вказаним рішенням не було зобов`язано її повертати виплачену вихідну допомогу. Також вказала, що наказом директора ДНЗ «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» № 25а від 02 січня 2018 року внесені зміни до Наказу № 318 від 25.08.2017 року «Про встановлення надбавок» і їй з 02 січня 2018 року встановлена надбавка за престижність праці в розмірі 5%, про який вона дізналася в квітні 2018 року. Вважає, що даний наказ також повинен бути визнаний незаконним та скасований. Відмітила, що Наказом Директора\~Державного навчального\~закладу «Черкаське\~вище професійне\~училище ім.\~Героя Радянського\~Союзу Г.Ф.Короленка»\~№318\~від 25.08.2017року\~«Про встановлення\~надбавок» їй\~була встановлена\~надбавка за\~престижність праці\~в розмірі 20 %. Тому керівник відповідача не мав права зменшувати вказану надбавку, оскільки згідно пункту 6.3.20 Галузевої угоди на 2016-2020рр. сторони угоди рекомендували всім керівникам закладів освіти встановлювати її в максимальному розмірі. Зменшуючи надбавку, відповідач тим самим змінив їй істотні умови праці. Крім того, вказала, що відповідач по справі не погоджував з профспілковою організацією зменшення їй надбавки за престижність праці, що свідчить про незаконність даного наказу. Просила суд\~визнати протиправним\~та скасувати\~наказ Директора\~Державного навчального\~закладу «Черкаське\~вище професійне\~училище ім.\~Героя Радянського\~Союзу Г.Ф.Короленка»\~№162\~від 19\~квітня 2018року\~«Про відрахування\~із заробітної\~плати» та\~визнати протиправним\~та скасувати\~наказ Директора\~Державного навчального\~закладу Черкаське\~вище професійне\~училище ім.\~Героя Радянського\~Союзу Г.Ф.Короленка»\~№25-\~а від\~02\~січня 2018року\~«Про внесення\~змін до\~наказу №318\~від 25.08.17року\~«Про встановлення\~надбавок»,\~та зобов`язати\~директора сплатити\~їй незаконно\~утримані ним\~кошти,\~а саме:\~15%\~з 20%\~встановлених законодавством\~надбавки за\~престижність в\~розмірі 2908,59\~грн.Стягнути з відповідача по справі на її користь всі судові витрати. 19.09.2018 року представником відповідача скерована до суду зустрічна позовна заява про стягнення коштів. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2018 року зустрічний позов Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» до [PERSON] про стягнення коштів прийнятий до спільного розгляду в одному провадженні з первісним позовом. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.11.2017 року [PERSON] поновлено на роботі, тому підстава набуття права на вихідну допомогу, порядок виплати якої встановлено ст. 44 КЗпП України, відпала. Просять суд стягнути з [PERSON] на їх користь кошти, виплачені в якості вихідної допомоги в обсязі 6130,08 грн. та сплачений судовий збір. В судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом адвокат Топор І.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували, скерували до суду відзив, в якому просили в задоволенні зустрічного позову відмовити. Додатково адвокат позивача за первісним позовом стосовно зустрічного позову зазначив, що [PERSON] було звільнено в зв`язку зі скороченням штату, а тому вона не могла жодним чином впливати (своїми діями чи бездіяльністю) на прийняття роботодавцем відповідного рішення (на противагу такій причині звільнення як прогул, або звільнення за ініціативою робітника). Вихідна допомога була нарахована їй, як працівнику автоматично у зв`язку зі звільненням та не потребувала від [PERSON] якихось додаткових дій, які можна було б вважати недобросовісними. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, скерувала до суду відзив, свої заперечення мотивувала тим, що на підставі наказу директора Закладу № 225-к від 25.09.2017 року [PERSON] була звільнена з посади старшого майстра з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, що складає 6 130 грн. 08 коп. Рішенням Соснівського районного суду від 15.11.2017 (справа № 2/712/2855/17) наказ № 225-к від 25.09.2017 року, на підставі якого звільнено [PERSON] , визнано протиправним та скасовано в повному обсязі, а не лише в частині звільнення з посади, таким чином наказ про звільнення [PERSON] визнано протиправним та скасовано, і в частині виплати вихідної допомоги, а відповідно вона підлягає поверненню і підставою для її стягнення є вище зазначене рішення суду. Зустрічний позов просила задовольнити в повному обсязі. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до таких висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч.1 ст. 5 ЦПК України, вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2\~\~№ 14 від 18.12.2009 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до\~статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу Директора Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» №162 від 19 квітня 2018 року на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.11.2017 року, яким скасовано наказ № 225-к від 25.09.2017 року «Про звільнення [PERSON] » прийнято відраховувати щомісячно двадцять відсотків від заробітної плати старшого майстра [PERSON] в рахунок погашення попередньо виплаченої вихідної допомоги загальною сумою 6130,08 грн. Копія вказаного наказу вручена [PERSON] 19.04.2018 року, про що наявний її підпис на наказі на зазначено власноручно «не згідна [PERSON] підпис». Так, наказом Директора Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» №225-к від 25 вересня 2017року [PERSON] звільнено з посади старшого майстра з 25 вересня 2017року в зв`язку з скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП України, та виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 6130,08гривень. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2017року позов [PERSON] до Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка», третя особа Профспілкова організація Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволений частково. Визнано протиправним\~та скасовано\~наказ Директора\~Державного навчального\~закладу «Черкаське\~вище професійне\~училище ім.\~Героя Радянського\~Союзу Г.Ф.Короленка»\~№225-к\~від 25\~вересня 2017року,\~згідно якого\~ [PERSON] звільнено з посади старшого майстра з 25 вересня 2017 року, в зв`язку зі скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] \~на посаді\~старшого майстра\~Державного навчального\~закладу «Черкаське\~вище професійне\~училище ім.\~Героя Радянського\~Союзу Г.Ф.Короленка».\~Стягнуто з\~відповідача по\~справі на\~користь [PERSON] \~середній заробіток\~за час\~вимушеного прогулу\~в сумі\~11859,61\~гривень.Також стягнуто на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 2500 гривень. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2018року апеляційна скарга Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» на вищевказане судове рішення залишена без задоволення. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2017року залишено без змін. Відповідно до частини третьої статті 82\~ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.\~127\~КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: - для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; - \~ \~ при\~звільненні працівника\~до закінчення\~того робочого\~року,\~в рахунок\~якого він\~вже одержав\~відпустку,\~за невідроблені\~дні відпустки.\~Відрахування за\~ці дні\~не провадиться,\~якщо працівник\~звільняється з\~роботи з\~підстав,\~зазначених в\~пунктах 3,\~5,\~6\~статті 36 і пунктах 1,2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; - при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту цієї норми матеріального права вбачається, що зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності сукупності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав. Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:\~1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;\~2) інше майно, якщо це встановлено законом. У статті 1215 ЦК України встановлено як загальне правило (поверненню не підлягає допомога, яка виплачена юридичною особою\~добровільно), так і виключення з нього \~відсутність розрахункової помилки зі сторони платника та недобросовісність з боку набувача. Наявність хоча б однієї з таких підстав виключає можливість застосування загального правила. Тобто відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмуються, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін. Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншої особи, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, грошові кошти [PERSON] виплачені роботодавцем добровільно як вихідна допомога, а в діях працівника відсутні ознаки недобросовісності, тому відсутні передбачені статтею 1215 ЦК України підстави для їх повернення. Крім того, [PERSON] було звільнено з посади\~старшого майстра у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі\~пункт 1 статті 40 КЗпП України. Така підстава звільнення вказує на неможливість [PERSON] жодним чином впливати (діями чи бездіяльністю) на прийняття роботодавцем відповідного рішення (на противагу такій причині звільнення як прогул,\~або звільнення за ініціативою робітника). Вихідна допомога була нарахована працівнику автоматично у зв`язку із звільненням та не потребувала від нього якихось додаткових дій, які можна було б вважати недобросовісними. Статтею 57 Закону України «Про освіту» передбачені гарантії держави педагогічним, науково-педагогічним і іншим категоріям установ освіти, зокрема: виплата надбавок до заробітної плати. Як зазначила в судовому засіданні позивач, директором Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського Союзу Г.Ф.Короленка» був виданий наказ, згідно якого їй зменшена надбавка за престижність праці, про що її завчасно не було повідомлено. Так, згідно Наказу № 25-а від 02 січня 2018 року «Про внесення змін до наказу № 318 від 25.08.2017 року «Про встановлення надбавок» [PERSON] з 02 січня 2018 року у межах фонду оплати праці встановлено надбавку за престижність в розмірі 5 %. В даному наказі директор закладу посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 року № 373. Постановою КМУ № 373 від 23.03.2011 року «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам, дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» установлена надбавка педагогічним працівникам за престижність праці у фіксованому розмірі 20% посадового окладу (ставки заробітної плати) педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування. Постановою КМУ «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 р. № 373» від 25.03.2014 року № 88 установлено надбавку у граничному розмірі 20 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів I-II рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування. Розмір надбавки встановлюється керівником закладу (установи) у межах фонду оплати праці. Надбавка встановлюється на весь обсяг навчального навантаження, що виконується працівником. Таким чином, після вказаних змін, розмір надбавки міг бути меншим ніж 20 %, але при цьому вона залишалася обов`язковою виплатою. Крім того, з наказом № 25-а від 02.01.2018 року позивач ознайомлена не була, її підпис в наказі відсутній, зворотне представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні довести не зміг. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази письмового попередження позивача [PERSON] про майбутні зміни умов оплати праці, зі сторони представника відповідача зазначених документів до суду не надано. У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 № 13 роз`яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. В ч. 4 ст. 97 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місця до їх запровадження або зміни. Зміни умов оплати праці в бік погіршення, про які власник зобов`язаний повідомити працівника, можуть запроваджуватися законодавством, генеральною, галузевою, регіональною угодою, колективним договором, власником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації або іншим уповноваженим трудовим колективом на представництво органом або одностороннє (ч. 4 ст. 97 КЗпП України). Тобто, повідомлення працівника про зміну умов праці - це письмова пропозиція працівникові продовжити роботу після того, як власник(роботодавець) з дотриманням установленого двомісячного строку змінить істотні умови праці. Працівник може прийняти цю пропозицію та продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, але може й відмовитися від продовження роботи у зв`язку зі змінами істотних умов праці з наслідками, що випливають. Двомісячний строк передбачено для того, щоб працівник міг знайти собі іншу роботу, якщо його не влаштовує зміна істотних умов праці. Статтею 22 Закону України «Про оплату праці»\~передбачено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 № 13 при зміні систем та розмірів оплати праці у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст. 103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження. У п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 № 9 роз`яснено, що згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та інших допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про працівник був повідомлений не пізніше, ніж за два місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміну істотних умов трудового договору проведено не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці. Аналогічний висновок\~висловлений в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 04.07.2012 в справі № 6-59цс12. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому Європейський суд з прав людини в зміст поняття майна включає і «правомірні очікування»/ «законні сподівання» вчиняти певні дії. Зокрема, у рішенні у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява № 31443/96, пункт 98, ECHR 2002-X, що згодом відображено і у рішенні «Сук проти України», заява № 10972/05, пункт 22, ECHR 2011, встановлено, що поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу. З матеріалів справи вбачається, що зміна умов оплати праці відбулася з 01.01.2018 року без попередження про таку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі „Ковач проти України, п. 59 рішення у справі „Мельниченко проти України, п. 50 рішення у справі „Чуйкіна проти України тощо). Відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст. 1 Протоколу № 12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації: „1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права\~забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. 2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1. Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене, судом встановлено, що відповідачем незаконно зменшено позивачу надбавку за престижність педагогічної праці. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтований, не суперечить фактичним обставинам справи, тому є таким, що підлягає задоволенню. Обставини, викладені в зустрічному позові, не знайшли свого підтвердження в ході дослідження, а тому до задоволення не підлягають. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що на підставі п.1.ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed