Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №231610-CRED від 03.06.2008 року у розмірі 433,28 долари США та штрафів в розмірі 93,62 доларів США. Позов мотивує тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 03.06.2008 року було укладено договір №231610-CRED, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 3 000 доларів США з терміном до 25.11.2009 року на умовах передбачених договором. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] також був укладений договір поруки із [PERSON] Разом з тим, у зв'язку зі порушенням [PERSON] своїх обов'язків, відповідач допустила утворення заборгованості, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. В позовній заяві просить розглядати справу за відсутності представника позивача. А тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача на підставі наявних доказів. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що позивач вже звертався із позово в суд про стягнення коштів за цим договором і судом прийнято рішення. По даних вимогах позивач протягом шестимісячного строку після порушення зобов'язання ( після стягнення сум в межах платежів по рішенню суду) не заявлено новий позов, а тому вимоги позивача до поручителя є безпідставними. Порука є припиненою, позивач не вправі вимагати виконання зобов'язання від поручителя на підставі договору поруки. Окрім цього, строк дії кредитної картки закінчився 04.2010 року, і саме з цього часу слід рахувати строк позовної давності. Вважає, що позивачем такий пропущеною, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, причин неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляд справи не подала. Тому суд вважає, що справу слід розглянути у відсутності відповідача з врахуванням доказів, які є у матеріалах справи. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 03.06.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 231610-CRED (а.с. 9), відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит в розмірі 3000 доларів США, шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок, відкрито картрахунок платіжної карти «Мікрокредит» № [NUMBER]. Умовами зазначеного договору визначена процентна ставка за користування кредитом, порядок повернення кредиту, сплата процентів за його користування та, визначені інші платежі, які здійснюються в порядку та умовах зазначених у договорі та відповідно до графіку платежів. На забезпечення основного зобов'язання 03.06.2018 року між позивачем та [PERSON] укладений договір поруки (а.с. 13), згідно п. 2 даного договору поручитель зобов'язався перед банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.554 ЦПК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦПК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10.08.2016 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк», вирішено стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 1 320,38 доларів США (за курсом Національного банку України - 15 672,96 грн.), що складається з 425,34 доларів США за основним зобов'язанням, 812,11 доларів США по процентах, а також штрафи: 249,98 грн. - за неналежно виконане зобов'язання та 734,4 грн. - у відсотках від суми невиконаного. Вказане рішення залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року та набрало законної сили. В ході розгляду даної справи суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягала до стягнення. Відповідно до положень ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до положень ч.1 ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Судом також встановлено, що після звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в 2014 році, позичальниками така не погашена в повному обсязі, у зв'язку із чим позивачем було нараховано відсотки за користування кредитом. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, правильним буде висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічні висновки зробив в своїй постанові від 23 вересня 2015 року по справі №6-1206цс15 Верховний Суд України, який зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Судом встановлено, що у зв'язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, позивачем надсилалися вимоги відповідачам про необхідність погашення заборгованості (а.с.6). Однак такі вони були залишені відповідачами без належного реагування, заборгованість в повному розмірі погашена не була. З врахуванням стягнення з відповідачів частини заборгованості рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10.08.2016 року, залишок заборгованості складається із: заборгованості по відсотках за користування кредитивом в розмірі 433,28 доларів США. Оскільки відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №231610-CRED від 03.06.2008 року та договору поруки від 03.06.2008 року не виконували належним чином, в повній мірі заборгованість за договором - відсотки в розмірі 433,28 долари США не погасили, а тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Суд не погоджується із доводами представника відповідача в частині припинення поруки, оскільки як встановлено судом, зобов'язання за кредитним договором №231610-CRED від 03.06.2008 року належним чином не виконано, зобов'язання за основним договором не припинено і позивач звернувся із позовом в суд про стягнення заборгованості і така стягнута за рішенням суду від 10.08.2016 року. Оскільки стягнення коштів по час винесення рішення суду не припинило виконання зобов'язань по кредитному договору та договору поруки, тому позивач подав позов про стягнення заборгованості, яка виникла за період, який не охоплений рішенням суду від 10.08.2016 року. Також, доводи з приводу закінчення строку дії картки суд також не бере до уваги, оскільки докази того, що термін дії кредитного договору чи договору поруки припинений не представлено. Разом з тим, відповідно до положень ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається із позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідачів штрафи в загальному розмірі 93,62 доларів США. Проте, як вбачається з позовної заяви та рішення Апеляційного суду від 10.08.2016 року, судом було стягнуто заборгованість станом на 02.06.2014 року, заборгованість, яку просить стягнути позивач виникла саме після цієї дати. А тому суд вважає, що позивач пропустив строк позовної даності для стягнення штрафу. Задовольняючи позов частково, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з слід стягнути в рівних частках з відповідачів на користь позивача судовий збір в мінімальному розмірі 1 378 грн.

Outcome: dismissed