Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 30.04.2008 року уклали кредитний договір №KRKWGA00151100 за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 21584,56 доларів США строком до 29.04.2023 року, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачі30.04.2008 року уклали договір Іпотеки за умовами якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 65,78, житловою площею 39,20 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить їм на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. В зв'язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.12.2012 року за позовом позивача звернуто стягнення на вищевказану квартиру шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк».Посилаючись на вимоги ст. 40 ЗУ "Про іпотеку", ст. 109 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просив суд виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіальне поширюється на адресу вказаної квартири. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19.02.2014 року провадження у справі за позовомПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення в частині позовних вимог до [PERSON] закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 205 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача Ковальчук А.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та посилаючись на обставини, викладені в ньому просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, вказуючи на необґрунтованість заявлених вимог та посилаючись на вимоги Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян країни, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» просили в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 30.04.2008 року укладено кредитний договір №KRKWGA00151100 за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 21584,56 доларів США строком до 29.04.2023 року, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором ( а.с. 5-8 копія кредитного договору).В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] 30.04.2008 року укладено договір Іпотеки за умовами якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надали в іпотеку нерухоме майно, належне їм на праві спільної сумісної власності, а саме: квартиру загальною площею 65,78, житловою площею 39,20 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. ( а.с. 9-11 - копія договору іпотеки квартири). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.12.2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KRKWGA00151100 від 30.04.2008 року в розмірі 24647,44 долари США звернуто стягнення на трикімнатну квартиру загальною площею 65,78, житловою площею 39,20 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу ( а.с. 12-13 - копія рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дії банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9 , ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. В той же час позивачем не надано суду належних доказів вручення відповідачам [PERSON] та [PERSON] письмової вимоги від 23.04.2013 року (а. с. 14) щодо добровільного виселення зі спірного домоволодіння протягом 30 днів з дня отримання такої вимоги. Наданий позивачем Реєстр поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням не є належним доказом цьому (а. с. 15-16). Отримання такої вимоги особою ініціали якої в повідомлені не зазначені теж не є належним її врученням відповідачам [PERSON] та [PERSON] Крім того, з 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-УІІ який, в силу ч. 2 ст. 5 ЦК України, підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що виникли між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 30.04.2008 року укладено кредитний договір №KRKWGA00151100 в іноземній валюті (доларах США) і він був забезпечений іпотечним договором від 30.04.2008 року, згідно якого в іпотеку передано квартиру загальною площею 65,78, житловою площею 39,20 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачам, які в цій квартирі проживають і іншого нерухомого житлового майна не мають, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та актом з місця проживання. Вказані обставини є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації відповідачів через їх недоведеність.

Outcome: dismissed