Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] ), в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва на користь відповідача на утримання сина - [PERSON] [INFO] , з 1/4 частини на 1/6 частину усіх видів заробітку, щомісячно. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що з нього на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, стягуються аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15.10.2010 року і до повноліття дитини. На теперішній час позивач не має можливості сплачувати аліменти у вищезазначеному розмірі, оскільки у нього змінився його сімейний стан. Так, 16.10.2010 року він вдруге одружився, а [INFO] від даного шлюбу у нього народився другий син [PERSON] . Отже, на його утриманні, крім сина [PERSON] , знаходиться ще син [PERSON] , який також потребує належного матеріального забезпечення, а фактичний розмір його доходу не виріс, так як він ніде не працює та не має стабільного доходу. В судове засідання позивач не з`явився, його представник [PERSON] в судовому засідання вимоги, викладені у позові, підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити їх. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити позивачу у задоволені позову у повному обсязі, оскільки він є необґрунтованим та не доведеним. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, зібрані по справі, прийшов до наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, а п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з правового аналізу ст.ст. 181,192 СК України можна стверджувати, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та може бути зменшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Позивач в обґрунтування заявлених ним вимог щодо зменшення розміру стягуваних аліментів посилається на факт народження дитини від іншого шлюбу та того, що він звільнений 05.05.2014 року і до теперішнього часу ні де не працевлаштований. Однак, посилання позивача на вказані вище факти не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки за змістом статті 192 Сімейного кодексу України у системному зв`язку із положеннями статті 182 Сімейного кодексу України, при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на користь неповнолітньої дитини, суд зобов`язаний виходити з пріоритету інтересів дитини. З цією метою необхідно врахувати всі істотні обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оцінюючи твердження позивача про необхідність зміни розміру аліментів, що пов`язане із народженням у шлюбі малолітньої дитини, суд виходить із того, що факт народження дитини автоматично не призводить до зменшення розміру аліментів на утримання першої дитини з 1/4 до 1/6 частини без надання доказів погіршення матеріального стану платника аліментів, як це зазначено у постанові Верховного Суду від 09.08.2018 р. у справі N 640/10064/16-ц. Визначений рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва розмір аліментів відповідає вимогам СК України, та його зменшення у зв`язку з наявністю на утриманні позивача сина [PERSON] , [INFO] , без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його сина [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Крім того, з дослідженої судом копії трудової книжки, яка є неповною, вбачається, що позивач звільнений 05.05.2014 року, разом з тим, виходячи з довідки ЗАТ "Літана", позивач працював на цьому підприємстві з 18.07.2014 року, звільнений 03.07.2018 року. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивач не надав жодних інших належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, з якими закон передбачає можливість зменшення розміру аліментів. Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач, [PERSON] , має працездатний вік, не надав доказу того, що після звільнення він не працевлаштований, ним не надано доказів щодо погіршення стану його здоров`я, інших істотних обставин, достатніх та переконливих доказів щодо наявності підстав для зменшення розміру присуджених до стягнення з нього аліментів, а наведені останнім факти не є, передбаченими законом обставинами, що свідчать про наявність у позивача підстав з якими законодавець пов`язує зменшення розміру стягуваних аліментів. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed