Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

04.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 31.05.2013 між ним та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 3276, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п.3.1 становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 12 фактичних місяця від дати отримання відповідачем кредиту та діє до повного виконання зобов'язань відповідача. Згідно п.3.3 Кредитного договору та додатку №1 до кредитного договору було встановлено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач зобовязувалася до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Відповідач [PERSON] незважаючи на прийняті зобов'язання постійно порушує графік кредиту, не доплачує необхідні до сплати суми. Станом на 27.07.2017 року сума заборгованості по кредиту становить 3865,61грн.,сума позовних вимог складає 3859,82 грн. (заборгованість зі сплати процентів % 2407,82 грн., сума позовних вимог зі сплатою основного боргу 1452,00 грн.) Представник позивача КС «Імперіал ЛТД » в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити та провести розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 31.05.2013 року Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» та [PERSON] уклали між собою договір кредитної лінії № 3276 (а.с. 3-4) на підставі заяви [PERSON] від 31.05.2013 (а.с.7). Згідно п.1.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит у сумі 2000 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах ,визначених цим договором. Сторони згідно п.2.1 кредитного договору погодили, що кредит надається строком на 12 фактичних місяців від дати отримання кредиту, та діє до повного виконання зобов'язань кредитного договору, що передбачено п. 9.2 договору. Пунктом 3.1 кредитного договору встановлено, що плата за користання кредитом (проценти) становить 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 3.3 кредитного договору сторони погодили, що погашення кредиту та процентів за кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, який є додатком до договору. Графіком до вищевказаного договору передбачено щомісячне погашення кредиту та відсотків за його користуванням до 25 числа кожного місяця (а.с.4 зворотна сторона). Згідно п 3.5 кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу - сума кредиту. В пункті 3.7 сторони передбачили, що у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення, цей кредит, може за рішенням кредитного комітету, визнаватись кредитом з підвищеним ризиком, і тоді процентна ставка становить 140% річних від суми залишку кредиту (п.3.8). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3276 від 31.05.2013 станом на 27.07.2017 відповідач заборгувала позивачу 1\~457,79 грн. кредиту та 2\~407,82 грн процентів, а всього 3865,61грн. ,проте позивач просить стягнути 3859,82 грн, а саме кредит в сумі 1452,00 грн. та проценти 2407,82 грн. ( а.с. 9). При цьому з 31.10.2016 процентну ставку за кредитним договором № 3276 від 31.05.2013 змінено на 140% річних на підставі протоколу №262 від 01.10.2016 року, оскільки на засіданні кредитного комітету було прийнято рішення про визнання кредитного договору № 3276 від 31.05.2013 "з підвищеним ризиком" та змінено процентну ставку на 140% річних (а.с.46). За таких обставин між позивачем та Відповідачем виникли зобов'язальні цивільно - правові правовідносини у сфері споживчого кредитування. Суд вирішуючи спір з приводу заявлених позовних вимог виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивач, як кредитодавець, виконав всі взяті на себе обов'язки передбачені кредитним договором № 3276 від 31.05.2013, щодо надання кредиту про що свідчить копія видаткового касового ордеру від 31.05.2013 (а.с.45). Відповідно до ст. ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та закону. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається в силу ст.525 ЦК України, така відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання вказано в ч.2 ст.615 ЦК України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням, як це передбачено ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Кредитними договорами встановлено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом з розрахунку - 70% річних, ( п.3.1 договору). 01.10.2016 року згідно витягу з протоколу №262 на засіданні кредитного комітету було прийнято рішення про визнання договору № 3276 від 31.05.2013 "з підвищеним ризиком" та змінено процентну ставку на 140% річних (а.с.46), що відповідає п.3.7,3.8 цього Договору. Однак, незважаючи на прийняті зобов'язання відповідач постійно порушує графік сплати кредиту, внаслідок чого станом на 27.07.2017 має заборгованість за договором кредиту в сумі 3865,61 грн., яка складається із такого: - 1457,79 грн. - заборгованість зі сплати основного боргу; - 2407,82грн. - заборгованість зі сплати відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.9) . Проте позивач просить стягнути 3859,82 грн., а саме кредит в сумі 1452,00 грн. та проценти в сумі 2407,82 грн., що є його правом. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо стягнення 3859,82 грн з відповідача з яких 1452,00 грн. - основний борг, а 2407,82 грн. заборгованість зі сплати процентів. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач не заперечує проти стягнення боргу у вказаному розмірі. Визнання позову не суперечить\~\~закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний звязок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Також відповідно до ч. 2\~ст. 82 ЦПК України\~судові витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена до ухвалення цього рішення. Оскільки сплата судового збору була відстрочена ухвалою Марківського районного суду від 08.08.2017 до ухвалення рішення у справі, а суд прийшов до висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved