Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

01.05.2020 року позивач ТзОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 21.12.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Родовід Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Родовід Банк» було укладено Кредитний договір №77-1/АА-00298.07.2, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 15877,78 дол. США, строком до 21.12.2014 року зі сплатою 12,5 % річних. В свою чергу, позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитами, інші платежі, визначені даним договором. 22.05.2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №77-1/АА-00298.07.2. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом у повному обсязі не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача, з урахуванням уточнених позовних вимог, заборгованість за кредитним договором № №77-1/АА-00298.07.2 від 21.12.2007 року в розмірі 245394,84 грн, судові витрати у розмірі 3680,92 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.05.2020 року позовну заяву\~\~ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без руху. 23.06.2020 року, через канцелярію суду, від представника позивача надійшла заява про виправлення недоліків позовної заяваи згідно вимог ували суду про залишення позову без руху. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2020 року позовну заяву\~\~ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було повторно залишено без руху. 13.07.2020 року, через канцелярію суду, від представника позивача надійшла заява про виправлення недоліків позовної заяви згідно вимог ували суду про залишення повторно позову без руху. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.08.2020 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. 05.08.2019 року, через канцелярію від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому наголосив на тому, що з вимогами кредитора відповідач категорично не погоджується, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. В своїх заперечанях посилається на те, що із тексту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 254394,17 грн, яка складається з тіла кредиту 175433,25 грн, пені за подвійною обліковою ставкою НБУ 54147,42 грн, 3 % річних 15814,17 грн, разом з тим 04.03.2020 року приватним нотаріусом Ірпінського МНО Кондратюком В.С. було видано виконавчий напис про стягнення заставного майна [PERSON] , а саме автомобіль марки «Шкода», в рахунок погашення простроченої заборгованості по кредитному договору в сумі 67948,52 грн, обравши, як судовий так і позасудовий спосіб задоволення своїх вимог. Також вказав, що оскільки строк кредитування за договором сплив 21.12.2014 року. Отже, після цього кредитор не мав права нараховувати проценти та пеню. Підсумовуючи викладене, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити, застосувавши строк позовної давності. 26.08.2020\~року,\~через канцелярію\~суду від\~представника позивача\~надійшла відповідь\~на відзив\~в якому\~останній просив позовні вимоги товариства задовольнити в повному обсязі, вказавши про необґрунтованість відзиву та заяви про застосування строків позовної давності, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та нормами матеріального права. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив застосувати до даних правовідносин строк позовної давності. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи, судом встановлено, що 21 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 77-1/АА-00298.07.2, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15877,78 доларів США для придбання транспортного засобу з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 21.12.2014 року та зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,50 процентів річних. Згідно з пунктом 3.1 кредитного договору позичальник зобов`язавсь починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість закредитним договором у сумі 189,02 доларів США на рахунок Банку № [NUMBER] . Додатковою угодою від 26.11.2008 року до кредитного договору №77-1/АА-00298.07.2 від 21.12.2007 року сторонами було погоджено викласти пункт 1.5 Кредитного договору в новій редакції, а саме процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 16 процентів річних. Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦКУкраїни). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина першастатті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормоюстатті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. 22.05.2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір № 14 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступив товариству, а товариство набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі і договору кредиту № 77-1/АА-00298.07.2 від 21.12.2014 року, що підтверджується Договором про відступлення прав вимоги від 22.05.2019 року, витягом з Додатку № 1 до Договору № 14 про відступлення прав вимоги. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Таким чином, до ТОВ «Вердикт капітал» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором № 77-1/АА-00298.07.2 від 21.12.2014 року. Як зазначив в позовній заяві позивач, у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 02.04.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 245394,84 грн., яка складається з: нараховані 3 % річних 15814,17 грн., нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ 54147,42 грн., заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 175433,25 грн. Відповідно до ст.\~1050\~ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В поданому\~до суду\~відзивіна позовну заяву, як і в окремій заяві та при розгляді справи, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.1 ст.254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. За умовами Кредитного Договору № 77-1/АА-00298.07.2 від 21.12.2014 року та Додаткового Договору № 2 від 12 січня 2007 року відповідач мав виконувати зобов`язання, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до «10» - го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитними та нарахованими процентами згідно з графіком платежів (додаток №2 «Графік погашення заборгованості» від 12.01.2009 року до кредитного договору № 77-1/АА-00298.07.2 від 21.12.2014 року ) який є невід`ємною частиною цього Договору на рахунок вказаний у п. 1.3 Договору. Таким чином, Договором було передбачено оплату черговими платежами впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК\~України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.\~2 ст.\~1050 ЦК\~України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст.\~1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Вказана правова позиція також висловлена Верховним Судом України у постановах від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), 19 березня 2014 року (справа № 6-20цс14), 18 червня 2014 року (справа № 6-61цс14), 29 червня 2016 року (№ 6-1188цс16). Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Згідно п.3.2 Договору позичальник зобов`язався повернути одержані кредити з умовами цього Договору не пізніше 21 грудня 2014 року. Із доданого до позову Графіку погашення заборгованості датою кінцевої сплати зазначено 21.12.2014 року. Враховуючи, що останній обов`язковий платіж за спірним договором повинен бути здійсненим до 21.12.2014 року, строк позовної давності обчислюється з наступного дня тобто з 22.12.2014 року, при цьому позивач звернувся до суду з даним позовом через систему «Електроний суд» 01.05.2020 року. Також, в ході розгляду справи було встановлено, що 15 квітня 2015 року позивач АТ «РОДОВІД БАНК» звернулися до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та заочним рішенням було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором № 77-1/АА-00298.07.2 від 21.12.2014 року у розмірі 10329,99 доларів США (тіло кредиту та відсотки) та 2575239,06 грн (пеня та 3 % річних, плата по кредиту) судовий збір. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.03.2016 року заочне рішення було скасовано та призначено до нового розгляду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2018 року позов ПАТ «РОДОВІД БАНК» залишено без розгляду. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені,\~\~кредитор відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 15 квітня 2015 року. Як зазначив Верховний Суд України в Постанові від 9 листопада 2016 року у справі \~№ 6-2251цс16\~ Пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у позові про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Таким чином, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України), отже, суд відмовляє у задоволені вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 175433,25 грн застосувавши строк позовної давності. В своїх\~позовних вимогах\~позивач також,\~посилаєтьсяна ст.. 625 ЦК України та просить стягнути 3% річних в розмірі 15814,17 грн та пеню за подвійною обліковою ставкою НБУ в розмірі 54147,42 грн. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно умов Договору № 77-1/АА-00298.07.2 від 21.12.2014 року Банк відкриває Позичальнику (відповідачу по справі) відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 15877,78 доларів США (п.1.1 Договору). В свою чергу відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом у сумі 189,02 доларів США (п.3.1 Договору). Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. А також, інноземна валюта, визначена сторонами в договорі, не підлягає індексації. Такий висновок міститься в Постанові Верховного суду від 16 січня 2019 року в справі Справа № 373/2054/16-ц. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 20000 грн. в рахунок отримання правничої допомоги. Відповідно до статті 30\~Закону України\~"Про\~адвокатуру і\~адвокатську діяльність"гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 2, 3 та 4 ст 137\~ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, для підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано прайс-лист АО «Вердикт», договір про надання правової допомоги від 21.12.2019 року, заявку про надання правових послуг, акт прийому-передачі робіт, укладених між ТОВ «Вердикт Капітал» та ОА «Вердикт» з детальним описом наданих ОА «Вердикт» послуг, відповідно до якого визначено розмір витрат на правничу допомогу, який складає в сукупності 20000 грн., а також платіжне доручення на суму 200000 грн. Втім, в наданому платіжному дорученні не зазначено, що ці кошти були сплачені за надання правової допомоги саме за дану позовну заяву, а тому в даній частині позов задоволенню не підлягає. Оцінюючи пояснення та доводи сторін, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, проаналізувавши докази досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити. У звязку з відмовою у позові судові витрати згідно п.2 ч.2ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed