Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; визнання недійсною заяви [PERSON] від 02.06.2010 про відмову від нерухомого та рухомого майна, яке зареєстроване або право власності на яке зареєстроване за [PERSON]; визнання недійсним Договору купівлі-продажу Збірно-розбірного павільйону, встановленого на торгівельному місці № [NUMBER] на території СТРП №3 з АС №3 ТСК №1 на проминку 7-км., укладеного [PERSON] та [PERSON]; визнання недійсною Угоди сторін від 28.05.2010 до договору комісії №139 на будівництво об'єкту нерухомості від 10.08.2005, укладеної [PERSON] та [PERSON], поділ в рівних частках між [PERSON] та [PERSON], майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності; визнання права власності на 1/2 частину збірно-розбірного павільйону, встановленого на торгівельному місці №[NUMBER] на території СТРП №3 з АС №3 ТСК №1 на проминку 7-км; визнання майнових права на 1/4 частину апартаментів, які розташованих на 11 поверсі в 20-поверховій секції сімейно-оздоровчого комплексу, за адресою: [ADDRESS]; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 гривень; стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 140000,00 грн.; стягнення судових витрат. В подальшому в судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги та зазначила, що бажає встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу з відповідачем [PERSON] з 14.05.2003 року по 06.04.2010 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, як стверджує позивачка, вона з 14 травня 2003 року по 06 квітня 2010 року проживала з [PERSON] однією сім'єю, але не перебувала у зареєстрованому шлюбі, при цьому [PERSON] вела з ним сумісне господарство, проживала в одному будинку, який належить її матері. [PERSON] має дитину від першого шлюбу - [PERSON], 1995 року народження, з [PERSON] сумісних дітей не має. Як вказує у позові [PERSON], за час проживання однією сім'єю вона з [PERSON] спільно придбавала одяг, меблі у спальню. [PERSON] займався вихованням її сина, організацією його позашкільного навчання тощо. [PERSON] та [PERSON] були здійснені спільно біля 15 закордонних поїздок та подорожей. Позивачка вважає факт проживання однією сім'єю без шлюбу фактом, що має юридичне значення, з яким закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Як зазначає [PERSON] в позові, за період сумісного проживання на ім'я [PERSON] були придбані також наступні майно та майнові права: об'єкт для здійснення комерційної діяльності, а саме: збірно-розбірний павільйон, встановлений на торгівельному місці № [NUMBER] на території СТРП №3 з АС №3 ТСК №1 на проминку 7-км.; майнові права на 1/2 частину апартаментів та місця у паркінгу, розташованих за адресою: [ADDRESS]. 02 червня 2010 року [PERSON] склала та підписала заяву про відмову від нерухомого та рухомого майна, яке зареєстроване або право власності на яке зареєстроване за [PERSON] Підпис на цій заяві був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Як вказує в позові [PERSON], зазначену заяву вона змушена була скласти та підписати під впливом психічного тиску з боку відповідача [PERSON] за наступних обставин. За Договором комісії № 39 на будівництво об'єкту нерухомості від 10.08.2005, укладеним з ТОВ «Терракс» ЛТД, [PERSON] сумісно з матір'ю позивачки [PERSON] були придбані майнові права на апартаменти, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Також було придбане місце під паркінг, розташований за цією ж адресою. Документи, що підтверджують майнові права на місце у паркінгу, знаходяться у відповідача, який передати їх відмовляється. Відповідно до умов Договору комісії № 39 після закінчення будівництва комітенти повинні стати власниками апартаментів будівельний номер № 180, загальною площею 111,2 кв.м., які розташовані на 11 поверсі в 20-поверховій секції сімейно-оздоровчого комплексу, за адресою: [ADDRESS]. Обов'язки за зазначеним договором сторонами виконані на 95 відсотків. За період з серпня 2005 року по березень 2007 року матір позивачки [PERSON] передавала [PERSON] грошові кошти для виконання своїх грошових зобов'язань за зазначеним Договором комісії, але [PERSON] вносив грошові кошти на рахунок ТОВ «Терракс» ЛТД (комісіонера за даним договором) лише від свого імені, що призвело до невиконання [PERSON] своїх обов'язків за договором комісії та до боргу перед [PERSON], якого фактично не було. Після розриву відносин з [PERSON], як вказує в позові [PERSON], він погрожував їй та її матері [PERSON] оформленням апартаментів у сімейно-оздоровчому комплексі лише на своє ім'я, стягненням боргу з її матері, залишенням їх без коштів для існування. Як стверджує [PERSON], [PERSON] обіцяв внести зміни до договору комісії № 39 та підтвердити сплату [PERSON] коштів за цим договором на виконання її грошових зобов'язань лише у разі, якщо позивачка відмовиться від майнових прав на нерухоме та рухоме майно, придбане за період проживання однією сім'єю та зареєстроване за [PERSON] Моральні страждання, які зазнавала [PERSON], невпевненість у своєму майбутньому матеріальному стані, постійні погрози [PERSON] про стягнення коштів змусили позивачку скласти та підписати заяву про відмову від майнових прав, яку вона ніколи не надала б без впливу такого психічного тиску. [PERSON] вказує, що текст заяви їй надав [PERSON] В тексті заяви [PERSON] навмисно скоротив строк сумісного проживання, та вимагав від позивачки вказати в заяві строк її проживання однією сім'єю з 22.01.2007 р. по 15.02.2010 р. На думку позивачки, це було зроблено з метою виключення зі строку проживання однією сім'єю періоду, протягом якого покупалося та продавалося майно без її згоди, а також набувалися майнові права. Заяву про відмову від майнових прав 02.06.2010 року позивачка обміняла на розписку [PERSON], якою він підтвердив, що гроші, які він вносив від свого імені на рахунок ТОВ «Терракс» ЛТД, були надані йому матір'ю [PERSON] [PERSON] для виконання її зобов'язань за договором комісії. Це відбувалося у приміщенні ТОВ «Терракс» ЛТД у присутності [PERSON], [PERSON] та бухгалтера ТОВ «Терракс» ЛТД. Крім того, [PERSON] передав свої майнові права за договором комісії №39 своїй матері [PERSON] Як вказує в своєму позові [PERSON], ця додаткова угода також була підписана 02.06.2010, але документ датований 28.05.2010 року. Це також відбувалося у приміщенні ТОВ «Тєрракс» ЛТД у присутності [PERSON], [PERSON] та бухгалтера ТОВ «Терракс» ЛТД. Моральну шкоду, завдану [PERSON] вчиненням психічного тиску, позивачка оцінює в 100000,00 гривень. Також на думку позивачки, суперечать чинному законодавству угоди про відчуження збірно-розбірного павільйону, встановленого на торгівельному місці № [NUMBER] на території СТРП №3 з АС №3 ТСК №1 на проминку 7-км. та майнових прав на апартаменти, які розташовані на 11 поверсі в 20-поверховій секції сімейно-оздоровчого комплексу, за адресою: [ADDRESS], укладені між [PERSON] та [PERSON], оскільки укладені без її згоди. Позивачка вважає, що збірно-розбірний павільйон, встановлений на торгівельному місці № [NUMBER] на території СТРП №3 з АС №3 ТСК №1 на проминку 7-км. та майнові права на апартаменти, які розташовані на 11 поверсі в 20-поверховій секції сімейно-оздоровчого комплексу, за адресою: [ADDRESS], мають бути поділені між нею та [PERSON] як спільна сумісна власність подружжя у рівних частках відповідно до порядку, встановленого ст. 71 СК України. Як зазначає у позові [PERSON], [PERSON] грошові кошти, які були спільним майном подружжя, були подаровані [PERSON] на придбання об'єктів інвестування у житловому комплексі «Чудо-Город». Цей правочин виходить за межі дрібного побутового, він був укладений не в інтересах сім'ї, і позивачка згоди на таке дарування не давала. На думку позивачки, даруванням грошових коштів своїй матері без її згоди [PERSON] порушив свої обов'язки, встановлені ст.ст. 63-65, 74 СК України, внаслідок чого їй завдана майнова шкода у розмірі половини суми грошових коштів, подарованих [PERSON] своїй матері [PERSON], а саме, 140000,00 гривень, які вона бажає стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] Все вищевикладене і стало приводом для звернення [PERSON] до суду Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що [PERSON] дійсно певний час мав стосунки з [PERSON], але ці стосунки мали лише суто сексуальний характер, і жодним чином не можуть розглядатись як відносини сімейної пари. [PERSON] до суду не з`явилась, була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до наступних висновків. Згідно з ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Стаття 25 СК України передбачає, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Згідно з ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 СК України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, правова конструкція цієї норми передбачає лише одну підставу для набуття права спільної сумісної власності, а саме: набуття (придбання, виготовлення тощо) майна за час шлюбу, а з урахуванням ст. 74 СК України і проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу. Набуття права власності за цей час створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, з чого випливає, що ні чоловік, ні жінка не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час проживання однією сім`єю без шлюбу. Якщо майно набуте за час проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу було зареєстроване лише на ім`я одного із них також не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності, підтвердженням чому є і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільної майна подружжя». Таким чином, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд в першу чергу повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Суд враховує, що Сімейний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 р., а відтак його норми, зважаючи на статтю 58 Конституції України, застосовуються до правовідносин, які виникли після 01.01.2004 р. і зворотної сили не мають, до 01.01.2004 р. був чинним Кодекс про шлюб та сім'ю України, який не містив поняття "сім'я" та норми, аналогічній за змістом статті 74 Сімейного кодексу України. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка бажає встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу з відповідачем [PERSON] з 14.05.2003 року по 06.04.2010 року, при цьому вона лише 10 грудня 2003 року розірвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 100). Враховуючи те, що Сімейний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 р. , у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] в період з 14.05.2003 року по 01.01.2004 року. Як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2010 року [PERSON] написала заяву адресовану за місцем вимоги, в якій зазначила, що вона з 22.01.2007 року по 15.02.2010 року проживала з [PERSON] однією сім`єю, але не перебувала з ним у зареєстрованому законом шлюбі, відмовляється від нерухомого та рухомого майна, яке зареєстроване або право власності на яке зареєстроване за [PERSON], матеріальних або інших претензій щодо майна, належного на праві спільної сумісної власності, до [PERSON] не має. Підпис [PERSON] на вказаній заяві засвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу (а.с. 11). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в період часу, що розглядається судом, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Як зазначила в судовому засіданні сама позивачка, разом з [PERSON] за вказаною адресою вона зареєстрована не була. У матеріалах справи міститься копія паспорту позивачки, з якого слідує, що вона з 06.11.2006 року зареєстрована в с. Мізікевича Овідіопольського району Одеської області. 30 травня 2010 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 32). 05.03.2012 року у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 138). Судом заслухано свідків, які викликались до суду за клопотаннями позивачки та відповідача [PERSON] При цьому, всі свідки, запрошені до суду за ініціативою [PERSON] стверджували, що з 22.01.2007 року по 15.02.2010 року у [PERSON] з [PERSON] були відносини сімейної пари, незважаючи на те, що шлюб між ними не був зареєстрований, вони разом жили, разом відвідували дні народження та подорожували. Усі рішення про придбання майна приймалися ними спільно. В свою чергу, свідки, запрошені до суду за ініціативою [PERSON] стверджували, що весь цей час [PERSON] мешкав однією сім`єю з [PERSON], з якою в подальшому і одружився та від якої має дитину, він також з нею подорожував, відвідував дні народження та придбавав майно. При цьому, в судовому засіданні [PERSON] не заперечував сам факт інтимних стосунків з [PERSON], те, що він бував у неї вдома та залишався на ніч, дарував їй подарунки та подорожував з нею, але відповідач наполягав на тому, що в той же час він постійно проживав з [PERSON], відносився до неї як до майбутньої дружини, та відповідно разом з нею відвідував друзів, родичів, подорожував тощо. Тому, суд враховує, що дійсно у такому випадку, в залежності від кола спілкування, показання свідків можуть бути протилежними. В свою чергу, це не дозволяє суду розглядати показання свідків як належні та допустимі докази по справі, оскільки з них неможливо достовірно встановити обставини справи. Це ж стосується і фотографій [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] з [PERSON], які надавались на огляд суду сторонами. Суд зазначає, що представник [PERSON], хоч і оспорювала час, в якій були зроблені ці фотокартки, але жодних доказів того, що вони були зроблені вже після розриву відносин [PERSON] з позивачкою, до суду не надала та до початку розгляду судом справи по суті клопотання про проведення експертизи з цього приводу не заявляла. Суд також враховує, що всі клопотання про витребування або залучення інших доказів до матеріалів справи, були надані до суду під час розгляду справи по суті, та відхилені судом, як подані з порушенням ч. 1 ст. 137 ЦПК України. Таким чином, будь-яких інших доказів, окрім вищеперелічених, на підтвердження позовних вимог, або їх заперечення, сторонами до суду надано не було. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 р. по квітень 2010 р., суд відмовляє за їх недоведеністю. Щодо вимог [PERSON] про визнання недійсної заяви від 02.06.2010 року про відмову від нерухомого та рухомого майна, яке зареєстровано, або право власності на яке зареєстроване за [PERSON], суд зазначає наступне. Право особи на відмову від свого майнового права визначено у частині 3 ст. 12 та у ст. 347 ЦК. У Сімейному кодексі аналогічної за змістом норми немає. Проте, як уже зазначалося, норми Цивільного кодексу можуть застосовуватися до регулювання сімейних відносин, якщо це не суперечить суті цих відносин (ст. 8 СК України). Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, вищевказану заяву [PERSON] можливо вважати одностороннім правочином. В своєму позові позивачка як на причину визнання вказаного правочину недійсним вказує на насильницькі дії (психологічний тиск) з боку [PERSON] Відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Суд враховує, що позивачкою в обґрунтування позову не надано жодних доказів, які б свідчили про насильницькі дії з боку [PERSON] під час написання заяви від 02.06.2010, та, не розглядаючи зміст зазначеної заяви, відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсною заяви [PERSON] від 02.06.2010 про відмову від нерухомого та рухомого майна, яке зареєстроване або право власності на яке зареєстроване за [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] вважає недійсним Договір купівлі-продажу Збірно-розбірного павільйону, встановленого на торгівельному місці № [NUMBER] на території СТРП №3 з АС №3 ТСК №1 на проминку 7-км., укладений [PERSON] та [PERSON]; та недійсною Угоду сторін від 28.05.2010 до договору комісії №139 на будівництво об'єкту нерухомості від 10.08.2005, укладену [PERSON] та [PERSON], оскільки вона, як особа, що проживала однією сім`єю з [PERSON] у період з 14.05.2003 року по 06.04.2010 року не надавала згоди на укладення цих угод. З цієї ж причини [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 140000,00 грн. Моральну шкоду з [PERSON] у розмірі 100000,00 гривень [PERSON] бажає стягнути, оскільки вважає, що саме така шкода була їй завдана психологічним тиском під час написання заяви від 02.06.2010 року. Стягнути та поділити в рівних частках між [PERSON] та [PERSON], майно, позивачка бажає, оскільки вважає, що це майно було набуто нею та [PERSON] під час спільного проживання у період з 14.05.2003 року по 06.04.2010 року. Тобто, всі вищевикладені вимоги є похідними від вже розглянутих судом вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю її та [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з 14.05.2003 року по 06.04.2010 року та визнання недійсною заяви [PERSON] від 02.06.2010 про відмову від нерухомого та рухомого майна, яке зареєстроване або право власності на яке зареєстроване за [PERSON]. Враховуючи зміст статті 74 Сімейного кодексу України, ст. 231 Цивільного кодексу України, які наводились раніше, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] в частині вимог про визнання недійсним Договору купівлі-продажу Збірно-розбірного павільйону, встановленого на торгівельному місці № [NUMBER] на території СТРП №3 з АС №3 ТСК №1 на проминку 7-км., укладеного [PERSON] та [PERSON]; визнання недійсною Угоди сторін від 28.05.2010 до договору комісії №139 на будівництво об'єкту нерухомості від 10.08.2005, укладеної [PERSON] та [PERSON], поділ в рівних частках між [PERSON] та [PERSON], майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності; визнання права власності на 1/2 частину збірно-розбірного павільйону, встановленого на торгівельному місці №[NUMBER] на території СТРП №3 з АС №3 ТСК №1 на проминку 7-км; визнання майнових права на 1/4 частину апартаментів, які розташованих на 11 поверсі в 20-поверховій секції сімейно-оздоровчого комплексу, за адресою: [ADDRESS]; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 гривень; стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 140000,00 грн., необхідно відмовити, оскільки ці вимоги є похідними від вже розглянутих судом вимог, у задоволенні яких позивачці відмовлено. В силу ст. 88 ЦПК України не підлягають також задоволенню вимоги [PERSON] щодо стягнення судових витрат, оскільки в задоволенні позовної заяви їй відмовлено у повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed