Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лужинецький П. В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обгрунтований тим, що на момент звернення із заявою про вчинення виконавчого напису сума заборгованості не була безспірною. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом КМНО Харою Н. С. 05 серпня 2020 року за відсутності всіх необхідних документів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, зокрема за відсутності оригіналу кредитного договору, посвідченого нотаріально та документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. За твердженням позивача, заборгованість, щодо якої було вчинено виконавчий напис нотаріуса, не була підтверджена стягувачем як безспірна, у з виконавчого напису нотаріуса не вбачається, яким розрахунком заборгованості керувався стягувач, стверджуючи що сума заборгованості є безопірною. В той же час відповідно до пункту 6 Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Таким чином позивач вважає, що заборгованість в частині нарахування штрафних санкцій у сумі за період з 01 березня по 01 червня 2020 року є спірною. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд виконавчий напис № 25848, вчинений 05 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа - Банк» заборгованості у розмірі 59 803, 44 грн, визнати таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року прийнято позовну заяуу до розгляду та відкрито спрощене позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва. Відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками 13 липня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення пощтового відправлення. Однак, в порядку передбаченому статтею 178 ЦПК України, відзив на позовну заяву до суду не подав. Треті особи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому статтею 181 ЦПК України, не подали. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з ухваленням заочного рішення відповідно до положень статті 280 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що 05 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 631039528 від 26 жовтня 2018 року, укладеного між відповідачем та позивачем, за період з 11 травня 2019 року по 01 червня 2020 року у розмірі 59 153,44 грн, із яких: 42 653,86 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 0,00 грн - прострочена заборгованість за комісією; 16 437,36 грн - строкова заборгованість за сумою кредиту; 62,22 грн - строкова заборгованість за комісією та процентами. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості за кредитним договором, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком, а також суми комісії та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Відповідно до положень статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінета Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року визначено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до вказаного переліку, стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, здійснюється на підставі наданого стягувачем оригіналу кредитного договору, засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Частиною першою статті 88 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 5 червня 2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Згідно з положеннями статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з пунктом 10 статті 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. У відповідності до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, суд без надання позивачем, відповідачем або третьої особи нотаріальної справи, зокрема оригіналу кредитного договору позбавлений можливості перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Окрім того, відповідно до пункту 6 Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. А тому суд визнає, що заборгованість в частині нарахування штрафних санкцій за період 01 березня по 01 червня 2020 року є спірною. Крім того, за твердженням позивача він не отримувала письмову вимогу про усунення порушень вимо кредитного договору. На спростування зазначеного представником відповідача не доведено належними та допустимими доказами направлення [PERSON] та отримання ним вимоги про усунення порушень договору, а відтак і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, що свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення позичальника. За встановлених судом обставин, між сторонами існував та існує невирішений спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника, тому позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 908,00 грн судового збору за подання позову до суду.

Outcome: approved