Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 211/06-КВ від 24.03.2006 в розмірі 313497,02 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну комунальну квартиру загальною площею 67,6 м2, з них житловою 38,4 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 24.03.2006 між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 211/06-КВ, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 28400,00 Євро з розрахунку 11% річних на строк з 24.03.2006 по 23.03.2011. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотекою, а саме іпотечним договором № 211/06-КВ/Z від 24.03.2006, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON], [PERSON] і [PERSON], предметом якого є комунальна квартира за адресою: [ADDRESS], що належить іпотекодавцям. 30.06.2010 між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним Банком України укладено Договір про передачу архівів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», за яким ТОВ «Укрпромбанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і за договором № 211/06-КВ від 24.03.2006. Позичальник [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконував, на його адресу неодноразово направлялись письмові вимоги про виконання взятих на себе грошових зобов'язань. Станом на 07.07.2014 наявна заборгованість в розмірі 313497,02 грн., з яких тіло кредиту - 187242,30 грн., відсотки 126254,72 грн. Враховуючи, що позичальником порушуються умови кредитного договору, зобов'язання належним чином не виконуються, банк як заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «Дельта Банк» - Решитова Д.В. підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, додатково надавши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 211/06-КВ від 24.03.2006 з урахуванням курсу НБУ станом на 18.11.2014. Відповідач [PERSON] заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, про що надала суду відповідну заяву, просила слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог, посилаючись на те, що банком пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даними вимогами, оскільки кінцевою датою повернення кредиту є 23.03.2011, іпотечний договір також діє до 23.03.2011. Водночас їй відомо, що позичальник [PERSON] погасив заборгованість по кредиту, в нього наявні усі документи, що це підтверджують. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, оскільки ще на початку 2014 року ухвалено рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 211/06-КВ від 24.03.2006 в розмірі 195437,44 грн. та судових витрат. За таких обставин, при наявності рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом, звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку є подвійним стягненням за одне й те саме зобов'язання. Також просив до вимог застосувати позовну давність. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.03.2006 між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 211/06-КВ, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 28400,00 Євро на поточні потреби з розрахунку 11% річних на строк з 24.03.2006 по 23.03.2009. 19.03.2007 між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 211/06-КВ від 24.03.2006, за умовами якого кінцевою датою повернення кредиту встановлено 23 березня 2011 року, зменшено розмір щомісячного платежу. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотекою, а саме іпотечним договором № 211/06-КВ/Z від 24.03.2006, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON], [PERSON] і [PERSON], предметом якого є комунальна квартира за адресою: [ADDRESS], що належить іпотекодавцям, а саме 52/100 частки квартири належить [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ц(в)ПДЖФ від 22.04.1999, реєстраційний № 3-99-147812, зареєстрованого в КП «ХМБТІ» за № П-3-6218 від 22.04.1999; 48/100 частки належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого ПН ХМНО [PERSON] за реєстровим № 2244 від 09.12.2003, зареєстрованого у КП «ХМБТІ» 22.01.2004. 30.06.2010 між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним Банком України укладено Договір про передачу архівів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», за яким ТОВ «Укрпромбанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і за договором № 211/06-КВ від 24.03.2006. Як зазначає представник позивача ПАТ «Дельта Банк» позичальником [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконувались, на його адресу неодноразово направлялись письмові вимоги про виконання взятих на себе грошових зобов'язань, однак станом на 18.11.2014 наявна заборгованість по тілу кредиту в розмірі 11693,3 Євро, що згідно курсу НБУ складає 222980,95 грн., по відсоткам - 8425,51 Євро, що за курсом НБУ складає 160667,07 грн., а всього 383648,02 грн. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.01.2014 у справі № 641/12220/13-ц, на яке посилається відповідач [PERSON], присуджено до стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 211/06-КВ від 24.03.2006 в розмірі 195437,44 грн. та судових витрат. Згідно розрахунку заборгованості, наданого представником банку у судовому засіданні, тіло кредиту не змінювалось з 01.07.2010 по 01.11.2014 та становить 11693,30 Євро, відсотки нараховуються щомісячно, відповідно їх розмір збільшується. Відповідно збільшується і розмір заборгованості [PERSON] згідно курсу НБУ. Враховуючи ці дані, рішенням суду від 09.01.2014 вже присуджено до стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка складається з тіла кредиту та відсотків, що нараховані станом на 16.09.2013. Сума заборгованості, що зазначена в гривневому еквіваленті, не відповідає тій сумі, що наявна в даній справі, у зв'язку із підвищенням курсу іноземної валюти. За таких обставин, суд вважає, що позивач ПАТ «Дельта Банк» захистив свої порушені права шляхом звернення до суду із позовом до позичальника, при цьому отримав позитивне рішення, яке не оскаржене та підлягає виконанню на всій території України. Однак банк повторно звертається до суду із вимогами, які виникають із таких самих правовідносин, просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка вже частково присуджена до стягнення рішенням суду, що не відповідає положенням цивільного судочинства. За наявності рішення суду, що набрало законної сили, однак ще не виконано, в тому числі і в примусовому порядку, банк вправі лише звертатися до суду із вимогами про стягнення відсотків, що нараховуються вже після ухвалення судового рішення згідно умов договору до повного виконання сторонами грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Представником позивача не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.01.2014 у справі № 641/12220/13-ц не може бути виконане у зв'язку із відсутністю грошових коштів чи майна боржника, що виконавче провадження закрито, а виконавчий лист повернуто стягувачу, що в свою чергу дає право стягувачу як іпотекодержателю реалізувати своє право розпоряджатися предметом іпотеки. Також суд погоджується, що позивачем пропущений строк, в межах якого він може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.. 256 ЦК України). Відповідно до положень статей 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Кінцевою датою виконання зобов'язання визначено 23 березня 2011 року, а тому саме з цієї дати починається перебіг позовної давності за вимогами виконання зобов'язань за договором, право банку для звернення до суду із вимогами до іпотекодавців спливає 23 березня 2014 року. ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Комінтернівського районного суду з позовом до іпотекодавців [PERSON] та [PERSON] лише 07 серпня 2014 року, що підтверджується відповідною відміткою канцелярії суду. Із клопотанням про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з поважних причин представник позивача ПАТ «Дельта Банк» не звертався. За змістом ч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року за № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи, що позивачем ПАТ «Дельта Банк» пропущений строк позовної давності, однак заявлені позовні вимоги не обґрунтовані, суд відмовляє ПАТ «Дельта Банк» по суті заявлених ним позовних вимог. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки в позові ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed