Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

03.04.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору від 30.01.2007 року відповідачу було відкрито картковий рахунок із загальним лімітом 2 000 доларів США та доступним лімітом 1 800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом . Згідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язався за повернення кредиту, нарахованих відсотків, сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував та станом на 01.12.2014 року має заборгованість - 198 953,37 грн., яка складається з наступного: 29 938,40 грн. - заборгованість по картковому рахунку; 40 487,38 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам; 128 527,45 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Просить стягнути з відповідача заборгованість та витрати по справі. Відповідачем подано заперечення на позов, у якому він просив застосувати до позову наслідки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Соцком Банк" про стягнення заборгованості. Представник позивача до судового засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 30.01.2007 року відповідачу було відкрито картковий рахунок із загальним лімітом 2 000 доларів США та доступним лімітом 1 800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом . Згідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язався за повернення кредиту, нарахованих відсотків, сплату пені та інших штрафних санкцій обумовлених кредитним договором. Відповідач не виконав своїх зобов'язань, в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка згідно розрахунку станом на 01.12.2014 року становить 198 953,37 грн., яка складається з наступного: 29 938,40 грн. - заборгованість по картковому рахунку; 40 487,38 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам; 128 527,45 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Зі вказаного рахунку вбачається, що останній платіж відповідачем здійснено 13.03.2009 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи правову позицію, яку висвітлив Верховний Суд України у постанові від 03.06.2015 року (№ 6-31цс15), враховуючи умови укладеного між сторонами договору та зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, фактично матеріальне становище [PERSON] погіршилося в 2009 році, а саме: останній платіж був внесений у березні 2009 року, саме після цієї дати банк мав можливість звернутися до відповідача з позовом про стягнення заборгованості. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме: з квітня 2009 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 03.04.2015 року, тобто поза межами позовної давності. Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦПК України приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в зв'язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed