Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

29.07.2015 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визначити місце проживання дочки [PERSON], [INFO], з ним. В обгрунтування позову послався на те, що у вересні 2004 року познайомився з відповідачем, з якою тривалий час зустрічався. [INFO] відповідач народила дочку [PERSON]. Реєстрацією дитини займалася відповідач, а через те, що з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі, в свідоцтві про народження дитини відомості про батька зазначено «зі слів матері» у відповідності до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.12.2014 року його визнано батьком дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим видано нове свідоцтво про народження дитини. Зазначає, що після народження дочки, спільно проживали з відповідачем без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS]. У 2011 році відповідач вперше поїхала в Італію, залишивши дочку йому та його батькам. В травні 2014 року відповідач поїхала в Італію разом з дочкою, де перебуває і по сьогоднішній день. Переконаний, що його дочка [PERSON] повинна проживати з ним. До поїздки в Італію дочка навчалася у першому класі ЧЗСШ № 7. До навчання в школі відвідувала ДНЗ № 5 м. Соснівки. Стверджує, що любить свою дочку, має змогу забезпечити її усім необхідним, отримує стабільний дохід, має достатньо вільного часу для того, щоб займатися дитиною. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав, вказаних у позовній заяві. Позивач пояснив, що відповідач та її мати забороняли спілкуватися з дитиною. Відповідача ніколи не бив. Стверджує, що дочку [PERSON] бачив востаннє 22.06.2014 року. Зазначає, що у нього з дочкою відносини такі як у батька з дитиною, водив її до школи, забирав зі школи, возив в цирк, гуляли разом, робили уроки. Вказує, що проживає в двокімнатній квартирі. Просять позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позов є безпідставним та необґрунтованим, позивач, з часу перебування дочки в Італії, жодного разу не навідував дитину. Стверджує, що відповідач доглядає дитину, остання ходить в школу та розповідає, що в Італії їй краще жити. Просить відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що позивач являється її сином. Вказує, що дочка сина та її онука - [PERSON] проживала з ними. Стверджує, що позивач та відповідач проживали разом з березня по листопад 2009 року, з дитиною їздили разом відпочивати на море. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була в батьківському комітету, коли [PERSON] ходила в школу. Дитина була доглянута, батько цікавився нею, останнього дуже часто бачили в школі, відповідача бачила лише один раз в школі. Свідок [PERSON] пояснила, що у неї в класі була [PERSON] На батьківські збори приходив батько або бабуся, маму дитини бачила декілька разів, з останньою майже не спілкувалися. Стверджує, що батько [PERSON] постійно приходив на батьківські збори, телефонував, розпитував що потрібно дочці довчити, дописати. Приводили [PERSON] або позивач, або його мати. [PERSON] ніколи на батька не скаржилася, завжди охайно одягнена приходила до школи. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що працює на шахті «Надія». Вказує, що позивач інколи приходив до дитини, бавився з нею, гуляв з нею. Стверджує, що один раз говорила з відповідачем по скайпу і та їй сказала, що дочка [PERSON] ходить в Італії в школу, в неї все добре. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що позивач часто приходив в гості до дочки [PERSON], приносив подарунки. Стверджує, що зі свого подвір'я усе бачив. До виїзду в Італію [PERSON] займалися дідусь і прабабуся мами [PERSON]. В перший клас останню вела баба. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідач являється його дочкою. Життя останньої з позивачем не склалося. Стверджує, що останній одного разу побив її дочку, коли вона була вагітною. Всю вагітність вона проходила сама, він лише їй телефонував. Після народження дитини вони спілкувалися, позивач приходив до дитини. Зазначає, що у власності відповідача є 1/3 частка будинку, в якому проживала [PERSON]. Стверджує, що [PERSON] володіє італійською мовою, добре розвивається, ходить на плавання, на вихідних відпочивають біля моря. Остання розповідає, що їй добре в Італії. Відповідач працює домогосподаркою в Італії, має контракт на роботу, в Італії проживає законно. Зазначає, що його дочка планує повертатися на Україну. Стверджує, що в дитини тяжкий психологічний стан після спілкування з татом, останній лише коли дитині було 7 років звернувся до суду з позовом про встановлення батьківства. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача та свідків, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як видно з рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30.12.2014 року [PERSON] визнано батьком [PERSON], [INFO]; зобов'язано відділ реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції внести зміни в актовий запис № 44 від 11.06.2007 року про народження [PERSON], а саме: в графі «батько» вказати [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO], її батьками записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 15). Згідно з довідкою ДНЗ № 5 від 27.04.2015 року № 18 [PERSON], [INFO], відвідувала дошкільний навчальний заклад з 01.09.2010 року по 25.05.2013 року (а.с. 19). Відповідно до довідки Червоноградської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 7 від 25.04.2015 року № 07 [PERSON], [INFO], навчалася в першому класі з 02.09.2013 року по 30.05.2014 року (а.с. 20). Позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7, 8, 9), має постійний дохід (а.с. 6, 17). Згідно з характеристикою, виданою на [PERSON], [INFO], остання має хороший фізичний і розумовий розвиток, вміє висловлювати власну думку, школу відвідує регулярно, пропусків уроків без поважних причин немає, з повагою ставиться до старших, завжди вчасно та добре виконує покладені на неї обов'язки. Батько [PERSON] займався вихованням та навчанням [PERSON], регулярно вів контроль за її успішністю та поведінкою. Протягом першого класу [PERSON] проживала в квартирі батька (а.с. 5). Як вбачається з листа роботодавця від 30.09.2015р., заяви-повідомлення про трудові відносини в галузі роботи по допомозі по дому відповідач забезпечений роботою в Республіці Італія. Згідно документу оцінок за 2014/2015р.р. на ученицю навчального комплексу «Санта Катерина» [PERSON] від 13.06.2015р., остання має добрі оцінки, навчалася у 2-му класі та допущена до 3-го класу, має позитивну характеристику. Згідно листа відділу реєстрації населення Комуна Сесту, провінція Кальярі від 01.10.2015р., почато процедуру реєстрація місця проживання [PERSON], [PERSON] [PERSON] є власником 1/3 частини будинку за адресою: [ADDRESS], як вбачається з договору купівлі-продажу та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. З наданих позивачем фотокарток вбачається, що він разом зі своєю дочкою перебував на відпочинку, у школі. З наданих відповідачем фотокарток вбачається, що вона разом зі своєю дочкою відпочивають, проводять разом час. Також надана фотокартка дочки разом з однокласниками та вчителями. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою . Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 Сімейного кодексу України). Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків . Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частинами 1, 2 статті 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Відповідно до Витягу з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 26.11.2015 року № 214 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з одним із батьків покласти на думку суду. Враховуючи те, що між дитиною та матір'ю існує тісний зв'язок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини, беручи до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON], згідно з якими при розмові по скайпу з [PERSON], яка на даний час перебуває в Італії, остання зазначила, що їй подобається проживати в Італії, повертатися в Україну не хоче, в Італії ходить в школу, їй все там до в подоби, відповідач має намір повернутися в Україну, має у власності 1/3 частку будинку, дбає про дочку, остання дуже добре ставиться до матері, суд вважає позов необгрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає. Характеристику, видану на [PERSON], вчителькою [PERSON] від 14.12.2015р та її переклад суд вважає недопустимим доказом, оскільки переклад є не завіреним. Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 13.08.2015 року про забезпечення позову, шляхом заборони [PERSON], [INFO], та іншим особам вивозити за межі України дитину [PERSON], [INFO],на підставі положення частини 6 статті 154 ЦПК України, після набрання рішенням законної сили слід скасувати.

Outcome: dismissed