Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], у якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, виселення. Сторони не з'явилися в судове засідання, будучи належним чином своєчасно повідомленими про дату, час та місце його проведення. Представник позивача подав до суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу без участі позивача, підтримує позов. Відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву, у якій просить справу розглянути за його відсутності. Крім того, відповідач [PERSON] подав до суду письмове заперечення, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Позиція відповідача полягає у тому, що позивачем пропущено строк позовної давності, тому відповідач просить застосувати позовну давність і відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] померла [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим виконкомом Веряцької сільської ради Виноградівського району 25.05.2003 року. Відповідно до інформації, наданої завідуючою Виноградівської державної нотаріальної контори (лист №87/01-16 від 25.03.2014 року), спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO], у Виноградівській державній нотаріальній конторі не заводилась. Дослідивши подані докази, перевіривши доводи заперечення відповідача, повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що відповідно до укладеного договору № 032-02VW/CП від 03.12.2002 року [PERSON] 03.12.2002 року отримав від позивача кредит у розмірі 25000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.12.2003 року. У випадку несвоєчасного погашення основного боргу по кредиту позичальник зобов'язався виплачувати банку 66 відсотків річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Згідно умов зазначеного договору (п.2.1., розділ 6) позичальник зобов'язався зробити остаточне погашення суми основного боргу по кредиту до 03 грудня 2003 року. Сплачувати банку за користування кредитом відсотки в наступному порядку: щомісяця до 25 числа кожного місяця. Остаточне погашення відсотків зробити не пізніше дня погашення основного боргу по кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідачі 03.12.2002 року уклали договір іпотеки № 032-02VW/СП. Згідно з договором іпотеки Відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 162.90, житловою площею 91.00 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить Відповідачам на праві власності на підставі Свідоцтва про право особистої власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 65 000 грн. 00 коп. Позивач стверджує, що позичальник не виконав грошове зобов'язання, не повернув кредит та не сплатив відсотки за користування коштами. Як вбачається із поданого позивачем розрахунку заборгованості, на дату настання строку виконання основного зобов'язання - 03.12.2003 року - суму основного боргу позичальник не повернув. Відповідач [PERSON] заявив про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік. Суд бере до уваги те, що позивачем не наведено жодних обставин, що б свідчили про домовленості про збільшення строку позовної давності, існування додаткових письмових договорів з цього приводу. Також відсутні будь-які відомості, що б підтверджувалися належними та допустимими доказами, які б свідчили про визнання позичальником боргових зобов'язань за договором. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно умов зазначеного договору (п.2.1) позичальник зобов'язався зробити остаточне погашення суми основного боргу по кредиту до 03 грудня 2003 року. Згідно умов Договору застави (п.2.2.) Заставодержатель набуває право стягнення боргу за рахунок предмета застави у разі, якщо кредит, який забезпечений заставою не буде погашений у строк, не пізніше 03.12.2003 року. Із поданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 03.12.2003 року позичальник остаточне погашення суми основного боргу не здійснив. Тому суд вважає, що саме з цієї дати слід обчислювати перебіг позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення боргу за рахунок предмета застави. Позивач звернувся до суду із позовом 20.02.2013 року, а отже після спливу строку позовної давності. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed