Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання з тих підстав, що як стверджує перебуваючи в шлюбі з відповідачем, у них [INFO] народився син [PERSON] 22.06.2005 вони з чоловіком розлучились. 12.11.2018 син змінив прізвище на [PERSON] . [INFO] їх сину [PERSON] виповнилось 18 років. На даний час їх син успішно навчається та є студентом 1 курсу Вінницького національного аграрного університету на факультеті агрономії та лісництва денноїх форми навчання. Вона ніде не працює, має мінливі та тимчасові заробітки, інших доходів немає. Таким чином, вона не в змозі самостійно утримувати їх сина, у зв`язку з тим, що йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання в гуртожитку, одяг, харчування, підручники, що й зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом. Відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити, хоча має можливість допомагати, оскільки він не є інвалідом і має мінливі заробітки. Просить щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити. Представник відповідача адвокат Кольченко Н.В. в судовому засіданні позов не визнала, просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що згідно правового висновку у Постанові Верховного Суду України від 20.05.2020 у справі № 635/1139/17 (провадження № 61-350св/17) щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення поновліття виникає за обов`язкової сукупності таких факторів: досягнення віку, що перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей. Позивачка не надала суду доказів наявності у [PERSON] можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові. [PERSON] добросовісно сплачував аліменти на утримання сина до його повноліття, однак на даний час він не має постійної роботи, має мізерні тимчасові заробітки. Крім того, у [PERSON] зараз на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та непрацездатна матір - пенсіонерка, інвалід ІІ групи. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. По справі встановлено та не заперечується сторонами, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки Вінницького національного аграрного університету № 904 від 18.09.2020, [PERSON] є студентом першого курсу факультету агрономії та лісівництва контрактної форми навчання Вінницького національного аграрного університету. Навчання на 1 курсі з 15.09.2020 по 31.08.2021. Навчання на ОС "Бакалавр" - 4 роки. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжуються навчання і у зв`язку із чим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок не одного, а обох батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження та інші обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позивачка [PERSON] заявляючи вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, взагалі не надала суду доказів в підтвердження її щомісячних витрат на утримання повнолітнього сина в період його навчання. Відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] . У відповідача [PERSON] на утриманні перебуває двоє непоновлітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та непрацездатна мати інвалід ІІ групи, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] , довідкою Головного управління ПФУ у Вінницькій області від 04.03.2021. Отже будь-які докази про працевлаштування відповідача та розмір отримуваного ним доходу в матеріалах справи відсутні. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). (Рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04 п.58). З урахуванням того, що позивачкою [PERSON] не надано суду доказів в підтвердження щомісячних витрат на утримання повнолітнього сина [PERSON] в період його навчання, не доведено обставин можливості відповідача [PERSON] надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: dismissed