Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. 17.01.2018 року ухвалою Святошинського районного суду м.Києва позовну заяву залишено без руху для приведення її до вимог ЦПК України викладених в новій редакції. 15.02.2018 року, через канцелярію суду, представником позивача направлено заяву про усунення недоліків у позові. Ухвалою судді від 16.02.2018 року у справі відкрито провадження та призначено в підготовче судове засідання на 08.06.2018 року. Так, відповідно до позовної заяви, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.04.2015 року. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сімейне життя не склалося, через відсутність взаєморозуміння між ними та втрату почуття любові одне до одного. Позивач зазначила, що донька проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Позивач у судове засідання не з"явилась, через канцелярію суду подала заяву в якій просила розглядати зазначену справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, також направив заяву в якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім"ї не можливе, а тому заява підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладасти на Відповідача.

Outcome: approved