Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

04 листопада 2016 року позивач звернулась до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом, до відповідача, який після його уточнення від 01.12.2016 року, обґрунтувала тим, що 02 листопада 1996 року померла [PERSON] в с. Хижинці Вінницького району Вінницької області. 20 вересня 2016 року сільським головою Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області було видано дублікат заповіту, складеного [PERSON], яка на випадок своєї смерті, заповіла усе своє майно позивачці. Вказує, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серія ВН №0212696 зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів за №696. Спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном. 10 жовтня 2016 року вона звернулася до Вінницької районної державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки вищевказаний сертифікат виданий [PERSON] був вже після її смерті. Тому вона не має можливості оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] позасудовим порядком, просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну ділянку (пай) . У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявились, але через канцелярію суду представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в яких уточнені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] також в судове засідання не зявились та надали заяви про розгляд даної справи у їх відсутності, проти задоволення даного позову не заперечують. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з такого. З матеріалів справи судом, вбачається, що спадкодавець [PERSON] померла 02.11.1996 року, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії (а.с.14). За життя [PERSON] 20.03.1989 року склала заповіт, яким заповіла на випадок своєї смерті, усе своє майно позивачці [PERSON] (а.с.12). Єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] є позивачка. Осіб, що мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] не має, що підтверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2016 року за № 2654/02-17 (а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина відповідне спадкове майно, в тому числі і на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Перемога" с. Хижинці розміром 1,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належав спадкодавцю згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН №0212696 зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів за №696 (а.с.13), тобто право спадкодавця на земельну частку (пай) підтверджується копією вищезазначеного сертифікату на право на земельну частку (пай). Спадщину позивач прийняла належним чином, так як на протязі шести місяців з моменту смерті [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що підтверджується листом від 10 жовтня 2016 року за № 2654/02-17з Вінницької районної державної нотаріальної контори (а.с.15). Однак, оформити нотаріально свої спадкові права на вищезазначене майно позивач не може, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий після смерті [PERSON], крім того зазначений вище сертифікат не містить відбиток печатки «загального відділу», оскільки відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1242 «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Ради Міністрів АРК, місцевих органах виконавчої влади» сертифікат на право на земельну частку (пай) обов'язково повинен містити відбиток гербової печатки. Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Згідно до розяснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до розяснень ,викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Судом встановлено, [PERSON] померла 02.11.1996 року, тому при вирішенні даного спору суд, повинен керуватися відповідними нормами ЦК УРСР та Земельного кодексу України 1990 року (в редакції 1992 року). Згідно до положень ч.ч.1-4,9,10 ст. 5 Земельного кодексу України 1990 року ( в редакції 1992 року). Земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК Української РСР , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що після смерті [PERSON]відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Перемога», згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на ім*я [PERSON]- 15 січня 1997 року, серія ВН №0212696, тобто після смерті [PERSON], при житті, спадкодавиця на законних підставах використовувала своє право земельну частку (пай), що підтверджено наведеними вище доказами, в свою чергу із зазначеної причини, позасудовим порядком позивач позбавлена можливості оформити свої права , тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved