Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

05.09.14 р. [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з заявою, в якій остаточно уточнивши вимоги просили суд постановити рішення, яким визнати незаконною приватизацію квартири № 36 на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові , визнати протиправним та скасувати наказ Управління комунальної власності від 20.06.13 р. № 178-Ж-Ш , визнати недійсним свідоцтво про право власності від 20.06.13 р. на квартиру № 36 на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові, видане Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради , скасувати рішення Реєстраційної служби про державну реєстрацію та державну реєстрацію права власності на квартиру № 36 на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові ; виселити [PERSON] , [PERSON] та осіб, що з ними проживають із зняттям з реєстрації із квартири № 36 на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові із вселенням їх у квартиру № 7 на вул. Миколайчука , 11 у м. Львові ; визнати за позивачами та їх неповнолітніми дітьми право на надання їм ( закріплення за ними ) спірного житла та зобов»язати Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради укласти з позивачами договір найму на вказану квартиру. Свої вимоги мотивують тим, що будинок № 11 на вул. Миколайчука був гуртожитком для проживання працівників Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги . Рішенням виконкому Львівської міської ради № 396 від 23.03.06 р. 1-6 поверхам вказаної будівлі було надано статус житлового будинку для проживання сімей. Цим же рішенням 7-9 поверхам будинку було надано статус гуртожитку для проживання одиноких. Пунктом 3 вказаного рішення ЛКМ КЛШД спільно з Шевченківською районною адміністрацією уповноважено укласти договори житлового найму з мешканцями, які проживають та зареєстровані у квартирах будинку № 11 на вул. Миколайчука. Позивачі проживають у квартирі № 35 на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові з двома неповнолітніми дітьми : [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] Їх квартира складається з однієї кімнати площею 13,5 кв.м. Коридор, вбиральня, умивальник, душова перебувають у спільному користуванні з квартирами 34,36,37,38. З 02.09.05 р. їх сім»я перебуває на квартирному обліку для покращення житла. Сім»я [PERSON] проживала у квартирі № 36 вказаного будинку. Відповідно до протоколу засідання міжлікарняної комісії по розгляду проблемних питань у будинку № 11 на вул. Миколайчука від 20.12.06 р. за заявою сім»ї [PERSON] в складі : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було вирішено надати квартиру № 7 , яка утворилась внаслідок проведених перепланувань нежитлових приміщень холу . Умовою закріплення такого житла було звільнення сім»єю [PERSON] квартири № 36, яку вони займали на момент прийняття рішень. Дана умова була зафіксована у рішенні громадської комісії з житлових питань при виконкомі від 11.05.10 р., від 24.04.12 р. , 07.08.12 р., листах Обласного комітету Львівської обласної організації профспілки працівників охорони здоров»я України від 03.02.05 р., Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради від 25.12.06 р., Львівського міського голови від 31.01.07 р., комісії по розгляду скарги [PERSON] щодо покращення умов проживання у гуртожитку на вул. Миколайчука, 11 та [PERSON] та члени її сім»ї погодились на такі умови. Крім того, рішенням громадської комісії з житлових питань при виконкомі від 08.11.11 р. було погоджено надання квартири № 36 на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові сім»ї [PERSON] , за умови вивільнення її сім»єю [PERSON], після здачі в експлуатацію квартири № 7 у вказаному будинку. Проте замість вивільнення спірного житла сім»єю [PERSON] квартира № 36 у незаконний спосіб була приватизована на підставі Наказу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 20.06.13 р. Оскільки право позивачів порушене, просили задовольнити їх позов. В процесі розгляду вказаної справи даний позов було об»єднано в одне провадження ухвалою суду від 10.09.15 р. з матеріалами цивільної справи за позовом [PERSON], яка остаточно уточнивши свої вимоги просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним правочин , укладений між нею та [PERSON] щодо надання останній права тимчасового проживання у кімнаті № 33 ( квартирі № 36) на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові ; визнати право на проживання у вказаній квартирі за [PERSON]; скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 655 від 29.09.09 р. про укладення договору найму , Наказ Управління комунальної власності від 20.06.13 р. № 178-Ж-Ш, рішення реєстраційної служби та саму державну реєстрацію права власності на квартиру № 36 на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові за сім»єю [PERSON] , визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 36 на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові , видане 20.06.13 р. Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради ; зобов»язати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звільнити квартиру № 36 на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові. Вимоги мотивує тим, що з 11.09.95 р. проживає та зареєстрована у гуртожитку на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові, з 20.08.99 р. перебуває на квартирному обліку у Львівській міській раді як особа, що потребує поліпшення житлових умов. Її сім»я складається з трьох осіб вона, чоловік та син, які в зв»язку з відсутністю житла у м. Львові проживають у будинку батьків чоловіка в с. Морозовичі Старосамбірського району Львівської області. Рішенням міжлікарняної комісії від 18.04.06 р. було вирішено покращити її житлові умови та замість ліжко-місця надати окрему кімнату № 33, яка в подальшому була перейменована у квартиру № 36 вказаного будинку. Цим же рішенням запропоновано покращити житлові умови [PERSON] ( [PERSON]) , яка на той час проживала у кімнаті № 33( квартирі № 36) та надати їй право на переобладнання під житло хол гуртожитку. Оскільки роботи по проведенню вказаних переобладнань потребували затрати значних коштів та часу, після усної домовленості з [PERSON] вона погодилась чекати на звільнення житла. Оскільки сім»єю [PERSON] вже завершено перепланування холу у квартиру, вона звернулась до ЛКМКЛ ШМД з проханням допомогти звільнити сім»єю відповідачів квартири № 36, проте дізналась з листа від 18.02.15 р. про те, що [PERSON] з сім»єю приватизували спірне житло. Між тим, право на проведення перепланування нежитлових приміщень першого поверху гуртожитку було надано сім»ї [PERSON] саме за умови, що квартира № 36 ( на той час кімната № 33 ) в подальшому буде передана у користування [PERSON] Оскільки її право порушене і про таке вона дізналась лише у лютому 2015 року, просить задовольнити її вимоги. В судовому засіданні [PERSON] та представник позивачів за первісним позовом просили суд задовольнити їх вимоги з підстав, наведених у заяві. Представник позивачки [PERSON] підтримав завлений нею позов та дав пояснення аналогічні тим, які зазначені в заяві. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову з тих підстав, що сім»я її довірительки правомірно, на підставі ордера проживала у спірній квартирі та скориставшись своїм правом, приватизувала це житло. Жодні права позивачів не порушені, оскільки відсутні підстави для визнання за ними права на користування квартирою № 36 на вул. Миколайчука, 11 у м.Львові. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти заявлених позовів з підстав, наведених у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. Представники Львівської міської ради, виконкому Львівської міської ради та Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. У вирішенні спору покладаються на рішення суду. Представник Департаменту житлового господарства та інфраструктури у судовому засіданні зазначив, що вимоги по обох позовах вважає безпідставними з мотивів, наведених у письмових запереченнях, що скеровані до суду. Представником відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно РС ЛМУЮ подано заяву про розгляд справи у його відсутності . Вимоги щодо скасування реєстрації права власності на неорухоме майно вважає безпідставними. Від управління комунальної власності Департаменту економічної політики до суду поступили письмові заперечення на позови , що долучені до матеріалів справи. Представник відповідача повторно в судові засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомив. Повторно не з»явився до суду і представник Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району, якому скеровувалось повідомлення про судовий розгляд. Про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, з»ясувавши дійсні обставини справи суд приходить до висновку , що у задоволенні позовів слід відмовити виходячи з наступного. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] працювала з 03.08.99 р. у КПСШМД м. Львова . 12.06.02 р. Комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги було видано ордер , відповідно до якого [PERSON] ( [PERSON]) та її малолітня донька [PERSON] набули права на користування кімнатою №33 у гуртожитку, що розташований на вул. Миколайчука , 11 у м. Львові. З 23.03.06 р. сім»я [PERSON], як багатодітна, була взята на квартирний облік у Львівській міській раді. На той час сім»я вже складалась з шести осіб : вона, чоловік та четверо дітей, які проживали та були зареєстровані у кв. № 36 ( в минулому кімнаті № 33 ) пл. 13,8 кв.м . У спільному користуванні з кв. № 37 були душова, коридор, умивальник, вбиральня ; у спільному користуванні з квартирами №№ 34,35,37 та 38 відповідно коридор та кухня. Після одруження [PERSON], за вказаною адресою був зареєстрований також її чоловік - [PERSON] та з 31.10.14 р. їх малолітня донька [PERSON] [PERSON] працювала у КПСШМД м. Львова з 1994 р. На підставі ордера від 09.07.02 р. її сім»я у складі трьох осіб : вона, чоловік та донька були поселені у кімнату 32 ( на даний час кв. № 35 ) гуртожитку на вул. Миколайчука , 11 у м. Львові. Квартира складається з кімнати пл. 13,5 кв.м. У спільному користуванні з кв. № 34 є коридор, вбиральня, умивальник, душова; у спільному користуванні з кв. 34,36,37 та 38 відповідно кухня та коридор . Сім»я перебуває на квартирному обліку з 02.09.05 р. В сім»ї 12.06.09 р. народилась ще одна дитина - [PERSON] , що проживає та зареєстрований за вказаною адресою. [PERSON] працювала у КПСШМД м. Львова та з 11.09.95 року зареєстрована у гуртожитку за адресою м. Львів вул.Миколайчука, 11 з наданням ліжко-місця в кімнаті № 148. З 20.08.99 р. [PERSON] перебуває на квартирному обліку у Львівській міській раді. Склад її сім»ї три особи чоловік, шлюб з яким уклала 30.09.99 р. та син 12.10.00 року, які в будинку № 11 на вул. Миколайчука, у м. Львові ніколи не проживали. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 396 від 23.03.06 р. було вирішено : надати статус житлового будинку 1 6 поверхам будівлі на вул. Миколайчука для проживання сімей ; надати статус гуртожитку для проживання одиноких 7-9 поверхам вказаної будівлі. Львівській комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги спільно з Шевченківською районною адміністрацією слід було укласти договори житлового найму з мешканцями, що проживають та зареєстровані у квартирах будинку № 11 на вул. Миколайчука. На виконання вказаного рішення Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради було прийняте розпорядження за № 1133 від 24.10.08 р. про укладення договору найму на квартиру № 35 з [PERSON] ; та за № 655 від 29.09.09 р. про укладення договору найму на квартиру № 36 на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові з [PERSON] Відтак, на думку суду з дотримання вимог ст.ст. 58 61 ЖК України сім»я [PERSON] в складі семи осіб була зареєстрована та проживала у квартирі № 36 у будинку № 11 на вул. Миколайчука у м.Львові . Відповідно до вимог ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, що належить територіальній громаді . Управління майном , що є у комунальній власності здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Будинок № 11 на вул. Миколайчука у м. Львові належить територіальній громаді. На підставі Наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 20.06.13 р. № 178-Ж-Ш сім»ї [PERSON] в складі на той час 7 осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON] було передано на праві власності квартиру № 36 на вул. Миколайчука,11 у м. Львові та в подальшому видано свідоцтво про право власності на вказане житло. На думку суду, приватизація спірного житла проведена відповідно до вимог ст.ст. 2, 8 Закону України " Про приватизацію Державного житлового фонду", вимог п. 5,6, 13,14,15, 18,20, 21, 23, 24, 26,28,31 Положення " Про порядок передачі квартир ( будинків) у власність громадян. В межах визначених Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень « повноважень , у відповідності до вимог ст.158 ЦК України Реєстраційною службою ЛМУЮ на підставі заяви власників майна було прийняте рішення та проведено реєстрацію спірного житла, відтак відсутні підстави і для їх скасування. Суд не приймає до уваги твердження позивачів за первісним позовом про те, що підставою для визнання недійсною приватизації спірного житла та скасування правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності відповідачів на квартиру № 36 на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові є рішення громадської комісії з житлових питань при виконкомі Львівської міської ради від 11.05.10 р. Так, згідно Положення про громадську комісію з житлових питань при виконкомі, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 66 від 23.02.07 р. , рішення комісії носить рекомендаційний характер і в силу дії глави 1та 2 розділу 111 ЖК України не є підставою ні для припинення права на користування житлом, ні для набуття права на користування ним. Так, рішення про надання жилого приміщення окремим громадянам приймає виконавчий орган місцевої ради, підприємство, організація, у віданні яких перебуває жилий будинок. На підставі прийнятого рішення про надання жилого приміщення, громадяни, в тому числі тимчасово відсутні, дають письмове зобовязання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду (за винятком тих, кому жиле приміщення належить на праві приватної власності). В даному випадку така заява від [PERSON] та членів її сім»ї не подавалась. Єдиною підставою для вселення в жиле приміщення державного житлового фонду є ордер. Він може бути виданий тільки на вільне жиле приміщення на підставі рішення про його надання у будинку державного чи громадського житлового фонду. В даному ж випадку відповідачі на законних підставах були поселені та проживають у спірній квартирі. Не знайшла в ході судового розгляду підтвердження і та обставина, що між [PERSON] та [PERSON] існували будь-які договірні відносини щодо користування квартирою № 36 на вул. Миколайчука , 11 у м. Львові. Крім того ЖК України не передбачає можливості виникнення права на користування житлом на підставі усної домовленості . Статтею 321 ЦК України врегульовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 383 ч. 1 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Аналогічна норма закріплена і у ст. 150 ЖК України. Безпідставними, на думку суду , є твердження позивачів про те, що в зв»язку із наданням сім»ї [PERSON] квартири № 7 у вказаному будинку , вони втратили право на користування спірним житлом виходячи з наступного. Так, рішенням виконкому Львівської міської ради від 28.02.03 р. за № 166 «Про перепланування нежитлових приміщень 1-го поверху 9-ти поверхового гуртожитку на вул.Миколайчука, 11 під житлові квартири « було дозволено лікарні проектування перепланування нежитлових приміщень 1-го поверху під квартири. 20.11.03 р. Інспекцією держархбудконтролю було видано дозвіл на виконання будівельних робіт. Рішенням міжлікарняної комісії від 20.12.06 р. за № 7 було вирішено надати нежитлове приміщення холу багатодітній сім»ї [PERSON] для перепланування під житлову квартиру № 7. Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури від 03.07.07 р. було затверджено висновок міжвідомчої комісії при виконкомі Львівської міської ради щодо можливості такого перепланування та зобов»язано лікарню розробити проект, погодити його , отримати дозвіл на проведення робіт та після їх завершення здати об»єкт в експлуатацію. Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури від 13.01.10 р. за № 16 було змінено виконавця робіт про переплануванню нежитлових приміщень на вул. Миколайчука, 11 з КМК ЛШМД на [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім»ї [PERSON] не було надане інше жиле приміщення для покращення житлових умов у відповідності до ст. 31 42 ЖК України , а виділене нежитлове приміщення з правом його подальшого переобладнання та перепланування, що проводилось за кошти вказаної сім»ї. 14.05.13 р. Інспекцією держархбудконтролю було зареєстровано декларацію про готовність об»єкта - квартири № 7 на вул. Миколайчука, 11 у м. Львові до експлуатації. 08.07.13 р. отримано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно, з якого вбачається, що квартира на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] та [PERSON] Житлова площа квартири № 7 складає 30,5 кв.м., загальна 95 кв.м. Співвласник квартири № 36 за вказаною адресою [PERSON] жодного відношення до квартири № 7 зазначеного будинку не має. Суду не представлено жодних доказів на підтвердження того, що у позивачів виникло будь-яке право на користування спірною квартирою. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставні, відтак не підлягають до задоволення, оскільки судом не встановлено порушення прав позивачів .

Outcome: dismissed