Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

03 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.01.2002 року, від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, проте, на її погляд, може надавати матеріальну допомогу, але самовідсунувся від надання такої допомоги. Відповідач отримує пенсію по інвалідності, а також страхові виплати. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття доньки. Позивач у судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала на підставах, викладених у позові, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. У судове засідання відповідач прибув, позовні вимоги визнав частково, пояснив, що він є інвалідом ІІ групи, проживає один, просив частково задовольнити позовні вимоги. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 14 січня 2002 року був укладений шлюб між позивачем та відповідачем (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Позивач, відповідач та їх донька зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Позивач [PERSON] отримує пенсію по інвалідності (а.с. 13). Позивач перебуває на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Єнакієве Донецької області (а.с. 14). Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач свого обов'язку щодо утримання дитини не виконує належним чином, не надає матеріальну допомогу на доньку, яка є необхідною для нормального утримання. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ст. 182 Сімейного кодексу України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров'я відповідача, те, що у нього на утриманні, крім доньки [PERSON], інших дітей не має, рівень забезпеченості та розмір доходів відповідача, а також те, що відповідач добровільної допомоги на утримання доньки не надає, проте має можливість надавати матеріальну допомогу, у зв'язку з наведеним, суд вважає необхідним та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03 квітня 2014 року до досягнення донькою [PERSON] повноліття. У відповідності зі ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі пп. 3 п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідач є інвалідом ІІ групи, тому відповідно до положень пп. 9 п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" також звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати судовий збір за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved