Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він з 03.05.2017 по 23.08.2017 працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ардаган СДА» на посаді охоронника та його функціональні обов`язки полягали в охороні майна СВК «Колос», що знаходиться в с. Польова Лисіївка Калинівського району Вінницької області. Прийом на роботу здійснював директор підприємства [PERSON] , який повідомив, що за виконану роботу позивач буде отримувати мінімальний розмір заробітної плати, встановлений в 2017 році, а саме 3 200 грн., та після обов`язкових відрахувань ця сума буде дещо меншою. На посаді охоронника позивач працював вахтовим методом, а саме, тиждень працював, а потім тиждень відпочивав. Письмовий трудовий договір при прийнятті на роботу з ним не укладався, а наказ про прийняття на роботу було винесено 22.05.2017, що не відповідає дійсності, так як фактично позивач розпочав роботу 03.05.2017. З кошторисом розрахунку витрат по охоронцю СВК «Колос» його ніхто не ознайомлював та проведення відрахувань з нарахованої заробітної плати з ним не узгоджував, тому із затвердженим на підприємстві кошторисом розрахунку витрат по його посаді він не погоджується та вважає, що розмір його щомісячного доходу мав становити 3 736 грн., що за відрахуванням обов`язкових платежів становить 3 007, 48 грн. Однак фактично за травень позивач отримав 300 грн., за червень, липень та серпень - по 2 200 грн., а зазначена у відомості на виплату грошей № 8 за серпень 2017 року сума 3 300 грн. не відповідає дійсності, оскільки фактично він отримав 2 200 грн. та у відповідній відомості розписувався навпроти суми 2 200 грн. Таким чином, на підставі складеного ним розрахунку позивач вказує, що підприємство заборгувало йому 5 129, 92 грн. Тому посилаючись на ст. 116 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 03.05.2017 по 23.08.2017 в загальній сумі 5 129, 92 грн. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16.04.2019 було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у відповідача: журнал рапортів охоронників за 2017 рік; журнал наказів за 2017 рік; наказ № 7-к від 22.05.2017 року; наказ № 17-к від 06.09.2017 року; наказ № 4 від 03.04.2017 року; кошторис розрахунку витрат по охоронцю СВК "Колос" від 03.04.2017 року; журнал відомостей на виплату грошей за 2017 рік; відомість на виплату грошей № 07-ск-17 за липень 2017 року; відомість на виплату грошей № 8 за серпень 2017 року; відомість на виплату грошей № 11-ск-17 за листопад 2017 року. Ухвала відповідачем не виконана, про причини невиконання вимог суду відповідач не повідомив. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, однак подали суду заяву, в якій вказано, що позивач позов підтримує та просить задовольнити, розгляд справи просить провести без його участі та участі його представника. В разі неявки в судове засідання представника відповідача просить винести заочне рішення. Обставини, наведені в позовній заяві та в доданих до неї документах, підтримує та просить врахувати при винесенні рішення в справі. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судові засідання не з`являється з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався. Тому на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Згідно копії рапортів на ім`я директора підприємства «Ардаган СДА» [PERSON] , 03.05.2017 зміну чергування на посту 1 підприємства «Колос» прийняв, в тому числі [PERSON] , та 10.05.2017 зміну здали, в тому числі [PERSON] (а.с. 7, 8). Згідно копії наказів ТОВ «Ардаган СДА» № 7-К від 22.05.2017 та № 17-К від 06.09.2017 [PERSON] було прийнято на роботу на посаду охоронника з 23.05.2017 з посадовим окладом згідно штатного розкладу, та звільнено з роботи з посади охоронника з 23.08.2017 за угодою сторін (а.с. 9, 10). Згідно копії наказу ТОВ «Ардаган СДА» № 4 від 03.04.2017 затверджено кошторис розрахунку витрат по охоронцю СВК «Колос», та в копії кошторису розрахунку витрат по охоронцю СВК «Колос» зазначено розмір заробітної плати охоронця, відахування, а також надбавки та премія (а.с. 11, 12). Також суду надано копії відомостей: на виплату грошей № 07-ск-17 за липень 2017 року, де зазначено про нарахування та виплату [PERSON] 2 200 грн., на виплату грошей № 8 за серпень 2017 року, де зазначено про нарахування та виплату [PERSON] . 3 300 грн., на виплату грошей № 11-ск-17 за листопад 2017 року, де зазначено про нарахування та виплату [PERSON] 2 500 грн. Згідно позовної заяви, відповідач в 2017 році фактично виплатив позивачу за травень 300 грн., за червень 2 200 грн., за липень 2 200 грн., за серпень 2 200 грн., хоча за розрахунками позивача мав виплатити йому 3 007, 48 грн. щомісяця, а тому позивач вказує, що відповідач заборгував позивачу 5 129, 92 грн. Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 116 КЗпП України, на яку посилається позивач як на підставу для задоволення позову, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Ч. 1 ст. 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Та згідно ст. 110 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Така ж норма встановлена в ст. 30 Закону України «Про оплату праці». Оцінюючи зібрані докази на предмет їх достатності, згідно ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що докази, на які посилається позивач як на обґрунтування своїх позовних вимог, не можуть бути прийняті судом як достатні докази підтвердження роботи позивача на підприємстві саме з 03.05.2017, а не з 23.05.2017, як вказано в наданій суду копії наказу про прийняття позивача на роботу. Згідно п. 7 Постанови Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами трудових спорів», фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. Так, рапорти про прийняття та здачу зміни не свідчать про допуск позивача до зазначеної роботи саме відповідачем та його обізнання з виконанням позивачем такої роботи. Тому суд вважає встановленим, що позивач працював на підприємстві на посаді охоронника з 23.05.2017 по 23.08.2017. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Та ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішуючи питання про наявність у відповідача заборгованості з виплати заробітної плати позивачу, суд виходить з того, що надані суду копії відомостей на виплату грошей не містять даних, визначених ст. 110 КЗпП України, за відсутності яких суд не може встановити чи вірно було нараховано та виплачено позивачу зазначені як в позовній заяві, так і в наданих копіях відомостей, суми коштів. При цьому встановити чи дійсно позивачем надано суду вірний розрахунок боргу за наданих суду доказів суд не вбачає можливим. Клопотань про витребування додаткових доказів, крім зазначених в клопотанні від 16.04.2019, суду не надходило, та зазначені в даному клопотанні докази не можуть підтвердити порядок розрахунку грошових сум, зазначених у відомостях на виплату грошей. Оскільки з наявних документів можливо встановити лише загальний розмір нарахованих до виплати позивачу сум, обставини чи включені до виплат надбавки та премії, а також розміри і підстави відрахувань з його заробітної плати до виплати вказаних сум позивачу, суду не відомі, суд вважає, що позивачем надано недостатньо доказів для встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», судовий збір слід компенсувати за рахунок держави, що відповідає ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed