Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона проживає в [INFO]. Юристконсультом сільської ради було поширено про неї неправдиву інформацію про те, що вона має начебто борг в розмірі 32 871,18 грн. Даний борг не підтверджений жодним документом та є неправдивим, недостовірним. Поширення інформації порушує її права та законні інтереси. У добровільному порядку відповідач відмовився спростовувати інформацію про мнимий борг. Своїми неправомірними діями їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 30 000 грн. Оскільки [PERSON] працює в сільській раді, тому шкода, заподіяна працівником має бути відшкодована саме сільською радою. Просила суд зобовязати [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області спростувати недостовірну інформацію, зібрану [PERSON] про наявність боргу [PERSON] перед комунальним підприємством «Борщагівка» станом на 01 жовтня 2014 року в розмірі 32 871,18 грн., шляхом направлення листа [PERSON]; стягнути з [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Просила суд задоволити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та третя особа [PERSON] не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до довідки № 299/1 від 16 жовтня 2014 року, яка видана комунальним підприємством «Борщагівка», підписана його директором, скріплена печаткою та адресована сільському голові [PERSON], комунальне підприємство повідомило, «… що станом на 01 жовтня 2014 року заборгованість за надані житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS], власник [PERSON], становить 32871,18 грн.». У відповідь на інформаційний запит [PERSON] листом від 21 листопада 2014 року за №63, адресованому позивачу [PERSON], [PERSON] сільська рада повідомила останню про те, що «відповідно до наданих даних КП «Борщагівка» ви дійсно являєтесь боржником по сплаті підприємству за житлово-комунальні послуги, станом на 01 жовтня 2014 року ви заборгували за 32 871,18 грн., що підтверджується довідкою КП «Борщагівка» від 16 жовтня 2014 року вих..№299/1». За змістом ст.ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенції), кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Згідно з положеннями ч.1 ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до положень ст. 277 ЦК України у редакції, яка існувала на час поширення спірної інформації (16 жовтня 2014 року та 1 квітня 2015 року) фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Відповідно до положень п.15 Постанови Верховного суду України « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи № 1 від 27 лютого 2009 року , при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як вбачається із матеріалів справи лист від 21 листопада 2014 року, підготовлений [PERSON], яка працює в сільській раді на посаді юрисконсульта, та підписаний головою сільської ради [PERSON], підготовлений на підставі довідки № 299/1 від 16 жовтня 2014 року, яка видана комунальним підприємством «Борщагівка» та адресована сільському голові [PERSON], в якій вказано, що станом на 01 жовтня 2014 року заборгованість за надані житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS], власник [PERSON], становить 32871,18 грн. За ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2015 року визнано недостовірною інформацію про наявність боргу [PERSON] перед комунальним підприємством "Борщагівка» станом на 01 жовтня 2014 року у розмірі 32 871 грн. 18 коп., поширену комунальним підприємством «Борщагівка» у довідці від 16 жовтня 2014 року за № 299/1; зобовязано комунальне підприємство «Борщагівка» спростувати недостовірну інформацію про наявність боргу [PERSON] перед комунальним підприємством "Борщагівка» станом на 01 жовтня 2014 року у розмірі 32 871 грн. 18 коп. шляхом відкликання із Петропавлісько - Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області довідки від 16 жовтня 2014 року за № 299/1. Доказів достовірності даної інформації (розрахунок боргу із зазначенням тарифів, періоду нарахування, урахування рішення судів щодо оплати житлово-комунальних послуг) матеріали справи не містять, відповідачем не надано. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що підготовлений [PERSON] лист від 21 листопада 2014 року, містить інформацію, яка була поширена останньою голові сільської ради, є недостовірною, яка порушує особисті немайнові права [PERSON], зокрема, порушує право позивача на повагу до її гідності та честі як добросовісного споживача послуг. Відповідно до положень ст.ст. 15,16 ЦК України порушене цивільне право підлягає судовому захисту у спосіб, передбачений законом. Обираючи спосіб спростування вказаної інформації, колегія суддів виходить із положень ч.ч.5, 7 ст. 277 ЦК України у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до яких якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Таким чином, позовні вимоги в частині зобовязання спростувати недостовірну інформацію в такий же спосіб, який вона була поширена, підлягають до задоволення. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи обставини поширення недостовірної інформації, зважаючи на принцип розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн., вважаючи таку суму грошових коштів достатньою для компенсації моральних страждань останньої. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, що їх понесли. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, при подачі позову позивачка була звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1378 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved