Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У серпні 2021 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом та уточненою позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що відповідачу надані послуги з теплопостачання в квартиру по [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 45.2 кв.м; за період з 01.11.2017 року по 01.10.2021 року існує заборгованість в розмірі 27005,63 гривень. Крім того, вважає, що відповідно до ст.625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції - 3079,91 грн. та трьох відсотків річних в розмірі -1394,48 грн. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 31480,02 гривень. Ухвалою суду від 07.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18 жовтня 2021 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надіслала відзив на позовну заяву, в якому прохала застосувати строк позовної давності до вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання за період з листопада 2017 року по квітень 2018 рік та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Позовні вимоги позивача задовольнити частково відповідно до наданого відповідачем контррозрахунку за період з листопада 2018 року по червень 2021 року на суму 24 258,88 грн., з яких 21 426,50 грн. - заборгованість за спожиті послуги, 810,83 грн. - 3% річних, 2021,55 грн. - сума інфляційних збитків, та здійснити розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог. Представник відповідача вказує, що надані позивачем розрахунки заборгованості різняться між собою, в тому числі в частині відображення помісячної заборгованості, відповідач не визнає здійснений позивачем розрахунок інфляційних збитків та 3% річних від простроченої суми боргу з теплопостачання та вважає його необґрунтованим. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за адресою [ADDRESS], о/р [NUMBER] , позивачем обраховується заборгованість з листопада 2017 року, однак відповідач вважає, що позовна давність підлягає застосуванню до кожного місячного платежу. Про несплату послуг теплопостачання за листопад 2017 року позивачу було відомо з грудня 2017 року, право вимоги боргу за грудень 2017 року у позивача виникло у січні 2018 року, про те, що за квітень 2018 року відповідачем не сплачені спожиті ним послуги позивачу було відомо у травні 2018 року. Таким чином, строк позовної давності до вимог по нарахуванню платежу за квітень 2018 року сплив у травні 2021 року, проте позивач звернувся до суду з даним позовом лише 19.07.2021 року. Враховуючи викладене, [PERSON] вважає, що до вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року мають бути застосовані наслідки спливу позовної давності. До заявлених вимог про стягнення індексу інфляції та 3% річних за спірний період також мають бути застосовані наслідки спливу позовної давності. Впродовж травня 2018 року - вересня 2018 року нарахування за послуги позивачем не здійснювались. Відтак відповідач визнає заявлені до нього вимоги частково за період з жовтня 2018 року по червень 2021 оку. В цей період відповідачем не сплачувались послуги теплопостачання через скрутне матеріальне становище. 26.10.2021 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що заперечення викладені у відзиві є безпідставними та необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Так, сам контррозрахунок заборгованості, наданий представником відповідача, який виконано нібито із застосуванням строків позовної давності, було здійснено лише з листопада 2018 року. Однак, в жовтні 2018 року внаслідок здійснення оплати в сумі 130 грн. відповідачем самостійно, виникає переплата в розмірі 99,85 грн. По суті цим розрахунком представник відповідача визнає, що за відсутності нарахувань за вересень 2018 року та при нарахуванні за жовтень 2018 року в розмірі 30,15 грн., визначена вище оплата є підставою для переривання строку позовної давності, яка свідчить про визнання відповідачем боргу, що існував в жовтні 2018 року. Оплати, які проводились відповідачем [PERSON] за період заявлених позовних вимог особисто, є підставою для переривання строку позовної давності, а також звернення з позовом до Октябрського районного суду м. Полтави 13.08.2021 року свідчить про відсутність підстав для застосування строків позовної давності. 08.11.2021 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якій зазначила, що не погоджується із обставинами та доводами вказаними у відповіді на відзив ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Представник відповідача зазначила, що відповідно до п. 18 постанови КМУ від 21.07.2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення » розрахунковим періодом для оплати комунальних послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим,якщо договором не встановлено інший строк. Аналогічна умова передбачена і п. 10 Договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води № 39925 від 10.10.2013 р., що укладений між позивачем та відповідачем. Проаналізувавши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, можна побачити, що наведені в ньому попередні суми оплати , які здійснювались відповідачем , якраз таки 130 грн., тобто саме таку суму [PERSON] вносив і попередні розрахункові періоди з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач сплатив у січні 2018 року 130 грн. при нарахованій до оплати сумі 1036,32 грн., у березні 2018 року було також сплачено 130 грн., нараховано - 961,94 грн. Крім того, вказана у розрахунку оплата в травні 2018 року на суму 65 грн. при відсутності нарахувань для оплати позивачем, спростовується Витягом з електронного носія, на який посилається представник позивача у відповіді на відзив, оскільки такий платіж, а саме у травні 2018 року там відсутній, а останній платіж було здійснено нібито 28.04.2018 року на суму 65 грн. за березень 2018 року. Відтак надані позивачем дані про здійснення відповідачем оплати є суперечливими, з огляду на те, що викликають сумнів у їх дійсності. Представник відповідача вважає, що підстави для переривання строку позовної давності відсутні, позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не підтверджені належними та допустимими доказами. 09.11.2021 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення щодо уточнення позовних вимог, в яких вказала, що відповідач переконаний, що до вимог про стягнення інфляційних збитків та 3% річних від прострочення суми боргу, також мають бути застосовані наслідки спливу позовної давності, як до похідних вимог, контррозрахунок яких наданий з 01.11.2018 року по 01.10.2021 року. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з наведених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог підстав. Прохала задовольнити позов в повному обсязі. Зазначила, що між позивачем та відповідачем є договір від 10.12.2013 року. До суду позивач звернувся 13.08.2021 року, відповідачем проводилися оплати, в тому числі і перевищували нараховані, оплата в жовтні 2018 року перервала позовну давність. Вказала, що не може контррозрахунок починатися з переплати, підстави для застосування позовної давності відсутні. Оплата приходить через 5-7 днів, тому не можуть раніше показати суми. Відповідач не побажав давати пояснення в судовому засіданні. Представник відповідача- адвокат Сидоренко І.О. у судовому засідання позов визнала частково, а саме: з 10.2018 року по 08.2021 року, а з 11.2017 року по 04.2018 року просить застосувати позовну давність. Фактично позивач звернувся до суду в липні 2021 року, тому пропустив строк позовної давності. Позовна давність має бути застосована до кожного місячного платежу, так само і до інфляційних та 3% річних. Заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає уточнений позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.11.2017 року по 01.10.2021 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 27005,63 гривень. При цьому, розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам (а.с.52-53). Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Тому, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2017 року по 01.10.2021 року в сумі 27005,63 гривень. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і електричної енергії) за індивідуальним договором складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України; плати за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, які забезпечують надання такої послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно п.п. 17, 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. Відповідно до п. 30 вказаних Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. За період з 21.12.2017 року по 01.10.2021 року нараховано індекс інфляції в сумі 3079,91 гривень та 3 % річних в сумі 1394,48 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 31480,02 гривень, що підтверджується наданим розрахунком (а.с.54-56). Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду суд вважає безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Зі змісту розрахунку заборгованості [PERSON] перед позивачем (а.с.52-56) із стовпця «оплата» вбачається, що відповідач з листопада 2017 року по січень 2019 року здійснював часткові погашення заборгованості (зокрема в жовтні, листопаді 2018 року, в січні 2019 року), що свідчить про визнання відповідачем боргу перед позивачем та, в силу вимог ст.264 ч.1 ЦК України, перериває перебіг позовної давності. Слід зазначити, що відповідачем в суді не спростований наданий позивачем розрахунок заборгованості. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦК України). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Враховуючи викладене, та те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами 13.08.2021 року, суд прийшов до висновку, що в даному випадку заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості ним у згадані вище періоди здійснювалася на користь позивача сплата за надані послуги. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 2270 гривень.

Outcome: approved