Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У серпні 2014 року Чернівецька міська рада звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0025 га, розташовану за адресою [ADDRESS] шляхом демонтажу фундаменту та бетонування, а також стягнути з відповідачки на користь Чернівецької міської ради 141 грн. 36 коп. заподіяної шкоди та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову вказувала, що у користуванні відповідачки перебуває самовільно зайнята нею земельна ділянка площею 0,0025 га, розташована по [ADDRESS], яка належить до земель загального користування, розпорядником якої є Чернівецька міська рада й відповідно відповідачка на даний час не отримала рішення ради про надання в оренду чи користування спірної земельної ділянки та не оформили право власності або право користування на неї, а отже не має законних підстав для зайняття спірної земельної ділянки. Факт самовільного зайняття земельної ділянки підтверджується відповідними актами перевірки вимог земельного законодавства, складеними державними інспекторами сільського господарства в Чернівецькій області, а також приписами та постановами про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Посилаючись на вказане, просив на підставі ст. 212 Земельного кодексу України зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою шляхом демонтажу фундаменту та бетонування. Крім того, вказував на те, що відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року №963, Державною інспекцію сільського господарства в Чернівецькій області визначено розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем в сумі 141 грн. 36 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь Чернівецької міської ради. Від представника позивача через канцелярію суду надійло клопотання, в якому просив справу розглянути у його відсутності, не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним. Причину своєї неявки суду не пвідомила. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що поданий позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази мають подаватися сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Вказане право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 125 Земельного Кодексу України передбачено, що право власності або право постійного користування на земельну ділянку виникає лише після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, а право оренди земельної ділянки виникає після укладення договору оренди та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті, якою визначено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Таким чином, згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності і право постійного користування на земельну ділянку виникає після отримання його власником або користувачем документу, що посвідчує право власності або право постійного користування земельною ділянкою, і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі і отримання документів, що посвідчує право на неї забороняється. Крім того, відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями територіальних громад. Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність здійснюють відповідні міські ради. Як встановлено судом, [PERSON] використовує земельну ділянку орієнтовною площею 0,0025 га по [ADDRESS], яка відноситься до земель загального користування та розпорядником якої є Чернівецька міська рада без правовстановлюючих документів та будь-яких інших документів, що надають право на використання даної земельної ділянки, облаштувавши її фундаментом та здійснивши бетонування частини прибудинкової території та будь-яких доказів того, що спірна земельна ділянка перебуває у її правомірному користуванні чи у власності відповідачкою суду не надано. Факт самовільного зайняття спірної земельної ділянки підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 18 листопада 2013 року, який складено державним інспектором сільського господарства в Чернівецькій області, зі змісту якого убачається, що відповідачка [PERSON] самовільно зайняла та використовує земельну ділянку орієнтовною площею 0,0025 га по [ADDRESS] шляхом облаштування фундаменту та бетонування частини прибудинкової території, чим порушує вимоги ст. 125, 126 ЗК України. Також факт самовільного зайняття спірної земельної ділянки підтверджується матеріалами перевірки Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 18 листопада 2013 року № 00532, приписом № 00863 від 18 листопада 2013 року, постановою про накладення адміністративного стягнення від 18 листопада 2013 року, протоколами про адміністративне правопорушення від 18 листопада 2013 року № 00532 та від 23 січня 2014 року № 00040, приписами від 18 листопада 2013 року № 00863 та від 23 січня 2014 року № 00010, постановами про накладення адміністративного стягнення від 18 листопада 2013 року № 192 та від 23 січня 2014 року № 31, а також актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24 січня 2014 року (а.с. 4-15). Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачка у порушення вказаних норм Земельного кодексу України без оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку і відповідних дозвільних документів використовує спірну земельну ділянку й відповідно провела будівельні роботи по будівництву надвірної споруди (влаштувала фундамент та провела бетонування), чим порушує інтереси держави щодо регулювання державою земельних відносин з метою створення умов для раціонального використання й охорони земель, рівноправного розвитку всім форм власності на землю і господарювання Крім того, відповідачка була попереджена про необхідність повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, однак не виконала вимоги приписів Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області та в добровільному порядку спірну земельну ділянку не звільнила й відповідно не передала власнику - Чернівецькій міській раді. Так, статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" передбачено, що самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки, повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Крім того, на підставі ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи крім адміністративної або кримінальної, несуть також цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної, кримінальної відповідальності не може звільняти винних від відшкодування завданої шкоди. Відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963, Державною інспекцією сільського господарства в Чернівецькій області визначено розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки відповідачкою в сумі 141 грн. 36 коп., що підтверджується розрахунком, однак в добровільному порядку відповідачка [PERSON] завдану матеріальну шкоду не відшкодовує, що визнала в судовому засіданні. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За таких обставин, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заявленого Чернівецькою міською радою позову в повному обсязі, а також стягненню з [PERSON] відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачених позивачем судових витрат.

Outcome: approved