Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги мотивував тим, що 8 червня 2016 р. на підставі довіреності він придбав у [PERSON] легковий автомобіль марки ОPEL модель CALIBRA реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в Центрі надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Цюрцпинського району. Вказана довіреність видана з правом продажі, обміну, страхування зміною номерних агрегатів і вузлів придбаного ним транспортного засобу. Восени 2016 р. при намаганні зняти вказаний автомобіль з останнього місця реєстрації йому стало відомо, що на власника автомобіля [PERSON] 01.12.2013р. складена постанова про стягнення з останнього штрафу, і вона знаходиться на виконанні в ЦВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області. На його звернення 03.10.2016 р. відділ ДВС розяснив, що 23.06.2014 виконавче провадження завершено і винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Вважаючи, що автомобіль належить йому, позивач просив зняти арешт з вказаного майна та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль. В судовому засіданні позивач позовні вимоги, підтримав, суду пояснив обставини, викладені в позові. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши позивача, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, 08.06.2016р. третя особа [PERSON] надав позивачу [PERSON] довіреність на право володіння, користування та розпорядження на власний розсуд належним йому на праві власності автомобілем марки ОPEL, модель CALIBRA, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ КУПЕ-В, випуск 1993 року, шасі №, кузов № W0L000085Р9001865, обєм двигуна 1998, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в Центрі ДАІ 04.07.2014р. (а.с. 7). В подальшому, під час перереєстрації позивачем спірного автомобіля на своє ім'я у відповідних органах позивачем було з'ясовано, що на третю особу ВДАІ ММУ УМВС 01.12.2013 р. було накладено штраф. З листа Центрального відділу ДВС м. Миколаїв № 01.05.41363/15 від 03.10.2016 вбачається, що на примусовому виконанні у Цетральному відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання постанови ВДАІ ММУ УМВС №256079 від 01.12.2013р. про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 510 грн. 23.06.2014 р. вказане виконавче провадження завершено на підставі п. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. Станом на 03.10.2016 р. підстав для знаття арештів, накладених в межах виконавчого провадження відсутні (а.с. 10). За нормами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.\~\~\~\~ Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.\~\~\~\~\~ Як передбачено ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~\~ Належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенням п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, та постанови Кабінету Міністрів України від 07вересня 1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів».\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як передбачено, ст. 34 Закону України від 30 червня 1993 року №3353-XII "Про дорожній рух", призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски підлягають державній реєстрації та обліку. Згідно зі ст. 37 вказаного Закону, державна реєстрація транспортних засобів здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Таким чином, законодавець визначив спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Посилання позивача, на те, що він фактично придбав автомобіль у третьої особи, тобто що між ними було фактично укладено договір купівлі-продажу та досягнуто згоди щодо відчуження транспортного засобу шляхом видачі останнім довіреності в порядку передоручення на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, є необґрунтованими.\~\~\~ В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, що дії сторін, при оформлені довіреності, були спрямовані на придбання автомобіля позивачем у власність за плату, що відповідно до ст. 655 ЦК України є необхідною суттєвою умовою договору купівлі-продажу. З урахуванням наведеного, беручи до уваги що зміст правовідносин, якими регулюються зобов'язання за договором купівлі-продажу та правовідносини представництва за довіреністю, є різними за своєю правовою природою,\~\~при цьому останні не містять обов'язку щодо оплати вчинених дій, оскільки передбачають добровільну передачу своїх прав іншій особі для представництва перед третіми особами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] визнання права власності та звільнення майна з-під арешту.

Outcome: dismissed