Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що йому на праві власності належить 2/5 частка квартири [ADDRESS], загальною площею 70, 1 кв м, яка складається із трьох кімнат, житловою площею 42,1 кв м. Інша частка квартири належить його колишній дружині [PERSON] та повнолітнім дітям [PERSON] й [PERSON]. Оскільки виділ належної йому частки із вказаної квартири технічно неможливий, спільне користування квартирою з відповідачами також неможливе, просить стягнути на його користь з відповідачів солідарно 375 640 грн. 00 коп. компенсації вартості 2/5 частки вказаної квартири, зазначивши в судовому рішенні про те, що право власності на 2/5 частку квартири переходить в рівних частках кожному з відповідачів після повної сплати кожним із них компенсації. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 11 березня 2013 року (а.с.110 том 1), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідача та їх представник [PERSON], діюча на підставі договорів про надання правової допомоги від 10 червня 2013 року (а.с.126-128 том 2), позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на відсутність платоспроможності відповідачів відшкодувати позивачу вартість 2/5 частки спірної квартири в загальній сумі 375 640 грн. 00 коп. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є колишнім подружжям, відповідачі [PERSON] та [PERSON] - їх діти. Після розірвання шлюбу позивач створив нову сім»ю, має неповнолітню дитину від нового шлюбу; відносини між сторонами є неприязними. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2014 року, яке набуло чинності, сторонам встановлений порядок користування спірною квартирою: [PERSON] виділено в користування кімнату площею 15,0 кв м: відповідачам дві кімнати площею 17, 1 та 10,0 кв м (а.с.92-93 том 1). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Спірна квартира [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності. Так, позивачу належить її 2/5 частка. Квартира загальною площею 70, 1 кв м, яка складається із трьох кімнат, житловою площею 42, 1 кв м. Інша частка квартири - 3/5 належить колишній дружині позивача [PERSON] та його повнолітнім дітям [PERSON] й [PERSON], по 1/5 кожному із них. Згідно висновку експерта № 8130 за результатами проведення повторної судової оціночно-будівельної експертизи, встановлено, що станом на 15 серпня 2014 року дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 939 100 грн., а її 2/5 частка становить 375 640 грн. (а.с.70-96 том 2), яку позивач просить стягнути з відповідачів в якості компенсації вартості його частки. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При вирішенні даної справи, крім вказаної спеціальної норми, яка регулює спірні правовідносини, судом враховано і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому судом встановлено, що реалізація права позивача, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, порушить право інших співвласників (відповідачів), які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Так, відповідачка [PERSON] (колишня дружина позивача) є інвалідом ІІІ-ї групи загального захворювання довічно (а.с.85 том 2), лікарями їй рекомендований зменшення фізичних навантажень; працює вихователем в дитячому садочку, її середньомісячна заробітна плата становить 2 603 грн., інших джерел заробітку не має (а.с.116 том 2); відповідачка [PERSON] (дочка позивача), [INFO], є студенткою ІІ-го курсу Інституту екології, економіки та права, навчається на контрактній основі, не працює (а.с.114 том 2); відповідач [PERSON] (син відповідача) працює водієм-експедитором в ПП [PERSON], його середньомісячна заробітна плата становить 2 535 грн., інших джерел заробітку не має (а.с.115 том 2); спірна квартира це єдине їх житло, іншого помешкання вони не мають. Виходячи із встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що виділення позивачу частки квартири [ADDRESS] є неможливим. Грошову компенсацію відповідачі сплатити позивачу неспроможні. Припинення права власності на 2/5 частку квартири позивача, за умови неможливості сплати відповідачами компенсації, призведе до порушення прав позивача. У свою чергу примушення відповідачів викупити у позивача частку квартири призведе до порушення їхніх прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 319, 358, 364 ЦК України, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, прийнятої 19 лютого 2014 року у справі № 6-4ц14,

Outcome: dismissed