Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

21.09.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 17.04.2008 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останньому наданий кредит в розмірі 1030,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» складає між нею і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача на Заяві. В зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 3588,68 грн. згідно доданого до позовної заяви розрахунку, а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з»явився, згідно поданої заяви просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з»явився, згідно поданої до суду заяви просив розгляд справи проводити у його відсутності. В поданій до суду заяві позов ПАТ КБ «Приватбанк» не визнав, просив при вирішенні позову застосувати строк позовної давності. Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Ознайомившись із письмовою заявою представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.04.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно якого останньому відкрито кредитний ліміт в розмірі 1030,00 грн. згідно з умовами і правилами надання банківських послуг. Згідно п.6.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. П.п. 5.2 договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами та діє до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором. Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Статтями 256, 257 цього Кодексу визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Згідно розрахунку ціни позову за кредитним договором б/н від 17.04.2008 року [PERSON] востаннє здійснив сплату кредиту 14.08.2012 року. Позивач пред'явив позов лише 21.09.2015 року, тобто вже після спливу встановленого ст. 257 ЦК України строку. Поновити строк не просив, поважних причин пропуску строку не вказав. Згідно ч.4 ст. 267 УК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства, що регулює кредитні правовідносини, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних у п. 31 Постанови від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив судам, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. При таких обставинах підстави для стягнення заборгованості з боржника відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed