Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

17 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа - Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Свої позовні вимоги мотивував тим, що [INFO] помер [PERSON], батько позивача, після смерті якого залишилась спадщина на усе належне йому майно. У встановлений законом строк, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач не звертався. Оскільки батько пішов із родини, коли останньому було чотири роки. В березні 2014 року за місцем проживання позивача з»явилася [PERSON], яка назвалася донькою [PERSON] і відповідно сестрою позивача та повідомила про смерть спадкодавця. З метою досудового врегулювання 01.04.2014 року позивач звернувся до [PERSON], яка є вдовою старшого брата спадкодавця та тіткою позивача відповідно. [PERSON] надала розписку відповідно до якої остання зобов»язується повернути до 05 квітня 2014 року суму у розмірі 10 тисяч доларів США, що належать [PERSON] на підставах спадкування. Проте 04.04.2014 року відповідачка [PERSON], двері не відчинила і повідомила через двері, що спілкуватися не буде. Враховуючи викладене, позивач просить визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], померлого 25 лютого 2005 року. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви вважаючи її незаконною та необґрунтованою. Представник Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Про час і місце засідання суду повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідачів, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON], про що у книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис № 258 (а.с.7). 30.04.2014 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] гр. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки він протягом 6-ти місяців з дня відкриття спадщини не вчинив дій, що свідчать про прийняття спадщини(а.с. 26). Вказані вище спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно зі ст.ст. 1270, 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"(п.24) особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається з матеріалів цивільної справи та пояснень позивача в судовому засіданні, він звернувся із заявою про прийняття спадщини у квітні 2014 року, тобто з пропуском 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця. Доказів, що свідчать про поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, позивач суду не надав. Посилання позивача на той факт, що строк порушено з поважних причин, оскільки батько пішов із родини, коли останньому було чотири роки. В березні 2014 року за місцем проживання позивача з»явилася [PERSON], яка назвалася донькою [PERSON] і відповідно сестрою позивача та повідомила про смерть спадкодавця. З метою досудового врегулювання 01.04.2014 року позивач звернувся до [PERSON], якає вдовою старшого брата спадкодавця та тіткою позивача відповідно. [PERSON] надала розписку відповідно до якої остання зобов»язується повернути до 05 квітня 2014 року суму у розмірі 10 тисяч доларів США, що належать [PERSON] на підставах спадкування. Проте 04.04.2014 року відповідач двері не відчинила і повідомила через двері, що спілкуватися не буде. Вказані обставини стали підставою для того, що позивач звернулася до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини лише 13 листопада 2009 року, тобто після спливу шестимісячного строку, що встановлюється для прийняття спадщини суд не може прийняти до уваги, з огляду на наступне. Так відповідно до приписів статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з копії паспорту відповідача з 02.10.1995 року по 27.06.2013 року останній був зареєстрований в місті Дніпропетровську і при бажанні мав змогу спілкуватися з [PERSON]. До показань [PERSON] суд відноситься критично, оскільки остання є матір»ю позивача. До показань свідка [PERSON] суд відноситься критично, оскільки останній є сином відповідача. Що стосується показань [PERSON], яка зазначила, що знайшла позивача через мережу інтернет, слід зазначити, що вони спростовуються показаннями [PERSON], яка показала в судовому засіданні, що її донька, [PERSON], зустріла [PERSON] на вулиці. Натомість, як зазначає сам позивач в своїй позовній заяві [PERSON], з»явилася за місцем проживання позивача в березні 2014 року. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Не вважаються поважними наступні причини пропуску строку для прийняття спадщини: 1) юридична неграмотність та необізнаність спадкоємців про правила ст.ст. 1268 - 1269 ЦК України; 2) подання заяви про прийняття спадщини за місцем проживання спадкоємця, а не за місцем її відкриття; 3) відсутність можливості вчасно звернутися до держнотконтори з причин великої черги до нотаріуса; 4) хвороба членів сім'ї спадкоємців; 5) надмірна заклопотаність на роботі; 6) тяжкий матеріальний стан спадкоємців тощо. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але позивачем цього зроблено не було. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини не з поважних причин (не встановлено наявність у позивача причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення зазначених дій), підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні і тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа - Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про надання додаткового строку для прийняття спадщини необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати, понесені позивачем не відшкодовуються На підставі викладеного та

Outcome: dismissed