Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви від 19.01.2017 року, просив стягнути з відповідача на свою користь 34 744, 94 грн. інфляційних нарахувань та 3% річних на суму 10019,00 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.На обґрунтування своєї вимоги послався на те, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15.04.2015 року, яке набрало законної сили 11.08.2015 року, йому виділено належні 1/2 частку квартири [ADDRESS], шляхом стягнення з [PERSON] її грошової компенсації у розмірі 277 041 грн. 48 коп.19.02.2016 року на підставі виконавчого листа №459/2367/14-ц державним виконавцем відкрито виконавче провадження №50240719, в якому було надано строк боржнику для добровільного виконання рішення суду до 26.02.2016 року. Станом на 25 жовтня 2016 року за боржником [PERSON] прострочена сума зобов'язання становить 277 041, 48 коп. Вважає, що з урахуванням статті 625 ЦК України і рекомендацій Верховного Суду України № 62-97 р. від 03.04.97 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сума інфляційних нарахувань становить 34 744, 94 грн. та 3% річних 10019,00 грн. У своєму письмовому запереченні відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що дія ст.625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають із актів цивільного законодавства, про що зазначено у ст.11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин та вносить у них ясність. Відповідно до довідки, виданої ДП «Львіввугілля» шахта «Відродження» №14-53 від 17.01.2017 року, з її зарплати проводиться стягнення згідно ВП №50240719 від 04.05.2016 року та ВП №50240665 від 04.05.2016 року. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, наведених у заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнала, посилаючись на те, що жодних договірних зобов'язань до рішення суду між сторонами не було, із заробітної плати відповідача проводиться стягнення на підставі виконавчого документа, остання не ухиляється від виконання рішення суду. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Судом установлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15.04.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.08.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізовоного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015 року, зокрема, виділено належні [PERSON] 1/2 частки квартири [ADDRESS] шляхом стягнення з [PERSON] її грошової компенсації у розмірі 277041 грн. 48 коп. Припинено право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] належної [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] після отримання [PERSON] компенсації вартості частки квартири. Постановою головного державного виконавця Хваліботи Н.Г. від 19.02.2016 року ВП №50240719 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 459/2367/14-ц, виданого 12.02.2016 року Червоноградським міським судом Львівської області, про виділення належні [PERSON], 1/2 частки квартири [ADDRESS] шляхом стягнення з [PERSON] її грошової компенсації у розмірі 277041 грн. 48 коп. Відповідно до довідки, виданої ДП «Львіввугілля» шахта «Відродження» №14-53 від 17.01.2017 року, із зарплати відповідача проводиться стягнення згідно ВП №50240719 від 04.05.2016 року та ВП №50240665 від 04.05.2016 року. У зв'язку з невиконанням відповідачем рішення суду в частині сплати на його користь 277041 грн. 48 коп. позивач звернувся до суду з цим позовом. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно з першим реченням ч. 2 ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Статтею 382 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню. Згідно з ч. 6 ст. 11 ЦК України (далі - ЦК) у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Ураховуючи відсутність акта цивільного законодавства, відповідно до якого рішення суду про стягнення коштів з одного із колишнього подружжя на користь іншого породжувало б між ними цивільні права та обов'язки, та те, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є лише судові рішення про зміну правовідносин, заснованих на цивільно-правових договорах, слід зазначити, що з рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15.04.2015 року цивільні права та обов'язки не виникли. За таких обставин невиконання відповідачем з тих чи інших причин цієї частини рішення суду не порушує цивільного права позивача, а отже, не є підставою для його судового захисту на підставі ч. 1 ст. 22 ЦК. Помилковим є й посилання позивача на ст. 625 ЦК, оскільки нормами зазначеної статті урегульовано договірні відносини, що не пов'язані з виконанням рішення суду.

Outcome: dismissed