Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач безпідставно, в порушення вимог трудового законодавства звільнив її з посади касира в зв?язку із втратою довіри. Зазначає, що 29 вересня 2014 року начальник служби охорони [PERSON], повідомив, що при перевірці товару та чеку, який нею видано після проведення розрахунку за товар, з'ясувалось, що покупець начебто викрав крем. Цього ж дня складений акт, до якого був прикріплений чек та пояснення. Після цього продовжувала роботу. 05 жовтня 2014 року звільнена з роботи на підставі наказу № 397 к від 06.10.2014 року, виданого директором Кременчуцької філії ТОВ "Експансія" [PERSON], де зазначено, що [PERSON] звільнено із займаної посади касира торгівельного залу на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з втратою довіри /вчинення працівником, що обслуговує грошові та матеріальні цінності, винних дій, що дають підставу для втрати до нього довіри з боку власника/. Стверджує, що відповідачем штучно створені підстави для її звільнення, в той же час нею жодних винних дій, які б надали підстави зробити висновки про втрату довір'я не вчинено. Завдання моральної шкоди пов"язує з безпідставним позбавленням права на отримання заробітку, внаслідок чого змушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сім'ї. Також, постійні хвилювання про те, як матеріально забезпечити себе та сім'ю, тримало в постійній нервовій та психологічній напрузі. Пережила емоційний стрес та змушена звернутися до лікарів щодо артеріального тиску, головних болів, запаморочення та загальної слабкості. Просить постановити рішення яким визнати звільнення її з роботи на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України незаконним та поновити на роботі в Кременчуцькій філії ТОВ "Експансія" магазин №1 (гіпермаркет "FOZZY") на посаді касира торгівельного залу. Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.10.2014 року по 29.01.2015 рік включно у сумі 5467, 08 грн. та у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача - Кременчуцької філії ТОВ ?Експансія? - [PERSON] позов не визнав. Просить в позові відмовити, підтримує письмові заперечення. Треті особи без самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули. Суду надані письмові пояснення [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідків, оглянувши відеозапис з камери спостереження, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно частини другої статті 2 Кодексу законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Із змісту частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до вимог статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Згідно наказу №208 К від 12 листопада 2012 року позивач [PERSON] прийнята на роботу на посаду касира торгівельного залу ( а. с. 16). Наказом № 397 к від 06 жовтня 2014 року відповідач - Кременчуцька філія Товариства з обмеженою відповідальністю ?Експансія? припинив трудовий договір, звільнивши [PERSON] за частиною другою статті 41 Кодексу законів про працю України, зазначивши в наказі підставами звільнення: службова записка, акт про опис порушення( а. с. 17). Кожна сторона, у відповідності до вимог статтей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.. 4 Конвенції МОП 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ра\- тифікована Постановою ВРУ N 3933-ХІІ від 04.02.94р. трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних під\- став для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Відповідно до п. а ч. 2 ст. 9 вказаної Конвенції, щоб тягар доведення необгрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстав для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. Порушенням трудової дисципліни згідно чинного трудового законодавства є не\- виконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків, що проявились в порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій, положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Звільняючи позивача, відповідач в наказі про звільнення послався лише на підстави звільнення, якими відповідач вважає складання старшим касиром [PERSON] службової записки від 6 жовтня 2014 року та копію акта про опис порушення від 29 вересня 2014 року ( а. с. 50, 80). Разом з тим, в наказі № 397 к від 6 жовтня 2014 року відсутні будь-які об?єктивні дані, які б вказували на те, що позивач [PERSON] порушила трудову дисципліну і за це до неї слід застосувати одне із заходів стягнення, передбачене статтею 147 Кодексу законів про працю України(а. с. 17). Що ж стосується копії акта від 29 вересня 2014 року, то в ньому відсутні дані про особу, яка нібито вчинила правопорушення і, що саме вона, невідомий покупець, купувала крем-гель у касира - [PERSON].( а. с. 50). Не може слугувати доказом правомірного звільнення з роботи [PERSON] і службова записка старшого касира [PERSON] від 6 жовтня 2014 року, оскільки вона не містить в собі достовірних даних, які б свідчили про порушення позивачем трудової дисципліни, складена зацікавленою особою, а тому не несе юридичного навантаження( а. с. 80). Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позовні вимоги позивача про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди грунтуються на законі, але їх слід задовольнити частково. Відповідно до вимог частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік( частина друга статті 235). Із довідки про доходи від 21 жовтня 2014 року вбачається, що середня заробітна плата [PERSON] становить 1446 грн.24 коп., отже з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2014 року по 29 січня 2015 року включно в розмірі 5467,08 грн., розрахунок якої наданий позивачем. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв?язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконно звільнивши позивача з роботи, відповідач - Кременчуцька філія Товариства з обмеженою відповідальністю ?Експансія? порушив її законні права і все це призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв?язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Обсяг страждань є таким, що охоплює всі сфери життя, тривалість цих страждань значна, так як діє вже більше двох місяців і продовжує існувати. Враховуючи засади розумності, суд у відповідності до статті 237-1 КЗпП України оцінює моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Відповідно до вимог частини першої статті 88 Цивільно-процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі пропорційно до задоволеним позовним вимогам (61, 78 %) у сумі 782, 64 грн. (1266,72 грн *61,78%/100). Також, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у сумі 487,20 (243, 60 грн. - вимога майнового характеру + 243, 60 грн. вимога немайнового характеру) від сплати яких позивач звільнений.

Outcome: partial