Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач, з урахуванням уточнень до позову від 15 квітня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на майно та виселення зі зняттям з реєстраційного обліку. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між ним та відповідачем [PERSON] 14 травня 2007 року було укладено кредитний договір №DNU0GK70470173, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 травня 2027 року та зобов'язався погашати заборгованість за кредитом щомісячними платежами, надаючи грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] 14 травня 2007 року було укладено договір іпотеки №DNU0GK70470173, згідно з яким остання надала в іпотеку належний їй на праві власності будинок [ADDRESS] загальною площею 44,60 кв.м, а іпотека за вказаним договором згідно ст. 6 Закону України «Про іпотеку» поширюється і на земельну ділянку, загальною площею 510 кв.м, на якій розташований предмет іпотеки. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконала, в зв'язку з чим станом на 19 жовтня 2012 року утворилася заборгованість за кредитом в сумі 30 732,22 доларів США, що еквівалентно з урахуванням курсу долара США 245550 гривням 44 копійки, з яких 15099,91 доларів США заборгованість за кредитом, 6 984,76 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 200 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, а також нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 7 447,55 доларів США, в зв'язку з чим відповідачеві направлявся лист - вимога про повернення кредиту в тридцяти денний строк з дня отримання такої вимоги, в тому числі і щодо добровільного звільнення нерухомого майна, яке є предметом іпотеки з усіма зареєстрованими та незареєстрованими членами сім'ї та іншими мешканцями, на що остання з дня отримання такої вимоги та по теперішній час не здійснила жодної про плати по кредитному договору, як не звільнила і предмета іпотеки. Позивач з посиланням на норми Закону України «Про іпотеку» вважає, що іпотекодержатель, в разі не виконання у визначені строки умов договору боржником, має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання задовольнити свої вимоги за договором в повному обсязі на момент фактичного задоволення за рахунок майна, яке передано в іпотеку, а звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не передбачено законом або договором іпотеки, за умовами якого звернення стягнення та відчуження предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов договору та чинного законодавства, в тому числі шляхом продажу конкретному покупцю з правом укладення іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця, в зв'язку з чим банк і змушений звернутися до суду з позовом про звернення стягнення за кредитним договором на предмет іпотеки, оскільки після повідомлення боржника про порушення основного зобов'язання та про вимогу звільнити квартиру в добровільному порядку відповідно до умов договору іпотеки, здійснити передачу та відчуження заставленого майна у вигляді квартири, відповідач не бажає, а наявну заборгованість за кредитним договором не погашає. В зв'язку з цим виникли підстави звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до визначеної законом та договором іпотеки процедури і одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки виникли підстави для виселення всіх осіб, які зареєстровані та проживають в зазначеному житловому будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку, а згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а ч. 3 ст. 109 ЖК України встановлено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Прохали для забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором по поверненню кредитних коштів звернути стягнення на житловий будинок та земельну ділянку на якій він розташований, а також виселити зі зняттям з реєстраційного обліку як відповідача [PERSON] та інших відповідачів, які проживають та зареєстровані в спірному житловому будинку. В судовому засіданні 07 жовтня 2014 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві,оскільки і до дня розгляду справи судом відповідач [PERSON] заборгованості за кредитним договором не погасила. Щодо Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, надаваного як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначила, що його положення не скасовують та не зупиняють дію законів, які встановлюють підстави звернення стягнення на предмет застави, а стосуються стадії примусового виконання рішень, на підставі чого ці норми не підлягають застосуванню щодо спірних правовідносин у даній справі. Відповідач [PERSON], в тому числі і як законний представник малолітньої [PERSON], [INFO], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.194), в судове засідання повторно не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, в зв'язку з чим суд ухвалив здійснювати розгляд справи за її відсутності, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє представник [PERSON] з усіма правами сторони в справі. Відповідач [PERSON], будучи одночасно і представником відповідача [PERSON] та неповнолітньої [PERSON], в судовому засіданні позов в частині звернення стягнення на житловий будинок та виселення не визнав та пояснив, що проти наявності боргу не заперечує, так як повернення кредиту його дружина [PERSON] не здійснювала в зв'язку зі збільшення курсу долара США та тяжким матеріальним становищем, яке склалось у їх сім'ї, але банк не бажає врахувати ці обставини та прохає стягнути з них не лише борг за кредитом, але і штраф, з розміром якого він незгоден. Також зазначив, його родина іншого житла немає і виселитися з даного будинку вони не можуть, так як мають малолітню дитину. В задоволенні позову прохав відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення з посилання на позицію відповідача [PERSON] Представник Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (як орган опіки та піклування), який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання 07 жовтня 2014 року не з'явився, надавши суду листа, згідно якого просив суд слухати справу за відсутності представника органу опіки та піклування та прийняти рішення, захистивши права та законні інтереси малолітньої особи (а.с.199), в зв'язку з чим суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Розгляд даної справи розпочато за участі учасників процесу у відкритому судовому засіданні. В зв'язку з задоволенням клопотання представника позивача публічного акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК" від 07 жовтня 2014 року щодо продовження розгляду справи в режимі відеоконференції продовжено за згодою учасників процесу в режимі відеоконференції. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів [PERSON], [PERSON], представника відповідача [PERSON] та малолітньої [PERSON] в особі [PERSON], дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610,611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, при цьому виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до ст.546 ЦК України неустойкою, порукою, гарантією, при триманням, завдатком або заставою, яка згідно ст.572,574,576 ЦК України виникає на підставі договору, закону або рішення суду та в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом(право застави), а предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернено стягнення. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов'язання є укладений між сторонами кредитний договір, який відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим до виконання сторонами, як і договір застави, який є забезпеченням виконання умов укладеного між сторонами кредитного договору. У судовому засіданні встановлено, що 14 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.19), та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNU0GK70470173, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 18 000,00 доларів США на придбання житлової нерухомості зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 з кінцевим терміном повернення 14 травня 2027 року, при цьому позичальник зобов'язався повернути кредит шляхом здійснення щомісячних платежів в період з 03 по 10 число кожного місяця в розмірі 196,91 доларів США, здійснивши сплату не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту, сплачувати відсотки та винагороду за користування кредитом в розмірах та на умовах передбачених кредитним договором в п.2.2.2, а в разі несвоєчасного погашення кредиту сплачувати пеню та штрафи відповідно до положень розділу 4 даного договору (а.с.12-13). Погашення заборгованості за кредитом (за виключенням винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється щомісячно в період сплати шляхом надання банку позичальником коштів (щомісячний платіж) у сумі 196,91 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії, для чого банк відкриває рахунок 29091050813342 (п.7.1-7.2 договору). Судом встановлено, що позивачем виконано умови кредитного договору та передано позичальнику грошові кошти, що не оспорював в судовому засіданні і відповідач [PERSON], але в порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язання щодо своєчасності сплати коштів за кредитним договором відповідно до умов кредитного договору в установлені строки їх сплати належним чином не виконувала, в зв'язку з чим станом на 19 жовтня 2012 року утворилася заборгованість за кредитом в сумі 30 732,22 доларів США, з яких 15099,91 доларів США заборгованість за кредитом, 6 984,76 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 200 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, а також нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 7 447,55 доларів США, що за курсом НБУ від 19 жовтня 2012 року становить 245 550 гривень 44 копійки, що підтверджується розрахунком позивача про наявність заборгованості за кредитним договором (а.с.6-8,66-69), а вказаний позивачем розмір заборгованості за кредитним договором відповідачами при розгляді справи судом не оспорювався. Згідно п.7.3 укладеного між сторонами кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором виступає іпотека, у зв'язку з чим між сторонами кредитного договору було укладено договір іпотеки від 14 травня 2007 року нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Солонянського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №16, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 44,60 кв.м, житловою площею - 24,90 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Солонянського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 925 14 травня 2007 року, вартістю 75 750 гривень 00 копійок. (а.с.14-16). Положеннями п.1 вказаного договору іпотеки передбачено, що у випадку порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором та не виконання боржником основного зобов'язання іптекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно умов п.35.6. договору іпотеки іпотекодавець зобов'язався протягом 360 днів з дати купівлі предмету іпотеки, зареєструвати предмет іпотеки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а згідно п. 8 договору іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку площею 510 кв.м, на якій розташований предмет іпотеки та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Солонянського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №928. Згідно п. 24 договору іпотеки, іпотекодержатель вправі почати звернення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору у випадках, передбачених п.п.18.8.1, 18.8.2, 18.9 та розділу У Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з застереженням про задоволення вимоги іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотека за цим договором підлягає державній реєстрації в порядку та строки, передбачені чинним законодавством, а реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та законодавства України, при цьому початкова ціна предмету іпотеки за домовленістю сторін встановлюється у розмірі зазначеному в п.35.5, тобто в сумі 75 750 гривень 00 копійок (а.с.15). Обтяження стосовно даного нерухомого майна зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна позивачем 14 травня 2007 року (а.с.165-167). Судом встановлено, що кредитний договір та договір застави нерухомого майна (а.с.12-16) за змістом та формою відповідають вимогам ст.572-577 ЦК України, Закону України «Про заставу» та Закону України «Про іпотеку», які були чинними на період виникнення спірних правовідносин, умови його сторонами на оспорюються, а кожен з зазначених договорів в цілому чи окремі їх положення у встановленому законом порядку недійсними визнані не були. Позивач відповідно до вимог ст.ст.3, 4 ЦПК України та ст.20 ЦК України обрав способом судового захисту для погашення наявної за спірним кредитним договором станом на 19 жовтня 2012 року заборгованості в загальній сумі 245 550 гривень 44 копійки вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, належний іпотекодавцю, та виселення осіб, які зареєстровані та проживають в предметі іпотеки. Позивачем на виконання вимог договору іпотеки та положень Закону України «Про заставу» та ст.33 Закону України «Про іпотеку» відповідачеві [PERSON] направлялась письмова вимога про наявність заборгованості за кредитним договором та з пропозицією протягом тридцяти денного терміну з дня отримання такої вимоги повернути суму кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісій та штрафних санкції, а в разі не повернення кредиту повідомлялося про намір задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.10-11). Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, при цьому примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». З урахуванням зазначеного, судом встановлено, що є визначені законом підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. В той же час, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеки», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та зокрема за умови, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Тобто норми цього закону регулюють примусове стягнення (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки за виконавчими документами, яким також є і рішення суду. Крім того, згідно п. 4 зазначеного закону, протягом його дії інші закону України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, а тому норми Закону України «Про іпотеку» необхідно застосовувати з урахуванням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином, суд дійшов висновку, що вказаний закон регламентує правовідносини, які склалися між сторонами в даній справі, оскільки, позичальник [PERSON] одержала кредит в іноземній валюті (а.с.12-13), в забезпечення його виконання передала в іпотеку житловий будинок, загальна площа якого становить 44,60 кв.м, що вбачається з тексту договору іпотеки (а.с.16), яка не перевищує 250 кв.м, а вказане нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника та її сім'ї, так як згідно довідки Василівської сільської ради від 22 січня 2014 року № 84 (а.с.60) вона зареєстрована та проживає в даному будинку разом з членами сім?ї, листа Солонянського районного сектору Державної міграційної служби в Дніпропетровській області (а.с.61) проте іншого житла у неї не має, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.84-96). Суд зазначає, що згідно п. 5 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» закон втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості, проте на час розгляду справи судом такий закон відсутній, але після прийняття відповідного законодавчого акту позивач не позбавлений права пред'явлення своїх вимог до відповідачів з моменту прийняття закону про врегулювання питання погашення відповідачем як позичальником основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті. На підставі викладеного в задоволенні позову про звернення стягнення на спірний житловий будинок слід відмовити саме з підстав, передбачених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також слід відмовити і в задоволенні позовних вимог щодо виселення відповідачів, які зареєстровані та проживають в спірному житловому будинку, який є предметом договору іпотеки, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про звернення стягнення на нерухоме майно. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed