Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач 07 квітня 2015 року звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначив, що 26 березня 2015 року в обласному щотижневику м.Тростянця «Круглий двір» була опублікована стаття «Сепаратисти серед нас?!» за підписом [PERSON], в якій були оприлюднені факти, що на його думку не відповідають дійсності та викладені неправдиво, принижують його честь, гідність та ділову репутацію, завдає шкоди його інтересам. Вказане позивач мотивував тим, що указана назва статті поряд з його фото дає підстави читачам сприймати його як сепаратиста, що створює негативне враження відносно нього і принижує його. Позивач зазначив, що 16 березня 2015 року Сумською обласною радою питання про засудження сепаратизму не розглядалось. За твердженням позивача ніяких закликів та дій до сепаратизму він не здійснював. Та обставина, що позивач у тримався при голосуванні на сесії 16.03.2015 ніяк на його думку не може розцінюватись як прояв сепаратизму. Крім того, позивач вважає, що недостовірною і такою, що не відповідає дійсності є розміщена у спірній публікації інформація такого змісту «….Знаковим є те, що попри розпарену «благодійність» [PERSON], здається, жодною копійкою не допоміг ні воїнам АТО, ні їх родинам. Тим часом його підприємство, за нашою інформацією, у прямому значенні слова грабує Україну, без відповідного дозволу задармавикористовуючи її надра для виробництва цегли….». Позивач спростовує таку інформацію, посилаючись на відповідні дозволи та угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин, на підставі яких діє ТОВ ВТФ «Тростянецька цегла» та на те, що за видобуту сировину підприємство у повному обсязі своєчасно сплачує обовязкові платежі, претензій від фіскальних органів та боргу із заробітної плати перед працівниками не має. Поряд з цим, позивач зазначив, що оскільки він постійно надає допомогу різним людям, організаціям та громаді, за що неодноразово отримував грамоти та подяки, чим ніколи не хизувався, слова автора спірної статті «розпіарена «благодійність» М.Мірошніченка», принижують його як людину. Такі вирази, що містяться у спірній статті, такі як «цікаво, як дивиться у вічі депутат тим людям, які повернулися з війни, як дивиться у вічі дітям, котрі чекають своїх батьків? А стареньким, котрі віддають останню копійку на допомогу війську?» на думку позивача є питаннями, які поставлені як докора позивачу про те, що йде війна, що діти без батьків, що старенькі без копійки. Таким чином, позивач, вважаючи, що спірна публікація містить конкретні факти та висловлювання, що не відповідають дійсності, принижують його честь, гідність та ділову репутацію, просив суд: 1) визнати, що публікація в обласному щотижневику м.Тростянця «Круглий двір» під назвою «Сепаратисти серед нас?!», де автор викладає інформацію, як таку, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію та шкодить його інтересам; 2) зобовязати редакцію обласного щотижневика «Круглий двір» спростувати надруковану статтю «Сепаратисти серед нас?!» шляхом опублікування спростованої інформації та тій самій полосі і тим самим шрифтом та принести публічні вибачення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позову повному обсязі з підстав, зазначених у ньому, крім того, у судовому засіданні вказав, що підприємствоТОВ ВТФ «Тростянецька цегла», яке очолює позивач, працює у правовому полі, має всі дозволи для ведення підприємницької діяльності, заборгованості перед бюджетом підприємство не має, правомірно використовує відведене родовище для виробництва цегли. Представник позивача зазначив, що інформація, поширена у статті, зачіпає честь і гідність позивача, створює репутацію сумнівного підприємця. Відповідачі просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с.66-84). Представник відповідача ПП «Круглий двір» за довіреністю [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових поясненнях (а.с.158-162), посилаючись на те, що у статті автор не зазначила фактичних обставин причетності позивача до сепаратизму, а заголовок подано не у стверджувальній, а у запитальній формі. Спірна публікація містить оціночні критичні судження автора, які не підлягають спростуванню. Не містить фактичних даних інформація про те, що «у прямому значенні слова грабує Україну, без відповідного дозволу задарма використовуючи її надра для виробництва цегли», оскільки не названо назву та місцезнаходження підприємства, не зазначено які саме надра використовуються задарма. Крім того, автор статті отримала вказану інформацію від міського голови міста Тростянця [PERSON] Фото позивача отримано від нього при при друкуванні його передвиборчих агітаційних матеріалів. Ураховуючи викладене у письмових поясненнях та те, що позивач не конкретизує яку саме інформацію він вважає недостовірною, не наводить текст спростування, представник відповідача ПП «Круглий двір» вважав позов безпідставним та необґрунтованим. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на такі мотиви. Судом установлено, що позивач є директором ТОВ ВТФ «Тростянецька цегла» (а.с.11) та депутатом Сумської обласної ради, що є обставиною, яка сторонами не оспорюється. У щотижневій газеті «Круглий двір» № 13 (780) від 26.03.2015 у публікації під заголовком «Сепаратисти серед нас?!» поширено інформацію, автором якої є [PERSON] (а.с.6). Факт поширення вищезазначеної спірної публікації в указаний спосіб сторонами не заперечується. У публікації під назвою «Сепаратисти серед нас?!», поряд з якою розміщено світлину із зображенням позивача, поширено інформацію такого змісту:«Щодня чуємо з телеекранів тривожні звістки про загибель українських воїнів у війні на Сході. Мало не щотижня проводжаємо нові і нові групи молодих тростянчан у армійські лави та зону АТО. Уже рік як всіма силами збираємо допомогу нашим захисникам, передаємо її через волонтерів на передову. Зустрічаємо хлопців, які повертаються ЗВІДТИ. Слухаємо їх. Хвилюємося за тих, хто в полоні на полі бою. І молимося за мир на Україні… А тим часом поруч з нами живуть, не знаючи турбот, заробляють не малі кошти і аж ніяк не переймаються проблемами армійців, вони… Люди, які досі бояться визнати, з ким воює наша країна. Днями Сумська обласна рада голосувала за визнання Росії країною-агресором. Із 75 присутніх четверо не голосувало, а ще шестеро УТРИМАЛОСЯ називати Росію агресором. Серед останніх представник [PERSON] [PERSON]. Колишній прорегіонівський депутат нині входить до групи з назвою «Воля народу». Але чи має він, делегований до керівного органу тростянчанами, висловлювати таку от «волю»? Знаковим є те, що попри розпіарену «благодійність» [PERSON], здається, жодною копійкою не допоміг ні воїнам АТО, ні їх родинам. Тим часом його підприємство, за нашою інформацією, у прямому значенні слова грабує Україну, без відповідного дозволу задарма використовуючи її надра для виробництва цегли. Цікаво, як дивиться у вічі депутат тим тростянчанам, які повернулися з війни, як дивитися у вічі дітям, котрі чекають своїх батьків? А стареньким, котрі віддають останню копійку на допомогу війську? Можливо, [PERSON] просто не вірить словам і хоче сам переконатися, яка ж національність у нашого ворога? Тоді справа за малим за віком він підлягає мобілізації, виглядає цілком здоровим, то чому б не повоювати за країну, на якій заробляє? Чому мовчить «Правий сектор»? «Свобода»? Добровольці, що повернулися з АТО? Врешті, чому мовчать люди, мешканці Тростянця, що обрали [PERSON] представляти їх інтереси у облраді? А щоб не бути голослівними, наводимо поіменний список голосування у обласній раді за визнання Росії державою-агресором, оприлюднений у мережі Інтернет. Тим часом міська рада прийняла звернення щодо визнання РФ державою-агресором. У пятницю депутати Тростянецької міської ради одноголосно підтримали звернення до Верховної [PERSON] України про визнання Російської Федерації державою-агресором. У звязку з цим депутати Тростянецької міської ради на чолі з [PERSON] з свого боку також визнали Російську Федерацію агресором і вирішили направити звернення до парламенту, в якому висловили переконання, що міжнародне співтовариство підтримає Україну. Вони висловили солідарність з Парламентською Асамблеєю ОБСЄ, що вже застосувала дипломатичні санкції до Російської Федерації, позбавивши її права голосу до кінця квітня цього року. Депутати Тростянецької міської ради єдині зі своєю країною у прагненні захистити територіальну цілісність України та висловлюють підтримку дій Президента України та Верховної [PERSON] України у прагненні повернути мир та протистояти тероризму» - йдеться у повідомленні на офіційній сторінці міськради в мережі Фейсбук»» (а.с.6). При вирішенні справи суд виходить з того, що згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 04.11.1950 року, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини" від 11.09.1997 року кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Відповідно до частини 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Ураховуючи розяснення, викладені у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1 (далі - постанова ПВСУ № 1), відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Вислів у формі запитання «Сепаратисти серед нас?!», яким названо спірну статтю, суд уважає таким, що містить оціночні судження, які не носять стверджувального характеру. Позивач, будучи депутатом Сумської обласної ради, є публічною особою. Рішенням Конституційного Суду України (справа про поширення відомостей) від 10 квітня 2003 року № 8 рп/2003 установлено, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Крім того, у ст. ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, указується, що оскільки політичні діячі,посадові особи, обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися виставити себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. У звязку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Ураховуючи, що у назві статті автор [PERSON] безпосередньо не називає позивача, і при цьому використовує інтонацію запитання і припущення, то на переконання суду межа допустимої критики автором спірної публікації не перевищена, а позивач, будучи публічною особою, має бути готовий до того, що критика на його адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для нього. Аналізуючи зміст публікації «Сепаратисти серед нас?!» суд дійшов висновку, що значна її частина не стосується безпосередньо особи позивача. Зокрема, не містить даних про позивача фрагмент спірної публікації про те, що: «Щодня чуємо з телеекранів тривожні звістки про загибель українських воїнів у війні на Сході. Мало не щотижня проводжаємо нові і нові групи молодих тростянчан у армійські лави та зону АТО. Уже рік як всіма силами збираємо допомогу нашим захисникам, передаємо її через волонтерів на передову. Зустрічаємо хлопців, які повертаються ЗВІДТИ. Слухаємо їх. Хвилюємося за тих, хто в полоні, хто на полі бою. І молимося за мир на Україні….А тим часом поруч з нами живуть, не знаючи турбот, заробляють немалі кошти і аж ніяк не переймаються проблемами армійців, вони…Люди, які досі бояться визнати, з ким воює наша країна…» Враховуючи те, що така інформація не стосується особи позивача, а стосується невизначеного кола осіб, містить опис подій сьогодення, оціночні судження й думки автора статті відповідача [PERSON] щодо цих подій, і позивачем, у свою чергу, відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України, не надано доказів того, що зазначений фрагмент публікації містить недостовірні відомості, якими прямо чи опосередковано порушено його честь, гідність та ділову репутацію,суд дійшов висновку, що юридичний склад правопорушення, який може бути підставою для визнання наведеної частини спірної статті недостовірною та її спростування відсутній. Крім того, на переконання суду не підлягає спростуванню інформація, яка також не стосується безпосередньо особи позивача, розміщена у спірній публікації наступного змісту: «…Тим часом міська рада прийняла звернення щодо визнання РФ державою-агресором.У пятницю депутати Тростянецької міської ради одноголосно підтримали звернення до Верховної [PERSON] України про визнання Російської Федерації державою-агресором. У звязку з цим депутати Тростянецької міської ради на чолі з [PERSON] з свого боку також визнали Російську Федерацію агресором і вирішили направити звернення до парламенту, в якому висловили переконання, що міжнародне співтовариство підтримає Україну. Вони висловили солідарність з Парламентською Асамблеєю ОБСЄ, що вже застосувала дипломатичні санкції до Російської Федерації, позбавивши її права голосу до кінця квітня цього року. Депутати Тростянецької міської ради єдині зі своєю країною у прагненні захистити територіальну цілісність України та висловлюють підтримку дій Президента України та Верховної [PERSON] України у прагненні повернути мир та протистояти тероризму» - йдеться у повідомленні на офіційній сторінці міськради в мережі Фейсбук». Відповідно до частини 2 статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування.Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Ураховуючи, що наведений фрагмент спірної статті є інформацією, яка отримана автором з офіційного джерела, зокрема сторінки Тростянецької міської ради Сумської області у соціальній мережі, якає органом місцевого самоврядування,на що здійснено відповідне посилання у статті,та з огляду на те, що наведений фрагмент спірної публікації також не стосується безпосередньо позивача,а останній відповідно до вимог статті 10,60 ЦПК України не довів недостовірність інформації указаного фрагменту спірної статті, суд дійшов висновку, що підстави для визнання такої інформації такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію, шкодить інтересам позивача та покладення на відповідача обовязку її спростування відсутні. Як таку, що стосується безпосередньо позивача та містить інформацію, яка є фактичним твердженням, суд вважає такий фрагмент спірної публікації: «Днями Сумська обласна рада голосувала за визнання Росії країною-агресором. Із 75 присутніх четверо не голосувало, а ще шестеро УТРИМАЛОСЯ називати Росію агресором. Серед останніх представник [PERSON] [PERSON]. Колишній прорегіонівський депутат нині входить до групи з назвою «Воля народу». На підставі рішення Сумської обласної ради від 16.03.2015, додатку до нього та витягу із результатівголосування з питання порядку денного «Про заяву депутатів обласної ради» судом установлено, що Сумською обласною радою 16 березня 2015 року розглядаласьзаява депутатів Сумської обласної ради про підтримку звернення Верховної [PERSON] України про визнання Російської Федерації державою-агресором, за результатами голосування Сумська обласна рада вирішила прийняти заяву про підтримку звернення Верховної [PERSON] України, затвердженого постановою від 27.01.2015 № 129-VIII, до Організації Обєднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. Всього депутатів обласної ради було 75, за указане рішення проголосувало 65 депутатів, утрималось 6. При цьому депутат [PERSON], який належить до групи «Воля народу» відповідно до даних про поіменне голосування утримався (а.с. 80-84). Позивач указану інформацію у позовній заяві також визнав, як таку, що відповідає дійсності, підтвердив, що дійсно утримався при голосуванні за указане питання. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що не обґрунтованими є вимоги позивача в частині визнання такою, що не відповідає дійсності інформація, яка поширена у вказаному фрагменті спірної статті, а тому і відсутні підстави для її спростування. Крім того, суд не визнає фактичним твердженням такі речення спірної статті, які викладені у формі запитань, зокрема, такі як: «[PERSON] чи має він, делегований до керівного органу тростянчанами, висловлювати таку от «волю»? Можливо, [PERSON] просто не вірить словам і хоче сам переконатися, яка ж національність у нашого ворога? Врешті, чому мовчать люди, мешканці Тростянця, що обрали [PERSON] представляти їх інтереси у облраді? Цікаво, як дивиться у вічі депутат тим тростянчанам, які повернулися з війни, як дивитися у вічі дітям, котрі чекають своїх батьків?» При цьому такі висловлювання суд оцінює як вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача [PERSON], що було здійснено із застосуванням відповідних мовних засобів: порівнянь, міркувань, речень побудованих у формі запитань. Суд вважає обґрунтованими доводи відповідачів про те, що таке речення спірної публікації як:«…Знаковим є те, що попри розпіарену «благодійність» [PERSON], здається, жодною копійкою не допоміг ні воїнам АТО, ні їх родинам..» є оціночними судженнями автора статті, які не підлягають спростуванню. Зокрема в цих висловлюваннях міститься критична оцінка діяльності позивача, субєктивні думки автора у формі припущення, які не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, а тому не підлягають спростуванню чи доведенню. Оцінюючи такий фрагмент спірної публікації як: «Тим часом його підприємство, за нашою інформацією, у прямому значенні слова грабує Україну, без відповідного дозволу задарма використовуючи її надра для виробництва цегли», суд виходить з того, що указане речення не містить фактичних даних про конкретне підприємство, конкретне родовище та вид надр, які використовуються, а тому не спростовують указану інформацію подані позивачем спеціальний дозвіл на користування надрами № 4240 від 26 лютого 2007 року, видане ТОВ ВТФ «Тростянецька цегла», акт про надання гірничого відводу ТОВ ВТФ «Тростянецька цегла» з метою розробки Півненківського родовища цегельної сировини від 14.03.2011 № 01-26/122, угода № 4240 від 20.09.2013 про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин,укладена між Державною службою геології та надр України та ТОВ ВТФ «Тростянецька цегла». Крім того, за інформацією Державної служби геології та надр України, викладеною улисті від 08.06.2015 № 6472/14-15, Міністерством охорони навколишнього природного середовища України дія спеціального дозволу на користування надрами № 4240 від 26 лютого 2007 року зупинялась (а.с.136,137). Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» (заява № 32131/08) Європейський суд установив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Поширену у спірній публікації частину інформації суд визнає оціночним судженням, субєктивною думкою, щодо яких позивач має право на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Крім того, позивач не довів у чому полягає шкода, яка, на його думку, завдана його діловій репутації, зокрема, у чому його підприємницька, громадська чи професійна діяльність зазнала втрат унаслідок публікації спірної статті. Суд не вправі зобов'язувати відповідачів вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Ураховуючи, викладене та те, що позовна вимога про зобовязання вибачитись є похідною від перших двох, суд вважає, що підстави для задоволення указаної вимоги відсутні. Доводи позивача про розповсюдження його фотографії поряд зі спірною публікацією без його згоди, отримання якої передбачено статтею 308 ЦК України, суд оцінює як твердження про порушення на думку позивача його особистого немайнового права, захист якого відповідно до статті 275 ЦК України здійснюється способами, установленими главою 3 цього Кодексу, а також може здійснюватись іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. З огляду на те, що суд відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, а позивач не вказав у позовних вимогах спосіб захисту його особистого немайнового права, передбаченого статтею 308 ЦК України з тих, які передбачені статтею 16 ЦК України чи іншого способу з урахуванням специфіки порушеного права та характеру порушення, що виключає можливість вирішення судом указаних доводів. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed