Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про захист прав споживачів та примушення до вчинення певних дій. Вимоги мотивовані тими обставинами, що 24.06.2008 р. між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 111, відповідно до умов якого позивач отримав у відповідача споживчий кредит. Під час звернення до банку за отриманням кредиту, банком було запропоновано позивачу наступні істотні умови договору: грошовий еквівалент наданої суми (43000,00 доларів США) для сплати - 208537,10 грн., порядок повернення кредиту - платежами від 4564,77 грн. за перший місяць до 1753,81 грн. за останній місяць, реальна процентна ставка 20,06% річних. На підтвердження викладеного сторонами підписаний графік повернення кредиту із зазначенням дат та сум, що підлягають сплаті, при цьому суми до сплати зазначені у гривні. Позивач зазначає, що всупереч даним умовам договору, відповідач відмовляється приймати належне виконання зобов'язання у гривні та вимагає від позивача сплачувати у валюті кредиту. На думку, позивача зазначене порушує його права як споживача, внаслідок чого він і звернувся до суду з вимогами про зобов'язання відповідача прийняти належне виконання договору, а саме: отримати суму кредиту та відсотки, відповідно погодженому графіку погашення кредиту - у дати та в сумах, узгоджених до сплати. Позивач, його представник до судового засідання не з'явились, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти вимог позову, посилався на його необґрунтованість, стверджував, що кредитний договір укладений у відповідності до вимог законодавства, у задоволені позовних вимог просив відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази та давши їм належну правову оцінку, знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог діючого законодавства України. Судом встановлено, що 24 червня 2008 р. між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № 111. Відповідно до кредитного договору відповідач надав позивачу кредит у розмірі 43000,00 доларів США, строком на 120 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 16 (шістнадцять) % річних. Зі змісту кредитного договору вбачається, що відповідачем були виконані вимоги положень ст.ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п. 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р., якими закріплений обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті на час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язання за цим договором несе споживач. Вказане зазначене у п. 1.9. кредитного договору. Пунктами 1.5. та 1.6.4. кредитного договору сторони погодили, що сплата за кредитом та нарахованими процентами здійснюється позивачем в валюті кредиту. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Щодо графіку погашення кредиту, поняття якого позивач ототожнює з Таблицею визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, суд зазначає наступне. У примітки 1 до цієї Таблиці зазначено, що ця Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки визначена з метою запобігання завданню позичальнику моральної та матеріальної шкоди через надання недостовірної чи неповної інформації та є довідковою та складеною на дату укладання договору. Фактичні строки та суми платежів можуть відрізнятись від планових в залежності від змін у датах, сумах платежів та їх цільового призначення, реальна процентна ставка та абсолютне подорожчання кредиту можуть змінюватись. Суд погоджується з доводом представника відповідача, що ця таблиця була складена на виконання вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та є довідковою. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів в межах заявлених вимог. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Заявляючи вимоги про зобов'язання відповідача прийняти належне виконання договору позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не зазначив обставин, не надав доказів які б свідчили про порушення відповідачем умов кредитного договору та прав позивача як споживача, тому як у кредитному договорі, який був підписаний як позивачем, так і представником відповідача, чітко зазначено, що сплата за договором здійснюється у валюті кредиту, тобто у доларах США, внаслідок цього у задоволені позову слід відмовити. На підставі ст. ст. 6, 525, 526, 527, 627-628 ЦК України,

Outcome: dismissed