Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON], по якій просила зобовязати відповідачів спростувати розповсюджену ними неправдиву інформацію, яка полягає в тому, що [PERSON] та весь педагогічний колектив принижують, цькують, психологічно тиснуть на учнів школи, не виконують своїх трудових обовязків, вчиняють протиправні та злочинні дії щодо учениці [INFO], чим поновити її репутацію шляхом публічного вибачення на спільному засіданні педагогічної ради, загальношкільному батьківському комітету та ради закладу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до позивача, яка є директором «Навчально-виховного об'єднання «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів № 20 - дитячий юнацький центру «Сузір'я», 25 грудня 2015 року звернулася [PERSON], мати учениці [INFO], з проханням вжити заходів до вчителів початкових класів, які спричиняють психологічний тиск на її дитину, та взяти під особистий контроль учня [INFO], який нібито ображає [PERSON]. Зазначена заява була розглянута, проведена бесіда з усіма вчителями початкових класів, які, зі слів [PERSON], могли здійснювати психологічний тиск на її дочку. За результатами з'ясування всіх обставин конфлікту, позивачем було встановлено, що ситуації, які викладені в заяві [PERSON] є перебільшеними і не мають негативних наслідків, які б могли зашкодити дітям, про що [PERSON] було повідомлено у письмовій формі 29.12.2015 року. 12 січня 2016 року [PERSON] знову звернулася до позивача з претензією щодо поведінки учня [INFO], який нібито навмисно вдарив [PERSON], проте в ході бесіди з учнями З-В класу цей факт було спростовано. 18 січня 2016 року [PERSON] звернулася до позивача з заявою, в якій вимагала поставити на внутрішньошкільний облік учня [INFO], їй була направлена відповідь від 22.01.2016 року про те, що розгляд заяви відбудеться на позачерговому засіданні ради профілактики закладу після відновлення навчально-виховного процесу. Зазначає, що враховуючи ситуацію, що склалася в З-В класі, адміністрація навчального закладу постійно контролювала стан навчального-виховного процесу в класі, проте відповідачі продовжували систематично скаржитися на [PERSON], на вчителів, на позивача, звинувачуючи в невиконанні своїх посадових обов'язків, у змові членів трудового колективу, яка направлена на цькування їхньої малолітньої доньки [PERSON]. 25.03.2016 року після 10:00 години до кабінету [PERSON] зайшли відповідачі та в розмові почали поводити себе неналежним чином, а саме: голосно кричали, погрожували звільненням позивача і заступників директора з займаних посад та притягненням до кримінальної відповідальності. Така дії відповідачів призвели до різкого погіршення стану здоров'я позивача, тому медична сестра викликала екстрену медичну допомогу. 28.03.2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Кіровоградського відділу поліції ГУНПУ в Кіровоградській області з заявою про притягнення до відповідальності [PERSON] як директора НВО № 20 та заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON] у зв'язку з тим, що нібито неодноразово вчиняли злочинні та протиправні дії відносно їх доньки, [PERSON], та до них особисто. У заяві відповідачі звинувачують позивача у тому, що вона погрожувала створити нестерпні умови для навчання їхньої доньки та погрожувала безпосередньо їм. [PERSON] є директором навчального закладу, тому такі безпідставні звинувачення [PERSON] у вчиненні нею, як посадовою особою, злочинних дій щодо їхньої неповнолітньої доньки, ображає її як громадянина та підриває її авторитет в очах трудового колективу, учнів школи та батьківської громади, завдає шкоди честі, гідності й діловій репутації, поставлені під сумнів з боку керівництва професійні якості як керівника навчального закладу. Безпідставні звинувачення щодо некомпетентності, невідповідності займаній посаді, щодо цькування неповнолітніх учнів принижують її, викликають розлад емоційного стану, завдають душевний біль і моральні страждання, так як ця інформація розповсюджена заявами до управління освіти Кіровоградської міської ради та Відділу поліції ГУНП Кіровоградської області, призводить до того, що люди та керівництво вважають, що позивач дійсно здатна на погрози та цькування неповнолітніх дітей. Вказує, що у зв'язку з довготривалим постійним конфліктом ініційованим батьками учениці [INFO], у позивача погіршився загальний фізичний стан, порушився сон та апетит, вона переживає душевні страждання. Крім позивача обвинуваченими в порушенні законодавства, в бездіяльності по відношенню до захисту [PERSON], та недотриманні своїх посадових обов'язків стали заступники директора з навчально-виховної роботи [PERSON], [PERSON]. [PERSON] О.А., соціальний педагог [PERSON], практичний психолог [PERSON], класний керівник [PERSON], учитель музики [PERSON], учитель фізичної культури [PERSON], вчителі початкових класів [PERSON], [PERSON], [PERSON], секретар-друкарка [PERSON], медична сестра [PERSON] Вважає, що таке безпідставне прискіпливе ставлення [PERSON] до працівників навчального закладу, систематичні скарги, погрози, звинувачення тримають людей у постійній напрузі, моральній пригніченості, страху, що завдає великої шкоди навчально-виховному процесу, нівелює роботу всього педагогічного колективу, сприяє формуванню негативного іміджу навчального закладу. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Позивач пояснила суду, що 25.12.2015 року на її ім»я від [PERSON], матері учениці [INFO], надійшла заява з проханням звернути увагу на події, які відбуваються в класі. В ході бесіди з вчителями, позивач прийшла до висновку, що обставини, викладені у заяві, перебільшені та не несуть негативних наслідків. Крім того, батьки інших учнів не звертались зі скаргами на поведінку [PERSON]. Водночас аналогічна заява від [PERSON] надійшла до департаменту освіти і науки, що на думку позивача свідчить про те, що відповідач не дочекавшись відповіді директора та результатів розгляду заяви, звертається до вищих органів державної влади. 12 січня 2016 року [PERSON] знову звернулася з претензією щодо поведінки учня [INFO], який нібито навмисно вдарив [PERSON], проте в ході бесіди з учнями класу, не було підтверджено даний факт. Однак відповідачі продовжували стверджувати, що в класі постійно відбуваються знущання над їх донькою та не прислухались до адміністрації навчального закладу щодо порад з приводу подолання конфлікту. 18 січня 2016 року [PERSON] звернулась із заявою про встановлення [PERSON] на внутрішньошкільний облік. Позивач зазначила, що враховуючи ситуацію в класі, адміністрацією закладу постійно контролювався стан навчально-виховного процесу, проводились бесіди з учнями та спостереження за їх діяльністю, проведена робота по вивченню взаємовідносин між учнями в класі. Адміністрація школи та педагогічний колектив завжди намагались йти на зустріч відповідачам для знаходження взаєморозуміння, проте у останніх все одно виникали постійні скарги. 18 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до директора навчального закладу [PERSON] із письмовою заявою щодо розслідування обставин ситуації, яка склалась між її донькою ученицею 3-В класу [PERSON] та батьком учня цього ж класу [PERSON] 22.02.2016 року за підсумками з»ясування даного випадку, комісією було встановлено, що даний випадок не класифікується як нещасний та не підлягає розслідуванню, проте відповідачі, не погоджуючись з таким рішенням, звернулись зі скаргами до міського управління освіти та департаменту освіти і науки. За результатами перевірок, проведених цими органами, позивач та вчитель [PERSON], яка в день інциденту перебувала на групі продовженого дня, отримали догани. 30 червня 2016 року вказані догани були зняті. Після цього випадку [PERSON] була відсутня на заняттях з 18 лютого по 28 березня 2016 року, на неодноразові телефонні дзвінки мати дівчинки уникала конкретної відповіді щодо відсутності дитини, тому матері було направлено листи з пропозицією зустрічі для врегулювання ситуації. 25.03.2016 року о 09:50 години до кабінету позивача зайшли громадяни [PERSON] та [PERSON] та поводили себе неналежним чином, а саме: голосно кричали, погрожували звільненням позивача і заступників директора з займаних посад та притягненням до кримінальної відповідальності, що змусило викликати правоохоронні органи. Згодом відповідачі безперешкодно покинули приміщення школи, а позивачу викликали швидку медичну допомогу у зв»язку з поганим самопочуттям та підвищенням артеріального тиску. 28.03.2016 року відповідачі звернулися до Кіровоградського відділу поліції ГУНПУ в Кіровоградській області з заявою про притягнення до відповідальності [PERSON] як директора НВО № 20 та заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON] у зв'язку з тим, що вони неодноразово вчиняли злочинні та протиправні дії відносно їх доньки, [PERSON], та до них особисто. Крім того, 13.04.2016 року до директора навчального закладу знову звернулись батьки [PERSON] із завою про побиття учнем [PERSON] їх доньки, проте зі слів учнів навпаки [PERSON] була ініціатором конфлікту. Позивач звернула увагу суду на те, що протягом 2015-2016 рр. від відповідачів надійшло сім заяв в усній та письмовій формах, протягом року НВО №20 перевірялося шість разів, позивача, вчителів та батьків учнів викликали до прокуратури та органів внутрішніх справ, проте всіма інстанціями не було встановлено порушень у роботі школи, які б загрожували життю та здоровю дітей. Вказує, що дії [PERSON] та [PERSON] заважають працювати, підривають роботу всього педагогічного колективу, шкодять іміджу закладу та репутації всієї школи та позивача особисто. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що звернення до поліції не є розповсюдженням неправдивої інформації і не може розглядатись як приниження честі, гідності та ділової репутації, які і звернення до управління освіти Кіровоградської міської ради.. Відповідно до листа Державної інспекції навчальних закладів України ДІНЗ України від 29.04.2016 року, позивач притягнута до дисциплінарної відповідальності за недостатній контроль за виконанням посадових обов'язків педагогічними працівниками, що свідчить про правдивість відомостей викладених в заявах за наслідком розгляду яких її притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Крім того, позивач не наділена повноваженнями діяти від імені інших осіб, тому її посилання на порушення прав інших осіб не ґрунтуються на законі. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі /а.с. 70-72, 194 197, 202/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду невідомі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір»ю учня [INFO], пояснила суду, що 13.04.2016 року їй зателефонували зі школи з проханням терміново приїхати, тому що у школі були працівники поліції, яких викликали відповідачі. Згодом зі слів сина, їй стало відомо, що [PERSON] прийшов до друзів у інший клас, а [PERSON] не впускала його, тримала двері, хапала за шию, за вуха. Вказала, при бесіді [PERSON] та [PERSON] кричали, погрожували їй зверненням до суду, прокуратури. За фактом побиття її сина, [PERSON] зверталась до правоохоронних органів, однак справу було закрито, так як [PERSON] не досягла віку притягнення до кримінальної відповідальності. Після вказаного інциденту, конфліктних ситуацій між дітьми або з батьками [PERSON] не виникало. Свідок [PERSON], яка працює психологом НВО №20, пояснила суду, конфлікти між батьками [PERSON] та адміністрацією навчального закладу почались ще 2015 року з інциденту з [PERSON], щодо побиття ним [PERSON]. Зазначила, що [PERSON] постійно втручається в навчально-виховний процес, погрожує керівництву та вчителям. У зв»язку з такою поведінкою відповідачів, батьки вісьмох учнів перевели своїх дітей до інших класів або навчальних закладів. В березні-квітні 2016 року до неї, як до психолога школи, звернулись батьки [PERSON] з приводу бездіяльності щодо пробиття їх дитини [PERSON], для вирішення ситуації, вони звернулись до директора школи, проте під час бесіди відповідачі поводили себе некоректно, погрожували. Весь конфлікт відбувався на очах вчителів, учнів, батьків інших учнів, так як в той час була перерва між уроками, тому вважає, що такі дії та ініційовані відповідачами перевірки підривають авторитет [PERSON] як директора навчального закладу та впливають на рейтинг школи. Свідок [PERSON], пояснила суду, що працює заступником директора з навчально-виховної роботи. Їй відомо, що конфліктні ситуації, пов»язані із сім»єю [PERSON], виникають з 2015 року. В лютому 2016 року, директор [PERSON] була відсутня на роботі, так як була на конкурсі за наказом управління освіти. [PERSON] зателефонувала медична сестра та повідомила про випадок, який мав місце на групі продовженого дня за участі [PERSON] та батька учня [PERSON]. Дівчинка вже знаходилась у медичному пункті, скаржилась на погане самопочуття, тому свідок запропонувала медичній сестрі викликати швидку медичну допомогу. [PERSON] спустилась вниз, так як є відповідальною за роботу медичного пункту, в цей час дитина вже лежала на кушетці і їй назустріч біг [PERSON] разом з поліцією, при цьому чула погрози в свій бік. [PERSON] забрали до лікарні, виявилось, що у дівчинки був нервовий зрив через те, що батько [PERSON] звернувся до неї з пропозицією щоб вона не зачіпала його сина. [PERSON] не була госпіталізована, була надана консультативна допомога та вона деякий час знаходилась на амбулаторному лікуванні. Всі звинувачення [PERSON] та [PERSON] у виникненні вказаної ситуації були адресовані в бік директора школи, мотивуючи тим, що вона допустила те, що батько [PERSON] зайшов до класу. Всі розмови супроводжувались погрозами і відбувались при підлеглих, що підриває авторитет [PERSON] як директора школи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що працює соціальним педагогом в НВО №20. 19.02.2015 року працювала на групі продовженого дня, коли стався конфлікт між [PERSON] та [PERSON], при цьому нею були вжито всіх необхідних заходів, повідомлено батьків, проведено бесіду з батьками. [PERSON] в наступні дні була присутня на заняттях та на стан здоров»я не скаржилась. Через деякий час після конфлікту зверталась до прокуратури зі скаргою на погрози життю та здоров»ю її та її дитини з боку [PERSON]. 25.03.2016 року не була безпосереднім свідком інциденту між директором школи [PERSON] та відповідачами, бачила наслідки скандалу. Зі слів інших працівників школи, їй відомо, що у з»язку з поганим самопочуттям [PERSON] викликали швидку медичну допомогу. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача [PERSON], покази свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.03.2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Кіровоградського ВП ГУ НПУ в Кіровоградській області із заявою, якою просили притягнути до відповідальності директора НВО №20 [PERSON] та заступника директора по навчально-виховній роботі [PERSON], які неодноразово вчиняють злочинні та протиправні дії відносно їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та до відповідачів /а.с. 39-40/. Заява мотивована тим, що 25.03.2016 року відповідачі прийшли до школи для залагодження конфліктної ситуації, проте під час розмови директор школи [PERSON] поводила себе некоректно, підвищувала голос, погрожувала, що створить нестерпні умови для навчання їх дитини, погрожувала відповідачам розправою через скарги на бездіяльність адміністрації школи. Також вказали, що заступник директора по начально-виховній роботі [PERSON] перешкоджала їм покинути приміщення навчального закладу. Згідно висновку по результатах розгляду матеріалів ЄО від 31.03.2016 року, в ході проведення перевірки, директор [PERSON] заперечила всі факти викладені у заяві, пояснила, що [PERSON] вчинив сварку та психологічно тиснув на неї. При співбесіді з громадянами та можливими свідками, вони пояснили, що з даного приводу їм нічого не відомо. Грубих порушень публічного порядку виявлено не було /а.с. 60/. Як вбачається з матеріалів справи, конфліктні ситуації між батьками [PERSON] та адміністрацією і вчителями «Навчально-виховного об'єднання «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів № 20 - дитячий юнацький центру «Сузір'я» почались задовго до призначення [PERSON] на посаду директора вказаного навчального закладу. 19.02.2015 року о 16:30 відбувся інцидент між учнями [PERSON] та [PERSON] під час роботи групи продовженого дня, у результаті якого [PERSON] вдарила рукою по обличчю [PERSON] У відповідь хлопець відштовхнув її від себе, не втримавшись, [PERSON] впала на підлогу. Вказаний випадок був предметом розгляду перевірок та за несумлінне виконання посадових обов»язків та незадовільний контроль за діяльністю груп продовженого дня заступнику навчально-виховної роботи [PERSON] оголошено догану. [PERSON] було призначено на посаду директора «Навчально-виховного об'єднання «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів № 20 - дитячий юнацький центру «Сузір'я» 01 жовтня 2015 року (наказ управління освіти від 28.09.2015 року №655-к) /а.с. 63/. 25 грудня 2015 року [PERSON], мати учениці [INFO], звернулась до директора НВО №20 [PERSON] з проханням вжити заходів до вчителів початкових класів, які спричиняють психологічний тиск на її дитину, та взяти під особистий контроль учня [INFO], який ображає [PERSON] /а.с. 22/. 18 січня 2016 року [PERSON] повторно звернулася до позивача з заявою, в якій вимагала поставити на внутрішньо шкільний облік учня З-В класу [PERSON] /а.с. 35-36/. Як вбачається з витягу з протоколу №4 засідання ради профілактики з попередження правопорушень серед учнів від 11 лютого 2016 року, учня [INFO], що його поведінка задовільна і не відповідає критеріям Положення про раду з профілактики правопорушень про взяття на внутрішньошкільний облік /а.с. 28-29/. 17.02.2016 р. відбувся черговий інцидент, вже між [PERSON] та батьком учня [INFO], який зайшов до групи продовженого дня та спілкувався з дівчинкою з приводу того, щоб вона не зачіпала його сина. Відповідно до наказу управління освіти Кіровоградської міської ради №43-в від 26 лютого 2016 року, за результатами роботи комісії управління освіти Кіровоградської міської ради щодо перевірки дій дирекції НВО №20 при вивченні обставин ситуації, яка склалась між ученицею 3-В класі [PERSON] та батьком учня цього ж класу [PERSON] 17.02.2016 року, з»ясовано, що вчитель [PERSON] не вжила дієвих заходів по попередженню виникнення конфлікту, тому оголошено догану директору НВО №20 [PERSON] за недостатній контроль за виконанням посадових обов»язків педагогічними працівниками начального закладу, оголошено догану вчителю НВО №20 [PERSON] за неналежне виконання посадових обов»язків /а.с. 156/. Згідно відповіді Державної інспекції навчальних закладів України ДІНЗУ Країни №01-26/724 від 29.04.2016 року, [PERSON] на її звернення щодо ситуації, яка склалась у комунальному закладі «Навчально-виховне об»єднання «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів №20 дитячий юнацький центр «Сузір»я» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області, було повідомлено, що підстав для визнання неправомірними дій керівника НВО «Сузіря» у зв»язку з тим, що не був оформлений акт за формою Н-Н немає, оскільки [PERSON] не було надано копії підтверджуючих медичних документів про стан здоровя її доньки внаслідок її травмування 17 лютого 2016 року на групі продовженого дня. Також повідомлено, що питання звільнення з посади керівника та педагогічних працівників комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснюється місцевими органами управління освіти /а.с. 74-75/. 13.04.3016 року знову виник інцидент за участі [PERSON], о 10 год. 40 хв. учень 3-Б класу [PERSON] захотів зайти у кабінет, де знаходились учні 3-В класу, проте [PERSON] не пускала його до класу, почала зачиняти двері, [PERSON] пручався, тоді [PERSON] схватила його за шию, смикала за вухо. Артем відштовхнув дівчинку, вона зачинила двері, а [PERSON] пішов до свого класу. За рішенням комісії комунальному закладі «Навчально-виховне обєднання «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів №20 дитячий юнацький центр «Сузіря» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області від 18.04.2016 року по зясуванню обставин ситуації, яка сталася 13 квітня 2016 року в 3-В класі, даний випадок не вважається як нещасний та як такий, що підлягає розслідуванню /а.с. 57/. В 2017 року [PERSON] звернулась до Кіровоградської місцевої прокуратури з заявою про напад на її доньку учня школи в ній навчається та спричинення їй тілесних ушкоджень (а.с. 194, 195). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Відповідно до п. 16 вказаної Постанови Пленуму ВСУ у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації має право на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила, і у такий же спосіб, у який вона була поширена. Під недостовірною інформацією слід розуміти таку інформацію, що не відповідає дійсності. Цивільно-правове поняття спростування має конституційно-правове закріплення (ч.4ст.32 Конституції). В розумінні даної норми закону звернення особи до державних органів влади не можуть розглядатися як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично на меті цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи. Також, у рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2003\~від 10 квітня 2003 року, зазначено, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами і не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоду інтересам посадової чи службової особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що дії, пов'язані зі зверненнями до посадових осіб органів державної влади, минаючи, на думку позивача, навчальний заклад, не можуть вважатися поширенням інформації, оскільки вони є реалізацією конституційного права громадян на звернення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач всупереч ст.60 ЦПК України не надала суду доказів того, що мета звернення відповідачів до державних органів освіти та органів внутрішніх справ не була викликана наміром виконати свій громадський обов'язок та захистити свої права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Суд не вважає доведеним факт того, що наведені у зверненні відповідачів до правоохоронних органів від 28.03.2016 року обставини були для них завідомо неправдивими. Крім того, із змісту звернення вбачається, що наведені відповідачами обставини є переважно їх висновками та особистою оцінкою фактів та обставин, з приводу чого просили вжити заходів. Таким чином, на підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки при розгляді справи не було встановлено, що заяви [PERSON] та [PERSON] були подані до державних органів з метою приниження честі, гідності та ділової репутації [PERSON], інші доводи позивача також були предметом ретельного дослідження в межах цивільного провадження, проте не зайшли свого підтвердження під час розгляду справи, події 25.03.2016 року в розумінні ст. 277 ЦК України не знайшли свого підтвердження та недоведені належними та допустимими доказами, та як підтверджено при розгляді справи представником відповідача конфлікт є триваючим, оскільки не зважаючи на позитивні характеризуючи дані дитини відповідачів [PERSON], їй знов таки під час розгляду справи в суді були завдані тілесні ушкодження учнем школи в якій вона навчається. Таким чином, обставини за яких батьки [PERSON] звертались до різних органів не лише мали місце, а й продовжують відбуватись у часі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed