Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, у якому з урахуванням уточнень зазначив, що на підставі договору дарування від 19.02.2009 р. йому на праві власності належать незавершений будівництвом житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка площею 0,122 га, кадастровий номер 5123755100:02:004:0547, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Овідіополь, вул. Молодіжна,1 «В». Постановою від 14.06.2013 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції [PERSON] у виконавчому провадженні №38021501 з виконання рішення Овідіопольського районного суду від 22.04.2013 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу зі сплати аліментів у розмірі 23\~878 грн. 95 коп. був накладений арешт та заборона відчуження зазначеної вище земельної ділянки, як належної боржнику [PERSON]. Посилаючись, що саме він був і є власником земельної ділянки, що постанова державного виконавця винесена на порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», позивач просив: визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ щодо накладення постановою від 14.06.2013 р. арешту на земельну ділянку та заборони її відчуження; скасувати зазначену постанову державного виконавця; звільнити земельну ділянку з-під арешту та виключити з акту опису нерухомого майна, скасувати заборону її відчуження; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відповідний реєстраційний запис. (75-81) В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю і просив суд розглянути справу за його відсутності. (а.с. 158) Представник Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, а тому справа розглянута судом за його відсутності? що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. (а.с. 146) У письмових запереченнях відділ державної виконавчої служби просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити, посилаючись, що позов безпідставний. (а.с. 28-46) Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до положень ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту. Статтею 125 Земельного Кодексу України в редакції Закону№ 1066-VI від 05.03.2009 р. встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин було передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого 19.02.2009 р. договору дарування земельної ділянки [PERSON], який є рідним братом позивача, подарував останьому земельну ділянку площею 0,122 га, кадастровий номер 5123755100:02:004:0547, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Овідіополь, вул. Молодіжна,1 «В». (а.с. 11) Законом України № 1066-VI від 05.03.2009 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» були викладені у новій редакції статті 125 і 126 ЗК України, встановлено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права; внесені зміни до ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" щодо обовязкової державної реєстрації права власності на земельні ділянки. При цьому ст. 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного вище Закону було встановлено, що положення цього Закону щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у частині другій статті 126 Земельного кодексу України ( 2768-14 ), поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були. В такому випадку нотаріус, який посвідчив (видав) відповідний документ, звертається з письмовим запитом до органу, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, про підтвердження того, що державний акт на право власності на землю (земельну ділянку) не виданий новому власнику земельної ділянки. Після надходження до нотаріуса письмового підтвердження такого факту державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю або державний акт на право власності на земельну ділянку вилучається нотаріусом із його справ та після здійснення відмітки про перехід права власності на неї, долучається до відповідного документа, зазначеного у частині другій статті 126 Земельного кодексу України ( 2768-14 ). Термін розгляду зазначеного запиту органом, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, не повинен перевищувати 14 календарних днів. Статтею 3 цих же Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень: відмітку про відчуження земельної ділянки на державному акті на право власності на землю (земельну ділянку), що відчужується, здійснює нотаріус та орган, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок; право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки. Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2009 р. N 439 був затверджений «Порядок здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку», за яким відмітку на державному акті про перехід права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди зобовязаний був робити нотаріус, а територіальний орган Держземагентства за місцем знаходження земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня подання до нього документа про перехід права власності на земельну ділянку зобовязаний був проставити на державному акті відмітку про реєстрацію права власності на неї встановленого змісту та внести відповідні відомості до Поземельної книги про державну реєстрацію права власності. Всупереч наведених вище положень закону та постанови Кабінету Міністрів України позивач право власності на земельну ділянку не зареєстрував, а лише 07.06.2014 р. звернувся до Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції і зареєстрував право власності на земельну ділянку. Свідоцтво про право власності на це майно згідно чинного на той час законодавства отримав 24.06.2014 р.(а.с. 13-14) 20.05.2013 р. державним виконавцем відділу ДВС Овідіопольського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №38021501 з виконання рішення Овідіопольського районного суду від 08.04.2013 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки за несплату аліментів у розмірі 23878 грн. 95 коп. (а.с. 30-31) Позивач не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку. Відділ Держземагентства в Овідіопольському районі не вніс згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 р. №439 до Поземельної книги запису про державну реєстрацію права власності позивача на земельну ділянку, а тому 12.06.2013 р. на запит державного виконавця повідомив, що власником земельної ділянки є не позивач, а відповідач [PERSON]. (а.с. 40) Постановою від 14.06.2013 р. державний виконавець правомірно у виконавчому провадженні №38021501 наклав арешт на належну відповідачу [PERSON] земельну ділянку, розташовану по вул. Молодіжна,1 «в», в смт Овідіополі, та заборонив відчуження цього майна, тому, що саме він був власником цієї земельної ділянки. (а.с. 41) Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19.10.2015 р., яка вступила в законну силу 15.12.2015 р., задоволено адміністративний позов [PERSON] до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області [PERSON], реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції, за участю третьої особи [PERSON]. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції [PERSON] №13997536 від 24.06.2014 р. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,122 га, кадастровий номер 5123755100:02:004:0547, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Овідіополь, вул. Молодіжна,1 «в». (а.с. 152-155, 108-110) В порядку виконання зазначеної постанови Одеського окружного адміністративного суду була скасована державна реєстрація права власності позивача на земельну ділянку. (а.с. 151, 156-157 ) Позивач не є власником земельної ділянки станом на цей час, не був власником земельної ділянки станом на 14.06.2013 р., а тому будь-яких законних прав та інтересів постановою державного виконавця від 14.06.2013 р. про накладення арешту та заборону відчуження цього майна не порушено. Також позивач не був стороною виконавчого провадження, у якому державним виконавцем накладено арешт на земельну ділянку, і відповідно до ст. 383 ЦПК України, ч. 1 ст. 12, ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» не вправі оскаржувати дії чи бездіяльність державного виконавця у цьому виконавчому провадженні. Таке право мав боржник [PERSON], але цим правом він не скористався. За таких обставин суд дійшов до висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed