Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09 грудня 2003 року позивач разом зі своїм співмешканцем [PERSON] придбали у [PERSON] та [PERSON] за 4000 (чотири ) тисячі гривень на підставі договору куплі-продажу за № 2-3042, який було укладено на Товарній біржі «ВА-Банк» домобудівлю, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та складається з житлового будинку літ. «А» - стіни очерет, житловою площею 20,9 кв.м., загальною площею 36,4 кв.м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В», «Г», «Д», «Ж.», туалет літ. «Є», помпа 1, огорожа 2,3, підвал 4. Домобудівля розташована на землі місцевої ради. Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №2172920 від 03.12.2003). Вказана домобудівля належала продавцю на праві власності, видане на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом /ВАР923799/ від 28.11.2003, посвідченого Голопристанським держконтролем, реєстр. №2504, зареєстрованого Херсонським бюро технічної інвентаризації, та внесено до реєстру прав на нерухоме майно, реєстраційний № 3540472, (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2172888 від 03.12.2003). Продавець, як власник мав право продажу будинку. За вказаний будинок покупцями були сплачені кошти у повному обсязі та прийнято житловий будинок, тобто виконані всі умови договору купівлі-продажу житлового будинку. Весь користування будинком вона разом зі співмешканцем сплачували за комунальні послуги на підставі розрахункової книжки за послуги з постачання природного газу за №5456 особового рахунку, який оформлено за [PERSON] та відповідно рахунків за спожиту електроенергію за особистим рахунком № [NUMBER] , який теж оформлено на [PERSON] . Співмешканець позивача [PERSON] , [INFO] , помер у віці 78 років 17 липня 2018 року. На момент звернення позивач має намір відчужувати частину свого майна, але звернувшись до нотаріуса вона отримала усну відмову, на підставі того, що договір купівлі-продажу за №2-3042, який було укладено на Товарній біржі "Ва-Банк" є не дійсним та відповідно не є правовстановлюючим документом на майно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив не подала. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. ст.12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09 грудня 2003 року позивач разом зі своїм співмешканцем [PERSON] придбали у [PERSON] та [PERSON] за 4000 (чотири) тисячі гривень на підставі договору куплі-продажу за № 2-3042, який було укладено на Товарній біржі «ВА-Банк» домобудівлю, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та складається з житлового будинку літ. «А» - стіни очерет, житловою площею 20,9 кв.м., загальною площею 36,4 кв.м., літня кухня літ. «Б» сараї літ. «В», «Г», «Д», «Ж.», туалет літ. «Є», помпа 1, огорожа 2,3, підвал 4. Домобудівля розташована на землі місцевої ради. Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №2172920 від 03.12.2003). Вказана домобудівля належала продавцю на підставі права власності, видане на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом /ВАР923799/ від 28.11.2003, посвідченого Голопристанським держконтролем, реєстр. №2504, зареєстрованого Херсонським бюро технічної інвентаризації, та внесено до реєстру прав на нерухоме майно, реєстраційний № 3540472, (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2172888 від 03.12.2003) (а.с. 6). Зі слів представника позивача за вказаний вище будинок [PERSON] зі своїм співмешканцем сплатили кошти у повному обсязі та прийняли житловий будинок. Відповідно п.7 Договору, Покупець в особі [PERSON] та [PERSON] , здобуває право власності на домоволодіння з моменту підписання даного Договору. П.12 Договору передбачає, що у відповідності до положення ст. 227ЦКУ (у ред. 1963), цей договір підлягає реєстрації в Голопристанському бюро технічної інвентаризації і за умови п.15 передбачено, що оригінал цього договору передається до БТІ з метою подальшої реєстрації. Також в договорі, згідно п.13 визначено, що Договір не підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що 19 грудня 2003 року Голопристанським БТІ. Було зареєстровано домобудівлю в реєстровій книзі №7 за реєстровим № 2100, про що було зроблено відмітку на сторінці оригіналу договору купівлі-продажу. Крім того, згідно даних витягу від 14.01.2004, № 2556548 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, Херсонське державне бюро технічної інвентаризації, зареєстрований на праві спільної часткової власності по 1/2 за [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що за період володіння та користування будинком Позивач разом зі своїм співмешканцем сплачували комунальні послуги з постачання природного газу, (особистий рахунок, відкритий на [PERSON] ), та відповідно рахунків за спожиту електроенергію (особистий рахунок № [NUMBER] , відкритий на [PERSON] ) (а.с. 12-14). [INFO] [PERSON] - [INFO] , помер у віці 78 років (а.с. 10). Згідно повідомлення Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області вбачається, що після смерті [PERSON] (померлого [INFO] ) в Голопристанській ДНК заведено спадкову справу №259/2018 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від [PERSON] , [INFO] , мешкає в [ADDRESS] , що надійшла до Голопристанської ДНК 12.10.2018 за №880. Свідоцтво на спадщину не видавались. Відомості про інших спадкоємців у Голопристанській ДНК відсутні. До правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, оскільки взаємні права та обов`язки відповідно до правочину виникли в 1998 році під час дії ЦК УРСР. Статтею 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угода зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963р.) та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Згідно ст.ст. 317, 319 та 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, йому належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, і він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed