Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

03.09.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд встановити йому час та дні для зустрічей з сином [PERSON] [INFO], а саме: в період зимових шкільних канікул відповідно до їх щорічного розкладу - через день з 10 до 20 години без присутності матері; в літній період з 01 червня до 27 серпня включно - через день з 10 до 20 години без присутності матері. Також просив надати йому можливість спільного відпочинку та оздоровлення з сином один раз на рік в літній період, тривалістю не менше 16 календарних днів, на території України без присутності матері. Свої вимоги мотивує тим, що між позивачем та відповідачем 03.12.2005 року було укладено шлюб, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що сторони проживали однією сім'єю в м. Тбілісі до липня 2010 року, після чого відповідач вивезла дитину з м. Тбілісі та з того часу не повернулася. Посилається, що відповідач перешкоджає позивачу брати участь у вихованні дитини, не дає можливості бачитися з сином та неправомірно реалізує свої материнські права. Позивач вважає, що дії відповідача порушують його права, як батька на спілкування з дитиною та його виховання. Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначили, що з 2012 року по 2015 рік позивач до сина жодного разу не приїжджав, а спілкування по телефону відбувалося дуже рідко та після відповідного спілкування з позивачем, дитина перебувала у поганому настрої та нервувала. Вважають, що позов не підлягає задоволенню, оскільки спілкування батька не відповідає інтересам та буде перешкоджати нормальному розвитку дитини. З огляду на викладене, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник Відділ опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти позову заперечував частково та просив ухвалити рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування Солом»янської районної в м.Києві державної адміністрації від 17.02.2016 року за №108-2522 та інтересів дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною 4 ст. 19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Частиною 5 даної норми визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження від 30.08.2010 року (а.с.10-12). Також, судом встановлено, що дитина на даний час проживає разом з відповідачем. Як встановлено в суді та не заперечувалося сторонами по справі, що між позивачем та відповідачем виникли конфліктні стосунки на ґрунті особистих неприязних стосунків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що відповідачем не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що [PERSON], як батько дитини, несе загрозу та його спілкування суперечить інтересам дитини. В рекомендаціях консультативного висновку психолога дитячої поліклініки від 14.12.2015 року, на який відповідач посилається в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зазначено можливість обмеження спілкування дитини з батьком. Проте, жодних обставин щодо усунення спілкування батька з дитиною не містить. Також відповідачем не надано доказів, що позивач застосовував фізичне або психічне насильство, недопустимі методи виховання відносно дитини. В суді беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі склалися конфліктні неприязні стосунки, які самі по собі не можуть впливати, та як наслідок, усунути позивача від спілкування з сином. Та обставина, що між сторонами виникають конфлікти при їх спілкуванні пов'язується відсутністю компромісу щодо порядку зустрічні та вихованню дитини та наявністю стійких неприязних стосунків. З пояснень представника позивача встановлено, що позивач прагне приймати участь у вихованні сина та створювати для нього необхідні умови щодо його розвитку, підтримання нормального здоров'я та відпочинку. Згідно Висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації за №108-2522 від 17.02.2016 року вбачається, що виходячи з наявних матеріалів справи та інтересів малолітнього, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON], 2007 р.н., а саме, під час його приїзду до Києва щоденно протягом одного тижня взимку під час зимових канікул з 10.00 год. до 19.00 год. та трьох тижнів під час літніх канікул з 10.00 год. до 19.00 год., за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. Суд вважає, що такий порядок узгоджується з вимогами чинного законодавства, відповідає інтересам дитини та обставинам справи. Таким чином, вирішуючи даний спір, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково та вважає за необхідне встановити регламент побачень [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], протягом одного тижня взимку під час зимових канікул з 10.00 год. до 19.00 год. та трьох тижнів під час літніх канікул з 10.00 год. до 19.00 год. за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. Суд вважає, що саме вказаний порядок зустрічі позивача з сином, попередня узгодженість таких зустрічей з матір»ю дитини, не призведе до порушення прав та інтересів як позивача, так і самої дитини. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача в іншій частині позову, як такі, що суперечить інтересам дитини виходячи з віку дитини, його психічного та фізичного розвитку, ступеню прихильності до матері. Враховуючи законодавчі рекомендації при вирішенні питань, пов'язаних з розглядом спорів щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, суд вважає, що розлучення малолітньої дитини з матір'ю на більш тривалий час, буде суперечити її інтересам та способу життя, до якого вона звикла і який у неї склався, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в іншій частині позову. З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial