Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

07 квітня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що вона та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Через проведення у місті Луганську антитерористичної операції, вона влітку 2014 року разом із неповнолітньою дитиною та матір'ю виїхали проживати до міста Дніпропетровська, де вона має приватну квартиру, а відповідач залишився проживати у місті Луганську і заявив що він буде переїжджати проживати до Російської Федерації. Донька з народження має вроджену хворобу, а саме: гідроцефальний синдром пренатального ґенезу, у зв'язку з чим потребує постійного нагляду лікарів та лікування. Крім того під час перебування у місті Луганську моральний стан доньки погіршився, оскільки постійні обстріли, вибухи та люди у воєнній формі зі зброєю в руках пагубно вплинули на її психічний стан. Протягом останнього часу відповідач участі у вихованні дитини не приймає, інколи надсилає гроші, при цьому ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон для лікування та оздоровлення. Тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про надання дозволу на тимчасові виїзди за кордон неповнолітньої [PERSON] без згоди та супроводу відповідача в літній проміжок часу (червень, липень, серпень) строком до трьох місяців до повноліття дитини та про надання дозволу на подачу заяви та видачу проїзного документу дитини для виїзду за кордон без згоди батька до досягнення нею повноліття. Крім того просила допустити рішення до негайного виконання та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги, про що надала заяву. В заяві про розгляд справи у її відсутність зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся неодноразово, про що свідчать телефонограми, які містяться в матеріалах справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Луганську ради до суду не з'явився. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради до суду не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. У зв'язку з зазначеним, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2004 року, є батьками неповнолітньої [PERSON], про що свідчать такі документи, як: копія свідоцтва про одруження та копія свідоцтва про народження ( а.с., а.с 8, 9). Такими письмовими доказами, як: копією історії розвитку дитини (а.с, а.с. 15-18); протоколом УЗІ дослідження нейросонографії від 15.11.2006 року (а.с. 19); висновком лікаря - нарколога від 21.08.2014 року ( а.с.20) ; висновком ехоенцефалоскопії від 31.03.2015 року (а.с.21); висновком діагностики від 31.03.2015 року (а.с., ас. 22,23); виписним епікризом від 16.03.2015 року (а.с.53); висновком з відділу малоінвазиних методів діагностики та лікування від 28.04.2015 року ( а.с. 53); протокол УЗІ від 21.04.2013 року (а.с. 54); висновками лікарів невролога та ентеролога (а.с. 55) підтверджується факт захворювання неповнолітньої [PERSON], [INFO] від дня її народження до теперішнього часу на хворобу, яка потребує постійного лікування. Такими письмовими доказами, як: довідкою про первинну реєстрацію особи переселенця (а.с.10), довідкою від 30.12.2014 року № 1201683834 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с. 11) підтверджується факт проживання неповнолітньої [PERSON] разом із матір'ю - [PERSON] з 05.08.2014 року окремо від батька та перебуванні на її утриманні. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18- річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Як вбачається з положень ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міст проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (на далі «Закон»), за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Документами, що надають право на виїзд з України і виїзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18- річного віку. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до п.18 «Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» (в редакції затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380), оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разу, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до "Конвенції про права дитини", прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 рок, у в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Положення ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, в судовому засіданні не встановлено будь-яких перешкод для лікування та оздоровлення неповнолітньої [PERSON] за межами України, при цьому суд враховує що це буде відповідати її інтересам. Відсутність згоди з боку батька щодо виїзду неповнолітньої доньки за межі України на лікування та оздоровлення суперечить вищезазначеним вимогам діючого законодавства, а тому права [PERSON] підлягають судовому захисту. Разом з тим у суду відсутні підстави для допуску даного рішення до негайного виконання, оскільки це суперечить статті 367 ЦПК України. На підставі ст. 33 Конституції України, ст..ст. 7, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, ст.12 Закону України « Про охорону дитинства», ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Конвенцією про права дитини, прийнятою ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 року, Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57 ,

Outcome: partial