Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просила постановити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24.04.2010 року, який відповідно до Заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.08.2017 року був розірваний. Від спільного життя мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після розлучення відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з сином не спілкується взагалі, участі у вихованні дитини не приймає, будь-якої матеріальної допомоги не надає. Відповідно до Судового Наказу Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто з 18.07.2017 року до досягнення сином повноліття. Однак [PERSON] не сплачує аліменти на утримання сина та згідно довідки заборгованості по аліментах станом на 15.05.2019 року має заборгованість у розмірі 37799,47грн. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на дані обставини, позивач просила задовольнити позов, позбавивши відповідача батьківських прав. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.06.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.07.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просили суд їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Представник позивача адвокат Теренчук Є.М., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 06.09.2018 року та ордеру серії ОД №373629 від 06.09.2018 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, вважає, що позивач надала достатньо доказів умисного ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов`язків і позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином -поштою, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, про що є відповідні докази в матеріалах справи, але жодного поштового відправлення суду не отримав з причини відсутності за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у його відсутність суду не надав, не подав відзив. Представник третьої особи - служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Каберна І.Г. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала, не заперечували проти їх задоволення, суду пояснила, що після досконалого вивчення питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , комісія органу опіки та піклування прийшла до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2010 року, який відповідно до заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.08.2017 року був розірваний. ( а.с.8). Від шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, на підставі актового запису № 259, є відповідач [PERSON] ( а.с. 9). Відповідно до Вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.08.2016 року відповідач засуджений за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до обмеження волі на строк 4 роки. На підставі ст.ст. 75,76 КК України [PERSON] звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, 10 180 грн., моральної шкоди - 4 000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, 23 680 грн., моральної шкоди - 5 000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Державного бюджету України судові витрати у сумі 974,40 грн. ( а.с.18) Згідно Судового Наказу Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто 18.07.2017 року до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . ( а.с.19) Однак, [PERSON] зазначені аліменти не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 15.05.2019 року у розмірі 37799,47 грн., що підтверджується розрахунком Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області заборгованості по аліментах ( а.с.20-22). Відповідно до довідки № 1114, виданої виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради від 15.05.2019 року, син - [PERSON] , 2010 року народження проживає з матір`ю [PERSON] , 1983 року народження за адресою: [ADDRESS] (а.с.11 ). Відповідно до довідки № 27, виданої директором Лиманської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 Роздільнянської районної ради Одеської області від 15.03.2019 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] навчається в Лиманській ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 Роздільнянської районної ради Одеської області.( а.с. 24) Згідно характеристики малолітнього [PERSON] , 2010 року народження, наданої директором Лиманської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 Роздільнянської районної ради Одеської області, встановлено, що [PERSON] навчається в Лиманській ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 Роздільнянської районної ради Одеської області другий рік, мати цікавиться шкільним життям сина, відвідує батьківськи збори, приходить на індивідуальні консультації до вчителя та адміністрації школи, допомагає сину у навчанні, у підготовці до загальношкільних заходів, у хлопчика є все необхідне навчальне приладдя, шкільна і спортивна форма.( а.с.23) Згідно характеристики по місцю проживання позивача, наданої виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради Одеської області № 93/02-31від 15.05.2019 року, встановлено, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS] на утриманні має малолітнього сина [PERSON] , 2010 року народження, за період мешкання за вказаною адресою скарг та заяв до виконавчого комітету міської ради не надходило, за місцем проживання характеризується з позитивного боку. Батько дитини разом з сім`єю не проживає, вихованням сина не займається, матеріально не забезпечує, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. ( а.с.10) Згідно характеристики по місцю проживання відповідача, наданої виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради Одеської області № 97/02-31від 22.05.2019 року, встановлено, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , за період мешкання за вказаною адресою скарг та заяв від мешканців м. Роздільна до виконавчого комітету міської ради не надходило, до адміністративної відповідальності (за даними адміністративної комісії) не притягувався. ( а.с.13) Позивач звертаючись до суду з позовом, посилалась на те, що з моменту розлучення відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, не спілкується, не надає ніякої матеріальної допомоги, та усе це, на думку позивача, свідчить про умисне ухилення відповідача від виконання ним своїх обов`язків. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Згідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 61-36905св18. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до вимог частин 4 і 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки і піклування. Орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, їхнього ставлення до дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи та мають істотне значення. Також судом встановлено, що Роздільнянською РДА, як органом опіки та піклування було проведено вивчення питання соціальної характеристики [PERSON] та було надано висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав, відносно його малолітнього сина [PERSON] Даний висновок обґрунтований тим, що батько дитини не займається його вихованням та забезпеченням, його життям не цікавиться. ( а.с. 38-39) Суд не бере до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина, оскільки висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду ( ч.5 ст.19 СК України) та вважає, що обставини, на яких ґрунтується висновок Роздільнянської РДА, як органу опіки та піклування не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовується матеріалами справи. Крім того, суд не приймає до уваги письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , що є сусідами позивача і їм відомо, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні сина та не надає ніякої матеріальної допомоги, оскільки свідки: [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , та свідки ні яким чином не є сусідами позивача. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] не підтвердили суду, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обовязків, а лише зазначили, що їм відомо зі слів позивача, що після розлучення відповідач не надає допомоги на утримання сина і самі вони відповідача у місті Роздільній останні три роки не бачили. Суд не приймає до уваги та критично ставиться до "телеграми", яка надійшла до суду у поштовому конверті з адресою відправника: а/ с 19, Київ-121, 02121 , про визнання позову відповідачем [PERSON] , оскільки доказів її відправки відповідачем не надано, як і його перебування у місті Тирасполь, Республіки Молдова чи у місті Києві на час відправки вказаного листа (а.с.72-73). Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, наявність винної поведінки відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, та чи вживалися до нього заходи реагування. Матеріали справи таких посилань позивача належним чином також не підтверджують. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed