Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У липні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідачів Виконкому Миколаївської міськради та [PERSON], в обґрунтування якого вказала, що вона проживає у кімнаті [ADDRESS]. Вказана кімната розташована на 5-му поверсі цього гуртожитку. Позивачка спільно з іншими мешканцями 5-го поверху гуртожитку, користувались приміщенням, яке розташоване на сходовій клітинці, та на поверховому плані зазначено за [NUMBER] кімната відпочинку, усі вони зберігали свої речі, тобто фактично використовували його як комору. Але 20.07.2010 року Виконком Миколаївської міськради видав на ім'я [PERSON] ордер № 41 серії 000368 на вселення у вказане приміщення як у житлову кімнату [NUMBER], на сімю складом із трьох осіб: [PERSON], її чоловіку [PERSON] та їхньому неповнолітньому сину [PERSON] Позивачка зазначає, що вказаний ордер є незаконним через те, що [PERSON] не відноситься до пільгової категорії осіб, що потребують першочергового поселення у гуртожиток, і приміщення, на яке був виданий вказаний ордер, не є житловим, а тому має знаходитись у спільному користуванні мешканців 5-го поверху гуртожитку, в якому проживає позивачка. Крім цього, ордер за своєю формою не відповідає вимогам законодавства, та був виданий із порушенням вимог діючого законодавства. Посилаючись на викладене, позивачка просила: - визнати недійсним виданий [PERSON] ордер № 41 від 20.07.2010 року; - виселити [PERSON] разом із членами її сімї: [PERSON], та неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] без надання їм іншого житлового приміщення, із кімнати відпочинку [ADDRESS]; - визнати за позивачкою та іншими мешканцями 5-го поверху вказаного гуртожитку, які проживають у кімнатах [NUMBER], право користування спірною кімнатою, та зобовязати Виконком Миколаївської міськради передати її у їхнє спільне користування у якості кімнати відпочинку. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона разом із батьками та сестрою раніше проживала у кімнаті [NUMBER] цього ж гуртожитку, і після її одруження з [PERSON] та народженням у них дитини [PERSON], у вказаній кімнаті проживало фактично шість осіб. В подальшому, її сім'ї у порядку розширення була надана спірна кімната, у яку вони вселились. У 2011 році в сім'ї [PERSON] народилась друга дитина [PERSON], яка також була зареєстрована у спірній кімнаті, а у 2012 році був розірваний шлюб між відповідачкою та [PERSON], після чого останній виселився зі спірної кімнати і знявся з реєстрацією за цією адресою. Представник відповідача Виконкому Миколаївської міськради позов не визнав та пояснив, що відповідачці [PERSON] в установленому законом порядку був наданий ордер на спірну кімнату [NUMBER], так як її сімя потребувала покращення житлових умов, і дана кімната згідно технічної документації ніколи не була коморою для зберігання речей, а відносилась до житлових приміщень. Представник третьої особи без самостійних позовних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Адміністрації Корабельного району у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засіданні по справі повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов є таким, що не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] проживає у кімнаті [ADDRESS]. Даний гуртожиток перебуває у комунальній власності м. Миколаєва. Кімната, у якій проживає позивачка, має житлову площу 12,5 кв.м., та розташована на 5-му поверсі вказаного гуртожитку. Судовим розглядом встановлено, що відповідачка [PERSON] починаючи з 1994 року проживала у кімнаті [NUMBER] цього ж гуртожитку, разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON], та сестрою - [PERSON], що підтверджується довідкою ф.3 від 10.06.2010 р., яка наявна у матеріалах даної справи. В 2009 році [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], а [INFO] у них народився син [PERSON]. Сім'я відповідачки [PERSON] проживала у кімнаті [NUMBER], житловою площею 16,5 кв.м., разом із батьками відповідачки та її сестрою, і станом на початок 2010 року фактично у цій кімнаті проживало шестеро осіб. Із довідки № 1203 від 19.05.2010 року, виданої Миколаївським МБТІ вбачається, що ні відповідачка [PERSON], ні інші особи, які проживають у кімнта [NUMBER] гуртожитку, не мають у власності нерухомого майна. Користування гуртожитками регулюється, зокрема, главою 4 ЖК України, Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. № 208, а також рішенням Миколаївської міськради № 6/2 від 2006-10-04 "Про затвердження Положення про гуртожиток, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Миколаєва" (із відповідними змінами, внесеними рішенням №12/24 від 19.04.07 р.). Згідно ст. 34 ЖК України однією із підстав для визнання громадян такими, що потребують поліпшення житлових умов є визнання житлової площі, якою вони забезпечені, нижче за рівень, що визначається в порядку, встановленому Радою Міністрів УРСР Українською республіканською радою професійних спілок. Відповідно до п. 1.2. Положення про гуртожиток, що знаходиться в комунальній власності міста Миколаєва (далі Положення), гуртожиток надається громадянам України та членам їх сімей, які відповідно до законодавства потребують соціального захисту та мають право на отримання житла, на час їх перебування на квартирному обліку за умови, що таке житло є єдиним місцем їх проживання. Відповідно до п. 2.1. цього ж Положення, - житлова площа в гуртожитку надається громадянинові на підставі його письмової заяви за рішенням органу місцевого самоврядування, яке приймається одночасно з рішенням про взяття на соціальний квартирний облік, на термін перебування громадянина на соціальному квартирному обліку. Пунктом 12 Примірного положення про гуртожитки визначено, що жила площа в гуртожитку надається в розмірі не менше 6 кв.м. на одну особу. Згідно п. 2.8. Положення, - надання громадянам житлових приміщень у гуртожитках проводиться за нормою, встановленою органом місцевого самоврядування, який надає соціальне житло, але не менше мінімальної норми, яка встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 4 Виконкому Миколаївської обласної ради народних депутатів від 23.01.1992 р. визначено рівень середньої середньої забезпеченості громадян житловою площею у розмірі 8 кв.м. Виходячи із вищевикладеного, та із наявних у справі письмових доказів, суд приходить до висновку, що сім'я відповідачки [PERSON] дійсно потребувала покращення житлових умов, оскільки проживаючи у кімнаті [NUMBER], житловою площею 16,5 кв.м., розмір площі, що приходилась на кожного із шістьох осіб, які там фактично проживали, був меншим, ніж той, який визначений вищевказаними нормами. Із копії ордеру № 41 серії 000368, виданого Виконкомом Миколаївської міськради 20.07.2010 року вбачається, що він був виданий відповідачці [PERSON] на вселення у кімнату [ADDRESS], на сім'ю складом із трьох осіб: відповідачці, її чоловіку [PERSON], та їхньому сину [PERSON] Судовим розглядом встановлено, що форма цього ордеру відповідає вимогам Додатку 1 до Положення. У 2011 році у сім'ї [PERSON] народилась друга дитина [PERSON], яка також була зареєстрована у спірній кімнаті, а у 2012 році був розірваний шлюб між відповідачкою та [PERSON], після чого останній у добровільному порядку виселився зі спірної кімнати і знявся з реєстрацією за даною адресою. На даний час в спірній кімнаті зареєстровані та проживають: відповідачка [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми - [PERSON], 2010 р.н. та [PERSON], 2011 р.н. В свою чергу позивачка на підтвердження своїх позовних вимог не надала суду доказів порушення її прав чи інтересів внаслідок видачі [PERSON] ордеру № 41 серії 000368 від 20.07.2010 року. Крім цього, судом встановлено, що кімната, у якій одноособово проживає позивачка, має житлову площу 12,5 кв.м., тобто розмір житлової площі, якою користується позивачка, відповідає вимогам, визначеним вищенаведеними нормами. Доводи позивачки про порушення її прав на користування спірною кімнатою для зберігання своїх речей, суд знаходить безпідставними через те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачка чи інші особи, використовували цю кімнату у якості комори. А в наданих позивачкою копіях поетажного плану, та в інших письмових доказах справи спірна кімната не зазначена як комора. Крім цього, позивачка на підтвердження своїх доводів, не надала суду доказів того, що їй нараховується плата за користування спірним приміщенням як місцем загального користування у гуртожитку. За таких обставин суд вважає необхідним відмовити позивачці у задоволенні її вимог про визнання недійсним виданого [PERSON] ордеру № 41 від 20.07.2010 року та виселення її разом із дітьми зі спірної кімнати. Суд також не вбачає підстав для задоволення вимог позивачки про визнання за нею та іншими мешканцями 5-го поверху гуртожитку, які проживають у кімнатах [NUMBER], права користування спірною кімнатою, та зобовязання Виконкому Миколаївської міськради передати її у їхнє спільне користування в якості кімнати відпочинку, які є похідними від вимог, у задоволенні яких позивачці було відмовлено. До того ж, суд вважає необхідним зазначити, що мешканці кімнат [NUMBER], прізвища яких позивачка не вказала, не звертались до суду за захистом своїх прав із відповідними позовними вимогами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою, їй не відшкодовуються через те, що суд відмовив їй у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed