Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів - (вкладу), пені, а також відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.10.2014р. позивач уклав із відповідачем договір-заяву №331832/207284/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті у відділенні №4 філії «Полтавське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до п.1 договору сума вкладу складає 3000 доларів США. Строк дії вкладу з 14.10.2014р. по 14.03.2015р. в порядку та на умовах, визначених у договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ, яку затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ банку та оприлюднення на офіційному сайті банку за вказаною електронною адресою. Позивач 16.03.2015р. звернувся до відділення №4 філії банку із письмовою заявою про повернення вкладу. Факт отримання заяви відділенням підтверджується відміткою працівника банку на копії заяви та поштовим повідомленням про вручення листа від 16.03.15р. - до банківської установи вручено листа 18.03.2015р. Отримавши відповідь від 10.04.2015р., відповідачем грошові кошти вклад, повернуто не було. 22.05.2015р. позивач повторно письмово звернувся до банку з заявою про повернення вкладу. На неодноразові усні звернення позивача працівники банку повідомляли, що можливості повернути вклад, немає, а повертають лише відсотки за вкладом. Таким чином, позивач вважає, що діями відповідача порушено умови договору, Основних вимог, закону та права позивача як споживача. Так, відповідно до п.6 договору-заяви, банк зобов»язується після закінчення строку договору-заяви на вимогу вкладника повернути вклад. Відповідно до п.п.6.3.2 Основних умов, при припинення дії договору, банк зобов»язаний здійснити розрахунок, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти в дату повернення вкладу, та закрити вкладний рахунок. Посилаючись на ст.ст. 1058, 1060, 1074 ЦК України, ст.ст. 10 ч.5 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач просить стягнути з ПАТ на свою користь грошові кошти в розмірі 3000доларів США сума вкладу (депозиту), 135043грн. 70коп. - пеню (71 день прострочення зобов»язання з 16.03.15р. по 25.05.15р.; одноденний розмір пені 333,0 х 3/100=90 доларів США). При цьому, офіційний курс долара США станом на 26.05.15р. становить 1 долар США 21,1336грн. Крім того, позивач вважає, що йому завдано моральну шкоду, яка полягала в суттєвих емоційних стражданнях, пов»язаних з невиконанням договору та недотриманням законодавства, поглиблення відсутності будь-якої інформації про причини невиконання своїх зобов»язань за договором з боку банку. Принижено честь і гідність позивача власні кошти, які позивач чесно заробляла, повинна випрошувати, «оббиваючи пороги» банку та суду, вона не може самостійно розпоряджатися власними коштами. Моральна шкода оцінена в 10000грн. 00коп. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь вклад 3000 доларів США; пеню в розмірі 135043грн. 70коп., 10000грн. моральної шкоди. Під час розгляду справи в якості третьої особи залучено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тим часової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Позивач [PERSON] неодноразово доповнювала, уточняла заявлені позовні вимоги і за остаточною редакцією від 09.11.2015р. просила суд стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 135043грн. 70коп. Ухвалю суду від 09.11.2015р. закрито провадження по справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вкладу в розмірі 3000 доларів США, процентів за користування вкладом, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000грн., на підставі ст. 205 ч.1 п. 3 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала уточнені позовні вимоги в редакції від 09.11.2015р. та просила їх задовольнити. Зазначила, що 05.11.2015р. банк повернув їй вклад (депозит) в розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно 65488грн. 73коп., а тому просить стягнути лише пеню в розмірі 135043грн. 70коп., яка нарахована за ст. 10 ч.5 ЗУ «Про захист прав споживачів», враховуючи день прострочення виплати коштів з 16.03.15р. (дата закінчення договору) до 26.05.15р. (дата звернення до суду з цим позовом). В судове засідання представник відповідача ПАТ «Банк» Фінанси та кредит» не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Представником відповідача за довіреністю [PERSON] надано до суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю та про те, що позовна заява не підлягає до задоволення з викладених підстав. В судове засідання третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тим часової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не з»явилась, будучи належно повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 14.10.2014р. позивач уклав із відповідачем договір-заяву №331832/207284/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті у відділенні №4 філії «Полтавське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Факт перерахування коштів в розмірі 3000 доларів США на депозитний рахунок [PERSON] підтверджується меморіальним валютним ордером №18 від 14.10.2014р. Дані обставини сторонами не оспорюють ся. Відповідно до п.1 договору сума вкладу складає 3000 доларів США. Строк дії вкладу з 14.10.2014р. по 14.03.2015р. в порядку та на умовах, визначених у договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ, які затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ банку та оприлюднення на офіційному сайті банку за вказаною електронною адресою. 16.03.2015р. позивач звернувся до відділення №4 філії банку із письмовою заявою про повернення вкладу. Факт отримання заяви відділенням підтверджується відміткою працівника банку на копії заяви та поштовим повідомленням про вручення листа від 16.03.15р. - до банківської установи вручено листа 18.03.2015р. Отримавши відповідь від 10.04.2015р., відповідачем грошові кошти вклад, повернуто не було. 22.05.2015р. позивач повторно письмово звернувся до банку з заявою про повернення вкладу. На неодноразові звернення позивача, в т.ч. усні, працівники банку повідомляли, що можливості повернути вклад немає, а повертають лише відсотки за вкладом. В судовому засіданні встановлено, що як вбачається з заяви на видачу готівки від 05.11.2015р., позивачеві [PERSON] перераховані і останньою отримано вклад (депозит) 3000 доларів США, що еквівалентно 65488грн. 75коп. Також, під час розгляду справи встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 17.09.2015р. №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, прийнято рішення від 17.09.2015р. №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015р. по 17 грудня 2015р. та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Позовна заява подана позивачем [PERSON] до суду 25 травня 2015р., про що свідчить штамп вхідної кореспонденції. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч.\~1 ст.\~509\~ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом статей\~524 та 533 ЦК грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012\~р. у справі №\~6-49цс12). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч.\~1 ст.\~631 ЦК). Згідно із статтями\~251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Статтею\~530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями ст.\~1054 та ст.\~1058 ЦК предметом договору банківського вкладу можуть бути лише грошові кошти. Банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність"). За змістом статей\~ 526 та 1058 ЦК зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). Згідно із п.\~3 ч.\~1 ст.\~611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Крім того, як передбачено ч.\~1 ст.\~612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею\~549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.\~2 ст.\~549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.\~3 ст.\~549 ЦК). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ч.2 ЦК). Аналізуючи обставини справи, судом встановлено, що ні договором-заявою від 14.10.2014р., ні Основними умовами залучення банківських вкладів фізосіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не передбачено умов (положень) щодо сплати банком вкладникові пені за невиконання або неналежне виконання умов договору, в т.ч. щодо повернення вкладу (депозиту) чи нарахованих відсотків. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Частиною 5 ст. 10 згаданого Закону передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.відповідальність виконавця роботи (послуги) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені. Судом установлено, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав позивачеві послугу, яка зводилася до прийняття ним від позивача [PERSON] грошових коштів в іноземній валюті з обов»язком виплати процентів на них та повернути у визначений договором строк. Надання такої послуги було оформлено укладеним між сторонами договором-заявою від 14.10.2014р. банківського строкового вкладу (депозиту). Таким чином, після укладення цього договору, між банком та позивачем виникли зобов»язальні договірні правовідносини, які регулюються нормами зобов»язального права та положеннями укладеного договору банківськогог вкладу (депозиту). Положення\~ч. 5\~ст.10 Закону України\~Про захист прав споживачів, яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють. Слід зазначити, що статтею \~625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.\~1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч.\~2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно, при вирішенні спорів, повязаних з неналежним виконанням зобовязань, що випливають із договору банківського вкладу, підлягають до застосування положення ч.\~2 ст.\~625 ЦК України. Такі позовні вимоги позивачем не заявлялись. Оскільки суд, вирішуючи даний спір, відповідно до вимог ст.ст. 3, 11 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених позовних вимог, то з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, вважає, що позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах права щодо виниклих правовідносин, а тому у задоволенні позовних вимог в редакції від 09.11.2015р. необхідно відмовити. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed