Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

14.05.2020 [PERSON] звернулася з позовом до Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, у якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 11.02.2009 укладений між Приватним сільськогосподарським підприємством "Віра" та [PERSON] , предметом якого є відчуження нерухомого майна - будівлі зерноскладу та площадки зернотоку, які розташовані по [ADDRESS] ( а.с. 34-36). На обґрунтування позову [PERSON] вказала, що 11.02.2009 вона та відповідач уклали письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого вона набула право власності на об`єкти нерухомого майна, які складаються з будівлі зерноскладу та площадки зернотоку, розташованих за адресою [ADDRESS] . Власником нерухомого майна (майнового комплексу) на час його відчуження було Приватне сільськогосподарське підприємство «Віра» код ЄДРПОУ 31338307, яке ліквідовано за рішенням Господарського суду Житомирської області (справа №7/73-Б від 27.08.2009р.). Право вчиняти дії з продажу (відчуження) майна надано уповноваженій особі власника майна у відповідності до Постанови Господарського суду Житомирської області №7/73- Б від 13.03.2008. Позивач внесла на рахунок відповідача кошти в сумі 12000,00 грн, визначені відповідачем, що стверджується квитанцією прибуткового касового ордера від 12.02.2009. На вимогу позивача здійснити посвідчення договору купівлі-продажу нотаріально відповідач ухилявся, причини зазначав різні (відсутність коштів, неможливість прибуття для здійснення посвідчення договору), доведеність позивачу того факту, що даний договір є правомочним в такій формі, в якій він укладений між сторонами. Не перешкоджання користуванню, розпорядженню, володінню відчуженим майном позивачу доводило те, що договір є дійсним. Звернувшись у 2019 році до органів державної реєстрації правочинів, нотаріуса з усною заявою щодо можливості здійснення реєстрації прав на нерухоме майно на підставі вказаного договору, позивачу відмовлено в його реєстрації, нотаріальному посвідченні, у зв`язку з недотриманням вимог щодо нотаріального посвідчення договорів, які обов`язковому порядку підлягають посвідченню нотаріально. Посилаючись на положення ст. 220 ЦК України вважає, що договір купівлі-продажу має бути визнаний дійсним, оскільки умовами договору вбачається його повне виконання сторонами, що обумовлено фактичним описом майна, яке відчужується, місцем його розташування, визначеною та сплаченою вартістю майна, здійснення передачі майна за Актом прийому -передачі, тривалістю часу користуванням майном позивачем (покупець) безперешкодно, відсутність фактів приховування майна від третіх осіб, несплати податків, інше, що суперечить закону, або породжує юридичні факти. Здійснення нотаріального посвідчення правочину не обумовлено строками визначеними законом, або сторонами, тому його посвідчення можливе через тривалий час, однак слід зазначити, істотною причиною неможливості здійснити нотаріальне посвідчення договору є ліквідація продавця (Ухвала ГС Житомирської області № 7/73- Б від 27.08.2009). Фактично виникла безповоротність виконання дій з посвідчення договору нотаріально, в зв`язку з припиненням юридичної особи та повноважень особи, яка діяла на час укладання договору від імені юридичної особи-продавця. У відзиві на позовну заяву Семенівська сільська рада позов не визнала з тих підстав, що сільська рада не була стороною договору, а отже не є належним відповідачем. Крім того, даний договорів не може бути визнаний дійсним в порядку статті 220 ЦК України, оскільки до 01.01.2013 року договір купівлі-продажу нерухомості в силу ст.ст. 182, 334, 657 ЦК України підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Договір від 11.02.2009 не мав державної реєстрації, а отже не був укладений. Крім того, позивачем не наведено жодного аргументу стосовно того, чому Договір від 11.02.2009 р. не був посвідчений нотаріально одразу після його укладення чи протягом розумного строку, не наведено доказів того, що інша сторона цього договору - покупець - якимось чином ухилявся від нотаріального посвідчення договору. У договорі не вказано відомості щодо предмета договору, які дають можливість його однозначно ідентифікувати нерухоме майно, не вказано строку дії договору. Також представником Семенівської сільської ради заявлено про застосування строків позовної давності, оскільки позивачкою пропущено строк позовної давності, у позовній заяві вона не просила такий строк поновити ( а.с. 39-50). Ухвалою від 19.05.2020 позовна заява була залишена без руху. Ухвалою суду від 27.05.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження. Протокольною ухвалою від 28.07.2020, за клопотання представника відповідача, до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено фермерське господарство «Лада 2005». Ухвалою суду від 25.09.2020 закрито підготовче провадження. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову, із таких підстав. Відповідно до постанови Господарського суду Житомирської області від 13.03.2008 у справі № 7/73-Б, ПСП «Віра» ( с. Терехове, Бердичівського району) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором у справі про банкрутство Рибія Олега Володимировича ( а.с. 19-20). Зі змісту ухвали господарського суду Житомирської області від 27.08.2009 у справі № 7/73-Б вбачається, що на виконання вимог ч. 10 ст. 30 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатором укладено договори про реалізацію майна, серед якого договір купівлі продажу від 11.02.2009 об`єкту нерухомості - зерноскладу та площадки зернотоку за ціною 12000 грн ( а.с.21-23). З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємці та громадських формувань, вбачається, що 07.09.2009 проведено реєстрацію припинення юридичної особи ПСП «Віра» ( а.с. 28). Відповідно до долученого позивачем до позову договору купівлі-продажу від 11.02.2009 Приватне сільськогосподарське підприємство «Віра», в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Рибій Олега Володимировича, діючого на підставі Ухвали господарського суду Житомирської області від 13.03.2008 по справі 7/73 Б та покупець фізична особа [PERSON] уклали договір, за яким продавець продає, а покупець купує зерносклад та прощадку зернотоку за ціною 12000 грн. Споруда є не розібраною та знаходиться на території с. Кикишівка, Бердичівського району ( а.с. 8). Відповідно до акта приймання передачі за договором від 11.02.2009 ПСП « Віра», в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Рибія Олега Володимировича передало, а [PERSON] прийняла мано: зерносклад та площадку зернотоку ( а.с. 9). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 12.02.2009 ПСП «Віра» прийняло від [PERSON] 12 000 гривень ( а.с. 10). Відповідно до технічного паспорта ( інвентаризаційна справа № 71) на виробничий будинок з господарськими ( допоміжними) будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , виготовленого станом на 02.10.2019 за замовленням [PERSON] вбачається, що зерносклад (літ-Н), площею 441,2 кв.м., збудовано 1990 року та площадка зернотоку ( літ К-1), площею 710,6 кв.м., збудована 1960 року (а.с. 11-18). Відповідно до технічного паспорта ( інвентаризаційна справа № 71) на виробничий будинок з господарськими ( допоміжними) будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , виготовленого станом на 04.08.2019 за замовленням ФГ «Лада2005», серед об`єктів нерухомого майна за вказаною адресою вказано склад ( літ- Н), площею 441,2 кв.м., збудований 2012 року та асфальтова площадка ( літ - К-1), площею 996,6 кв.м. ( а.с. 55-75). У судовому засіданні свідок [PERSON] , начальник КП «Бердичівське МБТІ» пояснив, що з матеріалів інвентаризаційної справи № 71 вбачається, що на підставі укладених договорів на замовлення ФГ «Лада 2005» та [PERSON] КП «Бердичівське МБТІ» виготовлялися технічні паспорти на об`єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Один технічний паспорт ним погоджувався, а інший його заступником, у межах передбачених повноважень. Якщо немає правовстановлюючого документу на нерухоме майно, технічний паспорт виготовляється лише на підставі договору із замовником, як і в даному випадку. Дата побудови будівель зазначалася в даному випадку зі слів замовника. Чому у технічних паспортах різняться роки побудови та найменування будівлі ( літ Н) можуть пояснити техніки, які виготовляли технічні паспорти. Всі питання щодо позначення на плані будівель слід звертати до техніків. На об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] вперше технічний паспорт виготовлено у 2019 році. Відповідно до п. 10 статті 30 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції станом на лютий 2009 року продаж майна банкрута оформляється договором купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до закону. Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, в редакції на день виникнення спірних правовідносин ( 11.02.2009), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. За положеннями статті 657 ЦК України, в редакції на день виникнення спірних правовідносин ( 11.02.2009), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. За положеннями статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Таким чином, оскільки відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, статті 657 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі продажу нерухомого майна підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, він вважається укладеним з саме моменту державної реєстрації. Оскільки спірний договір купівлі-продажу від 11.02.2009 не мав державної реєстрації, в силу положень статті 210 ЦК Украйни, даний договір не є укладеним та таким, що не створює для сторін прав на обов`язків, а отже він не може бути визнаним судом дійсним в порядку статті 220 ЦК України. Таким чином, через відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин статті 220 ЦК України, суд у задоволенні позову відмовляє. Також суд зазначає, що позивачка, пред`явивши даний позов до Семенівської сільської ради, яка не була стороною спірного договору купівлі-продажу, не довела доказами того факту, що відповідач порушує, не визнає та/або оспорює права позивачки щодо вказаного нерухомого майна. Судом не було встановлено факту, що дане нерухоме майно, не перебуває ні в чиєму володінні, або ж визнано безхазяйним. Аналізу іншим доводам сторін та доказам у справі на предмет їх допустимості, достатності та достовірності, зокрема щодо недоведення факту ухилення від посвідчення договору купівлі-продажу ПСП «Віра»; незазначання у договорі конкретного предмета договору; невстановлення строку дії договору, суд не наводить, як таким, що не впливають на висновки суду, зважаючи, що у позові відмовлено з підстав неукладення договору купівлі- продажу нерухомого майна та відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин статті 220 ЦК України. Оскільки за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, а такого порушення прав судом не встановлено та у позові відмовлено за безпідставністю позовних вимог, суд також не аналізує доводи заяви представника відповідача щодо застосування строків позовної давності. Судові витрати позивачки, відповідно до статті 141 ЦПК України не підлягають розподілу, оскільки в позові відмовлено. Інші учасники справи не заявляли клопотань про розподіл судових витрат, доказів понесення таких витрат суду не надано.

Outcome: dismissed