Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] зазначила, що на підставі рішення виконавчого комітету Дружківської міської ради від 03.06.2020 року № 222 вона призначена опікуном малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає та виховується в її сім`ї. Матір`ю дитини є відповідачка - [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини, в свідоцтві про народження записано зі слів матері, відповідно до статті 135 СК України. Позивачка із чоловіком не мають дітей, а тому у 2018 р. до Єдиного банку даних потенційних опікунів в службі в справах дітей Дружківської міської ради були внесені відомості про їх сім' ю. У березні 2020 року служба у справах дітей Дружківської міської ради запропонувала [PERSON] узяти в сім`ю малолітню дитину, яку покинула матір. На той час, дитина перебувала у дитячому соматичному відділенні комунального некомерційного підприємства «Дружківська міська лікарня № 2 Дружківської міської ради». 27 березня 2020 року рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради № 134, малолітньому [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. У квітні 2020 року дитину було передано позивачці. Зараз дитина зростає у любові та турботі. Подружжя опікується хлопчиком, займається його лікуванням та вихованням. Забезпечує її всім необхідним для нормального розвитку та зростання. У сім`ї створено належні умови для проживання та розвитку дитини, які відповідають санітарним вимогам. З 04 січня 2021 року дитина відвідує групу № 3 ДНЗ ясла-садка комбінованого типу № 35 «Лелека» Дружківської міської ради. Фактично з квітня 2020 року відповідачка жодного разу не відвідувала сина, не цікавилася його життям та здоров`ям. Це стосується часу перебування дитини в закладі охорони здоров`я та перебування у позивачці. Сторони не перешкоджають матері бачитися з рідним сином. Позивачка разом зі своїм чоловіком вважають [PERSON] своїм рідним та єдиним сином. Дитина майже рік проживає разом у родині [PERSON] , які намагаються бути для дитини не опікунами, а справжніми батьками. Зараз сторони не мають можливості усиновити дитину, тому що відповідачка не є позбавленою батьківських прав відносно сина [PERSON] . З огляду на те, що відповідачка покинула свого сина, та протягом тривалого часу, жодного разу не поцікавилася справами дитини, станом здоров`я, та взагалі не цікавилася тим, яка доля спіткала її сина, очевидним є те, що у відповідачки відсутня емпатія по відношенню до власного сина. Оскільки розуміння потреб дитини у відповідачки взагалі відсутнє, а також не існує емоційного зв`язку між матір`ю та дитиною, позбавлення батьківських прав у такому випадку відповідатиме конвенційним гарантіям, про це йдеться в рішенні ЄСПЛ у справі "С.С. проти Словенії" (№40938/16). Ще до народження дитини, відповідачка на підставі вироку Краматорського міського суду Донецької області, у справі № 234/19446/16-к від 30 березня 2017 року, була визнана винною у скоєнні кримінального правопорушення за ст. 185 ч.2, ст. 15 ч.2 КК України, та була засуджена до шести місяців арешту в триманні в умовах ізоляції. Вже після народження дитини, відповідачка притягалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП України. Відповідно до постанови Гайсинського районного суду Вінницької області у справі № 129/2605/18, на підставі того, що відповідно до протоколу від 02.10.2018 року, відповідачка не виконувала належним чином обов`язки по догляду за своїм сином [PERSON] , [INFO] , в будинку було брудно, дитина голодна та неохайно одягнута. Тобто, заходи адміністративного впливу, що було застосовано до [PERSON] , не виправили ситуацію. Все це не принесло позитивних результатів, не вплинуло на те, аби відповідачка змінила свій спосіб життя, своє ставлення до дитини. Відповідачка [PERSON] свідомо, з власної волі, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. У неї відсутній інтерес не цікавиться успіхами дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з сином, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не приймає участі в утриманні дитини, не надає матеріальної допомоги. Позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, до повноліття дитини. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 07 травня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у цивільній справі. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надала суду заяв про розгляд справи без її участі, на позові наполягає. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином: судовою повісткою та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області (http://court.gov.ua/fair). Представниця органу опіки та піклування Дружківської міської ради Мельниченко Т.В. до суду не з`явилася надала заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримує. Суд, отримавши згоду позивачки, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] у місті Гайсин, Гайсннського району, Вінницької області народився [PERSON] . Його батьками вказані: [PERSON] (батько), [PERSON] (мати). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 19 березня 2020 року № 00026014945, [INFO] у м. Гайсин, Гайсннського району, Вінницької області народився [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстрів актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № запису про народження № 00026014945 від 20 грудня 2018 року, [INFO] у м. Гайсин, Гайсннського району, Вінницької області народився [PERSON] . Відомості про батька: [PERSON] , відомості про мати: [PERSON] . Відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради від 27 березня 2020 року № 134 малолітньому [PERSON] , [INFO] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради від 03 червня 2020 року № 222 було встановлено опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначено [PERSON] його опікуном. З квітня 2020 року малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим по [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження збереження житла та майна неповнолітнього від 12 січня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] , [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Умови для проживання дитини є задовільними. [PERSON] , [INFO] , з 04 січня 2021 року відвідує групу №3 дошкільного навчального закладу № 35 «Лелека» Дружківської міської ради. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на дитину [PERSON] , [INFO] , складеної ДНЗ №35 «Лелека», [PERSON] має позитивну характеристику, його опікою займається [PERSON] , яка в повній мірі виконує батьківські обов`язки. [PERSON] з січня 2016 року працює головним спеціалістом відділу з комп`ютерного забезпечення виконавчого комітету Дружківської міської ради. В колективі вона має повагу та довіру, нагороджена багатьма нагородами. За період з 01 серпня 2020 року по 31 січня 2021 року розмір її заробітної плати склав 90650,39 грн. Позивачка [PERSON] за місцем свого мешкання характеризується позитивно, негативних навичок не має. Відповідачка [PERSON] веде аморальний спосіб життя, долею сина [PERSON] не цікавиться. Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В статті 3 цієї Конвенції проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 5 Конвенції держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. (статті 9 Конвенції). З приведеного видно, що розгляд цивільних справ щодо малолітньої дитини має бути розглянуто судом за принципом якнайкраще забезпечення інтересів дитини. На підставі п. 2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це міра сімейно-правової відповідальності за порушення одним із батьків прав своєї дитини, нехтування її інтересами. Про винятковість позбавлення батьківських прав говорить вичерпний перелік його підстав (ст. 164 СК України). Відповідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Органом опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області складено висновок від 31 травня 2021 року № 4024/0.136/0-21 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд дійшов до висновку, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Про це свідчать наступні обставини. З 26 березня 2020 року на первинному обліку у службі у справах дітей Дружківської міської ради перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] . У червні 2019 року відповідачка разом з сином були зараховані до КП «Донецький обласній соціальний центр матері та дитини». З метою поновлення документів, відповідачка залишила сина та виїхала до Луганської області. В цей період малолітнього [PERSON] було тимчасово влаштовано до дитячого соматичного відділення КНП «Дружківська міська лікарня № 2». До м. Дружківка [PERSON] не повернулася, забрати дитину не намагалася. Так, згідно з рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради від 27 березня 2020 року № 134 малолітній дитині було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [INFO] дитину було тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] , яка перебувала на обліку у службі як потенційний опікун. Згідно з рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради№ 222 від 03 червня 2020 року [PERSON] призначено опікуном [PERSON] . Відповідачка вже більше року з сином не мешкає, не спілкується, участі у його утриманні не приймає. Також не намагається повернути собі сина. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, і є всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, а тому вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved