Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Хмельницькому, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди заподіяної бездіяльністю органу досудового розслідування в розмірі 500 гривень. На обґрунтування своїх вимог він вказав, що 13 грудня 2018 року він через свого захисника подав до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому заяву про вчинення о/у СКП Славутського ВП ГУ НП в Хмельницькій області [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а також заяву про вчинення слідчим СВ Славутського ВП ГУ НП в Хмельницькій області [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 371 КК України. У заяві зазначалося, про обставини, що дають обґрунтовані підстави стверджувати про наявність в діях ознак кримінальних правопорушень. Однак, не зважаючи на вищевикладене, в порушення ст. 19 Конституції України та ст. 9, 214 КПК України, відомості до ЄРДР внесені не були, у зв`язку з чим він був змушений звернутися до слідчого судді. 22 січня 2019 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду уповноважену особу ТУ ДБР у м. Хмельницькому зобов`язано внести відомості до ЄРДР на підставі заяви від 13.12.2018 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. 28 січня 2019 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду уповноважену особу ТУ ДБР, у м. Хмельницькому зобов`язано внести відомості до ЄРДР на підставі заяви від 13.12.2018 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. За таких обставин органом досудового розслідування, допущено свавільну бездіяльність, що полягає у невнесені відомостей до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, що спричинили йому моральні страждання. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини першої шостої цієї статті, а така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх владних повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Враховуючи, що він перебуває в установі попереднього ув`язнення, а саме ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» та не взмозі у повній мірі реалізувати своїх гарантовані Конституцією та Законами України права та захиститись від свавілля працівників правоохоронних органів, що спеціально уповноважені державою, бездіяльність відповідача викликала у нього почуття незахищеності, безпорадності, а найбільш негативним стало переконання, що ніхто із злочинців у пагонах не понесе жодного покарання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Направив відзив на позов, в якому вказав, що вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Звертаючись до суд з вказаним позовом позивач посилався на те, що у зв`язку із невнесенням слідчим відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі заяв позивача, йому завдано моральну шкоду. Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачена нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної та майнової шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Ухвали слідчих суддів Хмельницького міськрайонного суду від 22 січня 2019 року і від 28 січня 2019 року про задоволення скарг позивач на бездіяльність слідчих ТУ ДБР у м. Хмельницькому та зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР згідно з поданими заявами про вчинення кримінального правопорушення від 13 грудня 2018 року свідчать про реалізацію позивачем права, передбаченого вимогами статей 303-308 КПК України. На оскарження процесуальних рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176, як це помилково вважає позивач. В той час позивач не надав до суду жодних допустимих достатніх та достовірних доказів про заподіяння йому слідчим ТУ ДБР у місті Хмельницькому моральної шкоди. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник позивача направив до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що із зазначеними доводами відповідача не можна погодитись у жодному разі, вони є безпідставними, необґрунтованими та свідчать про намагання відповідача уникнути цивільно-правової відповідальності за допущену свавільну бездіяльність. Відповідачем у відзиві, так і не наведено доводів та не надано доказів які б спростували, як допущення бездіяльності, так і вказували на відсутність моральної (немайнової) шкоди завданою такою бездіяльністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 22 січня 2019 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду уповноважену особу ТУ ДБР у м. Хмельницькому зобов`язано внести відомості до ЄРДР на підставі заяви [PERSON] від 13.12.2018 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. 28 січня 2019 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду уповноважену особу ТУ ДБР, у м. Хмельницькому зобов`язано внести відомості до ЄРДР на підставі заяви [PERSON] від 13.12.2018 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 зазначеної статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Відповідно до ст.ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст.1176 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільно-правового правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру. У пункті 10 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам також роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем до суду не надано доказу тому, що ухваленням слідчим суддею ухвал про зобов`язання внести відомості до ЄРДР на підставі заяв [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, йому була заподіяна моральна шкода. Крім того, Державна казначейська служба України залучена до участі в справі в якості третьої особи, а не співвідповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed