Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

05.08.2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем та зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дітьми та визначити такі способи його участі у вихованні дітей: систематичні особисті побачення з дітьми щотижня - щонайменше два рази в будні дні, та один раз у вихідний або святковий день, тривалість не менше , ніж 3 години, можливість спільного відпочинку з дітьми під час літніх канікул тривалість 2 тижні. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 13.06.2003 р. зареєстрував шлюб із відповідачем, від шлюбу мають 4 дітей. Протягом останніх 6 років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В травні 2013 р. вони припинили шлюбно-сімейні відносини та перестали мешкати разом. З цього часу вони проживають в різних місцях. Подальше сумісне життя стало неможливим внаслідок неадекватної поведінки відповідача, яка полягала у здійсненні вчинків, що суперечать інтересам сім'ї та дітей: пошкодження майна (спільного або особистого), нерідко на очах у дітей; постійні погрози пошкодження майна; намагання спровокувати його на здійснення фізичного насильства над нею; під час руху транспортного засобу , знаходячись з немовлям на руках, відчинення дверей автомобілю, та інше. Вважає, що така поведінка негативно впливає на психічний стан дітей, оскільки вони нерідко стають свідками цих вчинків. Внаслідок таких постійних стресів у дітей вже наявні проблеми - енурез, який є навіть у старшої доньки, якій зараз 10 років. Також відповідач перешкоджає його нормальному спілкуванню з дітьми, не дає бачитись з ними без її присутності, а в її присутності постійно відбуваються сварки, незрозумілі неадекватні вчинки з її боку. Така поведінка робить неможливим її нормальне спілкування з дітьми, він не бажає, щоб кожного разу під час таких зустрічей вони знаходилися у стресовому стані. Також вважає порушенням з боку відповідача його права на участь у вихованні дітей, яке обумовлене чинним законодавством та нормами моралі. У останнє судове засідання позивач не з'явився, надав заяву у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судові засідання жодного разу не з'явилася, копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками та судову повістку на 27.08.2014 р. отримала, в подальшому, уся кореспонденція, яка направлялася на її адресу, поверталась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Представник третьої особи, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи, при ухваленні рішення просили врахувати інтереси дітей та надав висновок про визначення порядку участі батька у вихованні дітей. Враховуючи умови ст. ст. 224-226 ЦПК України та зі згоди позивача, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 13.06.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції, актовий запис № 319, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 4). З травня 2013 р. подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримує, сімейний бюджет відсутній, родина фактично розпалася й існує формально. Доказів іншого відповідачем суду не надано. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ст. 110 СК України шлюб скасовується у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливе. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, підстав для її збереження не вбачається. Винними у розпаді сім'ї суд вважає обох із подружжя, застосування засобів щодо примирення подружжя на думку суду є недоцільним. Ст. 124 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] являються дітьми [PERSON] та [PERSON], це підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, відповідно серії [NUMBER], серії [NUMBER], серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 5,6,7,8). [PERSON] з дітьми мешкає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS]. Частинами 4,5 статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із висновку управляння служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] управління служб у справах дітей ДПСП ХМР, як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне встановити порядок участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], визначивши час: перша, третя субота місяця та друга, четверта неділя місяця з 16-00 до 19-00; понеділок та п'ятниця з 16-00 до 19-00 в присутності матері дітей, та два тижні влітку на оздоровлення малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 39). Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з ч.1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. ч. 1,2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В ст.15 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що дитина яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що "в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини". Із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суди мають враховувати передусім інтереси самої дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд вважає, що вимоги позивача про визначення порядку його участі у вихованні дітей є законними і обґрунтованими. До суду не надано жодних доказів, які б свідчили, що спілкування позивача з дітьми буде перешкоджати їхньому нормальному розвитку. Отримавши позовну заяву, відповідач заперечень щодо заявлених вимог суду не надала, у судові засідання жодного разу не з'явилася, позовом не цікавилася, що дає суду підстави вважати, що вона з ним згодна. Суд вважає, що між тим з батьків хто проживає окремо і дітьми повинний існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їхньому розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дітей. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина має рости під опікою і відповідальністю обох батьків. Суд вважає, що участь батька у вихованні дітей, спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дітей. Суд задовольняє вимоги в цій частині відповідно до висновку управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. На підставі викладеного та

Outcome: partial