Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за несплату аліментів, мотивуючи його тим, що між ними, 29.07.2004 року був зареєстрований шлюб. В шлюбі народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 16.07.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини було присуджено стягнення аліментів розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подачі позову 27.03.2013 і до досягнення дитиною повноліття. У подальшому, в зв`язку з тим, що дитина проживала разом з ним, [PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м.Черкаси з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням суду з 09.09.2019 року припинено стягнення аліментів з [PERSON] , а відповідні зобов`язання зі сплати аліментів перекладено на [PERSON] починаючи з 09.09.2019 року. За період з 09.09.2019 року по 01.10.2020 року, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів перед [PERSON] в розмірі 101653.74 грн. грн., який до часу звернення з позовом не сплачено. Враховуючи те, що розмір пені не може бути більшим, ніж розмір заборгованості по аліментах, тому розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 54728,57 грн. Оскільки добровільно відповідач не має намірів та бажання сплачувати заборгованість по аліментах, та пеню нараховану на цю заборгованість, тому він вимушений звернутися з позовом до суду. Просив суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, у розмірі, яка станом на 01.10.2020 року складає 54728.57 грн. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2020 року, головуючого суддю, для розгляду цивільної справи №711/7640/20 визначено [PERSON] 03 грудня 2020 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси справу призначено до розгляду за правилами строщеного позовного провадження, з наданням строку для подання відповідачем відзиву на позов. 26 січня 2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона повністю заперечує проти задоволення позовних вимог обґрунтовуючи тим, що 09.09.2019 року [PERSON] звернувся Соснівського районного суду м.Черкаси з позовом про припинення стягнення з нього аліментів та про стягнення цих же аліментів з неї на його користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 14.05.2020 року позовні вимоги задоволенні та вирішено стягувати аліменти починаючи з 09.09.2019 року і до повноліття дитини. Нею було запропоновано позивачу сплачувати аліменти в добровільному порядку без виконавчого листа, оскільки як та той час та і на сьогоднішній день має постійне місце роботи в податкових органах Черкаської області. Має стабільну заробітну плату. Умислу на ухилення від сплати аліментів в неї не було. Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувала і законної сили воно набрало 08.07.2020 року. 12 жовтня 2002 року державним виконавцем була винесена постанова про звернення стягнення на її заробітну плату, згідно якої відрахування аліментів із заробітної плати повинно здійснюватися у розмірі 50 %, оскільки на цей час виникла заборгованість по їх несплаті за період з вересня 2019 року по вересень 2020 року на загальну суму 39957,71 грн. Вищевказана постанова надійшла до ГУ ДПС в Черкаській області 15.10.2020 року. 20 жовтня 2020 року державним виконавцем було зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого за вищевказаний період розмір збільшився з 39957,71 грн. до 54728,57 грн. У зв`язку з цим, 22.10.2020 року до ГУ ДПС у Черкаській області надійшла вимога виконавця про перерахунок розміру аліментів із заборгованості у сумі 54728,57 грн. За вказаним виконавчим листом з неї на користь позивача стягнуто аліменти у розмірі 50% за жовтень, листопад та грудень 2020 року на суму 24284 грн. та 3501 грн. такий же відсоток стягнення буде продовжуватися і в січні 2021 року до погашення заборгованості. Вважає, що заборгованість по аліментам утворилась в ході вищенаведених обставин, пов`язаних з винесенням судового рішення з вересня 2019 року по травень 2020 року та початком його виконання з жовтня 2020 року, тобто з незалежних від неї причин. Умислу на уникнення від сплати аліментів та утворення по ним заборгованості в її діях не було і немає. Тому, з врахуванням наведеного, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник повністю підтримали вимоги, викладенні в позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись на доводи, викладенні у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 14 травня 2020 року припинено з 09 вересня 2019 року стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2019 року і до повноліття дитини. Рішення суду 07.08.2020 року набрало законної сили. 14 серпня 2020 року Соснівським районним судом м.Черкаси виданий виконавчий лист № 712/11700/19. 28.08.2020 року постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вельгана В.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №712/11700/19 виданого 14.08.2020 року. 12.10.2020 року постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) звернено стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] , у розмірі 50% до виплати загальної суми заборгованості зі сплати аліментів у сумі 54728.57 грн. Відповідно до довідки-розрахунку від 20.10.2020 №19.25-36/69293, заборгованість за сплати аліментів [PERSON] , за період з 09.09.2019 року по 01.10.2020 року становить 54728.57 грн. Відповідно до довідки №4 від 22.01.2021 року, відповідач [PERSON] дійсно працювала в ГУ ДФС у Черкаській області на посаді головного державного ревізора -інспектора та її заробіток з вересня 2019 року по лютий 2020 року складає 55 377.95 грн. Також, згідно довідки № 14/23-00-10-057 від 22.01.2021 [PERSON] дійсно працює в ГУ ДФС у Черкаській області з 9 січня 2020 року на посаді головного державного ревізора -інспектора та її заробіток з січня 2020 року по вересень 2020 року складає 150 657.62 грн. Крім того, згідно з довідкою про доходи від 21.01.2021 №12/23-00-10-057 виданою ГУ ДПС у Черкаській області на ім`я [PERSON] в жовтні 2020 року нарахована заробітна плата в розмірі 19200.00 грн, з якої відраховані аліменти в розмірі 7728.00 грн.; в листопаді 2020 року нарахована заробітна плата в розмірі 19200.00 грн, з якої відраховані аліменти в розмірі 7728.00 грн.; в грудні 2020 року нарахована заробітна плата в розмірі 21935.25 грн, з якої відраховані аліменти в розмірі 8828.00 грн.. Відповідно до довідкою про доходи від 21.01.2021 №13/23-00-10-057 виданою ГУ ДПС у Черкаській області на ім`я [PERSON] в грудні 2020 року нарахована заробітна плата 8699.09 грн., з них сплачені аліменти в сумі 3501.00 грн. Таким чином, з жовтня 2020 року по грудень 2020 року з відповідача [PERSON] стягнуті аліменти, на погашення заборгованості по аліментам, в розмірі 27785.00 грн. Відповідно до ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались» Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16. Враховуючи докази надані учасниками справи, суд вважає, що в діях відповідача [PERSON] відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах з 09.09.2019 року по 01.10.2020 року, оскільки виконавче провадження, щодо виконання виконавчого листа №712/11700/19, відкрито 28.08.2020 року, а лише 12.10.2020 року виконавчий лист направлено до ГУ ДПС у Черкаській області, за місцем роботи відповідача, для виконання. Надані стороною позивача докази в підтвердження позовних вимог доводять наявність боргу по аліментах, однак не доводять вину боржника у свідомому та безпричинному нехтуванні ним своїх обов`язків по виконанню рішення суду про стягнення аліментів, а отже, не можна безперечно стверджувати про неналежну поведінку боржника, та як наслідок, застосовувати до нього штраф і компенсацію за порушення виконання зобов`язання. В даному випадку, стягнення з відповідача пені за несплату аліментів порушить принцип пропорційності, справедливості і не сприятиме ефективному захисту прав дитини. Отже, враховуючи те, що відповідальність відповідача, як платника аліментів за прострочення їх сплати може настати, лише, за наявності його вини, а суду не надано доказів в підтвердження вини відповідача у виникненні боргу, крім того суд враховує, що з заробітної плати відповідача [PERSON] відраховуються кошти, на сплату аліментів, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. На підставі ст. 196, 197 СК України, п.22 Постанови Пленуму №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: dismissed