Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

27.05.2019 р. позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідачів [PERSON] та редакції інтернет-видання "[INFO]", в якій просив суд зобов`язати відповідачів спростувати розповсюджену ними 25 лютого 2019 року на сторінках інтернет-видання "[INFO]" ("[INFO]") ([INFO] ) всесвітньої мережі Інтернету інформацію у вигляді статті: ""Хабармени" Миколаївської ДАБІ наводять жах на забудовників", в якій наводиться неправдива інформація стосовно позивача, шляхом: - видалення статті: ""Хабармени" Миколаївської ДАБІ наводять жах на забудовників" зі сторінок інтернет-видання "[INFO]" ("[INFO]") всесвітньої мережі Інтернету; - розміщення від свого імені на сторінці інтернет-порталу "[INFO]" (" [INFO] ") в тому ж розділі інформації наступного змісту: "Спростування. Інформація, оголошена 25.02.2019 року у статті: ""Хабармени" Миколаївської ДАБІ наводять жах на забудовників" є недостовірною та непідтвердженою. Також позивач просив суд стягнути з відповідачів моральну шкоду, завдану розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність в сумі 100 000,00 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в травні 2019 року він дізнався про розміщення на сторінках інтернет-видання "[INFO]" інформації, в якій згадується його ім`я, а саме статті під назвою: [INFO]". Вказана стаття написана від імені відповідача [PERSON] , яка є джерелом цієї інформації, і одночасно редактором інтернет-видання. Позивач зазначив, що зміст вказаної статті базується на свідченнях та розповідях невідомих осіб, які не називають своїх імен. Стосовно позивача у наведеній статті у розділі під назвою: "Курс - на "Європу" у першому абзаці опублікована наступна інформація: "Так, за словами ще одного співрозмовника,після відсторонення "смотрящого" за будівельною сферою на Миколаївщині пана [PERSON], відомого за прізвиськом "[PERSON]", ділки стали просто більш обачніші у процесі "вибивання" хабарів". У другому абзаці цього ж розділу статті: "Хабармени" Миколаївської ДАБІ наводять жах на забудовників" наведена інформація наступного змісту: "Багатьом забудовникам та підприємцям відомі ті проблемні питання, які створив посередник "хабармен" між забудовниками ДАБІ [PERSON] та наразі його протеже [PERSON] (в.о. начальника Управління в Миколаївській області)". Позивач зазначив, що в даній статті відповідачі фактично розповсюджують недостовірну інформацію, публічно звинувачують позивача в тому, до чого він не має жодного відношення, застосовують до нього словосполучення, що є образливими, такими, що принижують його честь і гідність. До нього відповідачами застосовані слова: "смотрящий", "хабармен", "посередник" (в негативному розумінні передачі неправомірної вигоди), прізвисько "[PERSON]", відношення до "протежування" посадових осіб та інше. Посилався на те, що викладена в статті інформація не відповідає дійсності, оскільки позивач ніколи не обіймав посади в управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області та не був наділений повноваженнями щодо прийняття рішень у сфері архітектурно-будівельного контролю та нагляду, ніколи не порушував Закон та не вчиняв правопорушень і вина його не була встановлена судом, не укладав договорів із суб`єктами містобудівної діяльності та не брав на себе обов`язків за будь-якими зобов`язаннями у сфері архітектурно-будівної діяльності. Зазначив, що викладена в статті недостовірна інформація щодо нього завдала шкоди йому та його сім`ї, оскільки її побачили та читали тисячі людей та знайомих, які вимагали від нього пояснень. На фоні наведеного у нього порушились стосунки з оточуючими людьми, зіпсувались відносини з членами родини, погіршилось самопочуття, порушився сон, з`явилося відчуття пригнічення та беззахисності перед нерозбірливими ЗМІ. Посилаючись на вказані обставини, позивач був змушений звернутися в суд за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 15.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сливко О.М. позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі. У своєму відзиві відповідач [PERSON] зазначила, що стаття під назвою: [INFO]" опублікована нею спираючись на свідченнях реальних громадян України, які безпосередньо зіткнулись з посадовими особами управління ДАБІ в Миколаївській області. До опублікування вказаної статті нею було проведено власне розслідування, зібрані матеріали, в тому числі інтерв`ю, статті інших журналістів, публікації діючих на той час Народних депутатів України. Метою публікації статті було акцентування уваги влади на проблемах, які існували на момент публікації статті, у ДАБІ Миколаївської області та привертання уваги представників влади, які зацікавляться проблемами, викладеними у статті. Пояснила, що з позивачем [PERSON] вона не знайома, даних, які могли б ідентифікувати особу позивача у статті вона не зазначила. Зауважила, що публікація, автором якої вона є, не містить жодних звинувачень з її боку, жодних образ позивача, містить виключно перевірену інформацію, а що стосується особи позивача, то таку особу з матеріалів публікації встановити неможливо, оскільки остання не містить відомостей, які б могли ідентифікувати особу. У задоволенні вимог про стягнення з неї на користь позивача моральної шкоди також просила відмовити, оскільки опублікована стаття не містить жодних відомостей про позивача, а тому не зрозуміло про яку моральну шкоду та моральні страждання заявляє позивач. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково з наступних підстав. Так, 25.02.2019 р. в інтернет-виданні "[INFO]" за посиланням:[INFO] розміщена стаття під назвою: [INFO] ". Автором названої статті зазначена [PERSON] . В тексті названої статті декілька разів згадується прізвище позивача [PERSON] , а саме у розділі під назвою: "Курс - на "Європу"?" в абзацах першому та другом міститься інформація наступного змісту: "Так, за словами ще одного співрозмовника, після відсторонення "смотрящого" за будівельною сферою на Миколаївщині пана [PERSON] , відомого за прізвиськом "[PERSON]", ділки стали просто більш обачніші у процесі "вибивання"хабарів. У квітні 2018 року у Миколаївську область була направлена комісія для розглядів і з`ясування обставин, навіть було прийнято рішення про кадрові зміни в територіальному органі ДАБІ в Миколаївській області - був звільнений начальник управління [PERSON] , але по факту це виявилося пригашених ситуації під ту ж корупційну особу: [PERSON] . Багатьом забудовникам та підприємцям відомі ті проблемні питання які створив посередник «хабармен» між забудовниками ДАБІ [PERSON] та наразі його протеже [PERSON] (в.о. начальника Управління в Миколаївській області)." Також прізвище позивача згадується в абзаці 6 вказаного розділу статті наступного змісту: "Жоден важливий об`єкт Миколаївській області не був перевірений. Перевірки надсилають лише на ті об`єкти, з яких ще не поступили хабарі: а це малий та середній бізнес, звичайні приватні будинки тощо. А всі, що пішли за "Супроводом" Грейца з Антіпіним приймаються в експлуатацію недобудованими, без забезпечення доступу для маломобільних верств населення, дозволи видаються за відсутністю проектної документації і т.д..." Так, згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно з частиною другою статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України 2004 року обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У своєму відзиві відповідач [PERSON] визнає, що є автором статті під назвою: [INFO]", а тому, з врахуванням положень ст. 82 ЦПК України, даний факт не підлягає доказуванню. В своїй статті відповідач використовує відносно позивача вислови: " смотрящий ", "[PERSON]", посередник " хабармен ". Використовуючи такі вислови відносно позивача, відповідач [PERSON] не надала оцінку роботі позивача, а з огляду на мовностилістичні засоби використала образливі слова/висловлювання, які не містять викладення фактичних даних, а є суб`єктивними оціночними судженнями про особистість позивача [PERSON] , які відповідно до статті 277 ЦК України не можуть бути предметом захисту. Щодо інформації, викладеної в абзаці 6 розділу: "Курс - на "Європу"?" досліджуваної статті, де згадується прізвище позивача [PERSON] , а саме: "Жоден важливий об`єкт Миколаївській області не був перевірений. Перевірки надсилають лише на ті об`єкти, з яких ще не поступили хабарі: а це малий та середній бізнес, звичайні приватні будинки тощо. А всі, що пішли за "Супроводом" Грейца з Антіпіним приймаються в експлуатацію недобудованими, без забезпечення доступу для маломобільних верств населення, дозволи видаються за відсутністю проектної документації і т.д...", суд зазначає, що у змісті вказаного абзацу не зазначені конкретні факти та обставини, які можна було б розцінювати як неправомірні з боку позивача [PERSON] . В даному абзаці автор статті використовує переповідання, яке не містить конкретних фактів, а є вираженням суб`єктивних поглядів анонімного співрозмовника автора статті, що в свою чергу є оціночним судженням та також не може бути предметом судового захисту. Правдивість оціночних суджень не можна довести, оскільки це є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі "Лігене проти Австрії"). За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. А тому, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Що стосується вживання відповідачем у абзаці другом розділу: "Курс - на "Європу"?" статті: "Хабармени" Миколаївської ДАБІ наводять жах на забудовників" тверджень про те, що позивач [PERSON] є корупційною особою, слід зазначити наступне. Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Тому за обставин цієї справи підлягало вирішенню питання щодо дотримання при поширенні інформації презумпції невинуватості, а саме звинувачення у вчиненні злочину, пов`язаного корупцією. Поширена відповідачами інформація не є оціночними судженнями, а містить констатацію фактів, які можуть і мають бути доведені належними доказами. Проте, доказів того, що позивач [PERSON] притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідачем [PERSON] не надано. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні за клопотанням відповідача [PERSON] пояснила, що з відповідачем [PERSON] знайома з 2013-2014 року, позивача знає з 2012 року. Повідомила, що їй відомо про те, що позивач [PERSON] давав вказівки правникам органів ДАБІ щодо узгодження проектної документації однак, свідком конкретних фактів неправомірних дій з боку позивача вона не була. Повідомила, що позивач [PERSON] ніколи не працював в органах ДАБІ. Підтвердила, що вона дійсно надавала коментарі відповідачу [PERSON] перед написанням статті, опублікованої 25.02.2019 р., а також надавала останній копії листів переписки з органами влади, договори з [PERSON] вона не підписувала і матеріали для написання статті не замовляла. Пояснила, що не повідомляла автору статті про те, що [PERSON] мав прізвисько: " [PERSON] " та зазначила, що він лише працював в компанії з такою назвою. Також свідок [PERSON] повідомила, що відносини з [PERSON] не є дружніми однак, надавати про позивач викривлену інформацію на меті не має. Зазначила, що не забороняла відповідачу [PERSON] повідомляти про те, що вона була співрозмовником для написання статті. Листи-звернення щодо незаконних дій з боку позивача, інтернет-публікації, які надані відповідачем до відзиву на підтвердження обставин, викладених у статті, не знайшли свого підтвердження. Дослідивши та проаналізувавши надані відповідачем документи було встановлено, що в переважній більшості статей, які слугували підґрунтям написання статті: "Хабармени" Миколаївської ДАБІ наводять жах на забудовників" прізвище позивача не зазначено та вказівки на неправомірні дії з боку також відсутні. Слід зазначити, що в одній з інтернет-публікацій від 16.07.2018 р. під назвою (мовою оригіналу): "В Николаеве начинается закат эры очередного местного «бога» строительных махинаций» (а.с. 68-69) автором статті згадується прізвище позивача з вживанням словосполучення (мовою оригіналу): "некий [PERSON] " та "негласным смотрящим был назначен некий [PERSON] " однак, вказане викладене автором статті як переповідання чуток без зазначення конкретних фактів порушень. Ще в одному листі-зверненні, адресованому на адреси Адміністрації президента України, Служби безпеки України, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та наданому відповідачем [PERSON] на підтвердження викладених обставин в статті, згадується прізвище позивача [PERSON] однак, вказане звернення датоване: "20.06.2019 р.", тобто майже через 4 місяці після написання і опублікування відповідачем статті під назвою: [INFO]", а тому не може визнаватися доказом, який слугував підґрунтям для написання статті. Суд також звернув увагу на те, що відповіді про результати розгляду деяких листів-звернень, які були направлені на адреси вищестоящих організацій та правоохоронних органів про наявність порушень в архітекткрно-будівельній сфері, надійшли або після публікації статті: "Хабармени" Миколаївської ДАБІ наводять жах на забудовників" (а.с. 123) або відсутні взагалі. Отже, відповідачем всупереч вимог законодавства не додано належних та допустимих доказів того, що позивач [PERSON] є "корупційною особою". А тому, суд вважає доведеним факт поширення про [PERSON] негативної та недостовірної інформації щодо визнання його "корупційною особою", яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Згідно з ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила, а спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Таким чином, спростування поширеної відповідачем недостовірної інформації повинно здійснюватись також шляхом опублікування спростування в інтернет-виданні "[INFO]". Щодо вимог позивача про покладення обов`язку на відповідача щодо видалення статті: "Хабармени" Миколаївської ДАБІ наводять жах на забудовників" зі сторінок інтернет-видання "[INFO]", то суд не вправі зобов`язувати відповідача видалити статтю, оскільки примусове видалення як спосіб судового захисту честі, гідності та ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачений статтею 277 ЦК України. Що стосується думки відповідача [PERSON] про те, що редакція інтернет-видання "[INFO]" є неналежним відповідачем з огляду на те, що вказане інтернет-видання не є а ні фізичною, а ні юридичною особою. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридична особа з таким найменуванням відсутня, жодної інформації про володіння чи власність інтернет-сайту інтернет-видання "[INFO]" якоюсь іншою юридичною чи фізичною особою також відсутня. Відповідач [PERSON] також зазначила, що вебсайт: [INFO] - є інтернет сайтом, що працює по принципу додавання інформації бажаючих розмістити таку інформацію саме на цьому сайті, шляхом надіслання інформації чи статті на електронну адресу. З цього приводу суд зазначає наступне. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.06.2020 року було постановлено задовольнити клопотання позивача та витребувати у ТОВ "Інтернет Інвест" інформацію стосовно редакції (редактора) та власника інтернет-видання "[INFO]" ("[INFO]") доменне ім`я: [INFO] або [INFO] із зазначенням їх найменування, адреси реєстрації або місцезнаходження, номера телефону, наявних контактних даних. На виконання вказаної ухвали суду ТОВ "Інтернет Інвест" повідомили, що вони надають послуги з реєстрації доменного імені " blin.mk.ua" на підставі публічного (сервісного) договору згідно з ст.ст. 633, 641 ЦК України, договір в письмові формі не укладався. ТОВ "Інтернет Інвест" веде лише технічне обслуговування домену [INFO] , являється Реєстратором - суб`єктом господарювання, який надає Реєстранту послуги, що необхідні для технічного забезпечення функціонування та делегування імені в частині ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється. Повідомили, що анкетними даними, які були надані при реєстрації доменного імені: " [INFO] " є: П.І.Б. : [PERSON] ; поштова адреса: [ADDRESS] ; телефон: [NUMBER] ; E-mail: [INFO] . Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що необхідність у залученні в якості відповідача власника вебсайту є необхідною лише в тому випадку, коли автор інформації невідомий або до сайту має місце вільний доступ, а інформація розміщена на ньому є анонімною. В даному випадку особа, яка опублікувала інформацію в статті: "Хабармени" Миколаївської ДАБІ наводять жах на забудовників" є достовірно відомою - це автор статті та особа, на яку зареєстроване доменне ім`я: " [INFO] ", [PERSON] . А отже, посилання відповідача на те, що інтернет-видання " [INFO]" ([INFO]) є неналежним відповідачем по справі не беруться до уваги. Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,9 постанови від 31 березня 1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: приниженні честі, гідності, діловій репутації та порушенні стосунків з оточуючими людьми. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що зміст статті: "Хабармени" Миколаївської ДАБІ наводять жах на забудовників", яка містить інформацію стосовно позивача [PERSON] доведена до невідомого кола осіб - користувачів мережі інтернет з метою формування негативної думки останніх щодо діяльності та самої особи позивача. В своїй позовній заяві [PERSON] зазначає, що після розповсюдження у ЗМІ негативної інформації щодо нього завдало шкоду йому та його сім`ї, які вимагали від нього пояснень. На фоні наведеного у позивача порушились стосунки з оточуючими людьми, зіпсувались відносини з членами родини, погіршилось самопочуття та сон. Опублікування статті та поширення її мережею Інтернет викликало у ньому відчуття пригнічення та беззахисності перед нерозбірливими засобами масової інформації. Разом з тим, позивач не довів суду наявності моральної шкоди в заявленому обсязі. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України позов в цій частині підлягає до часткового задоволення, оскільки визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість страждань позивача, стан його здоров`я, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, вважає за необхідне визначити розмір компенсації моральної шкоди у сумі 3000,00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог, а саме 798,40 грн.

Outcome: partial