Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч. 6 ст. 268 ЦПК України 09.06.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 18.06.2021 року. Представник позивача - [PERSON] , [PERSON] , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, з позовною заявою до відповідачів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О., приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярова Л.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки від 04.03.2008 року, виключення двокімнатної квартири з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. Позов мотивовано тим, що 04.03.2008 року між Позичальником - [PERSON] , та ПАТ КБ «Надра» правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» (надалі за текстом - Банк) укладений кредитний Договір N247/03/02-2008 від 04.03.2008 року. Позичальником Банку була достовірно надана інформація про його фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів надана довідка про отримання доходу у національній валюті України. Банком було надано кредит Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (Кредит) у сумі 48720,00 (Сорок тисяч сімсот двадцять доларів США 00 центів). З цільовим використанням кредиту, проведення розрахунків по договору купівлі - продажу №970 від 04 березня 2008 року, що укладений між Позичальником та [PERSON] , згідно якого позичальник придбав у власність нерухоме майно (квартиру), що знаходиться за адресою [ADDRESS] зі сплатою відсотків 12,79 % річних строком користування до 3 березня 2028 року. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу 576,38 дол. США (п`ятсот сімдесят шість доларів США 38 центів) до 10 числа поточного місяця. Як вказано у позовній заяві, у забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним Договором N247/03/02-2008 від 4 березня 2008 року між позичальником та Банком був укладено Договір Іпотеки від 04.03.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В., зареєстрований за №977. Згідно вказаного договору, на підставі ст..73 Закону «Про нотаріат» та в зв`язку з посвідченням даного Договору Іпотеки накладається заборона відчуження зазначеної в цьому договорі квартири за [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , до припинення дії договору іпотеки. Зареєстровано в реєстрі за №978. За вказаним договором [PERSON] передав Банку в Іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що сумлінно виконував умови договору, незважаючи на те що курс долару збільшився. Позивач вказує, що чинний Цивільний кодекс України розрізняє валюту зобов`язання та валюту виконання зобов`язання, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня, на день укладання кредитного Договору іноземний курс валюти становив 1 USD =5,00 грн., та на день подання позовної заяви становить 1 USD = 26,01 грн. Позивач зазначає, що існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов`язань за Кредитним Договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, яку необхідно сплачувати, в зв`язку із чим значно погіршився фінансовий стан позивача. При цьому позивач зазначає, що до 2015 року він виконував свої зобов`язання за кредитним договором без прострочення платежів. Щомісяця сплачував 570 доларів США, кілька разів, сплачував більші суми в середньому 2500 доларів США, оскільки була підписана додаткова угода про відміну пені. Позивач зазначає, що Банк відібрав у позивача його правовстановлюючі документи на дану квартиру, чого не мав права робити і що, вказане не давало змоги позивачу та його сімї зареєструвати місце проживання у вказаній спільній сумісній власності. При цьому позивач звертався до Банку із проханням про надання оригіналів документів чи дозвіл для реєстрації за адресою даної квартири. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують його право власності на нерухоме майно, а утримання відповідачем правовстановлюючих документів на його власність порушує його право на здійснення, володіння та користування предметом іпотеки. Як вказано у позовній заяві з 2015 року матеріальне становище позивача погіршилось, він не в змозі виконувати зобов`язання перед Банком про що неодноразово заявляв представникам Банку, просив посприяв у вирішенні його проблеми, пояснював що надалі готовий сплачувати кредит, пропонував перевести валютний кредит в гривневий. Однак, Банк не погодився. У позовній заяві вказано, що 26.01.2015 року за пропозицією Банку, дружина позивача по нотаріальній довіреності від його імені (оскільки сам позивач перебував за межами області) погодилася змінити правову регламентацію засад відповідальності Позичальника за невиконання та/або неналежне виконання умов Кредитного договору №247/03-03-2008 від 04.03.2008 року в зв`язку з чим внесено відповідні зміни до Кредитного договору шляхом укладення цієї Додаткової угоди про внесення змін та доповнень №1 від 26.01.2015 року.(Копія додаткової угоди додається). Разом із тим, за твердженням позивача, його дружина не розуміючи правову природу, наслідки вчинення додаткової угоди - погодила її. За твердженням позивача, його дружина, вважала, що цією угодою представники Банку допомагають їм у вирішенні проблеми щодо прострочених платежів по сплаті кредиту. Як зазначає позивач, 27.08.2015 року ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. подано позов про стягнення заборгованості до [PERSON] в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. Позивач стверджує, що вивчаючи копії документів, які йому надав Банк при оформленні кредиту та додатки додані до позовної заяви від 27.08.2015 року, він виявив розбіжності в нумерації договорів та в розмірі основного зобов`язання зазначеного в Кредитному Договорі та в Договорі Іпотеки, а саме: Копія Кредитного договору та додана копія розрахунку заборгованості за кредитним договором (додатки додані Банком до позову від 27.08.2015 року) - мають розбіжність в номерах: Банк додав до позову копію Кредитного договору за номером №245/03/02-2008 від 04.03.2008 року, доданий розрахунок заборгованості на який посилається у позові за номером 247/03/03- 2008 від 04.03.2008 року; У квитанціях оплати кредиту з даним розрахунком заборгованості ( який надав Банк до позову), також присутня розбіжність, тобто деякі суми сплачені позивачем за користування кредитом не співпадають і номер, який вказаний на квитанціях Кредитного Договору знову інший «247/03/03-2008» від 04.03.2008 року; Відповідно до копії Кредитного договору та Іпотечного договору, які знаходяться в позивача, - Кредитний договір за номером «№247/03/02-2008» від 04.03.2008 року, а в Договорі Іпотеки зазначено номер Кредитного договору «№245/03/02-2008» від 04.03.2004 року, теж присутня розбіжність в нумерації. Також, як вказує позивач, розмір основного зобов`язання різний за договорами - в Договорі Іпотеки зазначений розмір зобов`язання за Кредитним Договором 245/03/02-2008 від 04.03.2008 року у сумі 48 000, 00 доларів США, а згідно Кредитного Договору, який був доданий до позовної заяви від 27.08.2015 року вказаний номер договору «№247/03/02- 2008» від 04.03.2008 за яким надано грошові кошти у сумі 48 720,00 доларів США. Теж саме зазначено в «Досудовій вимозі» вих. №925 від 18.08.2015 року від ПАТ КБ «Надра» в особі Відділення ПАТ КБ «Надра» Ужгородське Регіональне ...04.03.2008 року було укладено Кредитний договір №245/03/02-2008, згідно якого Банк надав Позичальнику грошові кошти у сумі 48720,00 доларів США.... Отже, за твердженням [PERSON] , Договір Іпотеки укладений за не існуючим Кредитним договором. В Договорі Іпотеки від 4.03.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В., зареєстрований за №977 - немає посилання на Кредитний договір, який підписував позивач і за яким він здійснював погашення кредитної заборгованості. При цьому позивач зазначає, що йому стало відомо про порушення його права з судової справи №308/10627/15-ц за позовом від 27.08.2015 року ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. про стягнення заборгованості до [PERSON] в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. Дане провадження зупинено на час проведення експертизи. В позовній заяві вказано, що в кінці 2017 року, позивачу почали погрожувати, особи які стверджували, що є власниками його квартири. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №116561838 від 07.03.2018 року, позивачу надано наступну інформацію: Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна За вказаними параметрами запиту у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості відсутні Відомості з державного реєстру іпотек За вказаними параметрами у Державному реєстрі іпотек відомості відсутні. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В, яка реєструвала Договір іпотеки за дублікатом Договору купівлі - продажу, нотаріус виготовила дублікат, але не зареєструвала дублікати, так як повідомила, що згідно витягу з реєстру від 09.03.2018 року на дану квартиру стоїть тип обтяження - заборона на нерухоме майно, в реєстрі іпотек відомості щодо даної квартири відсутні. Також , позивачу стало відомо, що 5 березня 2018 року Публічне акціонерне товариство КБ «Надра» Код 20025456 передав його кредит на відкриті торги «Аукціон» з продажу прав вимоги. Позивач вказує, що вказана квартира, яка належить йому на праві приватної власності на підставі Договору купівлі - продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В., 4.03.2008 р. зареєстрований у реєстрі за № 970 - це єдине житло його сімї. З огляду на вказане позивач просить суд: визнати недійсним Договір Іпотеки від 04.03.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В., зареєстрований за №977 укладений за кредитним договором № N247/03/02-2008 від 4 березня 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», за яким передано в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення позичальником Основного зобов`язання нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить мені на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В., 4.03.2008 р. зареєстрований у реєстрі за № 970. Виключити двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В., 4.03.2008 р. зареєстрований у реєстрі за № 970 з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. Стягнути з відповідачів всі судові витрати. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.04.2018 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 11.12.2018 року від відповідача по справі ПАТ КБ «НАДРА» до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначає, що оскаржений договір іпотеки укладався на забезпечення кредитних зобов`язань, які на даний час є невиконаними позичальником. Договір був нотаріально посвідчений, зареєстрований в Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. При укладанні оскарженого договору іпотеки були чітко додержані вимоги Цивільного кодексу України, процедура та порядок укладання даних видів договорів. Внаслідок укладення договору іпотеки не були порушені права позивача, одночасно було забезпечено виконання кредитного зобов`язання. Банк зазначає, що предмет іпотеки - двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] на даний час не використовується позивачем, видається в найм, а позивач проживає з сім`єю за іншою адресою, та що доказів проживання у вказаній квартирі позивачем не надано. На переконання банку, не є достатніми, належними і допустимими доказами твердження позивача щодо укладення договору в силу тяжких обставин. Відповідач зазначає, що не можуть бути підставою для задоволення позову і посилання позивача на зростання курсу долару та щодо валютного кредитування, при цьому вказує, що умови кредитування відповідали вимогам і ст. 524 Цивільного кодексу України і Закону України "Про Національний банк України" і Конституції України. Відповідач стверджує, що не відповідає дійсності і те, що Банк відібрав у позивача правовстановлюючі документи на квартиру, заборона реєстрації у квартирі обумовлена умовами договору іпотеки, з якими погодився позивач. При цьому відповідач зазначає, що умовами укладеної 26.01.2015 року Додаткової угоди до Кредитного договору №247/03-03-2008 від 04.03.2008 р. стверджується визнання позивачем і наявності заборгованості і наявності дійсної іпотеки - як забезпечення виконання цього кредитного зобов`язання. Натомість як вказано у відзиві на позовну заяву, доказів про недійсність вказаної Додаткової угоди до Кредитного договору чи про перевищення повноважень довірителя позивача - ним суду не надано. Відповідач вказує, що на укладенні додаткової угоди наполягав позивач, оскільки така зменшувала кредитну заборгованість, яка виникла вже на той час. Стосовно розбіжності в нумерації договорів та в розмірі основного зобов`язання зазначеного в Кредитному Договорі та в Договорі Іпотеки, відповідач зазначає, що наявні технічної описки, які ніяким чином не впливають на дійсність договорів в цілому і на зобов`язання що з них виникають. Стосовно розбіжності у квитанціях про оплату кредиту, то Банк зазначає, що суми сплачені позивачем зараховувались виключно на погашення його заборгованості, а не чиєїсь іншої, оскільки крім нумерації договору призначення платежу містить й інші додаткові реквізити, які відрізняють платежі позичальників, та сам позивач не заперечує вірність зарахування сплачених ним коштів. Щодо розміру основного зобов`язання зазначеного в договорах, відповідач стверджує, що, розмір такого був зазначений із урахуванням коштів, додатково виданих позичальнику на погашення додаткових витрат при укладенні договору, що стверджується і заявкою на видачу готівки, в якій суми співпадають. Таким чином, відповідач вважає, що позивач маніпулюючи технічним описками, намагається уникнути відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Разом із тим, банк вказує, що Договір Іпотеки укладений за існуючим і дійсним Кредитним договором, доказів щодо порушення приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В., вимог законодавства щодо посвідчення угод - не надано суду, а посилення на таке є лише припущенням позивача. Стосовно відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначеному у витягу №116561838 від 07.03.2018 року - таке, на думку відповідача, не є підставами недійсності угоди та не є доказом припинення кредитного зобов`язання. Наголошує на тому, що приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. яка реєструвала Договір іпотеки підтверджено обтяження - заборону на нерухоме майно, що не виключає право банку у будь-який момент звернутися до реєстратора за внесенням інформації реєстр іпотек відомостей щодо квартири позивача. Як вказує відповідач, наявність заборони на нерухоме майно - предмет іпотеки спростовує побоювання позивача щодо можливості втрати свого житла при належному виконанні кредитного зобов`язання. Таким чином відповідач стверджує, що на момент укладення оспореного договору іпотеки були дотримані всі вимоги ст.203 ЦК України, зміст правочину не суперечив нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства та його моральним засадам, вимогам Закону України «Про іпотеку» в т. ч. і його ч.2 ст.18, на яку посилається позивач. Відповідач стверджує, що не відповідає дійсності і те, що в договорі іпотеки від 04.03.2008 року посвідченому приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В., зареєстрованому за №977 нібито немає посилання на Кредитний договір, який позивач підписував і за яким здійснював погашення кредитної заборгованості, адже змістом договору іпотеки стверджується наявність належного посилання на Кредитний договір, який позивач підписував, за яким отримував кредит і за яким здійснював погашення кредитної заборгованості. На переконання відповідача відсутні і будь-які підстави для визнання судом недійсним договору іпотеки відповідно до ст.236 Цивільного кодексу України. Відсутні докази для висновків про недійсність кредитного зобов`язання позивача і застосування наслідків ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України. Враховуючи наведене, ПАТ КБ «Надра» клопотав у задоволенні позову [PERSON] - відмовити повністю у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Застосувати до спірних правовідносин загальну позовну давність та відмовити у позові із цієї підстави (як додаткової). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2019 р. частково задоволено клопотання представника позивача [PERSON] , [PERSON] про витребування доказів. Витребувано у відповідача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. (м. Київ, вул. Артема, 15, 04053) належним чином завірену копію кредитної справи згідно кредитного договору № N247/03/02-2008 від 4 березня 2008 року укладеного між позивачем - [PERSON] та ПАТ КБ «НАДРА» та частково задоволено клопотання представника відповідача ПАТ КБ «Надра», витребувано у відповідача приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярова Л.В. належним чином завірені копії документів на підставі яких укладались оспорюваний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В., зареєстрований за №977 укладений за кредитним договором № N247/03/02-2008 від 4 березня 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», та документи на підставі яких укладався договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] від 04.03.2008 р. зареєстрований у реєстрі за № 970. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.04.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «НАДРА» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Білої Ірини Володимирівни про проведення судового засідання у режимі відео конференції. 08.05.2019 року на виконання ухвали суду від 02.04.2019 року надійшли витребувані документи. 25.11.2019 року від відповідача по справі ПАТ КБ «НАДРА», до суду надійшли документи на виконання ухвали від 02.04.2019 року. 30.01.2020 року від відповідача по справі приватного нотаріуса Котлярової Людмили Володимирівни, від імені якої діє Котляров Р.Ю. , до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача стверджує, що твердження представника позивача [PERSON] - [PERSON] про відсутність укладеного між сторонами кредитного договору № 245/03/02-2008 від 04.03.08, на який в Іпотечному договорі посилається нотаріус, спростовується Договором іпотеки та кредитним договором № 245/03/02-2008 від 04.03.08 укладеними між сторонами та наданими до суду. В договорі Іпотеки від 04.03.2008 у графі «Кредитний договір» йде посилання виключно на Кредитний договір під № 245/03/02-2008. Жодного Кредитного договору під № 247/03/02-2008 від 04.03.2008 нотаріусу Котлярова Л.В. у день підписання сторонами Іпотечного договору не подавалося. Не подано Кредитного договору під № 247/03/02- 2008 від 04.03.2008 укладеного сторонами правочину і до суду. Окрім того у відзиві вказано, що Документ що поданий у копії під № 247/03/022008 від 04.03.2008 не підписаний позичальником (позивачем) [PERSON] Представник відповідача зазначає, що в договорі Іпотеки чітко і однозначно відображено зміст та розмір основного зобов`язання, із посиланням на правочин Кредитний договір № 245/03/02-2008 від 04.03.2008 у якому також зазначено основне зобов`язання із визначенням строку та порядку виконання, копія кредитного договору під № 245/03/02-2008 від 04.03.2008 на який йде посилання в Іпотечному договорі подано нотаріусом до суду на вимогу що зазначено в Ухвалі про витребування від 02.04.19. При цьому, у відзиві вказано і на те, що 25.11.2019 на адресу Ужгородського міськрайонного суду від представника відповідача - 1 надійшла копія належним чином завіреної та прошитої кредитної справи за №245/03/02-2008. У даних матеріалах на аркуші 103 знаходиться копія Кредитного договору під № 245/03/02-2008 від 04.03.2008. Жодного договору під № 247/03/02-2008 від 04.03.2008 у матеріалах які надіслані до суду від відповідача 1, або відповідача 2 немає. Копія кредитного договору під № 247/03/02-2008 від 04.03.2008, що додано до позовної заяви не підписана позичальником. У відзиві представник відповідача вказує що, укладання між сторонами додаткових угод із зміненою нумерацією не змінює суті (предмету) Іпотечного договору і не може бути підставою для визнання Іпотечного договору недійсним. Підстав для визнання договору іпотеки від 04.03.08 укладеного між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» немає, а тому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «НАДРА» Динник В.В., про проведення судового засідання у режимі відео конференції. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2020 року задоволено заяву директора Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» С.М.Бадах про залучення правонаступника відповідача на підставі ст. 55 ЦПК України, до участі у справі за позовом представника позивача - [PERSON] , [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О., приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярова Л.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки від 04.03.2008 року, виключення двокімнатної квартири з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, залучено - в якості правонаступника відповідача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» (01054, м. Київ,вул. Дмитрівська, 13-А, кв. 12). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2021 року частково задоволено клопотання представника позивача [PERSON] , [PERSON] про витребування доказів. Витребувано у відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» (01054, м. Київ,вул. Дмитрівська, 13-А, кв. 12) (правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра») належним чином завірені якісні копії документів: кредитної справи, а саме: АНКЕТА-ЗАЯВА Клієнта на оформлення Кредитного пакету «Житлові рішення», Фінансові показники, визначення класу кредитоспроможності позичальника, копія паспорту громадянина України [PERSON] , довідка про ідентифікаційний код, анкета поручителя, договір добровільного комплексного страхування ризиків при іпотечному кредитуванні, а також належним чином завіреної копії кредитного договору на який було вказано в ухвалі суду від 02 квітня 2019 року - №247/03/02-2008, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «НАДРА» та копію першої сторінки Кредитного договору №245/03-02-2008 від 04.03.2008 р. укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «НАДРА». На виконання вказаної ухвали 16.02.2021 від ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШИН» надійшли витребувані документи. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою за позовом представника позивача - [PERSON] , [PERSON] до Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН», приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярова Л.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки від 04.03.2008 року, виключення двокімнатної квартири з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. Справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача адвоката Сідун О.С., надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. В попередньому судовому засіданні представник позивача адвокат Сідун О.С. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити такі повністю. Представник відповідача - ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШИН» в судове засідання не з`явився, від директора товариства надійшла заява про проведення судового засідання за їх відсутності, відмовити в задоволення позову. Відповідач приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Котлярова Л.В., та її представник в судове засідання не з`явилися,про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомляли, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Від представника відповідача по справі приватного нотаріуса Котлярової Людмили Володимирівни, адвоката Котляров Р.Ю., до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності проти задоволення позову заперечують повністю. Третя особа [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, згідно наявної в матеріалах справи заяви просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.215-235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Так, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ст.ст.215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, ст.ст.18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, які не заборонені законом. За змістом ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, обов`язкові відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 18 Закону «Про іпотеку» (далі-Закону) іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК). Згідно зі ст. 4 Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону, здійснюється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою, на підставі повідомлення іпотекодержателя. Такими особами Законом № 1952-IV визначено державного реєстратора та у випадку, передбаченому цим Законом, нотаріуса як спеціального суб`єкта, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (ст. 9). Згідно із статтею 18 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладення договору), іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотеко держателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотеко держателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення суми, на яку має бути застрахований предмет іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов`язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов`язання. У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. Судом встановлено, що 04.03.2008 року між позивачем по справі [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», укладений Кредитний Договір. З наданої до суду копії кредитної справи встановлено, що Кредитний Договір укладений між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» 04.03.2008 року має №245/03/02-2008. За вказаним договором кредиту, Банком було надано кредит Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти (Кредит) у сумі 48720,00. З цільовим використанням кредиту, проведення розрахунків по договору купівлі - продажу №970 від 04 березня 2008 року, що укладений між Позичальником та [PERSON] , згідно якого позичальник придбав у власність нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] зі сплатою відсотків 12,79 % річних строком користування до 3 березня 2028 року. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу 576,38 дол. США (п`ятсот сімдесят шість доларів США 38 центів) до 10 числа поточного місяця. У забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним Договором №245/03/02-2008 від 4 березня 2008 року між [PERSON] та Банком був укладено Договір Іпотеки від 04.03.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В., зареєстрований за №977. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, позивач передав Банку в Іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, так вказаний договір скріплений підписами сторін, нотаріально посвідчений. Слід зазначити, що факт укладення кредитного договору, а також договору іпотеки в забезпечення його виконання позивач не заперечує. Так само позивач, визнає що предметом іпотечного договору було нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира в [ADDRESS] . Окрім того відсутні і заперечення щодо істотних умов договору іпотеки. Натомість позивач вказує на те, що ним сумлінно виконувалися умови договору до 2015 року без прострочення платежів, вказане свідчить про те, що всі істотні умови договору кредиту та договору іпотеки позивачу були відомі, та ним виконувалися. При дослідження договору іпотеки від 04.03.2008 року, що міститься у Кредитній справі, копія якої надана Банком на відповідну ухвалу суду про витребування доказів, такий укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» («Іпотекодержатель») та громадянином України [PERSON] , [INFO] , («Іпотекодавець») в забезпечення Кредитного договору №245/03/02-2008 від 04.03.2008 року. Окрім того, у вказаній кредитній справі наявний Кредитний договір №245/03/02-2008 від 04.03.2008 року. Суд констатує, що зі змісту Кредитного договору №245/03/02-2008 від 04.03.2008 року встановлено, що його укладено між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра». Згідно п.2.1 вказаного договору в якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати відсотків та інших платежів передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, Позичальник укладає з Банком договір іпотеки на квартиру загальною площею 45,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі по тексту «Іпотека») в день укладання цього договору. Так, істотними умовами кредитного договору, які регламентовано ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Зі змісту оспорюваного договору іпотеки від 04.03.2008 року та кредитного договору №245/03/02-2008 від 04.03.2008 року вбачається, що в таких визначено істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначені суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, порядок повернення. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту та на запропонованих банком і обопільно погоджених умовах, про що свідчить підписання ним договору кредиту без будь-яких зауважень чи заперечень. Суду не надано доказів того, що позичальник знаходився під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин, що такий не спроможний здійснити цей договір і виконання зобов`язань по ньому, сторонни підписавши договір, погодили, що з укладенням договору сторони досягли згоди з усіх умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. Водночас, суд погоджується з твердженням позивача про те, що дійсно номер Кредитного договору наданого позивачем та додаткової угоди не відповідає номеру зазначеному в оскаржуваному договорі іпотеки, проте на наданих договорах в кредитній справі, на кожному аркушу міститься особистий підпис позивача, що свідчить про те, що останній без будь-яких застережень погодився з даними умовами та взяв на себе вказані грошові зобов`язання, і також дає можливість припустити, що невірно зазначений номер Кредитного договору є простою технічною опискою. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач визнав той факт, що протягом окремого періоду часу кредит він погашав, а це ще раз підтверджує, що позивач добровільно прийняв зобов`язання та погоджувався з умовами укладеного ним договору. Враховуючи, що вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов`язків за угодою, є виконанням угоди, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про дійсність укладення між сторонами кредитного договору із погодженням всіх його істотних умов, з дотриманням вимог законодавства України. Щодо укладення додаткової угоди, то сам позивач зазначає, що така була укладена його дружиною по нотаріальній довіреності від його імені, так вона погодилася змінити правову регламентацію засад відповідальності Позичальника за невиконання та/або неналежне виконання умов Кредитного договору №247/03-03-2008 від 04.03.2008 року в зв`язку з чим внесено відповідні зміни до Кредитного договору шляхом укладення цієї Додаткової угоди про внесення змін та доповнень №1 від 26.01.2015 року. Слід вказати на те, що Додаткова угода про внесення змін та доповнень №1 до Кредитного договору №247/03-03-2008 від 04.03.2008 року, була укладена відповідно до ст.550 ЦК України. Разом із тим, суд констатує, що даний спір не стосується оскарження ні самого Кредитного договору ні Додаткової угоди про внесення змін та доповнень №1, до нього. Згідно позовної заяви, [PERSON] , стверджує що між ним та Банком було укладено Кредитний Договір №247/03/02-2008 від 04.03.2008, в забезпечення виконання боргових зобов`язань за яким, між позивачем та банком було укладено договір іпотеки. Згідно зі ст.192, ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Таким чином, закон не забороняє використання іноземної валюти на території України, а навпаки, регламентує порядок її використання, у тому числі фінансовими установами. Положення ст.192, ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України також не містять посилання на те, що грошова одиниця України є єдиним платіжним засобом на території України. Так, неспроможними є доводи позивача щодо неможливості надання Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» кредиту в іноземній валюті, оскільки укладенним кредитний договір був 03.04.2008 року, в той час як мораторій на видачу кредитів в іноземній валюті, введений Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» №3795-VI від 22.09.2011 року на момент укладення договору кредиту не діяв. Враховуючи правомірність надання кредиту позивачу в іноземній валюті, погодження сторонами виконання зобов`язань в іноземній валюті з відкриттям окремих рахунків, що не суперечить положенням законодавства України, на переконання суду не існує правових підстав ставити під сумнів право відповідача здійснювати діяльність в рамках кредитно-договірних зобов`язань з позивачем в іноземній валюті, у тому числі ставити за умову виконання зобов`язань в валюті надання кредиту. Зважаючи на те, що при укладенні кредитного договору як правочину, що базується на волевиявленні обох учасників правочину, [PERSON] на свій розсуд та за вільним волевиявленням вирішив оформити кредит саме в іноземній валюті - доларах США, що не суперечить положенням ст.ст.6, 627, 638 ЦК України, будучи належним чином обізнаним та повідомленим про наявність ризиків отримання кредиту в іноземній валюті, які він як позичальник несе сам. Укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони прийняли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення кредитного договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане. Обставина зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору, позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. У результаті розгляду справи не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема не спростовано, що при укладенні договору про надання кредиту позивач діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши, характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов договору про надання кредиту [PERSON] без заперечень отримав кошти у національній валюті у розмірі, який був еквівалентний сумі кредитного договору, визначеній в іноземній валюті. Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором унаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою вважати умови кредитного договору несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та для визнання договору недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник мав можливість, виходячи з динаміки зміни курсу валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що «із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству». Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. В укладеному Кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін. При підписанні Кредитного договору позивач погодився з усіма умовами даного правочину і взяв на себе зобов`язання щодо його виконання. В день підписання оспорюваного правочину позичальник отримав примірник Кредитного договору, що дало йому додаткову можливість детально вивчити його умови. Факт отримання кредиту позивачем, його багаторазове погашення на протязі численних років, укладення додаткових угод, підписання іпотечного договору, є беззаперечним і достатнім доказом укладання між банком та позивачем кредитного договору, на умовах викладених у тексті кредитного договору . Також судом враховано, що до підписання кредитного договору, позивач мав можливість ознайомитися та ознайомився з його умовами, та мав можливість не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний, та кредитний договір виконувався сторонами, у тому числі і позивачем. Позивач не звертався до відповідача із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивач після підписання договору оспорював або намагався змінити умови договору, розірвати його, навпаки позивач сплачував кошти на умовах договору, укладав додаткові угоди, що свідчить про прийнятність для нього умов кредитного договору. В позовній заяві вказано на те, що відповідачем утримуються правовстановлюючі документи на власність позивача, а саме на квартиру, що є предметом договору іпотеки, що порушує право позивача на здійснення, володіння та користування предметом іпотеки, а також про не можливість позивача та його сімї реєстрації місця проживання. Проте, заборона реєстрації в квартирі обумовлена умовами договору іпотеки, з якими погодився позивач. Дійсність кредитного договору сторонами не оскаржувалася, заперечень з приводу того, що підпис що міститься в Кредитному Договорі 245/03/02-2008 від 04 березня 2008 року належить [PERSON] , позивач не заявляв. Права та обов`язки сторін договору іпотеки визначаються законом і договором. Загальні права та обов`язки сторін передбачаються статтями 586, 587 ЦК, статтями 8, 9, 10 Закону України «Про іпотеку». При дослідженні договору іпотеки від 04.03.2008 року посвідченому приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В., зареєстрованому за №977, судом встановлено, що такий містить всі необхідні реквізити, відповідно до вимог чинного законодавства нотаріально посвідчений скріплений підписами сторін. За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказів того, на підтвердження факту недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, що в свою чергу є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України), суду не додано. З огляду на встановлені судом обставини та проаналізовані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] з огляду на їх недоведеність, безпідставність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (§58 рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 року №4909/04 у справі «Серянін та інші проти України). Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Тому, інші доводи та посилання позивача та його представника, суд залишає поза увагою з огляду на відсутність доказів, які б визначали необхідність їх врахування судом. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави починається від дня набуття оспорюваних активів відповідачем. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності ( ст.262 ЦК України) В статті 267 ЦК України визначені наслідки спливу позовної давності. Так, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК). Проаналізувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач про порушення свого права дізнався 03.04.2008 року, в момент підписання кредитного та іпотечного договорів, адже такий був обізнаний про зміст умов договорів з дня укладення таких, а додаткову угоду до договору кредиту укладено 26.01.20215 року, разом з тим, з позовною заявою до суду про визнання договору іпотеки недійсним позивач звернувся лише 16.03.2018 року, пропустивши таким чином визначений ст.257 ЦК України трирічний строк позовної давності. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Матеріалами справи встановлено, що право, за захистом якого позивач звернувся до суду, відповідачем порушене не було, і підстав для задоволення позовних вимог, висунутих позивачем не має, у зв`язку з чим, судом не застосовується сплив позовної давності. За таких обставин, проаналізувавши вищевикладені доводи та положення законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed