Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

07 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 30.04.1988 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб у Козівському районному відділі ЗАГС Тернопільської області, актовий запис № 19. Від даного шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Зазначила, що сімейне життя між сторонами не склалося через різні характери та погляди на життя. Оскільки на даний час сімейні відносини фактично припинені, спільного господарства сторони не ведуть, подальше збереження шлюбу і примирення між сторонами неможливе, позивач просить суд даний позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу бажає мати прізвище "[PERSON]". В підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву від 03.09.2018 року, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, справу слухати у її відсутності, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з'явився, подав до суду заяву від 03.09.2018 року, згідно якої позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу та просив проводити розгляд справи без його участі, зазначивши, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.04.1988 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Козівському районному відділі ЗАГС Тернопільської області, актовий запис №19, що підтверджується оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30.04.1988 року. Від спільного сумісного проживання сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.01.1989 року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач визнав позов, не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, суд встановив, що подальше спільне життя подружжя суперечитиме інтересам одного з них, а тому наявні всі підстави для розірвання даного шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позовні вимоги ґрунтуються на встановлених законом підставах, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає можливим після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище "[PERSON]". На підставі наведеного,

Outcome: approved