Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

06 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебували у шлюбі з 14 листопада 1987року. Батько позивачки [PERSON] 08 квітня 1997 року подарував їй автомобіль марки ВАЗ2121, рік випуску 1985, державний номерний знак [NUMBER] , який пізніше змінено на [NUMBER] . Відповідач з її усного дозволу в інтересах сім`ї користувався автомобілем, а 09 травня 2020 року, після їх розлучення, забрав належний їй автомобіль з подвір`я і відмовляється від його повернення, вважає його своєю власністю. Технічний паспорт на автомобіль знаходиться у відповідача. Оскільки відповідач ігнорує вимоги позивача та незаконно володіє на даний час автомобілем марки ВАЗ 2121, державний номер\~\~ [NUMBER] , позивач просить зобов`язати його повернути належний їй автомобіль. 29 жовтня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, автомобіль марки ВАЗ 2121, н/з [NUMBER] , 1985 року випуску, дійсно був подарований позивачці у 1997 році її батьком та до 2020 року перебував у їх спільному володін, а саме до припинення подружніх відносин між ним та позивачкою. Так, як вказаний автомобіль є не новим та має 35 років експлуатації, ним як добросовісним володільцем, були понесені витрати по його утриманню та ремонту на суму 32353,00 грн. Фактично за власний кошт за період з 2019 по 2020 роки ним було проведено капітальний ремонт вказаного автомобіля: придбання нових запасних частин на суму 9353 грн, капітальний ремонт двигуна автомобіля 6500 грн, зварювальні та малярні роботи по кузову автомобіля 4500 грн, придбання іншого б/у автомобіля на запасні частини 5000 грн, придбання та встановлення ГБО 7000 грн. Разом з тим він пропонував позивачці повернути автомобіль, але вона відмовляється від його отримання, за такого вважає в даному випадку відсутні спірні правовідносини (а.с. 24). У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та представник відповідача позов визнали частково, а саме не заперечували проти того, що автомобіль дійсно належить позивачу, однак вважали, що позивач має компенсувати витрати відповідачу по ремонту автомобіля. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 1987 року. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище дружини " [PERSON] " не змінено (а.с.10-11). 08 квітня 1997 року між [PERSON] (батьком) та [PERSON] (донькою) був укладений договір дарування автомашини, посвідчений державним нотаріусом Снігурівської нотаріальної контори Снігурівського району Миколаївської області Середою Н.І., зареєстрований у реєстрі за №2-200, за яким [PERSON] прийняла в дар легковий автомобіль марки ВАЗ 2121, рік випуску 1985, двигун № [NUMBER] , шасі та кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (а.с.5). Номерний знак автомобіля [NUMBER] в установленому законом порядку був змінений на [NUMBER] . Згідно довідки № 31/14-л-11 від 02 вересня 2020 року виданої начальником РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області Погорєловим Г., транспортний засіб ВАЗ 2121, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , у період з 08 квітня 1997 року по теперішній час зареєстрований за громадянкою [PERSON] , [INFO] (а.с.7) Під час судового розгляду справи встановлено, що вищевказаний автомобіль перебуває у володінні та користуванні відповідача [PERSON] , який відмовляється його повернути позивачці, що ним було підтверджено під час судового розгляду справи. Позивачка зверталась із заявою до Снігурівського відділу поліції з приводу привласнення відповідачем належного транспортного засобу, та кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №1202015531000067 від 07 вересня 2020 року закрито в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України (а.с.8). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю чи витребування майна з чужого незаконного володіння. У відповідності до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Для застосування статті 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387,\~388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч.3 ст.397 ЦК України). Таким чином, як встановлено відповідач володіє та користується автомобілем, який на праві власності належить позивачці, без належних на це законних підстав, що порушує права останньої на володіння, користування та розпорядження цим майном. Доказів того, що відповідач пропонував позивачці повернути автомобіль, але вона відмовляється від його отримання, суду не надано. Питання про відшкодування витрат понесених на ремонт автомобіля чи визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя відповідачем не ставилось. За таких обставин, спірний автомобіль повинен бути витребуваний у відповідача на користь особи, яка є його власником, відповідно до\~статті 387 ЦК України, а позов підлягає задоволенню. На підставі\~ст.141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати в розмірі 908,00грн.

Outcome: approved