Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~25 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів про захист честі, гідності та ділової репутації, посилаючись на те, що 13 грудня 2017 року у ефірі телепередачі «Новини», яка виходить на телеканалі «Ексклюзив» та телеканалі «7+» було викладено репортаж під назвою «За 500 гривень зганьбили перед усім класом» автором якого були журналісти телеканалів [PERSON] та [PERSON]. В репортажі було зазначено, що позивач як голова батьківського комітету вимагала в батьків учнів, зокрема в [PERSON] грошові кошти на подарунок до дня Збройних сил України в сумі 500 грн. Поширена журналістами інформація є недостовірною, яка за своїм змістом принижує мою честь, гідність та ділову репутацію в громадській думці з точки зору додержання позивачкою закону, загальнолюдських правил співжиття та принципів людської моралі. \~ \~ \~ \~Позивач-відповідач просить визнати такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, яка була поширена [PERSON], журналістами телеканалів «Ексклюзив» та «7+» в сюжеті «За 500 гривень зганьбили перед усім класом» та зобовязати керівництво каналів вилучити сюжет з інтернет ресурсів, зобовязати надати можливість надати коментар та поширити його в той самий спосіб, яким було поширено спірний сюжет, стягнути з телеканалу «Ексклюзив» 30 000 грн. моральної шкоди, з телеканалу «7+» 30\~000 грн. моральної шкоди, з [PERSON] 40\~000 грн. моральної шкоди. \~ \~ \~ \~21 березня 2018 року відповідач-позивач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні позивач-відповідач позов підтримала, просила задовольнити її в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, в зустрічному позові просила відмовити. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили, щодо задоволення позову. Відповідач-позивач заперечила щодо задоволення позову, зустрічний просила задоволити. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовів слід відмовити з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Як встановлено в судовому засіданні 13 грудня 2017 року у ефірі телепередачі «Новини», яка виходить на телеканалі «Ексклюзив» та телеканалі «7+» було викладено репортаж під гучною назвою «За 500 гривень зганьбили перед усім класом» авторами якого були журналісти [PERSON] та [PERSON]. \~ \~ \~ \~Позивач зазначає, що поширена інформація є недостовірною, яка за своїм змістом принижує її честь, гідність та ділову репутацію, що і стало приводом для звернення до суду. Також, на думку позивача, в результаті дій відповідачів щодо поширення недостовірної інформації їй заподіяно значну моральну шкоду. Позивач просить суд: визнати такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, яка була поширена відповідачами; зобовязати керівництво каналів «Ексклюзив» та «7+» вилучити спірний сюжет з інтернет ресурсів, на яких він розміщений, опублікувати спростування, надати право на коментар. Стягнути стягнути з телеканалу «Ексклюзив» 30 000 грн. моральної шкоди, з телеканалу «7+» 30\~000 грн. моральної шкоди, з [PERSON] 40\~000 грн. моральної шкоди. Відповідно до п. 18 Постанови ПВСУ від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі по тексту - «Постанова»), позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно з вимогами ст.ст. 83, 84 ЦПК України позивач, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви або подати клопотання про витребування доказів судом у той самий строк із зазначенням вжитих заходів для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. На думку\~суду,\~позивачем-відповідачем\~не надано\~будь-яких\~доказів факту\~поширення інформації\~саме відповідачами,\~а також\~причин неможливості\~самостійного отримання\~цього доказу,\~що унеможливлює\~розгляд позову\~по суті,\~у звязку\~із неможливістю\~визначення належності\~відповідачів за\~даним позовом. Суд виходить з того, що під діловою репутацією фізичної особи розуміється суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Таким чином, під шкодою діловій репутації слід вважати зниження рівня суспільно-позитивної оцінки фізичної особи, наслідком чого є конкретні немайнові втрати позивача. Позивачкою не надано жодних належних доказів зниження рівня її суспільно-позитивної оцінки, як фізичної особи. Відповідно до положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 07 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Висновки, які бути проголошені в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі від 15 липня 2010 року «Газета Україна - центр проти України» зазначають, що повідомлення новин, засноване на інтерв'ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства». У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин та свідчать про захист професійної журналістської діяльності. Тобто, поширення інформації висловленою іншими особами (не журналістами) під час інтерв'ю, чи іншої журналістської діяльності, про осіб та їх вчинки, які мають широкий громадський резонанс не може бути розцінена, як порушення особистих немайнових прав позивача і вимоги про спростування такої інформації, як недостовірної, до задоволення не підлягають. Зміст спірної інформації, яка, як стверджує позивачка, поширена відповідачами, побудований на оцінці дій позивачки, а сама інформація грунтується, серед іншого, на основі інтервю. У звязку з цим від відповідачів неможливо вимагати встановлення фактичної основи заяв громадян. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Торгейрсон проти Ісландії», зазначеному вище, надаючи оцінку достовірності, вірогідності та об'єктивності інформації журналіста щодо дій особи, відзначив: «Можна використовувати те, що говорять люди. Або, навіть, чутки. Були б ці чутки настільки схожі та численні, щоб їх не можна було би вважати брехнею». Рішення Європейського суду з прав людини у цій справі захищає принцип, згідно з яким журналіст користується захистом, якщо його заяви ґрунтуються на громадській думці, не принижують приватних осіб, що названі по імені, і або націлені на досягнення позитивної мети. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Як зазначено у п.12 Постанови, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є, зокрема, власник веб-сайта, особу якого позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Проте позивачем у позовній заяві не вказано визначника місцезнаходження сайту (сайтів) в мережі Інтернет, адресу сторінки, на якій безпосередньо розміщено спірну інформацію, власника веб-сайта або докази того, що інформація розміщена на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку, як засіб масової інформації. Крім того, вимога щодо вилучення з інтернет ресурсів спірної інформації не ґрунтується на законі, оскільки може розцінюватись, як цензура, яка в Україні є забороненою згідно з ст. 15 Конституції України. В будь-якому разі, такий спосіб захисту порушеного права, як вилучення із сторінок в Інтернеті інформації не тільки не передбачений законом, а й суперечить йому, а тому в силу вимог ст. 5 ЦПК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. У позові не розмежовано висловлювання [PERSON], висловлювання інших осіб, та саме повідомлення (поширення інформації) про такі висловлювання. У звязку із зазначеним незрозуміло, як забезпечити баланс між наявною, на думку позивача, потребою захищати його репутацію та правом відповідачів поширювати інформацію, яка становить суспільний інтерес. З огляду на викладене, суд погоджується з позицією представника телеканалів про те, що задоволення позову буде втручанням у право відповідачів на свободу вираження поглядів у спосіб, що не є необхідним у демократичному суспільстві. Вказана позиція відповідає позиції Європейського суду з прав людини по справі «Газета «Україна-центр» проти України». При цьому із змісту спірної інформації, вказаної в позові, вбачається, що інформація не викладена в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивачки, а тому на відповідачів не може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду в даному випадку, що відповідає позиції, викладеній в абзаці 5 пункту 19 Постанови. Згідно з ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Позивачем не розмежовано висловлювання [PERSON], висловлювання інших осіб та саме повідомлення (поширення інформації) про такі висловлювання, а також не зазначено норми закону, якою встановлено виникнення у відповідачів солідарного обовязку щодо відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази які були здобуті в ході розгляду справи, співставлені з наведеними вимогами закону та роз'ясненнями постанови пленуму Верховного Суду України, у суду немає достатніх підстав вважати, що відповідачі в будь-який спосіб поширили недостовірну інформацію про позивача чим би завдали моральних страждань позивачу. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 5\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки позивачем в судовому засіданні належним чином не було доведено факту неправомірних дій з боку відповідачів, якими було б завдано шкоду його честі, гідності та діловій репутації, а тому вимоги про відшкодування завданої шкоди відповідно до п. 4 ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~не підлягають задоволенню. За таких обставин, заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, що є підставою для відмови в задоволенні первісного позову. На підставі вищевказаних обставин, на думку суду не підлягають до задоволення і вимоги за зустрічним позовом, оскільки на думку не знайшов свого підтвердження і факт заподіяння моральної шкоди з боку позивача-відповідача за первісним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed