Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що житловий будинок [ADDRESS] належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.02.2013 року за №36. Згідно п. 12.3 рішення Старо-Кримської селищної ради від 08.04.2013 року №163 дозволено розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. Відповідно до генерального лану Маріупольського бюро технічної інвентаризації фактична площа земельної ділянки по [ADDRESS], на якій розташований житловий будинок з надвірними побудовами становить 0,1574 га. Межа земельної ділянки з північно-східного боку ([ADDRESS]) не узгоджена суміжним землекористувачем [PERSON] по не визначеним причинам. Також межа земельної ділянки по [ADDRESS] не узгоджена з суміжним землекористувачем [PERSON] Окрім того, рішення про затвердження технічної документації та відводу земельної ділянки виносились відповідачем під час розгляду у суді земельного спору між позивачем та відповідачем, де співвідповідачем по справі виступала Старо-Кримська селищна рада. Рішення №285/2 від 17.10.2014 року, №7/15-66 від 20.09.2016 року були винесені всупереч п.3, п.4, п.5 порядку узгодження меж земельних ділянок. На теперішній час земельна ділянка, якою позивач по факту користується, не співпадає з кадастровим планом його земельної ділянки, саме з північно-східного боку відповідача [PERSON] [ADDRESS], який відмовився підписувати акт узгодження межових знаків. З наданих до суду експертиз від 27.05.2015 року та від 10.02.2017 року вбачається, що у зв'язку з відсутністю твердих межових знаків, експерт двічі робив висновки окремо зі слів позивача та відповідача. У доповненні до акту встановлення та узгодження меж землекористування від 16.09.2014 року вказано, що межі його земельної ділянки встановлені по існуючій огорожі, права кожного користувача не порушені. Але, якщо по факту закріпити межі земельної ділянки межовими знаками встановленого зразку, то межі встановлені на генеральному плані та на кадастровому плані значно відрізняються від фактично займаної земельної ділянки. Спір про встановлення меж з північно-східного боку ([ADDRESS]) існував на час винесення рішення сільською радою від 17.10.2014 року №285/2. До Старо-Кримської селищної ради звертався неодноразово як позивач, так і відповідач [PERSON] Не зважаючи на існуючий спір та відсутність у технічній документації підпису суміжного користувача комісія по земельним спорам не збиралась для його вирішення та протокол комісії по земельних спорах не складався. Таким чином, Старо-Кримська селищна рада при винесенні рішення не з'ясувала на якій підставі [PERSON] захопив частину земельної ділянки позивача, а тому рішення від 17.10.2014 року №285/2 було винесено з порушенням та підлягає скасуванню. Крім того, дане рішення у триденний строк після його прийняття позивачу не було надано. Спір про встановлення меж існував і на час винесення рішення сільською радою від 20.09.2016 року №7/15-66 про затвердження технічної документації. При узгодженні меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, позивач [PERSON] не повідомив, незважаючи на те, що він є суміжним землекористувачем. На підставі викладеного, просив визнати незаконними та скасувати рішення Старо-Кримської селищної ради №285/2 від 17.10.2014 року, №1/15-66 від 20.09.2016 року та повернути землі у жилу та загальну забудову Старо-Кримської селищної ради з відновленням меж згідно генерального плану та внесенням в документацію Державного земельного кадастру, а також скасувати витяги про державну реєстрацію земельних ділянок кадастровий номер: [NUMBER], кадастровий номер: [NUMBER]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові та пояснив, що житловий будинок [ADDRESS] належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.02.2013 року. Межа земельної ділянки з північно-східного боку ([ADDRESS]) не узгоджена суміжним землекористувачем [PERSON], а також межа земельної ділянки по [ADDRESS] не узгоджена з ним як із суміжним землекористувачем. Коли визначались межі його земельної ділянки, [PERSON] був присутній, але свій підпис в технічній документації не ставив. В 2017 році була комісія у [PERSON] для визначення меж земельної ділянки, але його ніхто не запрошував. На теперішній час земельна ділянка, якою позивач по факту користується, не співпадає з кадастровим планом його земельної ділянки, саме з північно-східного боку відповідача [PERSON] [ADDRESS], який відмовився підписувати акт узгодження межових знаків. Межові знаки повинні встановлювати служба геодезистів разом із сільською радою, але йому під час визначення меж земельної ділянки геодезист повідомив, що встановлення межових знаків не ходить до його компетенції. 07.10.2014 року Старо-Кримською селищною радою було винесено рішення №285/2 в порушення вимог законодавства, оскільки на момент винесення рішення існував спір про встановлення меж з північно-східного боку, та селищна рада не з'ясувала на якій підставі [PERSON] захопив частину земельної ділянки позивача. Дане рішення він не отримав упродовж 5 днів, та не міг його оскаржити. Державний акт на земельну ділянку отримував його представник за довіреністю. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, вважала рішення Старо-Кримської селищної ради №285/2 від 17.10.2014 року та №1/15-66 від 20.09.2016 року незаконними та просила їх скасувати. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Тимошина В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважали їх необґрунтованими, оскільки підстави для скасування рішень Старо-Кримської селищної ради №285/2 від 17.10.2014 року та №1/15-66 від 20.09.2016 року та витягів про державну реєстрацію земельних ділянок відсутні. Документи про право власності на земельні ділянки №43 та [ADDRESS] обома сторонами були отримані в установленому законом порядку та ніяких зауважень з боку позивача не надходило. Представник відповідача голова Старо-Кримської селищної ради [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що рішення №285/2 від 17.10.2014 року та №1/15-66 від 20.09.2016 року були прийняті відповідно до вимог діючого законодавства, ними була дотримана певна процедура, крім того, позивач наполегливо просив підписати рішення. Межі земельних ділянок були узгоджені із [PERSON] та [PERSON] за межами фактичного користування в 2014 році, та на момент їх узгодження жодних спорів між ними не було. Для виділення земельної ділянки землекористувач звертається до Старо-Кримської селищної ради з технічною документацією вже погодженою із суміжним землекористувачем та за 20 днів до сесії він подає заяву про відвід земельної ділянки. Про день сесії вони повідомляють заявника, тобто [PERSON] про день сесії був повідомлений належним чином. Рішенням від 17.10.2014 року ними була виділена [PERSON] земельна ділянка площею 0,15 га по [ADDRESS]. Дане рішення позивач отримав особисто, після чого 03.11.2014 року отримав державний акт на право власності на дану земельну ділянку. Робота селищної ради регламентується Законом України «Про місцеве самоврядування» та Земельним кодексом України. Посилання позивача про необхідність вручення йому рішення селищної ради упродовж 5 днів нічим не підтверджені, рішення вони відповідно до вимог Земельного кодексу України видають упродовж двох тижнів. Встановлення межі та межових знаків відносить до компетенції ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я», а їх роботу вони не перевіряють. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я» [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважала їх необґрунтованими, оскільки технічна документація по земельним ділянкам, розташованим по [ADDRESS] та [ADDRESS] виконана в повному обсязі. [PERSON] та [PERSON] вже мають державні акти на право власності на земельні ділянки з визначеними межами, а тому спору бути не може. Межові знаки при виході на їх адресу вони не закріплювали, оскільки по межі стояв паркан, а інструкцією про встановлення меж земельної ділянки не передбачено встановлення межових знаків та паркану. Геодезист спочатку встановив межі [PERSON] по його паркану. Тоді позивач не вимагав встановлення меж, а тим більше не був власником земельної ділянки, а згідно норма Земельного кодексу України не мав права цього вимагати. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області в судове засідання не з'явився, надав письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що на підставі заяви [PERSON] від 05.06.2014 року ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я» було проведено комплекс землевпорядних робіт щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі територіальної громади с.Старий Крим в особі Старо-Кримської селищної ради. Для передачі у власність. Жилий будинок, розташований по [ADDRESS] у с.Старий Крим м.Маріуполя належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.02.2013 року №36 та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приватного нотаріуса від 01.02.2013 року за реєстраційним номером [NUMBER]. Загальна площа земельної ділянки складає 0,1500 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове використання - будівництво і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Складено акт встановлення та узгодження меж земельних ділянок від 23.09.2014 року та доповнення до акту від 16.09.2014 року. Розробником технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] на підставі заяви на розробку від 10.05.2016 року №134 у ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я». Загальна площа земельної ділянки складає 0,1212 га, кадастровий номер: [NUMBER], цільове використання - будівництво і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Посилання позивача щодо не узгодження межі земельної ділянки з північно-східного боку ([ADDRESS]) суміжним землекористувачем [PERSON], встановлення меж по існуючій межі (не закріплена межовими знаками встановленого зразку) та невідповідності земельної ділянки на генеральному плані й кадастровому плані є неспроможними. Згідно висновку комплексної будівельно-технічної експертизи за позовом [PERSON] до [PERSON] від 27.05.2015 року встановлено, що господарські будівлі, які належить [PERSON] не знаходяться на земельній ділянці [PERSON] Представник третьої особи Реєстраційної служби Маріупольського управління юстиції в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.02.2013 року [PERSON] є власником житлового будинку з належними до нього будівлями, розташованими по [ADDRESS] Рішенням Старо-Кримської селищної ради №285/2 від 17.10.2014 року відповідно до звернення [PERSON], розробленої й узгодженої в установленому законом порядку технічної документації землеустрою по складанню документів, було затверджено [PERSON] технічну документацію землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель по [ADDRESS] та передано вказану земельну ділянку [PERSON] Оскільки позивач є власником житлового будинку, підстав для відмови у наданні у власність йому земельної ділянки Старо-Кримська селищна рада не мала. (а.с. 7). 03.11.2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку [ADDRESS] (а.с.56) та в той же день був отриманий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9) на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER]. В матеріалах справи також мається акт встановлення та узгодження меж земельних ділянок від 23.09.2014 року, відповідно до якого межа земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] пролягає від к.1 до к.2 - по умовній лінії, від к.2 до к.5 - по існуючій огорожі від к.5 до к.7 по існуючій огорожі, від к.7 до к.1 - по існуючій огорожі. Ніяких претензій при встановленні меж не заявлено. При складанні акту були присутні [PERSON] та суміжний землекористувач [PERSON] - земельна ділянка №45 по [ADDRESS] (а.с. 10). У відповідності до доповнення до акту встановлення та узгодження меж землекористування громадянина [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) вбачається, що відповідно до рішення Маріупольської міської ради від 29.04.2010 року №5/42-6453 «Про порядок затвердження меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами» геодезистом було складено доповнення до акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки по [ADDRESS] від 23.09.2014 року. Суміжним землекористувачем даної ділянки є представник домоволодіння по [ADDRESS], підпис якої відсутній у акті встановлення та узгодження меж земельних ділянок від 23.09.2014 року. При з'ясуванні причин відсутності підпису встановлено, що межі земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] не встановлювались , оскільки правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні. Межі земельної ділянки [PERSON] встановлені по існуючій огорожі, права жодного користувача не порушені (а.с. 58). Згідно листа від 04.11.2015 року заступника селищного голови [PERSON], адресованого [PERSON] вбачається, що на звернення [PERSON] від 29.10.2015 року щодо встановлення меж його земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], останньому було рекомендовано звернутись до суду, оскільки встановити межі земельних ділянок №43 та №41-а не виявилось можливим через конфлікт, який існує із [PERSON] Комісія неодноразово виходила на місце конфлікту, але вирішити земельний спір між [PERSON] та [PERSON] не виявилось можливим, оскільки комплексною будівельно-технічною експертизою встановлений захват частини земельної ділянки [PERSON] з боку [PERSON] (а.с. 11). За повідомленням селищного голови [PERSON] від 27.09.2017 року встановлено, що рішення «Про затвердження технічної документації землеустрою щодо відводу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]» громадянину [PERSON] було вручено відповідно до ст. 118 ч.9 Земельного кодексу України, тобто в двотижневий строк. [PERSON], отримавши копію рішення від 17.10.2014 року, звернувся особисто до реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, де отримав витяг про те, що він є власником земельної ділянки по [ADDRESS]. Перше звернення поступило 29.10.2013 року від громадянки [PERSON] про направлення комісії за адресою: [ADDRESS] для встановлення меж земельних ділянок №41-а та [ADDRESS]. на яке останній була надана відповідь. Заяв від [PERSON] про наявність конфлікту чи вирішення земельного спору не надходило. Громадянин [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельної ділянки №43, яка знаходилась у його користуванні в 2014 році. Після процесу приватизації, вказана ділянка перейшла у його власність. Ставши власником ділянки, [PERSON] звернувся до суду з позовом про скасування рішення Старо-Кримської селищної ради від 17.10.2014 року, звинувативши селищну раду в тому, що не вирішивши земельний конфлікт, було прийнято рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка знаходилась у його користуванні, але підстав про відмову в прийнятті рішення Старо-Кримська селищна рада не мала (а.с. 70, 71). Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) територіальної громади с.Старий Крим в особі Старо-Кримської селищної ради для передачі у власність громадянину [PERSON] по [ADDRESS] встановлено, що ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я» на підставі заяви [PERSON] від 05.06.2014 року розробило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS]. Межа земельної ділянки з північно-східного боку ([ADDRESS]) не узгоджена суміжним землекористувачем, по невизначеним причинам. ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я» складено доповнення до акту встановлення та узгодження між землекористування по [ADDRESS], який узгоджений у визначеному порядку. На час складання технічної документації претензії з боку суміжних землекористувачів не заявлені. Межа та площа земельної ділянки визначені по фактичному користуванню, згідно з матеріалами встановлення та узгодження меж землекористування. Загальна площа земельної ділянки складає 0,1500 га (а.с. 75-78). Рішенням Старо-Кримської селищної ради №7/15-66 від 20.09.2016 року відповідно до звернення [PERSON], розробленої й узгодженої в установленому законом порядку технічної документації землеустрою по складанню документів, було затверджено [PERSON] технічну документацію землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність земельної ділянки площею 0,1212 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель по [ADDRESS] та передано вказану земельну ділянку [PERSON] (а.с. 8). Вказаним рішенням також встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 14.02.2013 року. Оскільки [PERSON] є власником житлового будинку, підстав про відмову в наданні земельної ділянки [PERSON] у власність, Старо-Кримська селищна рада не мала. Відповідно до ст. 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Статтею 39 ЗК України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Згідно ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. У відповідності до ч.ч. 1, 2, 7 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно ч.1 ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Статтею 121 частиною 1 пунктом «г» встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Відповідно до ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із статтею 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Стаття ст. 198 ЗК України передбачає, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Так, в судовому засіданні було встановлено, що рішення Старо-Кримської селищної ради від 17.10.2014 року №285/2 було винесено на підставі звернення [PERSON] та розробленої й узгодженої ним в установленому законом порядку технічної документації землеустрою по складанню документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1500 га по [ADDRESS] в с.Старий Крим. Підстав для відмови у прийнятті рішення Старо-Кримська селищна рада не мала. Посилання позивача на те, що рішення Старо-Кримської селищної ради від 17.10.2014 року є незаконним, оскільки при його винесенні межа земельної ділянки з північно-східного боку ([ADDRESS]) не погоджена суміжним землекористувачем, тобто [PERSON] спростовуються наданими суду письмовими доказами, згідно із якими після складання 23.09.2014 року акту встановлення та узгодження меж земельних ділянок, в якому був відсутній підпис користувача земельної ділянки [ADDRESS], представником ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я» було складено доповнення до акту встановлення та узгодження меж землекористування по [ADDRESS], який узгоджений у визначеному порядку. При з'ясуванні причин відсутності підпису було встановлено, що межі суміжної земельної ділянки [ADDRESS] раніше не встановлювались, правовстановлюючі документи відсутні, а межі земельної ділянки [PERSON] встановлені по існуючій огорожі, права суміжного користувача не порушені. Жодних зауважень або заперечень під час встановлення та узгодження меж землекористування з боку позивача не надходило. Також є необґрунтованими посилання позивача з приводу того, що він не отримав рішення Старо-Кримської селищної ради від 17.10.2014 року у передбачений п'ятиденний строк, при цьому жодної норми закону, яка б передбачала саме такий строк видачі рішень позивачем не вказано. Крім того, судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, а також не заперечувалось самим позивачем, що останній отримавши рішення Старо-Кримської селищної ради, звернувся до реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції, де отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку та витяг про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Жодних заперечень з приводу даного рішення позивач не виловлював, та не звертався для його оскарження. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При таких обставинах, суд вважає, що рішення Старо-Кримської селищної ради від 17.10.2014 року №285/2, а також рішення від 20.09.2016 року №7/15-66 є законними, винесені з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання їх незаконними та скасування є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають, тому й позовні вимоги [PERSON] в частині скасування витягів про державну реєстрацію земельних ділянок також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed