Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Центрального районного відділу Миколаївського міського управління Міністерства Внутрішніх Справ в Миколаївській області, Головного Управління Державної Казначейської Служби України в Миколаївській області, в якому просив про стягнення за рахунок державного бюджету відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на вимоги ст. ст.1166, 1167, 1174 ЦК України, та ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В подальшому, позивач уточнив вимоги позову, та просив про стягнення на його користь за рахунок державного бюджету відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., та 10000,00 грн. з Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали, просили про їх задоволення, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві. Судом роз'яснено право на уточнення позовних вимог, однак цим правом позивач не скористався. Ухвалою суду в якості третьої особи на стороні відповідача притягнута старший слідчий Центрального РВ ММУ України в Миколаївській області Бринза О.В. Представник Центрального районного відділу Миколаївського міського управління Міністерства Внутрішніх Справ в Миколаївській області проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач, оскаржуючи постанову про закриття кримінальної справи та невизнання його потерпілим, реалізував надане йому процесуальне право на оскарження рішень. Окрім того, позивачем не надано доказів у підтвердження спричиненої йому моральної шкоди, причинно-наслідковий зв*язок між діями відповідача та спричиненою шкодою, не доведена вина відповідача в заподіянні моральної шкоди, не надано медичних документів, які б підтвердили наявність моральних страждань та погіршення стану здоров*я. Представник Головного Управління Державної Казначейської Служби України в Миколаївській області проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що стягнення моральної шкоди, яка нібито спричинена Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, з державного бюджету є необґрунтованою та такою, що суперечить нормам чинного законодавства. Представник Прокуратури Центрального району м.Миколаєва вступила до участі в справі в порядку ст. 45 ЦПК України, та ст. 36-1 ЗУ «Про прокуратуру», та вважала позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Третя особа Бринза О.В. просила про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову заперечувала. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності третьої особи. Обставини справи ,встановлені судом. 17.12.2012 року [PERSON] звернувся до Центрального РВ ММУ УМВс України в Миколаївській області з заявою, в якій вказав, що ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» неналежним чином провело торги по реалізації вилученого у нього майна, чим спричинило йому збитки на загальну суму 44775,00 грн. Даний факт внесено до ЄРДР за ч. 1 ст. 194 КК України, №12012160020000771. Постановою від 26.02.2013 року старшого слідчого СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області Бринза О.В., кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - закрито на підставі п. 2 ст. 284 КПК України, у зв*язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Постановою прокурора Центрального району м. Миколаєва від 26.08.2013 р. постанова була скасована 09.09.2013 року [PERSON] звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва з заявою про скасування постанови від 26.02.2013 року. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.10.2013 року в задоволенні скарги [PERSON] про скасування постанови слідчого - відмовлено. При цьому, в постанові зазначено, що оскільки з постанови заступника прокурора Центрального району м. Миколаєва не зрозуміло, з яких підстав постанова слідчого скасована, то вважає за необхідне надати слідчому при проведенні досудового розслідування вказівку на визначення процесуального статусу [PERSON] шляхом надання йому пам*ятки потерпілого, або винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим. 16.11.2013 року визначено процесуальний статус [PERSON] як потерпілого. Стаття 303 ч. 1 п. 3 КПК України передбачає, що на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником. Частина 2 п.п. 1, 2, 3, 7, 8 , 9 ст. 36 КПК України передбачає, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений: починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування; доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування; скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих; ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; Згідно ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов'язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Стаття 56 КПК України вказує, що протягом кримінального провадження потерпілий має право:бути повідомленим про свої права та обов'язки, передбачені цим Кодексом; знати сутність підозри та обвинувачення, бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження та закінчення досудового розслідування;подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду;заявляти відводи та клопотання;за наявності відповідних підстав - на забезпечення безпеки щодо себе, близьких родичів чи членів своєї сім'ї, майна та житла;давати пояснення, показання або відмовитися їх давати;оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом;мати представника та в будь-який момент кримінального провадження відмовитися від його послуг;давати пояснення, показання рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, безоплатно за рахунок держави користуватися послугами перекладача в разі, якщо він не володіє державною мовою чи мовою, якою ведеться кримінальне провадження;на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом;знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження;застосовувати з додержанням вимог цього Кодексу технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь. Отже, [PERSON], подавши заяву, реалізував надані йому процесуальні права, скористався правом на оскарження постанови, та поновив свої права, передбачені законом. Згідно ст. 1 ч. 1 п. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно статті 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Пункт 5 ст. 3 Закону вказує, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Згідно частини 5 ст. 4 даного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а такожділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи, що вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди обґрунтовуються лише фактом скасування постанови прокурором та те, що постанова слідчого судді містить вказівку на визначення процесуального статусу [PERSON] шляхом надання йому пам*ятки потерпілого, або винесення постанови про відмови у визнання потерпілим, з посиланням на ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду ", який не дає підстав для цього, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позову до ГУ Державної Казначейської Служби України. Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зокрема моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, в разі відсутності приюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи. У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. ст. 57 - 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви (п. 9 Постанови). Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, може бути, зокрема відшкодування моральної ( немайнової) шкоди. Стаття 3 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). У цивільному праві акт завдання шкоди складається з наступних елементів: протиправна поведінка особи (поведінка яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи), настання шкоди (виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права або применшенні немайнового блага (життя, здоров*я), причинний зв*язок між двома вказаними елементами (обов*язкова умова, за якою розуміється настання шкоди як об*єктивного наслідку поведінки завдавача шкоди), вина завдавача шкоди (деліктна відповідальність настає лише за вини заподіювача шкоди). За такого, посилання [PERSON] на протиправність дій старшого слідчого Центрального РВ ММУ , які потребують морального відшкодування , суд вважає безпідставними, оскільки захист таких прав заявника передбачений КПК України, і цим правом він скористався. Показання свідка [PERSON], яка є дружиною позивача, щодо його душевного стану, не є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди при відсутності сукупності підстав, передбачених законом для покладення цивільно-правовової відповідальності ( про що судом вказано вище ). Виходячи з вище викладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed