Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської\~служби України,\~Слідчого управління\~Подільського УП\~ГУ НП\~у місті\~Києві про відшкодування шкоди, яким просив стягнути з рахунків державного бюджету України матеріальну шкоду в розмірі 1294,63 грн. та моральну шкоду в розмірі 11000,23 грн. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 19.05.2017 року особа Подільського районного відділення національної поліції виніс постанову про закриття кримінального провадження. Вказана постанова була оскаржена Аврамичем А.С. до Подільського районного суду. 12.11.2018 року Подільський районний суд виніс рішення, яким скасував дану постанову. Під час відвідування Подільського районного суду на судові засідання та під час ознайомленнями з матеріалами кримінального провадження в Подільському УП ГУ НП у місті Києві ним були понесені витрати щодо переїзду з Вінницької області до міста Києва. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожному громадянинові відшкодовується за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Позивач вважає, що бездіяльністю та безвідповідальністю відповідача, яка підтверджена ухвалою Подільського районного суду, йому була завдана моральна шкода, що виражається у моральних стражданнях та хвилюваннях у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, під час постійних переїздів з одного населеного пункту до іншого та негативних наслідків, а також матеріальна шкода пов`язана з оплатою проїзних квитків до Києва та назад до Вінниці, оплатою проживання в готелі на загальну суму 1294,63 грн. Завдану моральна шкоду позивач оцінює в 11000,23 грн. Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності із ст.ст.\~223,\~279 за наявними у справі матеріалами. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача Слідчого управління\~Подільського УП\~ГУ НП\~у місті\~Києві до суду також не з`явився, був повідомлений належним чином. Представник відповідача Державної казначейської\~служби України Бубела Н.А. до суду направила відзив, в якому просила відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі, справу просила слухати в її відсутність. Відзив мотивований тим, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдало, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. З позовної заяви вбачається, що ухвалою слідчого судді Подільського районного суду в м. Києві від 12.11.2018 скарга позивача задоволена, постанова слідчого\~Подільського УП\~ГУ НП\~у місті\~Києві про закриття кримінального провадження скасована, матеріали кримінального провадження направлені для проведення досудового розслідування. Саме по\~собі задоволення\~ухвалою слідчого\~судді скарги\~позивача безспірно\~не свідчить\~про завдання\~позивачу шкоди\~і оскільки\~судом не\~встановлена незаконність\~дій \~слідчогоПодільського УП ГУ НП у місті Києві, тому у позивача немає законних підстав для відшкодування шкоди. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову. Згідно зі\~ст. 2 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Згідно положень\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 77 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 78 цього Кодексу.\~\~\~\~ Відповідно до положень ч. 3 ст. 12\~та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5\~ст. 81 ЦПК України). Частиною 1\~статті 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 19.05.2017 посадовою особою Подільського районного відділення національної поліції було винесено постанову про закриття кримінального провадження. Вказана постанова була оскаржена Аврамичем А.С. до Печерського районного суду. 12.11.2018 Подільський районний суд виніс рішення, яким скасував вищевказану постанову. Однак, позивач вказує, що під час відвідування Подільського районного суду на судові засідання та під час ознайомленнями з матеріалами кримінального провадження в Подільському УП ГУ НП у місті Києві ним були понесені витрати щодо переїзду з Вінницької області до міста Києва, проживання в готелі на загальну суму 1249,63 грн., також вказує на те, що йому була завдана моральна шкода. Однак, суд вважає, що понесені позивачем витрати не являються матеріальною шкодою, а є витратами, які пов`язані із участю потерпілого у кримінальному провадженні, відповідно до ст..118,ст.122 ч.2 КПК України. На підставі ст..124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини. В обґрунтування правових підстав для стягнення моральної шкоди [PERSON] посилається на положення ст. 1176 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Оскільки, з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди зазначено незаконну, на думку позивача, бездіяльність слідчого щодо неналежного проведення досудового розслідування, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Враховуючи, що доказів бездіяльності слідчого Подільського УП ГУНП у місті Києва позивачем суду не надано, протиправність дій (бездіяльність) в порядку кримінального судочинства не встановлена, відтак суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Постанова слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 19 травня 2017 року, на яку посилається [PERSON] , не містить висновків щодо встановлення факту бездіяльності слідчого. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування аналогічних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 454/886/16-ц, від 04 липня 2018 року по справі №641/2328/17 та від 28 січня 2019 року по справі №686/7576/18. У вказаних постановах Верховного Суду зазначено про те, що сам по собі факт, що прийняте слідчим поліції у порядку КПК України процесуальне рішення про закриття кримінального провадження було скасоване судом, не свідчить про незаконність дій відповідача, заподіяння шкоди позивачу, а також і про причинний зв`язок із заподіяною майновою та моральною шкодою, оскільки постанова скасована з процесуальних підстав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до частини першої яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що призвело до порушення звичного ритму його життя внаслідок порушення норм Конституції України, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та наслідками, зазначеними у позовній заяві, тоді як згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Необхідність звернення до суду щодо дій органів досудового розслідування не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, а позивачем не доведено моральних страждань внаслідок бездіяльності відповідачів при розслідуванні кримінального провадження. Зокрема, [PERSON] не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівником органу досудового розслідування моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Позивачем не доведено жодним чином, що йому завдано моральної шкоди, оскільки саме по собі задоволення скарги потерпілого та скасування постанови слідчого безспірно не свідчить про завдання позивачу шкоду. Оскільки позивачем не доведено наявності завданої йому самої шкоди, як матеріальної так і моральної, а тому його вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed