Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названою позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення терміну навчання 30 червня 2021 року. Позивач мотивує позовні вимог тим, що вона та відповідач, перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-БК № 251826, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Сквирського районного управління юстиції Київської області від 21 серпня 2002 року, актовий запис № 71. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та з 01 вересня 2017 року навчається на першому курсі агробіологічного факультету денної форми навчання у Білоцерківському національному аграрному університеті. Термін навчання сина в університеті - до 30 червня 2021 року. Вказане підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-БК № 308203, зареєстроване відділом реєстрації актів громадянського стану Сквирського районного управління юстиції Київської області від 21 січня 2000 року, актовий запис № 13, та довідкою Білоцерківського національного аграрного університету від 08 вересня 2017 року за № 303. Рішенням Сквирського районного суду Київської області по справі № 2-1180/2002 року від 16 грудня 2002 року з відповідача, [PERSON], на користь позивача, [PERSON], стягувалися щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного\~ мінімуму доходу громадян, починаючи з 06 грудня 2002 року і до досягнення дітьми повноліття. 09 грудня 2017 року [PERSON], [INFO], виповнилося 18 (вісімнадцять) років, а відтак, у зв'язку із досягненням ним повноліття стягнення аліментів припинилося. Позивач зазначає, що повнолітній син [PERSON] у звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги, що виражається у необхідності коштів на одяг, харчування, підручники. Як вказує позивач, відповідач проживає окремо від неї та сина [PERSON], офіційно не працює, на утримання сина матеріальної допомоги не надає, аліментів нікому не платить. Позивач не працює, займається домашнім господарством, що є єдиним джерелом існування її та сина. В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені в позові, просив суд їх задовольнити. Відповідач всудове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, на підставі чого до суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, у якому викладено заперечення проти позову. Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався у клопотанні, зокрема, на розяснення пункту 20 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", згідно якого обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Обов'язок по утриманню повнолітніх дітей, які продовжують навчання, на думку відповідача, покладається законом на кожного з батьків (матір і батька), рівною мірою, за умови потреби повнолітніх дітейу зв'язку з продовженням навчання у матеріальній допомозі до досягнення ними двадцяти трьох років та можливості батьків надавати таку допомогу. Відповідач у запереченні проти позову зазначив, що доказів участі позивача в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання, у матеріалах справи відсутні; позивач також не надала суду доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти та про потребу повнолітнього сина, який продовжує навчання, у наданні йому матеріальної допомоги з боку батьків. При цьому, відповідачем до клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів додані, зокрема, докази, що свідчать про перебування його у повторному зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії І-БК № 218524 від 27 серпня 2003 року; докази, що свідчать про знаходження на його утриманні малолітньої дочки народженої від повторного шлюбу [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ОК № 257482; докази, що свідчать про наявну заборгованість по аліментах, яка станом на 09 грудня 2017 року становила в розмірі 40375,51 (сорок тисяч триста сімдесят пять) грн. 51 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком по аліментах, виданої Сквирським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 16 березня 2018 року за № 204. Вказане, як вважає відповідач, унеможливлює надання матеріальної допомоги повнолітньому сину, який продовжує навчання. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], та відповідач, [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-БК № 251826, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Сквирського районного управління юстиції Київської області від 21 серпня 2002 року, актовий запис № 71. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-БК № 308203, зареєстроване відділом реєстрації актів громадянського стану Сквирського районного управління юстиції Київської області від 21 січня 2000 року, актовий запис № 13. Рішенням Сквирського районного суду Київської області по справі № 2-1180/2002 року від 16 грудня 2002 року з відповідача, [PERSON], на користь позивача, [PERSON], стягувалися щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного\~ мінімуму доходу громадян, починаючи з 06 грудня 2002 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказане підтверджується відповідним виконавчим листом по справі № 2-1180/2002 року, виданого Сквирським районним судом Київської області від 20 червня 2003 року. 09 грудня 2017 року [PERSON], [INFO], виповнилося 18 (вісімнадцять) років, а відтак, у зв'язку із досягненням ним повноліття стягнення аліментів припинилося. Повнолітній син, [PERSON], з 01 вересня 2017 року навчається на першому курсі агробіологічного факультету денної форми навчання у Білоцерківському національному аграрному університеті. Термін навчання [PERSON] у Білоцерківському національному аграрному університеті - до 30 червня 2021 року, що підтверджується довідкою Білоцерківського національного аграрного університету від 08 вересня 2017 року за № 303. У матеріалах справи знаходяться: довідка Сквирського районного центру зайнятості за № 179 від 25 січня 2018 року, згідно якої позивач [PERSON] станом на 25 січня 2018 року на обліку, як безробітна, в Сквирському районному центрі зайнятості не перебуває; довідка Сквирського управління соціального захисту населення Сквирської райдержадміністрації Київської області за № 563 від 21 грудня 2017 року згідно якої позивач [PERSON] перебуває на обліку в Сквирському управлінні соціального захисту населення і отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім'ї, зокрема, на [PERSON], [INFO]. Вказані обставини встановлені дослідженими матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, зважаючи на наступне. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України). Згідно вимог ч. 1 ст. 141 та ст. 142 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи зміст вимог статті 182, ч.ч. 1, 2 ст. 199, ст. 200 СК України суд дійшов висновку: 1) що міра (розмір) участі батьків в утриманні дитини до досягнення нею повноліття та утриманням повнолітнього у звязку з продовженням навчання, - є рівною, оскільки не лише батько зобовязаний утримувати неповнолітню дитину та повнолітнього, який навчається, але такий обовязок покладається й на матір, можливість нею надавати утримання; 2) чи реальна потреба повнолітнього, який навчається, у матеріальній допомозі на навчання; 3) чи є можливість надання одному з батьків (зокрема, батькові) матеріальної допомоги повнолітньому, який навчається; 4) чи є обставини, зазначені у ст. 182 СК України, які впливають на можливість надання допомоги повнолітньому, який навчається, а саме, наявність у платника аліментів інших дітей (п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України). Пунктом 20 Постанови Пленуму ВСУ за № 3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Матеріали справи містять докази про знаходження на утриманні відповідача, [PERSON], малолітньої дочки народженої від повторного шлюбу [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ОК №257482, а також докази, що свідчать про наявну заборгованість по аліментах, яка станом на 09 грудня 2017 року становила в розмірі 40375,51 (сорок тисяч триста сімдесят пять) грн. 51 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком по аліментах, виданої Сквирським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 16 березня 2018 року за № 204. Таким чином, на думку суду, наявність у відповідача на утриманні малолітньої дочки народженої від повторного шлюбу [PERSON], [INFO], унеможливлює надання ним матеріальної допомоги повнолітньому сину, [PERSON], [INFO], який продовжує навчання. При цьому, як вбачається судом із матеріалів справи, позивач не надала суду доказів, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти та про потребу повнолітнього сина, який продовжує навчання, у наданні йому матеріальної допомоги з боку батьків, зокрема, доказів вартості навчання, вартості підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо, оскільки наявність таких доказів має довести позивач у звязку із заявленням нею позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання (Постанова ВСУ у справі № 6-186цс14 від 24 грудня 2014 року, Постанова ВСУ у справі № 6-1296цс15 від 24 лютого 2016 року). Позивачем, всупереч ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суду не доведено сукупності юридичних фактів досягнення сином, [PERSON], [INFO],віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреби у зв'язку з цим у матеріальній допомозі та наявності у батьків можливості надавати таку допомогу; докази подані позивачем суду у розумінні ст. 80 ЦПК України є недостатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи; а відтак, суд, вирішуючи спір відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Outcome: dismissed