Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 23 травня 1992 року. Від шлюбу в сторін є троє дітей, повнолітній син - [PERSON], [INFO], неповнолітній син - [PERSON], [INFO], та малолітня дочка - [PERSON], [INFO]. Також вказав на те, що останнім часом їхні стосунки з [PERSON] погіршилися, вони перестали розуміти один одного, внаслідок чого у сім'ї виникають сварки. Зазначив що рік тому відповідачка переїхала проживати до своїх батьків. Вважає, що збереження сім'ї неможливе, тому просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав в межах заявлених вимог, обґрунтувавши його доводами, викладеними в заяві. [PERSON] до суду не з'явилася, направивши заяву, у якій зазначила, що позов визнає повністю, просить справу розглядати за її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, оголосивши заяву відповідача, дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Судом встановлено, що між сторонами 23 травня 1992 року був укладений шлюб (а.с. 5). Від шлюбу в них є троє дітей, повнолітній син - [PERSON], [INFO] (а.с. 6), неповнолітні діти - син [PERSON], [INFO] (а.с. 7), та дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Ухвалою суду від 07 жовтня 2014 року провадження у справі було зупинено у зв'язку з наданням сторонам строку для примирення. Ухвалою судді від 08 грудня 2014 року провадження у справі було відновлено, однак на час винесення рішення по справі сторони не примирилися і просили розірвати шлюб. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп. (а.с. 1). Мінімальна заробітна плата, яка враховується при обчисленні суми судового збору, на момент звернення до суду, складала 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень. Таким чином, [PERSON] належить сплатити [PERSON] 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп. на відшкодування понесених ним судових витрат. На підставі ст. ст. 24, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved