Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Департаменту патрульної поліції НП України, ГУ ДКС у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди. В якій прохав: стягнути з Держави Україна через ГУ ДКС у Полтавській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 6000 гривень 00 копійок у рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 23.10.2019 поліцейським УПП у Полтавській області Пупко С.А. на трасі Київ-Харків-Довжанський на 395 км. у смт. Чутове, було зупинено транспортний засіб «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , за підозрою у порушенні пп. «е» п. 31.4.7. ПДР, оскільки на вказаному транспортному засобі був відсутній задній бризговик, за що поліцейським Пупко С.А. відносно позивача було винесено постанову серії ЕАК № 1658786 від 23.10.2019, якою притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови серії ЕАК № 1658786 від 23.10.2019, позивач у встановленому законом порядку звернувся до суду із позовом про визнання протиправною та скасування вказаної постанови. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.02.2020 у справі № 554/9985/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до поліцейського УПП у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Пупко С.А., Департаменту патрульної поліції НП України про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАК № 1658786 від 23.10.2019. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 було скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.02.2020 у справі № 554/9985/19, та прийнято нову постанову, якою позов задоволено - визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАК № 1658786 від 23.10.2019, якою позивача визнано винним за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій поліцейського УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1658786 від 23.10.2019, яка була визнана протиправною та скасована постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 у справі № 554/9985/19, [PERSON] була заподіяна моральна шкода, для відшкодування якої він звернувся із даним позовом до суду. У зв`язку із винесенням поліцейським УПП у Полтавській області Пупко С. А. відносно [PERSON] незаконної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1658786 від 23.10.2019 (визнана протиправною та скасована постановою Другого апеляційного адміністративного суду) позивачу було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП, чим заподіяно йому моральної шкоди. Заподіяння моральної шкоди полягало у приниженні його честі та гідності як професійного водія зі стажем більше 20 років; у порушенні перед роботодавцем ділової репутації як водія, що завжди дотримується Правил дорожнього руху; у спричиненні моральних переживань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя, оскільки він змушений був шукати адвоката для представництва власних інтересів у суді, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей зі своїм захисником та для відвідування судових засідань у справі № 554/9985/19, тому він і звертається до суду з даним позовом (а.с.1-6). 01 червня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11.00 год. на 25 червня 2020 року (а.с.18). 24 червня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача ДПП НП України. В якому зазначили, що 23.10.2019 під час патрулювання інспекторами патрульної поліції було виявлено порушення правил дорожнього руху з боку [PERSON] . У зв`язку із цим, інспектором патрульної поліції Пупко С.А. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1658786 від 23.10.2019, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Не погодившись із таким рішенням інспектора патрульної поліції [PERSON] було подано позов про скасування вищевказаної постанови. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.02.2020 у справі №554/9985/20 адміністративний позов [PERSON] про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишено без задоволення. Не погодившись із таким рішенням, [PERSON] подав апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої позовні вимоги задоволено, вищевказану постанову про накладення адміністративного стягнення скасовано, провадження у справі закрито. У зв`язку із вищевикладеним [PERSON] подано позов про відшкодування моральної шкоди. У своїй позовній заяві позивач при визначенні суми моральної шкоди вказує на те, що він її оцінив у 6000 грн., не визначивши чому саме такий розмір. Окрім цього, необхідно наголосити на не співмірності накладеного штрафу у розмірі 340 грн., і суми заявленої моральної шкоди в 6000 грн. Також позивач не наводить підтверджуючих фактів заподіяння йому моральної шкоди, з яких міркувань він виходила визначаючи розмір заподіяної шкоди. До позову не додається жодних доказів, які б підтверджували спричинення моральної шкоди позивачу. Наявність постанови інспектора патрульної поліції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка була скасована постановою суду, жодним чином не завдала моральної втрати позивачу та не могла призвести до порушення його нормальних життєвих зв`язків. Позивачем не надано доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди, а також не надано доказів на підтвердження заподіяних йому страждань внаслідок фізичного чи психічного впливу та причинний зв`язок між шкодою, на наявність якої посилається позивач, та постановою про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Позивач посилається на значні зусилля, яких йому довелося докладати для підтвердження своєї невинуватості перед судом, та порушення звичного способу життя, що виразилось у підлаштуванні свого особистого часу для участі в судових засіданнях. Однак необхідно наголосити, що участі в судових засіданнях як в суді І інстанції так і в апеляції [PERSON] не брав, а звертався до суду із заявами про розгляд справи без його участі. Тому, видається не зрозумілим, про які саме зусилля для доказів своєї невинуватості перед судом та про який витрачений час для участі в судових засіданнях йде мова. Також позивач посилається на порушення перед роботодавцем ділової репутації як професійного водія, однак жодних доказів негативних наслідків, які б могли настати у зв`язку із даною обставиною (оголошення попередження, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо) не додає. Тому вважають, що дане твердження також не є доведеним. Так, при виявленні правопорушення, а також в подальшому при розгляді справи та прийнятті рішення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності інспектор патрульної поліції керувався виключно нормами чинного законодавства. Таким чином усі дії інспектора Пупка С.А. щодо зупинки транспортного засобу та розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовані нормами чинного законодавства, відтак є законними і вмотивованими. Доказом спричинення моральних страждань, яких зазнав позивач, вказує рішення Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 554/9985/19. Однак, за результатом розгляду даної справи судом прийнято два рішення: визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1658786 від 23.10.2019; закрито провадження у адміністративній справі. В свою чергу у даному рішенні суду, на яке спирається позивач як на єдиний доказ неправомірних дій з боку інспектора патрульної поліції, які призвели до моральної шкоди не надається жодної оцінки діям патрульних поліцейських, не визнано їх незаконними. Тому, сам факт скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення не свідчить про протиправність діянь інспектора патрульної поліції. В матеріалах справи відсутні докази про те, що дії працівників поліції, які мали місце, є неправомірними. У зв`язку з чим, прохають прийняти рішення у справі, яким повністю відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог (а.с.28-30,33-37) В судове засідання позивач [PERSON] , не з`явився надавши суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, прохає задовольнити (а.с.47) В судове засідання відповідач ДПП НП України свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими. Надіслали суду відзив на позовну заяву, в якій прохали відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. Надали суду заяву, в якій прохали: відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. Провести розгляд справи без їх участі (а.с.28-30, 48). В судове засідання відповідач ГУ ДКС у Полтавській області свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими (а.с.46). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову повністю. Судом встановлено, що 23.10.2019 інспектором патрульної поліції Пупко С.А. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1658786 від 23.10.2019, за вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.7) 10.02.2020 рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/9985/19 в задоволенні позовних вимог захисника Болтіка А.С., який діє в інтересах позивача [PERSON] до поліцейського Управління патрульної поліції Полтавської області ДПП Пупко С.А., Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії ЕАК №1658786 від 23.10.2019 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. - відмовлено (а.с.8,9). 12.03.2020 постановою у справі №554/9985/19 колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 10.02.2020 по справі № 554/9985/19 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов [PERSON] задоволено. Визнати протиправним та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1658786 від 23.10.2019, якою [PERSON] визнано винним за ч.1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито (а.с.10-12). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позивач пов`язує свої моральні страждання із винесенням поліцейським Управління патрульної поліції у Полтавській області Пупко С. А. відносно [PERSON] незаконної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1658786 від 23.10.2019. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювана. Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Так, свої вимоги позивач обґрунтовує винесенням поліцейським Управління патрульної поліції у Полтавській області Пупко С. А. відносно [PERSON] незаконної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1658786 від 23.10.2019. Водночас, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України. Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено пі обставини, якщо інше не встановлено законом. Із змісту рішень судів, що винесено у межах адміністративного провадження не вбачається встановлення вчинення саме відповідачем у справі - Департаменту патрульної поліції та будь-якими іншими особами неправомірності дії (бездіяльності) відносно позивача та наявності вини. З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК). Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16. Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 6 000 гривень, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Суд, вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівником Департаменту патрульної поліції, а також доказів того, що його діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ним покладених на нього трудових чи службових обов`язків. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, порушення перед роботодавцем ділової репутації як професійного водія, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 6 000 гривень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б отримання [PERSON] моральної шкоди, спричиненої працівником Департаменту патрульної поліції. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі. Відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» [PERSON] від сплати судового збору під час розгляду страви звільнений. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторонни звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed