Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 55411 гривень та про відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 гривень, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Позивачка посилається на те, що 09.04.2011 року [PERSON], який керував автомобілем ГАЗ 3302, державний номер [NUMBER] скоїв зіткнення з автомобілем МАЗДА державний номер [NUMBER], яким керувала вона. Згідно постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25.05.2011 року [PERSON] визнаний винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Відповідно до звіту авто товарознавчого дослідження № 180 від 27.04.2011 року розмір матеріальної шкоди склав 111743,41 гривень. За проведення авто товарознавчого дослідження нею було сплачено 600 гривень. Для огляду пошкодженого автомобіля та для проведення автотоварознавчого дослідження вона надсилала телеграми з повідомленням про час та місце огляду за що нею було сплачено 67,68 гривень. Страховою компанією їй відшкодовано 25000 гривень. Крім того [PERSON] добровільно відшкодував 32000 гривень. Залишок невідшкодованої шкоди складає 55411 гривень. [PERSON] на час ДТП працював у фізичної особи-підприємця [PERSON] яка відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України повинна відшкодувати шкоду. Тому просить встановити факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] на момент ДТП та стягнути з неї 55411 гривень матеріальної шкоди. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача [PERSON] їй завдано моральну шкоду у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного хвилювання, яку позивачка оцінює в суму 10000 гривень та просить стягнути її з [PERSON] Представник позивача в ході судового розгляду справи уточнив свої позовні вимоги в частині суми матеріальної шкоди. Просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 47411 гривень. Відповідач [PERSON] пояснив, що з його вини дійсно сталося ДТП. Під час ДТП він виконував завдання свого знайомого приватного підприємця [PERSON] та вважав, що працював у нього та керує його автомобілем. Він добровільно відшкодував потерпілій 40000 гривень. Оскільки до нього ніяких вимог не заявлено просить винести рішення на розсуд суду. Відповідачка ФОП [PERSON] та її представник позов не визнали. В своїх поясненнях зазначили, що [PERSON] не працював у ФОП [PERSON] Ніяких завдань вона йому не давала. В день коли сталося ДТП він використовував автомобіль в особистих цілях, а тому вона не повинна нести за нього відповідальність. За спричинену шкоду повинен нести відповідальність тільки [PERSON] Оскільки [PERSON] продала залишки автомобілю сума невідшкодованої шкоди повинна бути значно меншою. Крім того, вважають, що позивачка звернулась з позовом до ФОП [PERSON] з пропущеним строком давності тому заявили про застосування строку позовної давності та в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09.04.2011 року [PERSON], який керував автомобілем ГАЗ 3302, державний номер [NUMBER] скоїв зіткнення з автомобілем МАЗДА державний номер [NUMBER], яким керувала позивачка. Згідно постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25.05.2011 року [PERSON] визнаний винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В постанові Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25.05.2011 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України зазначено, що він працює водієм ПП "Очеретян". Постанова ніким не оскаржувалась. Таким чином факт того, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] на момент ДТП встановлено судовим рішенням і не потребує повторного встановлення. Відповідно до звіту авто товарознавчого дослідження № 180 від 27.04.2011 року розмір матеріальної шкоди склав 111743,41 гривень. За проведення авто товарознавчого дослідження позивачкою було сплачено 600 гривень. Для огляду пошкодженого автомобіля та для проведення автотоварознавчого дослідження вона надсилала телеграми з повідомленням про час та місце огляду за що нею було сплачено 67,68 гривень. Ці факти підтверджені наданими суду копіями відповідних документів. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Страховою компанією позивачу відшкодовано 25000 гривень. Крім того [PERSON] добровільно відшкодував 32000 гривень. Залишок невідшкодованої шкоди складає 47411 гривень. В судовому засіданні встановлено, що 17.06.2011 року [PERSON] надала довіреність на продаж автомобіля МАЗДА державний номер [NUMBER] за ціну та на умовах на свій розсуд [PERSON] Таким чином на думку суду позивачка скористалась своїм правом на відшкодування збитків, яких вона зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі шляхом продажу залишків автомобілю. Позивачка в судовому засіданні заявила, що грошей від продажу автомобіля не отримала. Свідок [PERSON] зазначив, що позивач [PERSON] передала йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на цей автомобіль у зв'язку із чим залишки автомобіля були ним завантажені на лафет та перевезені до його станції технічного обслуговування де за кошти надані [PERSON] та [PERSON] він відремонтував вищезазначений автомобіль. Крім того, він зазначив, що він отримав від позивача розписку про передання грошей в розмірі 5000 доларів США за автомобіль Магсіа 3 держаний номер [NUMBER], однак, у зв'язку із тим, що вказаний автомобіль було в наступному продано [PERSON] іншій особі та з моменту написання позивачем вказаної розписки минуло вже більше ніж 3-ри роки, він не зберіг вказану розписку так як вважав, що в її зберіганні вже не має ніякого сенсу. Зазначені обставини про передання [PERSON] коштів [PERSON] в сумі 5000 доларів США були підтверджені також свідком [PERSON] Позивачка отримання нею грошей не підтвердила. Разом з тим суд вважає, що відповідач ФОП [PERSON] ніякого відношення до обставин повернення чи неповернення коштів за проданий автомобіль не має. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або интересу та, у відповідності до ст. 257 ЦК України, такий строк встановлюється тривалістю у три роки. ДТП сталось 09.04.2011 року, а позов до ФОП [PERSON] було подано до суду лише 17.07.2014 року тобто більше ніж через 3-ри роки. Згідно приписів ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про те, що на [PERSON] оформлено поліс цивільної відповідальності на автомобіль ГАЗель [NUMBER] та вона має відношення до вказаного автомобіля, позивач знала ще у квітні 2011 року, але з позовом до неї звернулась лише після спливу 3-річного строку позовної давності. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності за зверненням до ФОП [PERSON] із позовом про стягнення шкоди нанесеної водієм [PERSON] Відповідач - ФОП [PERSON] заявила про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову до неї відповідно до вимог ст.267 ЦК України. Оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінив у сумі 10000 гривень, суд виходить з того, що позивач не надав суду жодного доказу про наявність такої шкоди

Outcome: dismissed