Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

У поданій 11 листопада 2016 року в суд позовній заяві представник позивача АТ "ОТП Банк" просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру по [ADDRESS] Рівненської області, що належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], для погашення заборгованості за кредитним договором №ML-Р00/071/2008 від 22 травня 2008 року в сумі 12621,17 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01 вересня 2016 року становить 329175,89 грн., шляхом проведення прилюдних торгів. В обґрунтування своїх вимог, позивач покликається на те, що 22 травня 2008 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ML-Р00/071/2008, за яким остання отримала кредит у сумі 17800 доларів США на умовах повернення кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Свої зобов'язання про сплату кредиту щомісячними платежами позичальник порушила, а тому позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту та стягнення заборгованості в примусовому порядку, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру по [ADDRESS] Ухвалою суду від 22 червня 2017 року справу в частині вимог позивача до [PERSON] у зв'язку з його смертю [INFO] року провадженням закрито. Сторони у судове засідання повторно не з'явилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем їх поживання, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданого представником позивача заяви позовні вимоги підтримує повністю та просить задоволити з постановленням заочного рішення у разі неявки відповідачів. Третя особа заперечує щодо задоволення позову. Така сукупність обставин з огляду на положення ч.3 ст.27, ст.ст.157, 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи у відсутність відповідачів, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі, при цьому представник позивача не заперечує проти такого порядку вирішення спору. За вказаних обставин неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, 22 травня 2008 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ML-Р00/071/2008, за умовами якого банк надав останній кредитні кошти в сумі 14800 доларів США на споживчі цілі зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 5,99% річних та кінцевим строком повернення кредиту до 22 травня 2023 року. Згідно п.1.5 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредитних коштів щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів, який є невід'ємною частиною кредитного договору. З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором 22 травня 2008 року було укладено договір іпотеки (майнова порука) між АТ «ОТП Банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно якого в іпотеку Банку передано трикімнатну квартиру по [ADDRESS] Рівненської області загальною площею 74,7 м2, що належить останнім на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно згідно розпорядження органу приватизації Здолбунівської міської ради Рівненської області за №37 від 02 квітня 2008 року. Відповідно до положень ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання згідно ст.526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.6 за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель може задовольнити всі фактичні витрати негайно після виникнення будь-якої з обставин, зокрема, несплати боржником будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Статтею ст.33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель відповідно до ч.1 ст.12 має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором [PERSON] не виконувала, у зв'язку з чим кредитором 20 вересня 2016 року відповідно до п.1.9 кредитного договору направлялася вимога про усунення порушень шляхом дострокового погашення заборгованості у повному обсязі в сумі 12470,01 доларів США протягом 30 днів з моменту направлення вимоги, яка не виконана. За таких обставин суд вважає, що позивач набув право звернення на предмет іпотеки. Згідно положень ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З представленого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 01 вересня 2016 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить в сумі 12621,17 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 329175,89 грн. та складається із залишу за кредитом в сумі 11032,46 доларів США та відсотків за користування кредитом в сумі 1588,71 доларів США. Відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07 червня 2014 року, не може бути примусово стягнуте нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами України в іноземній валюті та за умови, що таке майно використовується ним як місце постійного проживання при відсутності у власності іншого нерухомого майна і загальна площа якого, при цьому, не перевищує 140 м2. З висловленого Верховним Судом України у справі №6-333цс15 від 10 червня 2015 року правового висновку, який в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття указаного вище Закону про мораторій залишаються в силі, а їх виконання за наявності передбачених у ньому умов зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого ст.3 цього Закону. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає до стягнення у рівних частках на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі по 2468 грн. 82 коп. з кожного.

Outcome: approved