Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мирноградської міської ради, діючий в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. На обґрунтування вимог зазначив, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], з 07.04.2016року перебуває на обліку служби у справах дітей як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах, так як батьки ведуть аморальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями і, незважаючи на неодноразові попередження про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов'язків, не піклуються про фізичний і психічний розвиток дитини, не забезпечують дитині належного харчування і лікування, що створює загрозу життю і здоров'ю дитини. З цих підстав 11.09.2017 року на екстреному засіданні комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Мирноградської міської ради було прийнято рішення про доцільність відібрання дитини у батьків з позбавленням їх батьківських прав. Зазначаючи на вказані обставини, орган опіки і піклування просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], та стягнути з кожного з відповідачів на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття з перерахуванням зазначених коштів на особовий рахунок дитини. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала і на їх обгрунтування суду пояснила, що сім'я відповідачів перебуває під соціальним супроводом Мирноградського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді як така, що опинилася в складних життєвих умовах, і протягом двох років знаходиться в полі зору органу опіки та піклування, оскільки батьки не виконують своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини: не працюють, ведуть аморальний спосіб життя, не забезпечують дитині належного харчування, внаслідок чого дитина відстає від своїх однолітків у фізичному розвитку, маючи у шестирічному віці вагу тіла всього 15 кг. 11.09.2017року службі у справах дітей стало відомо, що мати дитини [PERSON] відмовилась від лікування дитини і самовільно залишила педіатричне відділення, піддавши загрозі здоров'я і життя дитини. З огляду на це 11.09.2017року було проведено екстренне засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Мирноградської міської ради, на якому було прийнято рішення про доцільність відібрання дитини у батьків з позбавленням їх батьківських прав і того ж дня, 11.09.2017року, малолітній [PERSON] був поміщений до Великоновосілківського Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, а 14.09.2017року органом опіки і піклування було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення його батьків батьківських прав. Підставами для цього стали аморальний спосіб життя обох батьків, зловживання ними спиртними напоями, жебракування матері, вживання батьком наркотичних засобів, відсутність сприяння батьками засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, перешкоджання доступу дитини до культурних і інших духовних цінностей, відсутність піклування про фізичний розвиток дитини, не створення дитині належних умов для проживання, харчування та забезпечення її життєдіяльності. Аргументуючи свою позицію зазначеними обставинами, представник позивача просила суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно дитини, вважаючи, що таке рішення буде доцільним і в повній мірі відповідатиме інтересам дитини. Відповідачі проти задоволення позову заперечували, вважали дії служби у справах дітей щодо відібрання у них дитини і поміщення її без їх згоди до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей незаконними, а вимоги щодо позбавлення їх батьківських прав безпідставними і в обгрунтування своїх заперечень пояснили, що вони дбають про дитину і її розвиток, в міру свого достатку намагаються забезпечити дитині належний рівень життя і її розвиток. У зв'язку зі складнощами матеріального характеру дитина була влаштована до школи-інтернат на повне державне утримання і з 01.09.2017року стала відвідувати зазначений навчальний заклад. 5.09.2017року дитина, перебуваючи в школі-інтернаті, захворіла і 6.09.2017 року в супроводі шкільної медичної сестри була госпіталізована до медичного закладу, про що було повідомлено матір дитини по телефону. Директор закладу, побоюючись відповідальності, попросила її сказати, що начебто дитина в ніч з 05 на 06 вересня перебувала вдома та що привела вона її до школи 06.09.2017року. Розуміючи, що дитина буде продовжувати навчання в цьому навчальному закладі і її незгода з пропозицією адміністрації може негативно вплинути на цю ситуацію, вона погодилась і поїхала до лікарні, де дитині було надано необхідну допомогу та де вона проходила лікування протягом тижня. На вихідні дні вона з дозволу чергового лікаря поїхала з дитиною додому, приїжджаючи до лікарні на ін'єкції, які були призначені дитині, і поверталась додому. Стан дитини покращився і загрози її здоров'ю вже не було. В понеділок з'явитися до обходу лікаря вони не встигли, через що з завідуючою дитячим відділенням в неї виник конфлікт, через який вона 11.09.2017року змушена була залишити лікарню. Про це завідуюча повідомила службу у справах дітей і того ж дня по дорозі їх з дитиною зустріла соціальний працівник, яка стала вимагати від неї написати письмові пояснення з приводу залишення нею лікарні і коли вони писала пояснення, та викликала співробітників поліції, які відвезли її і дитину до школи-інтернат. Залишивши дитину в навчальному закладі, вона повернулася додому, а наступного дня, коли чоловік зателефонував до школи-інтернат, щоб поцікавитись станом здоров'я дитини, їх повідомили, що дитина знаходиться у Великій Новосілці у реабілітаційному закладі та що більше їм дитину не віддадуть, так як органом опіки і піклування ставиться питання про позбавлення їх батьківських прав. З того часу вони з дитиною не бачились і спілкуються з нею лише по телефону, оскільки у зв'язку зі складним матеріальним становищем не можуть часто відвідувати дитину і такими відвідуваннями бояться травмувати дитину і зашкодити її психологічному стану . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює медичною сестрою в педіатричному відділенні Мирноградської ЦМЛ, куди зі школи в вересні місяці був доставлений [PERSON]. Дитина відмовлялася їсти, казала, що він їсть лише вермішель швидкого приготування «Мівіна». Мати приходила до лікарні, але чи приносила вона дитині їжу - їй невідомо. З дозволу чергового лікаря матір з дитиною на вихідні відпустили додому, чи припинила лікування дитини бути припинено матір'ю самовільно - їй невідомо. Аналогічні пояснення були дані в судовому засіданні свідком [PERSON], яка працює сестрою-господаркою в дитячому відділенні. яка до того ж, суду підтвердила, що між завідуючою і матір'ю дитини виник конфлікт з приводу того, що мати на вихідні пішла з дитиною з лікарні і не з'явилася вчасно на обхід лікаря. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює психологом в ЗОШ-інтернат, куди було влаштовано на повне державне забезпечення малолітнього [PERSON]. Дитина була худа, бліда і замкнута. 06.09.2017року йому стало погано, він відмовлявся їсти, його нудило і тому дитину було відправлено до шкільного ізолятору, про що було повідомлено матір дитини. 9 вересня вона з іншим представником школи приїхала з рейдом додому до батьків. Вдома був лише батько, мати перебувала з дитиною в лікарні. В ході рейду було виявлено, що у сім'я не має запасу дров і вугілля, відсутні продукти харчування. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює спеціалістом із соціальної роботи Мирноградського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. З травня 2016році у них на обліку перебуває сім'я відповідачів, як така, що опинилась у складних життєвих умовах. Про цю сім'ю вони дізналися із повідомлення сусідки подружжя [PERSON], яка повідомила, що в сім'ї виховується дитина, яка на вулицю не виходить, а її батьки ніде не працюють і до себе нікого не пускають. Коли вони з представником органу опіки і піклування приїхали додому до відповідачів, дитина спала. Вони розбудили дитину і побачили, що дитина в'яла, перевтомлена і викликали карету швидкої допомоги, проте лікар констатував, що дитина здорова. Коли вони стали виясняти, чого батьки дитини не мають офіційного працевлаштування, ті їм повідомили, що не мають паспортів, так як вони залишились у особи, яка займала їм гроші. Умови для проживання в будинку були задовільні. На початку вересня 2017року від служби у справах дітей їй стало відомо, що мати не долікувала дитину і залишила лікарню. Вона стала розшукувати їх і зустріла на мікрорайоні «Світлий» в м.Мирноград, після чого викликала співробітників поліції, які відвезли матір з дитиною до школи-інтернат. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала у службі у справах дітей, куди надійшла інформація про те, що батьки дитини вживають наркотичні засоби. У складі комісії вона прибула додому до відповідачів і побачила, що дитина в денний час спить. Вони не могли добудитися дитину, дитина була худенька, бліда і тому вирішили викликати карету швидкої допомоги, по приїзду якої було встановлено, що дитина здорова. Продуктів харчування вдома у відповідачів не було, умови проживання будинку були задовільними. Зі слів людей стало відомо, що мати дитини жебракує, проте офіційного підтвердження цьому не було. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачі у справі - її син та невістка, які виховують малолітнього сина [PERSON], 2001року народження. В 2015році помер її батько, який проживав в м.Донецьку, і вони змушені були займати гроші на його поховання. В заставу віддали її паспорт і паспорт невістки, а також документи сина, які підтверджують право отримання ним регресних виплат у зв'язку з травмою на виробництві. Так як борг своєчасно віддати їм не вдалося, то та особа, у якої вони брали гроші у борг, віддати документи відмовилась, що служить перешкодою до працевлаштування невістки. Дитина вередлива, їсть не все, перебирає харчами, тому худенька. Достатнього матеріального доходу син з невісткою не мають, так як живуть на випадкові заробітки, і вона надає їм помірну допомогу. Крім того, невістка отримувала пенсію за свого батька, який знаходиться в місцях позбавлення волі. Одягом дитина забезпечена повністю, але холодильника в сім'ї немає, так як старий зламався, а придбати новий вони в даний час невзмозі, тому за домовленістю зберігають продукти харчування у сусідів. Їй відомо, що під час проходження лікування дитини в вересні 2017року між лікарем і невісткою виник конфлікт, через який вона змушена була залишити лікарню і припинити стаціонарне лікування, після чого дитину у батьків відібрали. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює завідуючою дитячого відділення Мирноградської ЦМЛ, куди в вересні 2017року зі скаргами на біль в животі зі школи був доставлений малолітній [PERSON] з ознаками інтоксикації. Дитина була в брудному одязі. Їй була надана необхідна медична допомога. Догляд за дитиною в лікарні здійснювала мати, яка приносила дитині їжу, так як ту їжу, якою годували дітей в лікарні, він їсти відмовлявся. Вона попередила матір про необхідність дотримання дієти. За час лікування стан дитини покращився, загрози її здоров'ю не було, і на вихідні матері дозволили піти з дитиною додому, а в понеділок їм треба було повернутися до лікарні, так як хоча загрози життю і здоров'ю дитини вже не було, проте необхідно була закінчити курс лікування. В понеділок відповідачка з дитиною прийшла до лікарні з запізненням, на що їй було зроблено зауваження. Відповідачці це не сподобалось, вона стала сваритися і сказала, що дитину в лікарні не залишить, після чого пішла. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою відповідачів, з якими проживає в одному будинку. Відповідачі мають спільну дитину - сина [PERSON], 2001року народження, якого батьки дуже люблять. З її дозволу відповідачі користуються її холодильником, так як свій у них зламався, а його ремонт є дорогим. Вона нерідко бувала в квартирі відповідачів і може засвідчити, що умови проживання відповідачів є задовільними та що у дитини є все необхідне. Спиртними напоями відповідачі не зловживають, однак раніше батько дитини вживав наркотичні засоби, однак на дитину це негативно не вплинуло. Батько любить дитину і завжди турбується про неї. Тому вона була дуже здивованою, коли дізналась, що дитину у відповідачів відібрали. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює вчителем школи-інтернат, де в першому класі навчається малолітній [PERSON] із малозабезпеченої сім'ї. З початку влаштування до навчального закладу з п'ятиденним цілодобовим перебуванням в ньому дитина погано їла, що змушувало її зателефонувати матері. Потім дитину госпіталізували, мати відвідувала її в лікарні. Коли дитині стало краще, вона самовільно залишила лікарню, а потім 11.09.2017року співробітники поліції доставили матір з дитиною до школи, сказали, що мати жебракувала. В той же день представники служби у справах дітей дитину забрали дитину зі школи і відправили до приюту, батьків про це не повідомляли. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 5). І мати, і батько на обліку у лікарів наркологів чи психіатрів не перебувають, аномалій здоров'я, які б перешкоджали їм у вихованні дитини, не мають (а.с.15-22). Інформації про перебування дитини на обліку у медичних закладах суду не надано. Згідно письмової інформації ЗОШ-інтернат Мирноградської міської ради, [PERSON] з 01.09.2017року навчається у 1 класі (а.с.29,30). До 02.03.2016року дитина відвідувала дошкільний навчальний заклад №9 «Ромашка», звідки була відрахована зі складу вихованців через несплату батьками плати за харчування дитини (ас.44). Згідно актів обстеження умов проживання сім'ї від 07.04.2016року, 26.10.2016року, 10.09.2017року, на які як підставу доказів неналежного виконання батьками своїх обов'язків та необхідності позбавлення їх батьківських прав відповідно до ч.2 ст.170 Сімейного Кодексу посилається позивач, умови для виховання дитини створені батьками на неналежному рівні, санітарно-гігієнічні умови є ближче до задовільних. Відзначається, що запасу дров і вугілля, а також запасу продуктів харчування сім'я не має (а.с.34-39). Згідно акту прийому дитини від 11 вересня 2017року, [PERSON], [INFO], 11 вересня 2017року о 14.40 год. переданий головним спеціалістом Служби у справах дітей Мирноградської міської ради [PERSON] Великоновосілківському Центру соціально-психологічної реабілітації дітей через ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків (а.с.45). До теперішнього часу дитина знаходиться в зазначеному закладі. Як зазначено в судовому засіданні представником позивача, підставою здійснення такого заходу стало рішення виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 11.09.2017року, на якому обговорювалось самовільне припинення лікування дитини її матір'ю (а.с.40). Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 14.09.2017року №034, що батьки дитини не виконують своїх обов'язків із виховання дитини, не забезпечують їй належного харчування, внаслідок чого дитина відстає у своєму фізичному розвитку він однолітків, має знижену вагу, та 06.09.2017року була госпіталізована до лікарні, де не пройшла повний курс лікування через недбалість матері, яка самовільно залишила з дитиною медичний заклад, піддаючи загрозі здоров'я та життя дитини. З урахуванням зазначених обставин та відомостей про відсутність доходу у батьків дитини, ведення ними аморального способу життя, зловживання спиртними напоями, не створення належних умов для проживання дитини комісія прийшла до висновку про необхідність відібрання малолітньої дитини у її батьків та доцільність позбавлення їх батьківських прав, що на думку органу опіки і пі клування, відповідатиме інтересам дитини (а.с.46-48). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вимагає від судів повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства України, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Юридичною підставою позбавлення відповідачів батьківських прав позивач зазначає ч.2 ст.170 Сімейного Кодексу - безпосередню загрозу для життя і здоров'я дитини, обгрунтовуючи це самовільним залишенням матір'ю дитини медичного закладу і припинення лікування дитини. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», при виникненні безпосередньої загрози життю або здоров'ю дітей, орган опіки і піклування може прийняти рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, після чого він має негайно повідомити про це прокурора, у семиденний строк після постановлення рішення про відібрання дитини повинен звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав; тимчасово влаштувати дитину. Підставою для відібрання дитини є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, доведення якої покладається на позивача. Такого висновку суд доходить також з врахуванням позиції Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Хазе проти Німеччини» №1057/02, п.99, 2004-111, у якому зазначається, якщо рішення державного органу мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, ним має бути доведено, що така небезпека дійсно існує. Так як поняття «безпосередньої загрози життю і здоров'ю дитини» законом не визначено, суду надається певна свобода розсуду у вирішенні зазначеного питання. З огляду на це суд вважає, що таке поняття передбачає неминучість настання негативних наслідків для дитини у вигляді смерті, тілесних ушкоджень, що завдають шкоди здоров'ю, стійких порушень функцій організму дитини. Інші випадки, на думку суду, під це визначення не підпадають. Тому аргументи позивача щодо загрози для життя і здоров'я дитини і необхідності позбавлення батьківських прав відповідачів з цих підстав не є достатньо переконливими і зваженими. Оскільки безспірних доказів на предмет існування загрози життю і здоров'ю дитини через вину поведінку батьків позивачем не надано, тому її поміщення в інше середовище, яке, на думку служби у справах дітей, є більш сприятливим для виховання дитини, не виправдовує її примусового відібрання від батьків та фактичного роз'єднання сім'ї. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так як позивачем не доведено створення батьками загрози життю і здоров'ю дитини, підстави для застосування відносно них такого радикального заходу як позбавлення батьківських прав відсутні. Суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування, який у відповідності до ст.19 Сімейного Кодексу має для суду рекомендаційний характер, про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, так як дійшов висновку, що це суперечитиме інтересам дитини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed