Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - позивач або ВАТ НАСК «Оранта») звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути в порядку регресу з відповідача на його користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 19347 грн., та понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з вини [PERSON], який керував транспортним засобом «Volkswagen», державний номер [NUMBER], 16 березня 2009 року скоєно дорожньо-транспортну пригоду. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільна відповідальність страхувальника транспортного засобу «Volkswagen», державний номер [NUMBER], була застрахована полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВС/0055039 у ВАТ НАСК «Оранта». У результаті ДТП пошкоджено транспортний засіб «Ford Fokus», що належав [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант». Згідно з рішенням господарського суду м. Києва від 05.05.2012р. у справі №5011-54/5165-2012 з позивача стягнуто на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відшкодування шкоди у порядку регресу у розмірі 19347грн., яку було сплачено відповідно до платіжного доручення №58626 від 14 вересня 2012р. Позивач вважає, що після виплати страхового відшкодування, позивач отримав право на регресний позов до відповідача, у зв'язку з тим, що останній не виконав свого обов'язку щодо повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що ним виконано вимоги діючого законодавства щодо своєчасного сповіщення страховика про настання страхового випадку. Тому вважає позов безпідставним, та таким, що не підлягає задоволенню. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що [PERSON] своєчасно виконав свій обов'язок по сповіщенню страховика про настання страхового випадку. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що між ВАТ НАСК «Оранта» та [PERSON] був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №ВС/0055039, предметом якого було страхування транспортного засобу «Volkswagen», державний номер [NUMBER]. 16 березня 2009 року о 14 годині 30 хвилин в с. Олександрівка Новотроїцького району по вул. Леніна за участю застрахованого автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] сталася ДТП. Автомобіль «Ford Focus», д/н [NUMBER] був застрахований товариством з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 21 липня 2008р. Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 07 квітня 2009р. по справі №3-1147/09, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. 25 травня 2012р. господарський суд м. Києва ухвалив рішення по справі №5011-54/5165-2012, яким позовні вимоги товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення 19347 грн. та судових витрат у сумі 1609,5грн. задоволено. У своєму рішенні суд послався на те, що оскільки платіжним дорученням за №23 від 11 червня 2009 р. товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на суму 19347 грн. страхувальнику, то як наслідок у нього виникло право регресної вимоги до ВАТ НАСК «Оранта», яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи винної у скоєнні ДТП. Відповідно до ст.61 ЦПК України вказані обставини, є такими, що не підлягають доказуванню. 14 вересня 2012р. на виконання рішення господарського суду м. Києва від 25 травня 2012р., ВАТ НАСК «Оранта» платіжним доручення за №58626 перерахувало на користь ТзДВ СК «Альфа-Гарант» грошові кошти у сумі 20956,50 грн. Після сплати зазначеного відшкодування, ВАТ НАСК «Оранта» звернулось до суду з регресним позовом до [PERSON], оскільки вважає, що останнім не було виконано вимог діючого законодавства України, щодо обов'язку своєчасного сповіщення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до порушення прав страховика. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами суд зазначає наступне. Відносини між сторонами у сфері страхування регулюються: Цивільним кодексом України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплати другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника і страхового акта. Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди, а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника урегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р . (зі змінами та доповненнями). Стаття 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час скоєння ДТП), покладала на учасників дорожньо-транспортної пригоди наступні обов'язки, а саме: терміново повідомити про дорожньо-транспортну пригоду відповідні органи Міністерства внутрішніх справ України (п.33.1.1.); вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально(п.33.1.2.); проінформувати один одного про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси (п.3.1.3.); вжити всіх можливих заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди (п.33.1.4.). Згідно п.33.2. ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані зберегти транспортний засіб чи пошкоджене майно в такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, доки їх не огляне призначений страховиком аварійний комісар або експерт. Відповідно до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) зобов'язував учасника ДТП лише негайно сповіщати страховика про настання страхового випадку, але не пізніше трьох днів, при цьому не визначаючи вид такого повідомлення (усне чи письмове). У судовому засіданні, [PERSON] пояснив, що після настання дорожньо-транспортної пригоди 16 березня 2009р., ним було викликано наряд ДАІ для фіксування обставин ДТП та пошкоджень транспортних засобів, а також зроблено телефонний дзвінок на номер ТОВ НАСК «Оранта» Генічеського районного відділення, яким повідомлено про настання страхового випадку. Вказані обставини були підтверджені у судовому засіданні допитаним свідком [PERSON] Крім того, судом було зроблено запит до ТОВ «НАСК «Оранта» з вимогою надати інформацію щодо того, яким чином фіксується повідомлення про настання дорожньо-транспортних пригод, та чи була здійснена реєстрація повідомлення від [PERSON] 25 червня 2015р. на адресу суду направлено листа за №09-06-06/9409 за підписом начальника управління регресно-претензійної роботи ВАТ НАСК «Оранта» [PERSON], яким повідомлялось, що реєстрація повідомлень про настання дорожньо-транспортних пригод здійснюється ТОВ «Гарант-Асістанс» в телефонному режимі та шляхом прийняття заяв. Також зазначено, що 16 березня 209р. [PERSON] телефоном повідомив про настання дорожньо-транспортної пригоди за полісом ВС№0055039. Вказане повідомлення було зареєстровано концентром ТОВ «Гарант-Асістанс» 16 березня 2009р. за №08835-03/09.Також до вказаного листа надано реєстраційну картку телефонного повідомлення, зі змісту якої вбачається, що повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди від [PERSON] прийнято координатором [PERSON] - 16 березня 2009р. о 16 год. 35хв. Також, суду надано довідку складену працівником ДАІ за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 16 березня 2009р., яка містить відомості про обставини скоєного ДТП, власників та керманичів транспортних засобів, а також відомості про страховиків даних транспортних засобів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] виконав покладений на нього ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо сповіщення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка стала підставою для здійснення страхового відшкодування у межах строків, передбачених ст. 33 Закону. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, натомість, відповідачем доведено дотримання ним страхового законодавства під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення коштів в порядку регресу задоволенню не підлягають. Оскільки позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу задоволенню не підлягають, не підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат у розмірі 243,60 грн.

Outcome: dismissed