Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя , яка була придбана під час шлюбу та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Також просить розділити спірну квартиру та стягнути з відповідачки на його користь вартість частки , права власності на яку він просить визнати за ним . Позивач вказує , що в шлюбі з відповідачкою перебували з 21 09. 1997 року . Під час шлюбу ними було нажито рухоме майно , на яке він не претендує , та квартира по [ADDRESS] , яка була куплена в якості паю в будівництві двадцятиквартирного будинку . Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 18. 10. 2006 року право власності на придбану квартиру було визнано за [PERSON], і на підставі цього рішення було здійснено реєстрацію права власності в Рівненському БТІ. Оскільки придбання паю в будівництві квартири та її будівництво було вчинено під час перебування в шлюбі з відповідачкою , просить позов задовольнити , з огляду на те , що шлюб розірвано 01. 07. 2014 року та разом з [PERSON] він не проживає,а тому бажає отримати вартість належної йому частки в спільній квартирі. . Підтримавши позов [PERSON] просить задовольнити вимоги з врахуванням того , що фактично квартира була придбана в 1997 році , разом з відповідачкою здійснювали її будівництво і ремонт . Оскільки ним були затрачені кошти і зусилля на придбання квартири , має право на половину вказаної квартири , оскільки вона придбана під час шлюбу . Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково , не заперечує того , що спірна квартира є спільною сумісною власністю, яка була придбана під час шлюбу. Разом з тим , подала до суду зустрічний позов , яким просить збільшити належну їй частку у спільній квартирі з 1/2 до 3/4 частин з огляду на те , що з нею проживають двоє дітей , які народились від шлюбно - сімейних відносин з позивачем . Також вказує на те , що [PERSON] не приймав вагомої участі у будівництві спірного житла , не дбав про родину , натомість , маючи постійні борги , не сплачував їх , що змушувало її розраховуватись з кредиторами . [PERSON] зустрічний позов не визнав , просить в його задоволенні відмовити на тій підставі , що обставини , на які посилається [PERSON] , не відповідають дійсності. Вислухавши пояснення сторін , свідчення [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі , суд приходить до наступного . Відповідно до ст. 60 СК України майно , набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 СК України передбачено , що у разі поділу майна , що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя , частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором . Аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 372 ЦК України. При вирішенні способу та порядку поділу майна , що є об"єктом права сумісної власності подружжя судом беруться до уваги інтереси дружини , чоловіка , дітей та інші обставини , що мають істотне значення. ( ст. 71 ) . Ч. 3 ст. 368 ЦК України визначено , що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом Як встановлено судом , сторонами під час перебування в шлюбі була придбана квартира [ADDRESS] і вказана квартира має бути визнана спільною сумісною власністю подружжя , оскільки [PERSON] не заперечила того , що рішенням Сарненського районного суду від 18. 10. 2006 року право власності на вказану квартиру було визнано лише за нею з огляду на те , що квартира була придбана на підставі договору купівлі - продажу паю в будівництві двадцятиквартирного будинку за вказаною адресою , і стороною у договорі було вказано її . Виходячи з положення ст.. 70 СК України суд приходить до висновку , що частки сторін у праві власності на спірне житло мають бути рівними . Сторони не досягли домовленості щодо відступу від рівності часток . Судом не беруться до уваги пояснення [PERSON] та свідків про те , що на протязі шлюбних відносин [PERSON] неналежно виконував свої обов»язки по матеріальному забезпеченню сім»ї , накопичував борги , використовував гроші сім»ї на власні потреби та не дбав про інтереси родини .Суд знаходить , що зазначене призвело до того , що в липні 2014 року шлюб між сторонами було розірваний . На думку суду за таких умов вимоги [PERSON] про збільшення належної їй частки у спірній квартирі є безпідставними , оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і підстав для відступу від рівності частко обох в цій квартирі суд не вбачає. Суд приходить до висновку , що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню , оскільки судом достовірно встановлено , що кватира [ADDRESS] була придбана під час перебування в шлюбі з відповідачкою і є спільною сумісною власністю і тому він має право власності на 1/ 2 частину спірної квартири. Разом з тим , суд , приймаючи до уваги те , що після розірвання шлюбу з відповідачкою залишились проживати двоє неповнолітніх дітей , відповідач , зобов»язаний до сплати аліментів , ухиляється від виконання рішення суду , в зв»зку з чим станом на липень 2015 року утворилась заборгованість по аліментам , яка становить 18200 грн. , знаходить безпідставною вимогу [PERSON] щодо стягнення з відповідачки на його користь вартості належної йому частки у квартирі , яка є спальною сумісною власністю. В даному випадку суд виходить з вимог ст.. 71 СУ України та бере до уваги інтереси дружини та дітей , відмовляючи позивачеві у стягненні вартості належної йому частки з відповідачки . На підставі ст. ст. 60, 61,69 , 70 , 71 СК України , ст.. ст.. 368, 372, 393 ЦК України ,

Outcome: dismissed