Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У січні 2021 року ДП МОУ «Укрвійськбуд» звернулось до суду з вказаним позовом та посилається на те, що на балансі філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» перебуває будинок [ADDRESS] . На виконання мети та основних напрямків діяльності, а також відповідно до положення про філію, Філія «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» надає житлово-комунальні послуги мешканцям гуртожитку [ADDRESS] . З метою приведення у відповідність до вимог чинного законодавства України, всі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), якими встановлюються тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, визначено такими, що втратили чинність, відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.11.2019 року № 1977, зокрема розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.11.2017 №1444, яким Філії «135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства України «Укрвійськбуд» встановлювалися тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для будинків за адресою: [ADDRESS] . За для ефективного та якісного надання послуг населенню було прийнято рішення на підставі Наказу директора ДП МОУ «Укрвійськбуд» від 31.07.2020 № 20 (Додаток № 2) про затвердження тарифу на житлові послуги гуртожитку [ADDRESS] . У липні 2015 року ДП Міноборони України «Укрвійськбуд» зверталось до суду з позовом до [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 по справі № 753/13570/15-ц у задоволенні позову ДП Міноборони України «Укрвійськбуд»-відмовлено. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року по справі № 753/13570/15-ц рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ДП Міноборони України «Укрвійськбуд» задоволено частково та ухвалено виселити [PERSON] з кімнат [ADDRESS] та [ADDRESS] у кімн. [ADDRESS] . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 19 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд». Відповідно до постанови Верховного суду від 15 серпня 2018 року по справі №2 753/13570/15-ц залишено без задоволення касаційну скаргу [PERSON] , а рішення Апеляційного суду від 16 листопада 2016 залишено без змін. У відповідності до наказу № 54-а від 28.09.2012 номер кімнати [ADDRESS] , змінено номер кімнати на [NUMBER]. Відповідач [PERSON] добровільно не виконала рішення суду по справі № 753/13570/15-ц та продовжує користуватись кімнатами [ADDRESS] та [ADDRESS] та не здійснює оплату житлово-комунальних послуг та має наявний борг, який становить: кімната [NUMBER] - 5 157,52 грн.; кімната [NUMBER] - 30 574,02 грн. У зв`язку із чим, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом та у вимогах якого просив стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 35 732,00 грн. Ухвалою суду від 02.02.2021 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Позивач у судове засідання не прибув, проте від представника заяву в якій просив здійснити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у засідання не з`явилась. Завчасно повідомлялась про час та місце розгляду цивільної справи. Відзив суду не надано, із заявами та клопотаннями до суду не зверталась. Третя особа була повідомлена належним чином про день, час та місце проведення судового засідання, проте в засідання не прибула, письмові пояснення від неї до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене та вимоги ст.ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з`явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що будинок реалізуючи надані Статутом повноваження Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» має відокремлений структурний підрозділ - Філію державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - 135 Домобудівельний комбінат», на балансі якого перебуває гуртожиток [ADDRESS] . Філія «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» надає відповідачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Філія відокремлений структурний підрозділ Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» та не має статусу юридичної особи. У липні 2015 року ДП Міноборони України «Укрвійськбуд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 по справі № 753/13570/15-ц у задоволенні позову ДП Міноборони України «Укрвійськбуд»-відмовлено. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року по справі № 753/13570/15-ц рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ДП Міноборони України «Укрвійськбуд» задоволено частково та ухвалено виселити [PERSON] з кімнат [ADDRESS] та [ADDRESS] у кімн. [ADDRESS] . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 19 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд». Відповідно до постанови Верховного суду від 15 серпня 2018 року по справі № 753/13570/15-ц залишено без задоволення касаційну скаргу [PERSON] , а рішення Апеляційного суду від 16 листопада 2016 залишено без змін. Так, постановою Верховного суду від 15 серпня 2018 року по справі № 753/13570/15-ц судом встановлені наступні обставини. 05 квітня 1988 року Міноборони СРСР видало [PERSON] ордер № 401 для проживання разом із членами сім`ї: чоловіком [PERSON] , донькою [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] житловою площею 15,6 кв.м. Відповідно до довідки за формою № 3, в кімнаті [ADDRESS] зареєстровані: наймач [PERSON] , донька [PERSON] , донька [PERSON] , онука [PERSON] . Відповідач займає крім кімнати № [NUMBER] , на яку їй видано ордер, ще й кімнати № 4 і №5 без ордера на вселення у вказані кімнати. Приписами ч. 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Філія «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» надає відповідачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Філія відокремлений структурний підрозділ Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» та не має статусу юридичної особи. З пояснень позивача вбачається, що відповідач [PERSON] добровільно не виконала рішення суду по справі № 753/13570/15-ц та продовжує користуватись кімнатами [ADDRESS] та [ADDRESS] та не здійснює оплату житлово-комунальних послуг. [PERSON] має особовий рахунок [NUMBER] ( [NUMBER] )-вих. сальдо за грудень 2020 року становить 30 574,02 грн. та особовий рахунок [NUMBER] ( [NUMBER] ), вих. сальдо за грудень 2020 року становить 5157,52 грн. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", чинного на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц. Судом достовірно встановлено, що позивачем належним чином та в повному обсязі надаются житлово-комунальні послуги відповідачу. Докази звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. Таким чином, правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Отже вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з відповідачів за надані житлово-комунальні послуги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач оплачувала вартість спожитих нею житлово-комунальних послуг, а тому як вбачається з наданих розрахунків позивачем, які перевірені судом, у період часу з січня 2018 по грудень 2020 включно, в межах своїх особистих рахунків у відповідача виникла заборгованість по кімнаті [NUMBER] - 30 574,02 грн. та по кімнаті [NUMBER] - 5157,52 грн., у гуртожитку [ADDRESS] . Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved