Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним. Змінивши позовні вимоги зазначив, що на початку 2013 року тяжко захворіла його матір, через значну вартість ліків та лікарських процедур у нього виникли фінансові труднощі. Він звернувся за позикою до [PERSON] та [PERSON] та отримав 5000,00 доларів США з визначеним строком повернення та сплатою процентів за користування. Видаючи кошти відповідач [PERSON] запропонував оформити такий правочин договором дарування належної йому квартири, пояснивши це гарантію повернення коштів, небажанням сплачувати податки, а після повернення позики житло буде повернене також договором дарування. В зв'язку з тим, що йому були необхідні кошти, був змушений погодитись на таку пропозицію. Вважає, що відповідач скористався його тяжким становищем та вмовив укласти удаваний правочин, оскільки за відсутністю такої потреби, даний правочин було б вчинено за іншим змістом та за іншою формою. 09 січня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір дарування на 27/100 частин квартири [ADDRESS]. Просив визнати недійсним договір дарування квартири оскільки він суперечить актам цивільного законодавства, вчинений під впливом тяжких обставин на невигідних умовах. В судовому засіданні представник позивна позов підтримала та просила його задовольнити, зазначивши, що позивач після дарування квартири залишився в ній проживати разом зі своєю сім'єю, має від квартири ключі та сплачує надані комунальні послуги. При цьому зазначила, що у [PERSON] перед [PERSON] був борг у 5000 доларів США, але розписки вона не бачила. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав проти його задоволення заперечував, зазначивши, що [PERSON] за власної ініціативи запропонував йому у дар спірну квартиру, ні з яким борговими зобов'язаннями вказана подія не пов'язане. Дійсно [PERSON] колись давав у борг [PERSON] 5000 доларів США, за вказані кошти позивач придбав автомобіль "Opel" і до дарування квартири це не має жодного відношення. Третя особа Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, в письмових поясненнях покладалася на огляд суду, просили ухвалити законне й обґрунтоване рішення, зазначивши, що на підставі відповідних рішень здійснюють державну реєстрацію. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мараєва Я.В. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, подала письмові пояснення до позову в яких просила відмовити [PERSON] у визнанні договору дарування недійсним, зазначивши, що при посвідченні правочину встановлено дійсність наміру позивача до укладання саме договору дарування. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову заперечувала в судовому засіданні пояснила, що 09.02.2015 року її знайомий [PERSON] подарував їй 27/100 частин квартири [ADDRESS]. При посвідченні вказаного правочину був присутній [PERSON], який запропонував їй купити квартиру за 4200 доларів США, він комусь заборгував, не сплачує кредит та просив не продавати квартиру до липня 2015 року. Також на прохання [PERSON], під його диктовку вона склала розписку. Третя особа [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно, в судове засідання не з'явися, причини неявки не повідомив. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 січня 2013 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 27/100 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування посвідченому 09.01.2013 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мараєвою Я.В. за реєстром № 16. (а.с. 9) 10 лютого 2015 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 27/100 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування посвідченому 10.02.2015 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за реєстром № 409. (а.с. 126) 21 липня 2015 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 27/100 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування посвідченому 21.07.2015 р. державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Теленковим В.С. за реєстром № 6-744. (а.с. 70) Позивачем [PERSON] оспорюється недійсність договору дарування від 09.01.2013 року з підстав передбачених ч. 1 ст. 233 та ч. 1 ст. 235 ЦК України, як укладений під впливом тяжких обставин на вкрай невигідних умовах у зв'язку з хворобою його матері та для приховування іншого правочину - договору позики. Згідно ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Таким чином доказуванню підлягають наявність у позивача тяжких обставин які вимусили його на укладення договору дарування нерухомого майна на вкрай невигідних для нього умовах та наявність правочину який приховувався договором дарування. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Таким чином, договір дарування не зобов'язує обдарованого вчиняти будь-які дії відносно дарувальника і не може розглядатися як договір укладений позивачем на вкрай невигідних для нього умовах. Із наданих позивачем медичних документів убачається, що його мати дійсно страждає рядом тяжких хронічних захворювань, але ним не надано будь яких доказів на понесення витрат на її лікування. Посилання [PERSON] на укладення притворного правочину, яким сторонами приховувався договір позики грошей також не підтверджено в суді будь-якими доказами. Надана [PERSON] копія розписки за його підписом від 20.03.2015 р. про необхідність сплати [PERSON] 4100 доларів США, а також 5% від ціни договору дарування не може свідчити про наявність будь-яких правовідносин між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] з приводу грошових зобов'язань між ними в день укладення договору дарування від 09 січня 2013 року оскільки містить посилання на договір дарування від 10 лютого 2015 року. Крім того, позивач не вказує який саме договір прикривався договором дарування - договір позики, іпотеки та інше. Також позивачем не надано будь яких доказів на отримання від [PERSON] грошових коштів, умов та строків їх повернення, закладу або іпотеки нерухомого майна. Частиною. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] за недоведеністю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed