Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус КМНО Ковальчук С.П., про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги мотивує наступним. 29.05.2017 року державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. було зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] Зазначену реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] і [PERSON] позивач вважає незаконною з огляду на те, що за короткий проміжок часу було змінено декілька іпотекодержателів іпотеки та правовласників на його квартиру, а саме: 1. 07.09.2005 року між позивачем і ВАТ «Банк Біг-енергія» був укладений договір валютного споживчого кредитування №11/01-09-2005. Цією ж датою між позивачем і ВАТ «Банк Біг-енергія» був укладений договір іпотеки; 2. 22.01.2014 року іпотека була передана ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на підставі договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013 року між ВАТ «Банк «Біг-енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»; 3. 21.07.2016 року іпотека була передана ТОВ «Гровінг стейт» на підставі договору про відступлення права вимоги №21/07/16 від 21.07.2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Гровінг стейт»; 4. 21.07.2016 року іпотека була передана громадянці РФ [PERSON] на підставі договору відступлення права вимоги №2107-1-2016 від 21.07.2016 року між ТОВ «ФК «Гровінг стейт» та [PERSON]; 5. 07.09.2016 року право власності на квартиру позивача було зареєстровано нотаріусом Гембарською С.І. на [PERSON] згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». 6. 19.10.2016 року право власності за [PERSON] було самостійно скасовано нотаріусом Гембарською С.І. і квартира продана [PERSON] згідно ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; 7. 29.05.2017 року [PERSON] за договором купівлі-продажу №4574 продав квартиру [PERSON] і [PERSON] Як вважає позивач, 07.09.2016 року при реєстрації права власності на його квартиру за [PERSON] після скасування права власності за [PERSON] були порушені норми ЗУ «Про іпотеку». У зв'язку з реєстрацією права власності на квартиру позивача 07.09.2016 року нотаріусом Гембарською С.І. за громадянкою РФ [PERSON] (реєстраційний запис про право власності №16300412), як прямо встановлено ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», іпотека, предметом якої є квартира позивача, припинена. При цьому позивач зазначає, що чинним законодавством не передбачається можливості відновлення вже припиненої у встановленому порядку іпотеки, тобто припинення іпотеки має остаточний характер і скасування запису про реєстрацію права власності на квартиру позивача за [PERSON] не відновлює припинену іпотеку. Відповідно будь-які подальші дії з іпотекою, предметом якої є квартира позивача, позивач вважає протизаконними, в тому числі, і продаж квартири [PERSON] на підставі припиненого договору іпотеки та реєстрація за ним права власності, подальший продаж квартири [PERSON] та [PERSON] Позивач зазначає також, що при реєстрації права власності за [PERSON] він реєстраційний номер був 1021789480000, за [PERSON] він став 1061974280000. Тобто, при скасуванні права власності на квартиру позивача за [PERSON] нотаріусом Гембарською С.І. були грубо порушені норми чинного законодавства. Крім того, позивач зазначає, що всі правочини за кредитним договором №11/01-09-2005 від 07.09.2005 року щодо передання права власності (права вимоги за вказаним кредитним договором) на квартиру позивача (купівлі-продажу квартири) іншим особам є нікчемними в силу ст.ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а дії і рішення, в тому числі, і від 29.05.2017 року по реєстрації права власності на квартиру за третіми особами є протизаконними. З огляду на викладене, позивач [PERSON] просить суд витребувати на його користь квартиру за адресою: [ADDRESS] з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] та усунути перешкоди у її користуванні. В ході розгляду справи позивачем подано заяву про уточнення вимог позову, відповідно до якої останній просить суд доповнити вимоги позовної заяви наступним: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача всю суму платежів за комунальні послуги (включаючи водопостачання, опалення, електроенергію, кабельне телебачення і тому подібне) за період з 01.06.2017 року до моменту його вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відзивів, заперечень, будь-яких заяв чи клопотань відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду не надходило. В матеріалах справи містяться пояснення на позовну заяву третьої особи [PERSON] з наступним обґрунтуванням. Так, 07.09.2005 року між [PERSON] та ВАТ Банк «Біг Енергія» був укладений кредитний договір №11/01-09-2005 про надання кредиту в розмірі 35000 дол. США та договір іпотеки реєстровий №2646, за яким предметом іпотеки стала квартира [ADDRESS]. В п. 4.1 Договору іпотеки сторони передбачили, що іпотеко держатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем своїх зобов'язань згідно Кредитного договору, цього договору іпотеки, чи виявлення невірності відомостей, засвідчених іпотекодавцем у п.1.6.1.-1.6.5. цього договору, а також з підстав, встановлених ст. 12 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до п.4.2 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду, або згідно із застереженнями про задоволення вимог іпотеко держателя відповідно до п.6.1 цього договору. Спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки визначається іпотекодержателем самостійно. Звернення стягнення може здійснюватися на вибір іпотекодержателя всіма можливими способами згідно чинного законодавства України та цього договору іпотеки. Розділом 6 Договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, згідно п.6.1 звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». 27.12.2013 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (новий кредитор) був укладений договір купівлі-продажу права вимоги за Кредитним договором від 07.09.2005 року №11/01-09-2005. Крім того, 22.01.2014 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №21/07/16, згідно з яким первісний кредитор відступив новому кредитору за плату належні йому права вимоги за Кредитним договором від 07.09.2005 року №11/01-09-2005. Крім того, 21.07.2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» (новий іпотекодержатель) було укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно з яким первісний іпотекодержатель відступив своє право вимоги за договором іпотеки від 07.09.2005 року. В подальшому між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», як первісним кредитором, та [PERSON], як новим кредитором, було укладено договір відступлення права вимоги від 21.07.2016 року №2107-1-2016, згідно з яким первісний кредитор відступив новому кредитору за плату належні йому права вимоги за Кредитним договором від 07.09.2005 року №11/01-09-2005. Тоді ж, 21.07.2016 року між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», як первісним іпотекодержателем, та [PERSON], як новим іпотекодержателем, було укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно з яким первісний іпотекодержатель відступив своє право вимоги за договором іпотеки від 07.09.2005 року. Як зазначає третя особа [PERSON], оскільки позивачем не було належним чином виконано взяті на себе за Кредитним договором зобов'язання, то [PERSON], як новий іпотекодержатель, звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І., якою і було передано вимогу (повідомлення) іпотекодержателя [PERSON] про усунення порушень позивачем на суму заборгованості 843569,99 грн., що підтверджується свідоцтвом від 07.09.2016 року, реєстровий номер 756 та експрес-накладною №59000194737073. Відповідно до вказаного свідоцтва та експрес-накладної, заява (вимога-повідомлення) [PERSON] була передана позивачеві 25.07.2016 року через представника ТОВ «Нова Пошта» послугою «Доставка особисто в руки». Таким чином, [PERSON] зазначає, що процедура повідомлення позивача, визначена ЗУ «Про іпотеку» та Договором іпотеки була повністю іпотекодержателем дотримана, що спростовує твердження позивача. 09.09.2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. було проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», але 19.10.2016 року сама державний реєстратор - приватний нотаріус КМНО Гембарська С.І. скасувала запис про право власності за [PERSON], набуте в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», але лише для того, щоб внести зміни до Державного реєстру та застосувати позасудовий порядок звернення стягнення на квартиру, встановлений ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». [PERSON] звертає увагу суду на те, що в даному випадку мова не йде про відсутність у [PERSON] права на звернення стягнення на спірну квартиру, яка належала позивачу та скасування з цих підстав запису в Державному реєстрі, а мова йде про зміну одного способу звернення стягнення на предмет іпотеки в інтересах [PERSON] на інший спосіб звернення стягнення, що потягло за собою внесення відповідних змін в Державному реєстрі. Позивач при застосуванні будь-якого із перелічених позасудових порядків звернення стягнення на предмет іпотеки в інтересах [PERSON] на інший спосіб звернення стягнення на заставлену квартиру втрачає право власності на квартиру. [PERSON], як іпотекодержателем та кредитором, було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, визначеному п.6.1 Договору іпотеки від 07.09.2005 року та ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», який передбачає право іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві. 19.10.2016 року між [PERSON], як іпотекодержателем за договором іпотеки від 07.09.2005 року та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, реєстровий №843. Згідно цього договору купівлі-продажу [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру було належним чином зареєстровано за [PERSON] Як зазначає [PERSON], в подальшому він продав спірну квартиру відповідачам, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.05.2017 року, які стали добросовісними набувачами спірної квартири. [PERSON] та відповідачі набули спірну квартиру добросовісно у законний спосіб, купивши цю квартиру на підставі договорів купівлі-продажу, котрі не визнано судом недійсними, а тому жодних підстав для витребування спірної квартири згідно ст. 388 ЦК України немає. З огляду на викладене, третя особа [PERSON] заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні. Пояснень, будь-яких заяв чи клопотань від третьої особи приватного нотаріуса КМНО Ковальчука С.П. до суду не надходило. Ухвалою суду від 18.12.2017 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Заборонено будь-яким органам та особам проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав та їх обтяжень, будь-які інші нотаріальні та реєстраційні дії щодо квартири [ADDRESS] (а.с. 46-47). Ухвалою суду від 27.12.2017 року задоволено заяву [PERSON] про виправлення описки в ухвалі суду. Виправлено описку описку в абзаці 4 резолютивної частини ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 18.12.2017 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус КМНО Ковальчук С.П., про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: номер квартири боржника [PERSON] з «кв. [ADDRESS]» виправлено на «кв. [ADDRESS]», виклавши зазначений абзац наступним чином: «Боржник: [PERSON], ІПН [NUMBER], що проживає за адресою: [ADDRESS]» (а.с. 61-62). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги за викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог підстав, просив суд про їх задоволення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялись судом своєчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Треті особи [PERSON] та приватний нотаріус КМНО Ковальчук С.П. в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. За даних обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та третіх осіб. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 07.09.2005 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» (далі - Банк) та [PERSON] був укладений Кредитний договір №11/01-09-2005 (далі - Кредитний договір), згідно умов якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 35000 дол. США з кінцевим терміном повернення - 30.08.2007 року. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, на забезпечення виконання [PERSON] прийнятих на себе зобов'язань згідно всіх умов цього договору Банк приймає поруку ТОВ «Некос-Ріелті» згідно договору поруки №32/01-09-2005 від 07.09.2005 року і іпотеку квартири за адресою: [ADDRESS], згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю. 07 вересня 2005 року за №2646 (а.с. 13-15). Того ж дня, 07.09.2005 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки (далі - Договір іпотеки), відповідно до умов якого іпотекодавець на забезпечення своєчасного та повного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором (основна сума кредиту, відсотки за його використання, пеня (неустойка) передає в іпотеку іпотекодержателю належну іпотекодавцю на праві власності квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира складається з 2 жилих кімнат жилою площею 29,80 кв.м, загальною площею 51,10 кв.м. В разі звернення стягнення на предмет іпотеки за рахунок вартості предмету іпотеки задовольняються всі вимоги іпотекодержателя згідно п. 2.3.7 цього договору. Згідно з п. 1.3 Договору іпотеки, предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради м. Києва 23.03.1998 року згідно з розпорядженням (наказом) №2832 від 23.03.1998 року та зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації м. Києва 20.04.1998 року за реєстровим №1779. У відповідності до п.1.6.1 Договору іпотеки, іпотекодавець засвідчує, що на підставах, передбачених законодавством України, він має право відчужувати предмет іпотеки та на предмет іпотеки може бути звернено стягнення. Відповідно до п.4.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем своїх зобов'язань згідно Кредитного договору, цього договору іпотеки, чи виявлення невірності відомостей, засвідчених іпотекодавцем у п. 1.6.1 - 1.6.5 цього Договору, а також з підстав, встановлених ст. 12 ЗУ «Про іпотеку». Згідно з п.4.2 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до п.6.1 цього договору. Спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки визначається іпотекодержателем самостійно. Звернення стягнення може здійснюватися на вибір іпотекодержателя всіма можливими способами згідно чинного законодавства України та цього договору іпотеки. У випадку, вказаному у п.3.3 цього договору, звернення стягнення здійснюється третьою особою самостійно в порядку, передбаченому цим договором іпотеки та чинним законодавством України. Пунктом 6.1 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» (а.с. 18-19). Відповідно до Додаткової угоди №3 до Кредитного договору від 21.08.2008 року, по взаємній згоді Банку та [PERSON] сума кредиту по кредитному договору №11/01-09-2005 від 07.09.2005 року збільшується на 20000 дол. США, термін повного повернення кредиту встановлюється на 07.09.2009 року, а плата за користування кредитом по вищевказаному кредитному договору встановлюється з «21» серпня 2008 року в розмірі 18 (вісімнадцять) процентів річних (а.с. 16). У відповідності до умов Додаткової угоди №4 до Кредитного договору від 07.09.2009 року, по взаємній згоді Банку та [PERSON] термін повного повернення кредиту по кредитному договору №11/01-09-2005 від 07.09.2005 року встановлюється на «09» березня 2010 року (а.с. 17). 09.03.2011 року приватним нотаріусом КМНО Щадко О.І. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] (а.с. 26). Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу права вимоги від 22.01.2014 року, право вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки було передано ВАТ Банк «Біг Енергія» ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідно до договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21.07.2016 року, реєстровий №602, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» (новий іпотекодержатель), первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитним договором №11/01-09-2005 від 07.09.2005 року разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції (у разі їх наявності), укладеним між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON], первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно з Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю. 07.09.2005 року за реєстровим №2646 разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції (у разі їх наявності), укладеного між Банком та [PERSON]. Право вимоги за Договором іпотеки належить первісному іпотекодержателю на підставі Договору про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Горобинською Г.А. 22.01.2014 року за реєстровим №67 (а.с. 20-21). Того ж дня, 21.07.2016 року між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, реєстровий №605, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» (первісний іпотекодержатель) відступив [PERSON] (новому іпотекодержателю) всі права вимоги за Кредитним договором №11/01-09-2005 від 07.09.2005 року разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції (у разі їх наявності), укладеним між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON], первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно з Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю. 07.09.2005 року за реєстровим №2646 разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції (у разі їх наявності), укладеного між Банком та [PERSON] Право вимоги за Договором іпотеки належить первісному іпотекодержателю на підставі Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. 21.07.2016 року за реєстровим №602 (а.с. 22). 22.07.2016 року [PERSON] було подано до приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. заяву з вимогою до [PERSON] про повернення суми боргу за Крдитним договором (а.с. 87), яка була того ж дня направлена [PERSON] та отримана ним 25.07.2016 року (а.с. 88). Як встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.03.2017 року, 09.09.2016 року приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації за громадянкою Російської Федерації [PERSON] права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності зазначено дублікат договору іпотеки, посвідченого 07.09.2005 року приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю., договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки. 19.10.2016 року приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. скасовано вищезазначену реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 33). З пояснювальної записки приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. вбачається, що 19.10.2016 року іпотекодержателем було прийнято рішення про звернення стягнення у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Того ж дня, 19.10.2016 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець (як іпотекодержатель на підставі пункту 6 іпотечного договору, «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 ЗУ «Про іпотеку», що передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя, яке може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку») продала, а покупець купив квартиру [ADDRESS] (а.с. 34-35). Як вбачається з копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої 21.03.2017 року, 19.10.2016 року приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 843, виданий 19.10.2016 року, видавник: приватний нотаріус КМНО Гембарська С.І., номер запису про обтяження 17028497, підстава виникнення обтяження: дублікат договору іпотеки (договір іпотеки, посвідчений ПН КМНО Івановим П.Ю. 07.09.2005 року за реєстровим №2646), серія та номер: 57, виданий 31.08.2016, видавник: Іванов П.Ю., приватний нотаріус КМНО, особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON], обтяжував: [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2017 року, укладеного між [PERSON] (продавцем) та [PERSON], [PERSON] (покупцями), продавець передав, а покупці прийняли у власність в рівних частках кожний належну продавцю на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 36). Право спільної часткової власності на спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] 29.05.2017 року приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу (а.с. 37). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду з захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусового виконання обов"язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Статтею 216 ЦК України передбачено, що наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред"являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Згідно з ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено: якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Пунктом 10 вищевказаної Постанови Пленуму передбачено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 3 ст. 388 ЦК України. Таким чином, встановлення факту вибуття майна із володіння власника не з його волі є безумовною підставою для витребування цього майна на користь власника від особи, у власності якої воно перебуває, у тому числі і від добросовісного набувача. При цьому особі не потрібно оспорювати правочини, відповідно до яких відбувався перехід прав власності на квартиру, оскільки він не є стороною даних правочинів, а є власником, права якого підлягають захисту шляхом пред'явлення віндикаційного позову - позову про витребування майна з чужого володіння. Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.82, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.86, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 7.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 2.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: - чи є втручання законним; - чи має воно «суспільний», «публічний» інтерес; - чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно з вимогами ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов'язанням не допускається у разі видачі заставної. Після видачі заставної перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов'язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної у встановленому цим Законом порядку. Згідно з приписами ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Згідно з ч.1 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. У відповідності до ч.5 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. У відповідності до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проаналізувавши встановлені у справі обставини, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що перереєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за відповідачами була здійснена у відповідності до вищенаведених приписів законодавства України, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed