Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

24.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на користь відповідачки на утримання їх дітей: сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] з 1000 грн. до 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто по 385,80 грн. на кожну дитину. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що рішення про стягнення з нього вищезазначених аліментів було ухвалено Заводським районним судом м. Миколаєва 19.07.2013 року. З того часу відбулися зміни в його особистому житті. Зокрема він створив нову сім'ю з іншою жінкою в якої є малолітня дитина від першого шлюбу. Крім того з 05.05.2013 року він не працює. При цьому змушений нести витрати за житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і підтвердили викладені в позовній заяві обставини. Відповідачка позов не визнала і пояснила, що, на її думку, позивач має достатній дохід, щоб сплачувати аліменти на утримання дитини в раніше визначеному судом розмірі, а зазначені ним підстави не заслуговують на увагу. Тому вважає вимогу позивача про зменшення розміру аліментів безпідставною. Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін та, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Так, ст. 192 ч. 1 СК України передбачає можливість зменшення розміру аліментів визначеного за рішенням суду або домовленістю між батьками за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що з 27.11.2004 року сторони перебували в шлюбі, який згідно заочного рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01.02.2011 року між ними розірваний. Від цього шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с. 12, 13, 8, 9) Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.07.2013 року у справі № 487/4789/13-ц ухвалено стягувати з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щомісяця в розмірі 1000 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 31 травня 2013 р. до повноліття дітей. Дане рішення набрало законної сили і в цей час виконується Заводським ВДВС Миколаївського МУЮ. (а.с. 14-18) Судом також встановлено, що 06.09.2013 року позивачем укладений повторний шлюб з [PERSON], яка має дитину від попереднього шлюбу - [PERSON], [INFO]. (а.с. 19, 23) Однак дана обставина не може розглядатися як така, що суттєво впливає на аліментні зобов'язання позивача по відношенню до своїх дітей з огляду на вимоги ст. 192 СК України Що стосується відсутності у позивача постійного місця роботи, то суд виходить з такого. Згідно запису в трудовій книжці позивача останній звільнений з ТОВ "Євротранстехсервіс" 05.05.2013 року за власним бажанням. (а.с. 20, 21) Дана обставина існувала на момент розгляду Заводським районним судом м. Миколаєва позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів і була врахована цим судом при визначенні розміру аліментів. Той факт, що позивач в період з 26.01.2014 р. по 03.02.2014 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в ЛШМД м. Миколаєва не знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку із аліментними зобов'язаннями позивача, а тому не може впливати на них. Таким чином, встановлені при розгляді справи факти вказують на те, що визначений раніше Заводським районним судом м. Миколаєва розмір аліментів на даний час також є розумним, справедливим та відповідає вимогам ст. ст. 180, 182, 184 СК України. Отже у суду відсутні підстави для задоволення позову та зменшення раніше визначеного розміру аліментів. Судові витрати належить віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed