Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач у квітні 2016 року звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смер ті 12 травня т2013 року [PERSON], що видане 03.04.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] на імя [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], посилаючись на наступне. З 25 квітня 1991 року він, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. 20 червня 1996 року вони як подружжя придбали квартиру [ADDRESS]. З 11 серпня 1999 року він зареєстрований та проживає у цій спірній квартирі. 12 травня 2013 року [PERSON] померла. 03 квітня 2014 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] видано [PERSON] свідоцтва про право власності на підставі ст. 63 Сімейного кодексу України на ? частину спірної квартири. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить ? частина квартири [ADDRESS]. До першої черги спадкоємців [PERSON] відноситься він чоловік померлої, та її дочка - [PERSON] Позивач зазначає, що він прийняв спадщину після дружини, заяву про відмову від спадщини не подавав. Відповідач [PERSON] також прийняла спадщину після матері. Частини у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Таким чином, позивача зазначає, що спадщина на ? частину у квартирі [ADDRESS], що залишилася після смерті [PERSON], повинна бути розподілена між її чоловіком, тобто ним, та дочкою по ? частині кожному. Позивач вважає, що [PERSON] незаконно видано свідоцтво про право на спадщину, а саме на ? частину в квартирі [ADDRESS], що залишилася після смерті [PERSON], померлої 12 травня 2013 року, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні вищенаведеним. Відповідач та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 11.04.2016 року, у судове засідання зявилися, проти позову заперечували, посилаючись на те, що 12 травня 2013 року померла [PERSON]. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] стали її дочка та чоловік. Відповідно до Заповіту посвідченого державним нотаріусом Девятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 10 серпня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-4461, спадкоємцем всього належного [PERSON] майна є вона, [PERSON] Вказаний заповіт є чинним та ніким не оскаржений. Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є вона, її дочка. На момент смерті [PERSON] їй на праві спільної сумісної власності належало наступне майно: автомобіль ЗАЗ DAEWOO SENS T13110, 2005 року випуску, д.н. [NUMBER] зареєстрований на імя [PERSON]; автомобіль TOYOTA AURIS, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] зареєстрований на імя [PERSON]; квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на імя [PERSON]. квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на імя [PERSON]. Зазначене майно було придбано [PERSON] під час перебування у шлюбі з позивачем. Шлюб між ними було укладено 25.04.1991 р. Вона звернувся до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. На сьогодні вона отримала Свідоцтва про право на спадщину на наступне майно: ? частина автомобіля ЗАЗ DAEWOO SENS T13110, 2005 року випуску, д.н. [NUMBER]; ? частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Право власності на решту спадкового майна, а саме на: ? частину автомобіля TOYOTA AURIS, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] зареєстрованого на імя [PERSON]; ? частину квартири за адресою: [ADDRESS] зареєстрованої на імя [PERSON] було визнано за нею на підставі Рішення Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/4259/14 від 09.02.2015 року, яке було залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.06.2015 року. Вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, були встановлені всі фактичні обставини справи та юридичні факти, необхідні для правильного вирішення спору, отже вони є преюдиційними при вирішення даної справи. Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, відповідач вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Надали суду письмові заперечення проти позову. Третя особа - приватний нотаріус ХМНО [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справі повідомлена належним чином. Через канцелярію суду 06.06.2016 року надійшли письмові пояснення, відповідно до яких вона пояснила, що 03 квітня 2014 року до неї звернулися [PERSON], про видачу свідоцтва про право власності на ? частку спадкового майна, [PERSON], про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу частину майна, після смерті його дружини та її матері - [PERSON] («23» квітня [INFO], місце народження: місто Харків), яка була зареєстрована на день смерті в [ADDRESS], яка померла 12.05.2013 року.Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина яка складається з:трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Жовтневої Революції, будинок 112 (сто дванадцять), квартира 44 (сорок чотири);легкового автомобіля марки ЗАЗ DAEWOO SENS T13110, 2005 року випуску, д.н. [NUMBER], зареєстрований за спадкодавцем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АХС 030242, виданого РЕВ МВ №1 [PERSON] України в Харківській області 28.04.2007 року. [PERSON] залишила заповіт, в якому все належне їй майно заповідала своїй дочці [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON], посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Девятої Харківської державної нотаріальної контори 10 серпня 1996 року, за реєстром № 1- 4461.Вищезазначене майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки було придбано [PERSON] та [PERSON], у період зареєстрованого шлюбу на спільні кошти. В силу чого та на підставі ст. 60 Сімейного кодексу України [PERSON], має право на ? частку зазначеного майна.03 квітня 2014 року [PERSON] були видані свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, які видаються в разі смерті одного з подружжя, стосовно ? частки вищезазначеної квартири та ? частки автомобіля, зареєстровані в реєстрі за №№ 527, 536, спадкова справа № 19/2013. 03 квітня 2014 року [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, стосовно /1/2 частки вищезазначеної квартири та ? частки автомобіля, зареєстровані в реєстрі за№№ 533, 536, спадкова справа № 19/2013. В звязку з тим, що [PERSON] не є обовязковим спадкоємцем згідно зі ст. 1241 Цивільного кодексу України, оскільки є працездатним за віком на час відкриття спадщини, право на обовязкову частку у спадщині він не має. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України). Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Відповідно до вимог статті 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що 12 травня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-ВЛ № 400900, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 6633 (а.с. 13). На підставі вимог статті 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом . Згідно зі статтею 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до п. 1 ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 328 ЦК України наголошує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зі змісту ст. 1218 ЦК України слідує, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до [PERSON] ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013\~ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «3.4. Відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.» 03 квітня 2014 року [PERSON] були видані свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, які видаються в разі смерті одного з подружжя, стосовно ? частки вищезазначеної квартири та ? частки автомобіля, зареєстровані в реєстрі за №№ 527, 536, спадкова справа № 19/2013 (а.с. 14) Відповідно до ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до Заповіту посвідченого державним нотаріусом Девятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 10 серпня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-4461, спадкоємцем всього належного [PERSON] майна є [PERSON] (а.с. 32) Вказаний заповіт є чинним та ніким не оскарженим, тому єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про одруження серія 1-ВЛ №123121, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис №690, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.10.2000 року, після чого прізвище дружини- Савицька (а.с.45). 03 квітня 2014 року [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, стосовно /1/2 частки вищезазначеної квартири та ? частки автомобіля, зареєстровані в реєстрі за№№ 533, 536, спадкова справа № 19/2013 (а.с.49). Право власності на решту спадкового майна, а саме на ? частину автомобіля TOYOTA AURIS, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] зареєстрованого на імя [PERSON]; ? частину квартири за адресою: [ADDRESS] зареєстрованої на імя [PERSON] визнано за [PERSON] на підставі Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/4259/14 від 09.02.2015 р., яке було залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.06.2015 р.(а.с. 52-60). Відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обовязкову часту у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). В звязку з тим, що [PERSON] не є обовязковим спадкоємцем згідно зі ст. 1241 Цивільного кодексу України, оскільки є працездатним за віком на час відкриття спадщини, право на обовязкову частку у спадщині він не має. Крім того, суд не погоджується з доводами представника позивача стосовно того, що відповідач [PERSON] подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, а тому не мала права отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки прийняття спадщини за законом або за заповітом є виключно правом спадкоємця, яке вона висловила у своїй заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке їй нотаріусом і було видане (а.с. 31). Відповідно до ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Таким чином жодних підстав для задоволення позову судом не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed