Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач 16.12.2013 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Юрікс" про стягнення заборгованості за договором доручення від 08.11.2006 року. В обґрунтування позивач вказує, що 28.11.2006 року між позивачем та Дочірнім підприємством «Юрікс» в особі директора [PERSON], який діяв на підставі Статуту, було укладено договір доручення. Згідно з яким ДП «Юрікс» зобов'язався за винагороду від імені і за рахунок [PERSON] вчинити дії передбачені Договором. 13.12.2006 року між гр. України [PERSON], який діяв в інтересах гр. Франції [PERSON] з одного боку та ДП «Юрікс» була укладена додаткова угода до договору доручення б/№ від 28.11.2006 року, відповідно до якою [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв авансовий платіж в розмірі 10 000 дол. США. Однак ДП «Юрікс» не виконало умов договору у зв'язку з чим у ДП «Юрікс» виникла перед [PERSON]. заборгованість в розмірі 79900 гр., що еквівалентно 10 000 дол. США., а також три відсотки річних від простроченої суми станом на 13.12.2013 року, що складає 16 779 грн. Отже загальна сума заборгованості складає 96 679 грн. Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача ДП «Юрікс» суму заборгованості в розмірі 79 900 грн., що еквівалентно сумі 10 000 дол. США, заборгованість в розмірі три відсотки річних від простроченої суми, що складають 16 779 грн. та судові витрати у розмірі 966,79 грн. При цьому представник позивача пояснив, що позивач [PERSON]. після підписання договору поїхав у Францію та не турбував ДП «Юрікс» про строки виконання зобов'язань так як відносився до них з довірою та відповідно до договору було встановлено його поетапне виконання, так як такі процедури вирішуються не менш ніж один рік і навіть більше часу. Пізніше йому стало відомо про існування рішення суду від 07.11.2011 року, яким було стягнуто з [PERSON] на користь ДП «Юрікс» 1 236 428 грн. 65 коп. за невиконання договору доручення від 28.11.2006 року, а саме в рішенні суду було вказано що ДП «Юрікс» виконало всі умови договору, та [PERSON] повинен сплатити заборгованість за виконані роботи з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Дізнавшись про цю обставину [PERSON] звернувся до керівництва ДП «Юрікс» з проханням надати докази виконання умов договору, однак ніяких доказів йому не було надано. У зв'язку з чим позивачем була подана апеляційна скарга на рішення Приморського районного суду м.Одеси, яке було скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.03.2013 року та постановлено нове рішення, яким в задоволенні ДП «Юрікс» було відмовлено. Таким чином, ДП «Юрікс» у зв'язку з невиконанням умов договору доручення повинен повернути авансовую суму у розмірі еквівалентну 10 000 у.е. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити позивачу у повному обсязі. При цьому вказав, що ДП «Юрікс» було виконано роботи згідно договору доручення в межах авансової суми у розмірі 10 000 у.е. Вони на той час виконували дії щодо виготовлення технічного паспорту, так як спочатку техпаспорт був виготовлений на Одеську міську раду, а потім планували виготовити інший технічний паспорт після приєднання частини горища. [PERSON]. знав про це і знав, що вони не могли на нього оформити документи так як він гр. Франції. Після цього минуло чотири роки, вся фінансова документація знищена, тому не можуть надати суду докази щодо витрачених коштів. Також зазначив, що переоформлення на [PERSON]. нежитлове приміщення вони не виконали, так як не було отримано згоди мешканців, тому і проект не був затверджений. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 28.11.2006 року між гр. Франції [PERSON] (довіритель) та Дочірнім підприємством «Юрікс» (повірений), в особі директора [PERSON], було укладено договір доручення, згідно якого повірений зобов'язався за винагороду вчинити дії, передбачені п. 1.1. договору, а саме: а) отримати згоду мешканців квартир, що розташовані в житловому будинку під [ADDRESS] по сусідству з квартирою [NUMBER] на приєднання частини нежитлового горищного приміщення в зазначеному будинку до приміщення квартири [NUMBER] в цьому ж будинку, яка на праві приватної власності належить Довірителю; б) виготовити технічний паспорт на частину горищного приміщення, яка безпосередньо розташована над квартирою [ADDRESS] в) визнання за довірителем права власності на приміщення; г) здійснення в установленому чинним законодавством України порядку державної реєстрації права приватної власності на приміщення;д) здійснення будь-яких інших дій,які пов'язані з виконання повіреним взятих на себе зобов'язань за цим договором.(а.с. 8-10) 13.12.2006 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору доручення б/№ від 28.11.2006 року, відповідно до якої сторони прийшли до згоди, що в рахунок ціни договору зазначеної в п. 2.2. [PERSON]. передає, а [PERSON] приймає авансовий платіж в розмірі 10000 у.е. (а.с. 11). В судовому засіданні сторони підтвердили факт передачі цих коштів ДП «Юрікс». Відповідно до п. 3 Договору доручення від 28.11.2008 року повірений зобов'язаний повідомляти довірителю на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення, після виконання доручення або в разі припинення цього Договору до моменту виконання доручення негайно повернути довірителеві видану ним довіреність, строк якої не закінчився і надати звіт про виконання доручення, негайно передати довірителю все одержане у зв'язку з виконанням доручення. В судовому засіданні сторони не заперечували того, що вказане доручення повинно було виконуватися поетапно та в усній домовленості вони вирішили що по результатам виконання робіт будуть повідомляти [PERSON] для подальшої оплати. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 07.11.2011 року позов ДП «Юрікс» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з відповідача на користь ДП «Юрікс» 1 236 428.65 грн. (а.с. 19-22). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.04.2014 року апеляційна скарга представника [PERSON]. відхилена, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.11.2011 року залишено без змін. (а.с. 25-26) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 18.07.2012 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25.04.2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с. 33-35). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.03.2013 року рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.11.2011 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ДП «Юрікс» до [PERSON]. про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі. (а.с. 36-39) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 25.07.2013 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 06.03.2013 року залишено без змін. (а.с. 47-49) Як вбачається з рішення апеляційного суду Одеської області від 06.03.2013 року, судом встановлено, що позивачем по справі ДП «Юрікс» належним чином не виконано умов договору доручення від 28.11.2006 року та не доведено його виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній. Господарській вабо адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що договором доручення від 28.11.2006 року не передбачено стягнення коштів у випадку його невиконання, а також не передбачено кінцеві строки його виконання. Представником відповідача не надано суду жодного належного доказу щодо здійснення дій передбачених п. 1.1. вказаного договору та понесених відповідних витрат за них. Також представником відповідача не надано суду доказів щодо підтвердження знищення фінансової документації щодо виконання умов договору від 28.11.2006 року. Відповідно до п. 6.1 Договору доручення у випадку порушення зобов'язання, що виникає з договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або ) чинним в Україні законодавством. Сторона, що порушила цей Договір, зобов'язана відшкодувати збитки, завдані таким порушенням, незалежно від вжиття іншою Стороною будь-яких заходів щодо запобігання збиткам або зменшення збитків, окрім випадків коли остання своїм винним (умисним або необережним) діянням (дією чи бездіяльністю) сприяла настанню або збільшенню збитків. (п. 6.2 Договору). Предметом заявленого позову є стягнення заборгованості за договором доручення у зв'язку з його невиконанням. Згідно чинного законодавства правовідносини у випадку порушення умов договору доручення регулюються нормами Глави 68 ЦК України. Відповідно до ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Підстави припинення договору доручення зазначені в статті 1008 і ст.1009 ЦК України. Відповідно до ст. 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: 1) відмови довірителя або повіреного від договору; 2) визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; 3) смерті довірителя або повіреного. Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною. Якщо повірений діє як підприємець, сторона, яка відмовляється від договору, має повідомити другу сторону про відмову від договору не пізніш як за один місяць до його припинення, якщо триваліший строк не встановлений договором. У разі припинення юридичної особи, яка є комерційним представником, довіритель має право відмовитися від договору доручення без попереднього повідомлення про це повіреному. Статтею 1009 ЦК України передбачені наслідки припинення договору доручення, а саме, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення. Відмова довірителя від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих повіреному припиненням договору, крім випадку припинення договору, за яким повірений діяв як комерційний представник. Відмова повіреного від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих довірителеві припиненням договору, крім випадку відмови повіреного від договору за таких умов, коли довіритель позбавлений можливості інакше забезпечити свої інтереси, а також відмови від договору, за яким повірений діяв як комерційний представник. Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Разом з тим зазначено перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абзацу 2 п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Крім того, жодна із сторін відповідно до вимог ст.1008 ЦК України в односторонньому порядку не відмовились від договору і не заявляли вимог про його припинення. Тому за відсутності відмови довірителя від договору (ст. 1008 ЦК України) у відповідача не виникло зобов'язання повернути позивачу надані за договором грошові кошти і позивач не вправі вимагати їх повернення. Тому правові підстави для задоволенню позову з мотивів не виконання відповідачем договору доручення (ст.. 525,526 ЦК України) відсутні. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми та судові витрати у зв'язку з тим, що вони є похідними від первісної вимоги. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В процесі розгляду справи сторони не заявляли вимоги щодо розірвання договору доручення від 28.11.2006 року. Також суд вважає, що позивач не був позбавлений права звернутися до відповідача з позовом про припинення договору доручення. При цьому, суд звертає увагу, на доводи представника відповідача щодо застосування строків позовної давності, так як в договорі доручення від 28.11.2006 року не передбачено строків його виконання. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, суд дійшов висновку щодо необхідності відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed