Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 05.05.2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 11 728 доларів США для придбання автомобіля. Кредит було надано відповідачу строком до 05.05.2015 року зі сплатою 11,99 % річних. Станом на 18.06.2015 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 14888 доларів США 16 центів, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Позивач не напарвив в судове засідання свого представника, подали суду заяву де просять справу розглядати без участі їхнього представника, позов підтримали. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні відповідач позов не визнала, просила суд застосувати строки позовної давності, оскільки позивач пропустив строки звернення з даними вимогами, що є підставою для відмови в позові, про що вона надала до суду письмову заяву. Заслухавши пояснення відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «правекс-Банк» та [PERSON] 05.05.2008 року було укладено кредитний договір № 629-021\\08Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 11728 дол. США для придбання автомобіля. Зазначене підтверджується копією вказаного кредитного договору (а.с.7-12). Встановлено, що відповідно до п.1.2. вказаного кредитного договору кредит було надано строком до 05.05.2015 року зі сплатою 11,99 % річних. Встановлено, що відповідач виконав своє зобовязання зі сплати повної вартості автомобіля на рахунок продавця за договором 12.05.2008 року, що підтверджується меморіальним ордером №11 від 12.05.2008 року. Встановлено, що п. 4.4. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в смуі 140 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця. Позивач зазначає, що станом на 18.06.2015 року в звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов»язань за кредитним договором, утворилася заборгованість на загальну суму 14888,16 доларів США, з яких : 7367,90 дол. США заборгованість за кредитом,; 2569,28 дол. США заборгованість за процентами; 3927,72 дол. США- неустойка за кредитом; 1023,26 дол. США неустойка за процентами. В суді, також, було встановлено, що відповідач не виконав умови договору щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку №2 до вказаного Кредитного договору. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за договором, з якого, також, вбачається, що останній платіж відповідач здійснювала за кредитними зобовязаннями 22.06.2012 року. Отже, з липня 2012 року відповідач припинила виконання зобовязань і внесення платежів в рахунок погашення кредитної заборгованості. Встановлено, що пунктами 4.4 та 4.5. кредитного договору визначено порядок погашення кредитногї заборгованості і сплати відсотків за договором Пунктом 9.2 Кредитного договору визначено, що сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та\\або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 даного договору припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника. Також, пунктами 9.1, 9.1.1 Кредитного договору передбачено право банку на дострокове стягнення заборгованості в повному обсязі у разі неналежного виконання зобовязань з боку позичальника. А згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вказано вище в рішенні, сторони досягли всіх істотних умов договору шляхом підписання відповідних документів, а отже договір між ними є укладеним. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов"язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як встановлено судом, відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасної сплати кредиту та відсотків, а тому позивач має право на стягнення вказаної вище в рішенні суми заборгованості, розрахунок якої надано до матеріалів справи. Відповідач просила суд відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строків позовної давності. За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно приписів ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Так, строки позовної давності підлягають застосуванню до даних правовідносин, вимоги за позовом не належать до переліку тих вимог, на які позовна давність не поширюється відповідно до ст.268 ЦК України. Крім того, поряд із встановленням строку дії договору /протягом 7 років з моменту підписання - 05.05.2008року/, сторони погодили також строки виконання позичальником зобов'язань, що виникають на основі договору. Як було зазначено вище, позичальник зобовязалася погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 140 дол. США щомісяця до 10 числа місяця, нступного за місяцем нарахування відсотків ( п.4.4. Кредитного договору). В судовому засіданні встановлено, що позичальник 22.06.2012 року востаннє внесла платіж, що стверджується наданим позивачем розрахунком та копією квитанції, що надала відповідач. З липня 2012 року відповідач перестала вносити кошти на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості. Отже, згідно умов договору відповідач зобов'язана була погасити заборгованість до 10.08.2012 року, тобто, саме з цього часу для позивача починається перебіг строку позовної давності, оскільки позичальником не виконані зобов'язання за договором в обумовлений строк, а інші строки виконання зобов'язань умовами договору не передбачені, хоча позивачем прострочена заборгованість розраховується щомісячно, що слідує з розрахунку заборгованості позичальника, до суду позивач звернувся 13.11.2015 року. В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року по спарві №6-116цс13, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Враховуючи все вищенаведене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності тривалістю три роки на час звернення до суду з цим позовом, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed