Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якій просив визнати за ним право власності на ј частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на ѕ частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0571 га, що розташована на території [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У позовній заяві позивач зазначає, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно: Ѕ частку у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок [ADDRESS] . Після її смерті спадщину прийняв її син, позивач по справі, та її чоловік [PERSON] шляхом вступу в управління спадковим майном. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його сини [PERSON] та брат позивача [PERSON] шляхом подачі до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кулешова Я.А. від 17 квітня 1999 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутися до суду. [INFO] помер брат позивача - [PERSON] , після смерті якого [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом до майна померлих батьків. Представник позивача надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та дату повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та зазначила, що вважала себе такою, що мала право на спадкування після смерті [PERSON] , однак нотаріус їй роз`яснив, що вона не належить до спадкоємців за законом, справу просила розглянути за її відсутності. Представник третьої особи Першої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , відповідний актовий запис №107 (а.с. 6). [INFO] померла [PERSON] - мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , актовий запис за № 3999 від 17 червня 1984 року (а.с. 12). [INFO] помер [PERSON] - батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , актовий запис за № 1639 від 28 вересня 1998 року (а.с. 13). Відповідно до копії договору на право будівлі будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 18 серпня 1952 року, зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 15 листопада 1984 року, [PERSON] на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 14-15). На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів №894 від 21.05.1998 року земельну ділянку площею 0,0571 га, яка розташована на території [ADDRESS] , згідно державного акту на право приватної власності на землю видано [PERSON] , акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №013249 (а.с. 17). Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина на нерухоме майно: Ѕ частку у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок [ADDRESS] . Після її смерті спадщину прийняв її син позивач по справі, та її чоловік [PERSON] шляхом вступу в управління спадковим майном, які були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини, що підтверджується копією домової книги (а.с. 62-73). Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його сини [PERSON] та брат позивача [PERSON] шляхом подачі до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини. Позивач звернувся із заявою до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину на ј частку житлового будинку після смерті [INFO] матері [PERSON] та на 3/8 частки житлового будинку по [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кулешова Я.А. від 17.04.1999 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 21). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, серія [NUMBER] , відповідний актовий запис №8737 (а.с. 19). Враховуючи вищезазначене, після смерті [PERSON] та [PERSON] єдиним спадкоємцем першої черги за законом до майна померлих батьків є [PERSON] . Відповідно до Довідки №11803 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.12.2019 року за адресою: [ADDRESS] , входять - [PERSON] (а.с. 20). 07 липня 2020 року [PERSON] звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 09 липня 2020 року постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцової А.І. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 58 (на звороті)-59). Позивач звернувся з даним позовом до суду, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав [PERSON] у нотаріальному порядку. Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовані нормами ЦК України, ЦК УРСР. Відповідно до роз`яснень в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст.524 ЦК УРСР ред.1963р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; до ст.525 ЦК УРСР ред.1963р., часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; до ст.526 ЦК УРСР ред.1963р., місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини; За ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963р.- діючого на момент смерті спадкодавця) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Оскільки судом встановлено, що спірний житловий будинок був побудований за час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, що підтверджується довідкою Сурсько-Литовської сільської ради від 27 липня 1950р., такий належить останнім на праві спільної сумісної власності відповідно до положень ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю, де зазначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець визнається таким що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 548 ЦК УРСР (1963р.) - для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Тобто, відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (1963р.), який діяв на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця, вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] : її чоловік та її син позивач по справі шляхом вступу в управління спадковим майном та фактом реєстрації за однією адресою зі спадкодавцем, після смерті [PERSON] шляхом подання заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, - його сини, [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] . У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.83 №4 судам роз`яснено, що відповідно до гл.4 закону від 25.12.74 «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд доходить висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права. У інформаційному листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - 3.1. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), про що зазначено у ст. 1216 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. Ст. 392 ЦК України також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що його право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Згідно ч.1,3 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог до [PERSON] , третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Судові витрати розподілити в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved