Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Заступник прокурора Волинської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Волинської обласної ради, Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди в порядку регресу. Позов мотивує тим, що рішенням Нововолинського міського суду від 28.03.2016 року по справі № 165/2331/15-ц, яке ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16.06.2016 року залишено без змін, [PERSON] поновлено на посаді головного бухгалтера Нововолинського ліцею-інтернату та стягнуто з ліцею-інтернату в її користь 29055 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення. На виконання вищезазначених судових рішень на підставі наказу директора Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради №67к тр від 28.03.2016 р. [PERSON] поновлено на посаді головного бухгалтера з 28.03.2016 року та згідно наказу № 129 к тр від 17.06.2016 р. виплачено в її користь 29055 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.08.2015 по 25.03.2016 року та 500 грн. моральної шкоди. Таким чином, під час судового розгляду судами встановлено, що звільнення [PERSON] проведено незаконно, тому оспорюваний наказ про звільнення №110 к тр від 21.08.2015 скасовано, а останню поновлено на роботі. Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Враховуючи вимоги законодавства обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної Нововолинському ліцею-інтернату Волинської обласної ради, у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу в сумі 29555 грн. покладається на директора вказаної установи [PERSON] Відповідно до норми ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Згідно п.п. 1.2, 5.1, 6.3 Статуту Нововолинського ліцею-інтернату, затвердженого розпорядженням голови Волинської обласної ради № 235-р від 22.12.2004 ліцей створений рішенням Волинської обласної ради № 392-р від 06.11.1991. Власником майна є Волинська обласна рада, а функції оперативного управління майном здійснює управління освіти і науки облдержадміністрації. Право пред'явлення позову до директора Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради [PERSON] про відшкодування завданої ним шкоди з підстав, визначених КЗпП України, належить Волинській обласній раді. Використання коштів на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу незаконно звільненому працівнику за рахунок коштів обласного бюджету є порушенням економічних інтересів держави. З листів Волинської обласної ради від 23.08.2016 року за вих. № 1893/47/2-2-16 та від 08.09.2016 року за вих.. № 1942/48/2-16, наданих на звернення прокуратури області , вбачається , що заходи з приводу стягнення з директора Нововолинського ліцею-інтернату [PERSON] шкоди, завданої установі незаконним звільненням працівника, не вживалися, оскільки таким правом наділений також прокурор. Враховуючи, що Волинська обласна рада заходів до стягнення цієї шкоди не вживає, то у прокуратури області є всі підстави для представництва інтересів держави в суді. Просить стягнути з відповідача на користь Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради майнову шкоду в порядку регресу в розмірі 29555 грн. В ході розгляду справи представником позивача зменшено позовні вимоги в сумі 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення , просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 29055 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з вищенаведених підстав. Відповідач позов не визнав і просить в його задоволенні відмовити. В обгрунтування навів ряд підстав. Зазначив, що в позові прокурор посилався на те, що саме з його вини був незаконно звільнений працівник [PERSON] , виплатою якій заробітної плати за час вимушеного прогулу понесено витрати бюджетних коштів. Однак, по справі за позовом [PERSON] він в якості відповідача не залучався та окремого позову до нього не пред'явлено, тому з нього як з відповідача не можуть бути стягнуті грошові кошти під час розгляду даної справи. Таким чином, для визнання процесу особа, з якої відшкодовуються кошти, має бути учасником процесу щоб мати можливість захистити свої права, тобто він цього права був позбавлений. Не було у нього і процесуальної можливості звернутися з зустрічним позовом. Крім того, з метою уникнення негативних можливих наслідків для Нововолинського ліцею інтернату Волинської обласної ради було подано клопотання про прискорення розгляду вищевказаної справи, однак прокурор не врахував, що не з його вини відбулася заміна судді у першій інстанції, що порушило строки розгляду справи і як наслідок - збільшився розмір відшкодування вимушеного прогулу. Крім того, він працював директором ліцею на контрактній основі, і при вирішенні питання про відшкодування шкоди до нього не можуть застосовуватися норми Кодексу законів про працю, а лише норми спеціального законодавства. Представник відповідача позов не визнав з аналогічних підстав, що і його довіритель. Заперечуючи проти позову додатково пояснив, що прокурор не підтвердив належним чином свої повноваження та без наявності обґрунтованих обставин звернувся з позовом до суду. Так, в обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на листи Волинської обласної ради № 1893/47/2-2-16 та № 1942/48/2-16 про вжиття заходів щодо стягнення з відповідача майнової шкоди, за підписом заступника голови ради [PERSON] та першого заступника голови ради [PERSON], однак у відповідності до розпорядження голови Волинської обласної ради №370-р від 18.12.2015 року «Про розподіл обов'язків між головою, першим заступником та заступником голови обласної ради» ні у заступника голови ради, ні у першого заступника не передбачено повноважень щодо представництва інтересів Волинської обласної ради у суді та вирішення питання щодо звернення до суду. Крім того, позивачем не доведено, що Нововолинським ліцеєм-інтернатом дійсно понесені збитки по виплаті коштів [PERSON] в зв'язку з її незаконним звільненням , не підтверджений їх розмір. Просить також зауважити, що на протязі 2014-2015 років Іваничівським районним судом ухвалювалися рішення про поновлення на роботі незаконно звільнених працівників, зокрема на посадах вчителів Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат, тобто визнавалися незаконними накази про їх звільнення, видані управлінням освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації, та на користь останніх з управління стягувалися кошти за вимушені прогули. Однак, позови до начальника управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації про стягнення майнової шкоди в порядку регресу не пред'являлися, що може свідчити про вибіркове судочинство. Вважає, що згідно рішень та практики Європейського Суду з прав людини це може оцінюватися як дискримінація відносно його довірителя. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Нововолинського міського суду від 28.03.2016 року по справі № 165/2331/15-ц, яке ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16.06.2016 року залишено без змін, [PERSON] поновлено на посаді головного бухгалтера Нововолинського ліцею-інтернату та стягнуто з ліцею-інтернату в її користь 29055 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення. На виконання вищезазначених судових рішень на підставі наказу директора Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради №67к тр від 28.03.2016 р. [PERSON] поновлено на посаді головного бухгалтера з 28.03.2016 року та згідно наказу № 129 к тр від 17.06.2016 р. зобов'язано їй виплатити 29055 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.08.2015 по 25.03.2016 року та 500 грн. моральної шкоди. Згідно п. 8 ст. 134 КЗпП України службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. За змістом п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів"при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов'язок покривати шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону. Відповідно до статті 237 КЗпП України на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, покладається обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації лише у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Відшкодування суми компенсації моральної шкоди, у зв'язку з незаконним звільненням працівника, та інших витрат, законодавством України не передбачено. Аналізуючи наведені норми закону суд приходить до висновку, що законодавством передбачено покладення на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Однак, суд не вбачає підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження завданої відповідачем шкоди . Так, відсутні докази, з яких могло бути встановлено, ким був виданий наказ про звільнення [PERSON], чи дійсно була завдана шкода підприємству і в якому розмірі, відсутні бухгалтерські документи про виплату стягнених за рішенням суду коштів за незаконне звільнення. Під час розгляду справи про поновлення на роботі [PERSON] внаслідок незаконного звільнення [PERSON] повинен був бути залученим до участі в цій справі з метою можливості в подальшому звернутися до суду про відшкодування шкоди з винної особи. В зв'язку з тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що Нововолинському ліцею-інтернату були завдані збитки внаслідок виплати середнього заробітку за час прогулу, а також те, що дані збитки завдані з вини відповідача, то позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed