Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Начальник УКБ Мінжитлокомунгоспу України Бригадир М.І., звернувся до Рівненського міського суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь УКБ Мінжитлокомунгоспу України завдану шкоду в сумі 850 грн. та 243,60 грн. сплаченого судового збору. В позові зазначається, що 12.02.2009 року Наказом УКБ Мінжитлокомунгоспу України № 20/1, [PERSON] був прийнятий на роботу керівником Комітету технічного нагляду за будівництвом Рівненської області та м. Рівне (філія Управління капітального будівництва Мінжитлокомунгоспу України; далі Комітет). Комітет зареєстровано як платника податків в ДПІ в м. Рівне 05.03.2009 за № 2-23/5175. Філія не є юридичною особою відповідно до п.3 ст. 95 ЦК України. Згідно Довідки з ЄДРПОУ - Комітет має статус - Філії Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України не є юридичною особою. Згідно наказу УКБ Мінжитлокомунгоспу України № 18 від 21.07.2010 року, Комітет підлягав ліквідації шляхом припинення. За процедурою припинення згідно чинного законодавства України, суб'єкт господарювання для зняття з обліків у державних органах повинен вплатити всі наявні борги. Проте, керівником Комітету [PERSON] ця вимога була проігнорована. Відносно Комітету було здійснено реєстраційну дію щодо виключення філії (Комітету) з Єдиного державного реєстру, яке відбулося 08 листопада 2011 року. Під час керування Комітетом, [PERSON], як керівником було допущено виникнення заборгованості з податку на прибуток у розмірі 850 грн. Така бездіяльність [PERSON], як керівника, призвела до того, що 05.11.2013 року до УКБ Мінжитлокомунгоспу України, як головного підприємства надійшло від ДПІ у м. Рівне Рівненської області податкове повідомлення - рішення від 05.11.2013 року № 0004952342, у якому зазначено, що згідно акту перевірки від 23.10.2013 року № 776/17-16-22-03/36375825 встановлено порушення за платежем з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності (код платежу11020100) у сумі 850 грн. Крім того, від ДПІ у м. Рівне ГУ Міндоходів у Рівненській області надійшла податкова вимога від 26 листопада 2013 року № 53-22, у якій зазначено, що станом на 25.11.2013 року сума податкового боргу Комітетом за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 850 грн. Згідно платіжного доручення від 23.01.2014 року № 71 УКБ Мінжитлокомунгоспу України по відношенню до філії (Комітету) було перераховано суму у розмірі в рахунок сплати податкового боргу з податку на прибуток. УКБ Мінжитлокомунгоспу України зверталось до [PERSON] з листом - вимогою № 227 від 14.07.2014 року про сплату зазначеного боргу, яке останнім біло проігноровано. Така бездіяльність відповідача призвела до нанесення державному підприємстві - УКБ Мінжитлокомунгоспу України матеріальної шкоди. За наведених обставин, у відповідності до положення ст. 1191 ЦК України, ст.ст. 130,133 КЗпП України, зазначена сума (850 грн.) підлягає відшкодуванню. Справа до розгляду призначалась неодноразово (10.02.2015р., 24.02.2015 р., 12.03.2015 р.). Представник позивача будучи належним чином повідомленим про день та час її розгляду за викликом суду не з'являвся. Начальником УКБ Мінжитлокомунгоспу України Бригадир М.І. до початку судового засідання до суду надсилались заяви, у яких він просив розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги задоволити повністю. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов заперечили, покликаючись на обставини, викладені [PERSON] у письмових запереченнях проти позову, просили відмовити у задоволенні позову. У запереченнях відповідач вказує про безпідставність вимог позивача, покликаючись на те, що згідно з нормами Податкового кодексу України, платником податку на прибуток підприємства - є юридична особа, тобто у даному випадку УКБ Мінжитлокомунгоспу України. Даний податок не може бути сплачений іншою особою, оскільки такий порядок не передбачено чинним законодавством. Зазначає, що позивач не надав доказів, що дана заборгованість виникла саме з його ([PERSON].) вини, та що Комітет, який він очолював був наділений коштами для сплати всіх необхідних податків. Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що стверджується матеріалами справи, що 12.02.2009 року згідно Наказу Начальника Управління капітального будівництва Міністерства з питань житлово - комунального господарства України № 20/1, створено філію Управління капітального будівництва Міністерства з питань житлово - комунального господарства України: Комітет технічного нагляду за будівництвом Рівненської області та м. Рівне, філія Управління капітального будівництва Міністерства з питань житлово - комунального господарства України. На посаду начальника Комітету призначено [PERSON]. Уповноважено [PERSON] на проведення реєстраційних дій, пов'язаних із створенням Комітету. Згідно Довідки АБ № 173600 з ЄДРПОУ, Комітету має статус - Філії Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України. Правовий статус суб'єкта без права юридичної особи. Начальник Управління Шаповалов В.В. повідомив державного реєстратора Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про закриття відокремленого підрозділу: Комітет технічного нагляду за будівництвом Рівненської області та м. Рівне, філія Управління капітального будівництва Міністерства з питань житлово - комунального господарства України відповідно до рішення Управління капітального будівництва Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 21 липня 2010 року № 18. У відповідності до ч.1 ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Відповідно до ч.1 ст. 96 цього ж Кодексу, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Статтею 138 КЗпП України, встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. У відповідності до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Як вказує позивач, під час керування Комітетом, [PERSON], як керівником, було допущено виникнення заборгованості з податку на прибуток у розмірі 850 грн., що стверджується податковим повідомленням - рішенням від 05 листопада 2013 року № 0004952342, у якому зазначається, що згідно акту перевірки від 23.10.2013 року № 776/17-16-22-03/36375825 встановлено порушення за платежем з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності (код платежу11020100) у сумі 850 грн. Крім того, від ДПІ у м. Рівне ГУ Міндоходів у Рівненській області надійшла податкова вимога від 26 листопада 2013 року № 53-22, у якій зазначено, що станом на 25.11.2013 року сума податкового боргу Комітетом за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 850 грн. Згідно платіжного доручення від 23.01.2014 року № 71 УКБ Мінжитлокомунгоспу України було перераховано 850 грн., а саме сплату податку на прибуток за актом перевірки від 23.10.2013 № 776/17-16-22-03/36375825. 04 грудня 2013 року УКБ Мінжитлокомунгоспу України зверталось до [PERSON] з листом - вимогою № 314 про сплату заборгованості на загальну суму грошового зобов'язання 850 грн., який як вказує позивач, проігноровано відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У даному випадку, відповідно до цієї норми, не лише за фактом сплати податкового боргу, а й за наявності вини [PERSON] позивач наділений правом вимоги щодо відшкодування шкоди в порядку регресу. Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" роз'яснив, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статей 10 і 11 ЦПК, встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Виходячи з наведених норм законодавства, всупереч ст. 60 ЦПК України, позивач не навів у своєму позові, а також долученими письмовими доказами, що на [PERSON], як керівника Комітету, в силу займаної посади, були покладені організаційно - розпорядчі обов'язки по розпорядженню коштів для сплати всіх необхідних платежів, а також несення матеріальної відповідальності за заподіяну шкоду та/чи організацію сплати податків. Разом з цим, які саме дії/бездіяльність [PERSON], в межах наділених повноважень та відповідальності спричинили настання шкоди позивачу також не наведено. Таким чином, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача завданої шкоди в порядку ст. 1191 ЦК України суд не вбачає. За наведених обставин, відсутності доказів на підтвердження викладених у позові доводів, суд приходить до висновку про відмову у позові. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд відмовляє в задоволенні вимоги про відшкодування сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed