Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся з\~позовом до\~публічного акціонерного\~товариства «Південий\~гірничо-збагачувальний\~комбінат» (далі\~за текстом\~«ПАТ»),\~в якому\~просить:\~визнати незаконним\~та скасувати\~наказ №136-зв\~від 03.04.2018р.\~ПАТ про\~звільнення його,\~позивача,\~з посади\~помічника машиніста\~електровозу;\~поновити його\~на посаді\~помічника машиніста\~електровозу служби\~рухомого складу\~цеху рухомого\~складу управління\~залізничного транспорту\~ПАТ;\~стягнути з ПАТ на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 121 263, 3 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць та в частині поновлення на роботі. Також просить судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування\~позову вказує\~наступне.\~З 29.06.1992\~року він,\~позивач,\~працював в\~ПАТ,\~трудовий стаж\~на даному\~підприємстві є\~значним та\~тривалим.\~Крім того,\~працював на\~даному підприємстві\~на посаді\~ помічник\~машиніста електровозу\~з транспортування\~гірничої маси\~з кар`єру,\~яка згідно\~проведеної атестації\~робочих місць\~відповідає списку\~1\~виробництв,\~робіт,\~професій,\~посад і\~показників при\~обчисленні стажу\~роботи,\~що дає\~право на\~пенсію за\~віком на\~пільгових умовах\~згідно Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383. 15.07.2012 року йому було присвоєно звання ветерана праці ПАТ. У зв`язку із втратою оригіналу трудової книжки, 14.05.2019 року звернувся до ПАТ з письмовою заявою про видачу її дубліката, як це передбачено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. Згідно вказаної вище Інструкції, дублікат трудової книжки мав бути виданий у строк до 15 днів з дня отримання заяви. Однак, документ йому не видавався. З даного приводу звертався до органів поліції. Однак, відділом кадрів підприємства строк видачі документу постійно відкладався та переносився, з невідомих причин. Згодом, 21.06.19 року та 09.07.2019 року повторно звертався із заявами до начальника відділу кадрів з вимогою належним чином оформити і видати трудову книжку (дублікат), або надіслати її поштою. 23.07.19р. засобами потового зв`язку ним було отримано дублікат трудової книжки, оформлений відповідачем, з якого дізнався про те, що наказом по підприємству №136-зв від 03.04.18р. його було звільнено за п.4 ст. 40 КЗпП. Його даний факт обурив, оскільки жодних наказів про звільнення, попереджень, викликів не отримував від відповідача. Більше того, між ним та відповідачем вже не один рік існував спір стосовно визначення пільгового трудового стажу, та з представником ПАТ неодноразово зустрічалися в судах, він з різних питань відвідував відділ кадрів ПАТ, але ніхто не повідомляв про обставину звільнення. Специфіка його роботи полягає в тому, що після тимчасової непрацездатності чи відпуски, він має пройти інструктаж з техніки безпеки, потім його мають включити до графіку змінності, і лише після цього допустити безпосередньо на робоче місце. Коли після відпуски повернувся на робоче місце, його так і не було допущено до виконання робіт, про причини недопуску мені нічого не повідомили. Враховуючи наявний на той час між ним та ПАТ судовий спір з приводу видачі підприємством недостовірної уточнюючої довідки про пільговий стаж роботи, та неодноразовий тиск на нього як працівника з боку керівництва, що полягало у регулярному виклику до керівництва, розмовах про те, що він неправильно будує відносини з роботодавцем тощо, на його думку, це і стало підставою для створення перешкод у роботі. Згідно ст. 2 КЗпП, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Трудовий договір,\~укладений на\~невизначений строк,\~а також\~строковий трудовий\~договір до\~закінчення строку\~його чинності\~можуть бути\~розірвані власником\~або уповноваженим\~ним органом\~лише у\~випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (ст. 40 КЗпПУ). Згідно дублікату трудової книжки, його було звільнено саме з цієї підстави. Але прогулом можна вважати нез`явлення на роботу без поважної причини, а не недопуск працівника до виконання робіт. Згідно ст. 43 КЗпП, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~і\~пунктами 2\~і\~3 статті 41\~цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства». Вказує, що на засідання профспілкового комітету не викликався, тож такого роду «заочне» звільнення вважає недопустимим. Він навіть подумати не міг, що без повідомлення особисто його, без виклику та відібрання пояснень його можуть звільнити. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. У\~разі звільнення\~працівника з\~ініціативи власника\~або уповноваженого\~ним органу\~він зобов`язаний\~також у\~день звільнення\~видати йому\~копію наказу\~про звільнення\~з роботи.\~В інших\~випадках звільнення\~копія наказу\~видається на\~вимогу працівника»\~(ст.\~47\~КЗпПУ).\~Зазначає,\~що наказу\~про своє\~звільнення не\~бачив,\~ніхто з\~ним його\~не ознайомлював.\~З метою\~отримання наказу\~про звільнення,\~документів,\~які підтверджують\~законність такого\~звільнення,\~отримання або\~не отримання\~згоди профспілкового\~комітету, звернувся до відповідача з письмовою заявою від 25.07.19р. про надання мені копій відповідних документів. Разом з тим, в було направлено адвокатський запит з вимогою надати документи щодо його звільнення (наказ, погодження профкому, документи щодо моєї тимчасової непрацездатності та відпустки), надати відомості про середній розмір моєї заробітної плати тощо. Станом на дату подання позову, жодної відповіді від відповідача не надійшло. Вказані документи необхідні для доведення незаконності звільнення, встановлення обставин за яких таке звільнення відбулось, для здійснення точного розрахунку середньої заробітної плати. В даний час, ним розраховано середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу виходячи зі встановленого розміру мінімальної зарплати на дату подання позову. \~ \~ \~ \~Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про\~запобігання корупції"\~іншою особою,\~працівник повинен\~бути поновлений\~на попередній\~роботі органом,\~який розглядає\~трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно п. 32 Постанови пленуму ВСУ №9 , у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Згідно розрахунку, орієнтовний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 121 263,3 грн. При визначенні даного орієнтовного розміру, виходив з мінімального розміру середньої заробітної плати за 2019 рік, яка складає 4 173 грн., відповідно мінімальна середньогодинна оплата 25,13 грн. Беручи за основу 8-годинний робочий день, середньоденна мінімальна заробітна плата складає 201,1 грн. Згідно практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в ухвалі від 25.09.17р. у справі №223/30/16-ц, згідно з\~рішенням\~Конституційного Суду\~України від\~15\~жовтня 2013\~року №\~8-рп/2013\~у\~справі щодо\~офіційного тлумачення\~положень ч.\~2\~ст.\~233\~КЗпП України,\~ст.\~ст.\~1,\~12\~Закону України\~«Про оплату\~праці»\~(справа\~№ 1-13/2013),\~аналізуючи положення\~трудового законодавства\~в контексті\~конституційного звернення,\~Конституційний Суд\~України виходив\~з того,\~що поняття\~«заробітна плата»\~і «оплата\~праці»,\~які використано\~у законах,\~що регулюють\~трудові правовідносини,\~є рівнозначними\~в аспекті\~наявності у\~сторін,\~які перебувають\~у трудових\~відносинах,\~прав і\~обов`язків\~щодо оплати\~праці,\~умов їх\~реалізації та\~наслідків,\~що мають\~настати у\~разі невиконання\~цих обов`язків.\~Вказує,\~що \~таким чинном,\~у разі\~порушення роботодавцем\~законодавства про\~оплату праці\~працівник має\~право без\~обмежень будь-яким\~строком звернутись\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~заробітної плати,\~яка йому\~належить,\~тобто усіх\~виплат,\~на які\~він має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до державних\~гарантій,\~встановлених законодавством,\~незалежно від\~того,\~чи здійснив\~роботодавець нарахування\~таких виплат.\~Відповідно до\~висновків Верховного\~Суду України,\~викладених у\~постанові від\~02\~листопада 2016\~року (№\~6-1395цс16)\~вимоги про\~стягнення середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу відносяться\~до вимог\~щодо порушення\~законодавства про\~оплату праці\~та відповідно\~до ч.\~2\~ст.\~233\~КЗпП\~\~України\~не обмежуються\~будь-яким\~строком звернення\~працівника до\~суду.\~Тобто,\~середній заробіток\~за час\~вимушеного прогулу\~є тотожним\~поняттю «заробітна\~плата»,\~а отже\~ на\~порядок заявлення\~до стягнення\~вказаних сум\~поширюється режим\~заробітної плати,\~що в\~свою чергу\~ не\~обмежує працівника\~будь-яким\~строком звернення\~до суду,\~та за\~пред`явлення вказаних\~вимог позивачем\~не сплачується\~судовий збір. Згідно\~ст.\~232\~КЗпП,\~безпосередньо в\~районних,\~районних у\~місті,\~міських чи\~міськрайонних судах\~розглядаються трудові\~спори за\~заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи. Працівник може\~звернутися з\~заявою про\~вирішення трудового\~спору безпосередньо\~до районного,\~районного у\~місті,\~міського чи\~міськрайонного суду\~в тримісячний\~строк з\~дня,\~коли він\~дізнався або\~повинен був\~дізнатися про\~порушення свого\~права,\~а у\~справах про\~звільнення -\~в місячний\~строк з\~дня вручення\~копії наказу\~про звільнення\~або з\~дня видачі\~трудової книжки\~(ст.\~233\~КЗпПУ).\~ Вказує, що трудову книжку отримав поштою 23.07.19р., тож місячний строк для звернення до суду не є пропущеним. Згідно ст. 5-1 КЗпП, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ст. 43 Конституції України, держава створює\~умови для\~повного здійснення\~громадянами права\~на працю,\~гарантує рівні\~можливості у\~виборі професії\~та роду\~трудової діяльності,\~реалізовує програми\~професійно-технічного\~навчання,\~підготовки і\~перепідготовки кадрів\~відповідно до\~суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Збільшивши позовні\~вимоги просить\~стягнутиз ПАТ на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 336088 грн. 08 коп., в іншій частині позов не змінив. На обґрунтування збільшеного позов зазначив, що раніше надав орієнтовний розрахунок цієї суми, підстави для збільшення позовних вимог виникли після ознайомлення з довідкою про середній заробіток, як надав відповідач. Під час розгляду справи представником позивача заявлялося клопотання про поновлення процесуального строку, яке задоволено. Також заявлялися клопотання про відкладення розгляду справи, про витребування та долучення доказів, допит свідків, які задоволені. Позивач [PERSON] \~у судовому\~засіданні позов\~підтримав у\~повному обсязі,\~надав пояснення,\~в яких\~підтвередив зміст\~позову,\~просив позов\~задовольнити.\~Крім того,\~пояснив,\~що 23-24\~лютого 2017\~року прийшов\~на роботу\~та звернувся\~до [PERSON] ,\~щоб поставили\~у зміну,\~останній сказав,\~що його,\~позивача,\~в графік\~не поставили,\~тому він\~поїхав додому.\~Не дивлячись\~на це,\~28\~лютого 2017\~року з`явився\~в цех,\~подивився книгу\~нарядів,\~де свого\~прізвища не\~побачив,\~з цього\~приводу ні\~до кого\~не звертався.\~До середини\~дня перебував\~в цеху,\~ні з\~ким не\~спілкувався.\~Після 28\~лютого 2017\~року на\~роботу не\~виходив,\~так як\~його не\~допустили до\~роботи,\~не включили\~в графік. Нікуди ніяких скарг на те, що не допустили до роботи, не подавав, до суду з приводу недопущення до роботи, не звертався. Також пояснив, що відпустка в нього закінчувалася 28 лютого 2020 року. В цей день також намагався побачити [PERSON] , спілкувався з останнім з приводу не допуску до інструктажу. На той час в нього був конфлікт з підприємством, а тому з приводу недопущення до роботи нікуди, у тому числі до поліції, не звертався. На засіданні профкому не був. З позовом до суду про недопуск до роботи, не звертався, так як не сподівався, що буде якийсь результат. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила зміст позову. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив зміст позову. Представник відповідача\~у судовому\~засіданні щодо\~позову заперечив,\~надав пояснення,\~аналогічні змісту\~відзиву на\~позовну заяву,\~в якому\~зазначив наступне.Зазначає, що позивач мотивує свої вимоги тим, що він був незаконно звільнений, у зв`язку з чим вважає, що є законні підстави для скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в розмірі 121\~263,30 грн. Вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку із наступним. Вказує, що в своєму позові позивач зазначає, що жодних наказів про звільнення, попереджень, викликів не отримував від відповідача, коли після відпустки повернувся на робоче місце, його так і не було допущено до виконання робіт, на засідання профспілкового комітету не викликався, наказу про своє звільнення навіть не бачив, ніхто з ним його не ознайомлював. Зазначає, що вищезазначене є недостовірною інформацією та спростовується наступним. Зазначає, що наказом (розпорядженням) про надання відпустки №10-1962В від 08.12.2016 Позивачу була надана щорічна відпустка у період з 03.01.2017 по 23.02.2017, тривалістю 51 календарний день. В час знаходження у відпустці [PERSON] , в період з 29.12.2016 по 06.01.2017 знаходився на лікарняному, що підтверджується наданим позивачем листком непрацездатності серія АДБ №707663. Відповідно, це стало підставою для продовження тривалості щорічної відпустки. Так, Розпорядженням по цеху №81 від 13.01.2017, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Закону України «Про відпустки», було перенесено щорічну відпустку по закінченню лікарняного листка, а саме з 07.01.2017 по 27.02.2017. Вказує, що 28 лютого 2017 року позивач не з`явився на своє робоче місце, про що комісією складено акт «Про відсутність на робочому місці» наступного змісту: «Ми, що підписалися заступник начальника СП. [PERSON] , черговий по депо [PERSON] , машиніст електровозу ОсіпенкоВ.І., склали даний акт про те, що помічним машиніста електровозу [PERSON] , таб№ [NUMBER] не вийшов на роботу 28 лютого 2017 року у зміну з 07:00 до 19;00 (згідно графіку змінності). Також зазначає, що на численні телефонні дзвінки не відповідав. Зазначає, що при перевірці 3 березня 2017 року за місцем державної реєстрації [PERSON] ( [ADDRESS] ) вдома останнього не було, на дзвінки та стук в двері ніхто не відреагував, сусіди були відсутні. При перевірці 22 березня 2017 року за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) вдома останнього не було, сусідка [PERSON] (квартира 131) повідомила, що останній дійсно мешкає за цією адресою, останній раз вона бачила його 21.03.2017, що засвідчила підписом в акті від 22.03.2017, за місцем реєстрації знову ж таки ніхто не відкрив. При повторних перевірках 25 квітня 2017 року за тими ж адресами присутність вдома позивача не виявлена. В ході опитування сусідів за місцем реєстрації, гр. [PERSON] (кв. 28) повідомила, що бачила його в останнє в листопаді 2016 року, він одружився і за цією адресою більше не живе, що засвідчила підписом в акті від 25 квітня 2017 року. Вказує, що 16 червня 2017 комісією у складі з працівників відповідача вдалося особисто зустрітися з позивачем на подвір`ї Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу, де останній приймав участь у судовому засіданні по розгляду його позовної заяви до ПАТ «ПІВДГЗК» з приводу зобов`язання відповідача надати уточнюючу довідку на підтвердження пільгового стажу (справа №213/3119/16-ц). Під час бесіди позивачу було запропоновано надати письмові пояснення відсутності його на робочому місці тривалий час. Однак, [PERSON] відмовився як від надання письмо вих пояснень з приводу своєї відсутності, так і підтвердити таку відмову відповідним підписом у акті. При цьому в усному порядку позивач повідомив, що він хворіє і документи, що підтверджують поважність причин відсутності його на робочому місці такий тривалий час надасть після остаточного рішення суду у справі №213/3119/16-ц. Зазначає, що 20 грудня 2017 року Апеляційним судом Дніпропетровської області винесено постанову по справі №213/3119/16-ц, якою відмовлено у задоволенні апеляційної скарги [PERSON] , тобто спір з приводу зобов`язання відповідача надати уточнюючу довідку на підтвердження пільгового стажу вирішено по суті (як зазначено у вищевказаному акті від 16.06.2017). Проте документів, на підтвердження поважності причин відсутності на роботі після вирішення спору у справі №213/3119/16-ц по суті [PERSON] не надано. Вказує, що повторні перевірка наявності позивача за місцем реєстрації та проживання 21, 22 листопада 2017 року, 12 лютого 2018 також виявились безрезультатними. Відсутність на роботі позивача в періоди з 1 січня 2018 року по 31 січня 2018 року, з 1 по 28 лютого 2018 року, з 1 по 26 березня 2018 року також підтверджено відповідними актами. Одночасно з комісійним виїздом на місце реєстрації та проживання позивача, адміністрацією ПАТ було направлено ряд запитів до правоохоронних органів, військових комісаріатів, закладів охорони здоров`я, а також до адвоката позивача, яка представляла його законні інтереси у справі №213/3119/16-ц. За результатами розгляду запитів ПАТ стало відомо: за амбулаторною допомогою та реєстрації лікарняного листа, виданими іншими лікарняними установами в періоди з 28.02.217 по 30.03.2017, з 28.02.2017 по 17.11.2017, з 28.02.2017 по 17.01.2018 не звертався; [INFO] не військову службу не призивався, на медичне обстеження не направлявся; під слідством та у розшуку не перебуває. Крім того, ПАТ неодноразово, а саме: 5 травня, 12 червня, 14 серпня 2017 року, 26 березня 2018 року звертався до позивача з проханням повідомити причини неявки на робоче місце з 28 грудня 2017 року, однак відповідей не надходило. У зв`язку з нез`явленням на робочому місці [PERSON] , 15 листопада 2017 року його керівниками були складені та направлені до керівництва цеху докладні записки з вимогою щодо звернення до адміністрації підприємства та профспілкового комітету з клопотанням щодо звільнення [PERSON] за прогули. Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7\~статті 40 і пунктами 2 і 3\~статті 41 цього\~Кодексу,\~відповідно до\~ст.\~43\~КЗпП України,\~може бути\~проведено лише\~за попередньою\~згодою виборного\~органу (профспілкового\~представника),\~первинної профспілкової\~організації,\~членом якої\~є працівник,\~крім випадків,\~коли розірвання\~трудового договору\~із зазначених\~підстав здійснюється\~з прокурором,\~поліцейським і\~працівником Національної\~поліції,\~Служби безпеки\~України,\~Державного бюро\~розслідувань України,\~Національного антикорупційного\~бюро України\~чи органу,\~що здійснює\~контроль за\~додержанням податкового\~законодавства. У\~випадках,\~передбачених законодавством\~про працю,\~виборний орган\~первинної профспілкової\~організації,\~членом якої\~є працівник,\~розглядає у\~п`ятнадцятиденний\~строк обґрунтоване\~письмове подання\~власника або\~уповноваженого ним\~органу про\~розірвання трудового\~договору з\~працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Вказує, що враховуючи вищезазначене, адміністрацією комбінату на ім`я Голови профспілкового комітету ПМГУ ПАТ «ПІВДГЗК» 21 грудня 2017 року за вих. №52-08/668 було направлено подання «Про отримання згоди на звільнення помічника машиніста електровозу управління залізничного транспорту [PERSON] за здійснений прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України». Однак, у зв`язку з неявкою позивача, в наданні згоди було відмовлено. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності ( ч.3 ст. 43 КЗпП України.) Повторно, адміністрацією комбінату на ім`я Голови профспілкового комітету ПМГУ ПАТ «ПІВДГЗК» 30 березня 2018 року за вих. №52-08/182 було направлено подання «Про отримання згоди на звільнення помічника машиніста електровозу управління залізничного транспорту [PERSON] за здійснений прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України», а також направлено 6 березня 2018 року на адресу реєстрації та фактичного проживання позивача повідомлення від 5 березня 2018 року за вих. №№52-08/2125, 52-08/2124 про те, що 30 березня 2018 року о 16:00год. відбудеться засідання президії профспілкового комітету з питання його звільнення за здійснений прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України. Однак, на засідання позивач знову не з`явився, про причини неявки не повідомив. Згідно виписки із протоколу засідання президії профспілкового комітету від 30 березня 2018 року №48, останнім надано згоду на звільнення позивача за здійснені прогули без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України. Наказом №136-зв про припинення трудового договору від 03 квітня 2018року гр. [PERSON] з 27 лютого 2017року було звільнено за п.4 ст.40 КЗпП України. Відповідно до приписів ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього\~Кодексу.\~У разі\~звільнення працівника\~з ініціативи\~власника або\~уповноваженого ним\~органу він\~зобов`язаний\~також у\~день звільнення\~видати йому\~копію наказу\~про звільнення\~з роботи.\~В інших\~випадках звільнення\~копія наказу\~видається на\~вимогу працівника.\~Вказує,\~що в\~той же\~день,\~ПАТ знову\~ж таки,\~з метою\~чіткого дотримання\~вимог трудового\~законодавства,\~на адреси\~позивача були\~направлені повідомлення\~від 3\~квітня 2018\~року за\~вих.\~№52-08/3098,\~№52-08/3099\~про необхідність\~отримання позивачем\~трудової книжки\~в яких,\~зокрема,\~повідомлялось й\~про припинення\~з 27\~лютого 2018\~року з\~ним трудового\~договору на\~підставі п.4\~ст.40\~КЗпП України\~(прогул).\~Крім того,\~разом з\~цими повідомленнями\~було направлено\~й копії\~наказу №136-зв\~про припинення\~трудового договору\~від 3\~квітня 2018\~року.\~ У\~зв`язку з\~нез`явленням позивача,\~ПАТ повторно,\~12\~вересня 2018\~року звернулося\~до нього\~з аналогічними\~повідомленнями.\~Вказує,\~що \~з вищезазначеного\~вбачається,\~що ПАТ\~процедуру звільнення\~ [PERSON] проведено\~з чітким\~дотриманням вимог\~ст.ст.40,\~43,\~47\~КЗпП України\~та підтверджені\~належними та\~допустимими доказами.\~Наполягає,\~що \~таким чином,\~позовні вимоги\~ [PERSON] щодо\~скасування наказу\~про звільнення,\~поновлення на\~роботі та\~стягнення середнього\~заробітку безпідставні,\~необґрунтовані,\~не підтверджені\~належними та\~допустимими доказами,\~відповідно є\~такими,\~що не\~підлягають задоволенню.\~Щодо видачі\~дублікату трудової\~книжки зазначила\~наступне.\~Вказує,\~що \~позивач у\~своїй позовній\~заяві зазначає,\~що у\~зв`язку із\~втратою оригіналу\~трудової книжки,\~14.05.2019,\~він звернувся\~до ПАТз\~письмовою заявою\~про видачу\~її дубліката,\~однак,\~документ йому\~не видавався,\~з даного\~приводу звертався\~до органів\~поліції,\~однак,\~відділом кадрів\~підприємства строк\~видачі документу\~постійно відкладався\~та переносився,\~з невідомих\~причин,\~21.06.2019\~та 09.07.2019\~повторно звертався\~із заявами\~ видати\~мені трудову\~книжку (дублікат),\~або надіслати\~її поштою.\~На це\~зазначає,\~що вищезазначене\~є недостовірною\~інформацією та\~спростовується наступним.\~Статтею 48\~КЗпП України\~трудова книжка\~є основним\~документом про\~трудову діяльність\~працівника. Трудові\~книжки ведуться\~на всіх\~працівників,\~які працюють\~на підприємстві,\~в установі,\~організації або\~у фізичної\~особи понад\~п`ять\~днів.\~Трудові книжки\~ведуться також\~на позаштатних\~працівників при\~умові,\~якщо вони\~підлягають загальнообов`язковому\~державному соціальному\~страхуванню,\~студентів вищих\~та учнів\~професійно-технічних\~навчальних закладів,\~які проходять\~стажування на\~підприємстві,\~в установі,\~організації. До\~трудової книжки\~заносяться відомості\~про роботу,\~заохочення та\~нагороди за\~успіхи в\~роботі на\~підприємстві,\~в установі,\~організації;\~відомості про\~стягнення до\~неї не\~заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. 15 вересня 2016 року [PERSON] особисто у відділі кадрів ПАТ для оформлення пенсії за віком, було отримано в тому числі й оригінал трудової книжки, що засвідчує підпис одержувача в Книзі обліку заяв про призначення пенсій. На підтвердження факту знаходження оригіналу трудової книжки у позивача надає суду засвідчені належним чином копії відповіді Криворізького центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 23.03.2017 за вих. №4656/02/24 на відповідний запит ПАТ (вих. №52-08/2773 від 22.03.2017) та розписки - повідомлення, зі змісту яких вбачається, що оригінал трудової книжки був отриманий [PERSON] особисто 10 жовтня 2016 року, що засвідчується його підписом. 14 травня 2019 року позивач звернувся до відділу кадрів комбінату із заявою, в якій просив оформити дублікат трудової книжки у зв`язку з втратою оригіналу та надає низку документів, на підтвердження трудової діяльності. Звертає увагу на моменти, які фактично підтверджують факт обізнаності позивача щодо припинення з ним трудового договору. Так, позивач у своїй заяві вказує себе вже як «колишній працівник», також зазначає період трудової діяльності - з 29 червня 1992 року по 28 лютого 2017року. Наполягає, що отже, станом на 14 травня 2019 року позивач був обізнаний про припинення з ним трудового договору. За результатами розгляду звернення позивача, ПАТ підготовлено відповідь та враховуючи те, що [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідав, особисто не з`являвся до відділу кадрів, направлено на його адресу поштою, новою поштою, кур`єрською поштою. У вказаній відповіді ПАТ повідомляв позивача про те, що оскільки з тексту його заяви не вбачається надання згоди на направлення дублікату засобами поштового зв`язку, йому необхідно особисто з`явитися для його отримання. Таке ж саме повідомлення було направлено на телефон позивача, що підтверджується скрін-шотом. Однак, позивач за дублікатом трудової книжки так і не з`явився. 26 червня 2019 року на адресу ПАТ знову надійшла заява від позивача щодо видачі йому дублікату трудової книжки, про видачу якої він просив у своїй заяві від 14 травня 2019 року, на що відповідачем 1 липня 2019 року було надано відповідь (вих. №52-08/5135), яка за змістом подібна попередній відповіді. Позивач за дублікатом трудової книжки знову не з`явився. 16 липня 2019 року на адресу ПАТ втретє від позивача надійшла заява про видачу йому дублікату трудової книжки. Враховуючи наявність у даній заяві згоди позивача про направлення йому дублікату трудової книжки поштою, відповідачем на виконання вимог ч.2 п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівникові, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58, разом із листом від 18.07.2019 за вих. №52-08/5608 було направлено й дублікат трудової книжки. Наполягає, що з вищезазначеного слідує, що позивач недбало та безвідповідально ставився до реалізації свого права на отримання дублікату трудової книжки та обов`язку з його отримання. Вказує, що на відміну від позивача, наданими суду документами підтверджується факт сумлінного та чіткого виконання відповідачем своїх обов`язків. Щодо відповідей на запит позивача від 25 липня 2019 року та адвокатського запиту вказує, що в своєму позові позивач зазначає, що,звернувся до відповідача з письмовою заявою від 25.07.2019 про надання копій документів, в його інтересах було направлено адвокатський запит, станом на дату подання позову, жодної відповіді від відповідача не надійшло. В спростування зазначеного, надає суду докази направлення відповідей на зазначені запити, а саме лист щодо розгляду звернення від 27 серпня 2019 року за вих. №52-08/6469 та лист щодо розгляду адвокатського запиту від 9 серпня 2019 року за вих. №52-08/6132 та від 27 серпня 2019 року за вих. №52-08/6470 з доказами їх направлення та отримання. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 121\~263,30грн. вказує, що оскільки відповідач заперечує факт незаконного звільнення позивача та просить суд у їх задоволенні відмовити з підстав та фактів зазначених вище, відповідно й відсутні підстави для їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказує, що враховуючи не доведення позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також безпідставність та необґрунтованість його позовних вимог, останні не підлягають задоволенню. Ст.77 ч.2 ЦПК України зазначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи, а відповідно до ч.б ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Наполягає, що твердження позивача, щодо незаконності наказу про його звільнення та порушення у зв`язку з цим його прав є не доведеними, натомість відповідачем надано до суду цілу низку документів, які підтверджують правомірність дій ПАТ щодо звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України. Також до суду надійшла заява, згідно до якої, просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. В доповнення до обставин та фактів, зазначених в зазначеній заяві, та додаткового підтвердження факту обізнаності позивача з фактом його звільнення в квітні 2018 року, вважає за необхідне надати дійсні доповнення. 14 червня 2018 року позивач звернувся до Голови державної служби України з питань праці зі зверненням щодо можливих порушень з боку адміністрації відповідача в частині правомірності виключення із пільгового стажу періоду роботи, невидачі довідки про пільговий стаж, внесення записів до трудової книжки.

Outcome: dismissed