Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

09.02.2015 року [PERSON], який діє від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію. Позов мотивований тим, що [PERSON] є депутатом Калинівської районної ради та займає посаду директора ФГ «Атек Турбів». Восени 2014 року позивач дізнався, що [PERSON] ходив по селі Лісова Лисіївка та від жителів села збирав підписи для того, щоб компетентні органи здійснили перевірку, куди витрачаються кошти, які надходять в бюджет села і чому не проводяться роботи по благоустрою вказаного населеного пункту. Відповідач, даючи лист формату А4 для підпису жителям села, не надавав для ознайомлення заяву, пояснював в усній формі її суть. Звертаючись з проханням поставити свій підпис на листі формату А4 пояснював, що вони підписують «щоб працював кар'єр», а також чи вони не проти, щоб сільська рада разом із позивачем зробили дорогу біля їх будинків і обгородили кладовище. Також запитував чи проти вони, що їздять машини біля будинків жителів села і розбивають дорогу, якщо проти, то щоб поставили свій підпис, хоча насправді жителі села не знали суть заяви яку підписували. Ввівши в оману сельчан відповідач, скориставшись цим, написав скаргу до прокуратури Калинівського району від 23.09.2014 року та з аналогічних питань до прокуратури Вінницької області від 10.11.2014 року на [PERSON], а також звернувся до засобів масової інформації, а саме телеканалу Вінницької обласної ради «ВДТ». Зокрема, у своїх заявах до правоохоронних органів відповідач зазначив наступну недостовірну інформацію про позивача: 1) поле, на якому вирили кар'єр та видобувають пісок на території Лісово-Лисіївської сільської ради Калинівського району, позивач отримав в оренду для вирощування та збирання сільськогосподарської продукції, але використовує не за цільовим призначенням - незаконно видобуває пісок; 2) як керівник ФГ «Атек Турбів» [PERSON] не перераховує кошти за використання кар'єру в бюджет села; 3) люди, яких [PERSON] наймає для видобування піску, працюють на нього неофіційно. Проте наведена інформація є недостовірною, так як в результаті перевірки Калинівським РВ УМВС України у Вінницькій області встановлено, що позивач як керівник підприємства отримав в користування на умовах оренди земельну ділянку для видобутку піску, відповідно сплачує орендну плату за землю до бюджету сільської ради та за користування надрами, будь-яка заборгованість по обов'язковим платежам у нього відсутня. Інформація з приводу неофіційного працевлаштування працівників спростовується листом Козятинської ОДПІ №3/19/10/15 від 14.10.2014 року. Позивач звертався до Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області із заявою про притягнення до відповідальності відповідача за те, що він, ввівши в оману жителів села від їх імені зводив на нього наклеп. Заяву було розглянуто, перевірку проведено і рекомендовано позивачу звернутися до суду в рамках цивільного судочинства для вирішення спірних питань. Поширена відповідачем інформація по суті вказує на злочинні дії позивача, вказана інформація є наклепницькою, принизливою, образливою та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди діловій репутації, що стало підставою для звернення до суду з позовом задля відновлення ділової репутації та стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Додатково повідомили, що вказані заяви це помста відповідача по справі за те, що позивач «не взяв його на роботу». Через постійні нерви з приводу внесення на розгляд прокуратури вказаних заяв у нього погіршилось самопочуття та уклад звичайного життя позивача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовних вимог не визнали, вказавши, що вони є незаконними та необґрунтованими, пославшись на письмові заперечення проти позову, які ними подано в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] додатково повідомив, що вказаними заявами він разом з іншими жителями села повідомляв органи прокуратури про вчинені на їх думку злочини, а органи прокуратури зобов'язані були перевірити заяви та зробити свій висновок щодо обґрунтованості заяв. Жителі села бачать, що дороги не пороблені, пісок вивозиться, а грошей у селі як не було так і немає, що і зумовило написання вказаних заяв. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що жителями села Лисова Лисіївка підписувались заяви про перевірку компетентними органами проблем села, а саме щодо стану доріг, освітлення і тому подібне. Він особисто заяву від 23.09.2014 року не підписував, разом з тим підписував заяву на прокуратуру Вінницької області від 10.11.2014 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він останні 8 - 9 місяців працює екскаваторником у гр. [PERSON] Останнім часом [PERSON] чимось засмучений, нервовий через перешкоджання [PERSON] господарській діяльності [PERSON] На запитання представника відповідача не зміг достовірно повідомити, що психологічний стан [PERSON] визвано саме поведінкою [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він підписував заяву від 23.09.2014 року. Яку він при наданні на підпис почав читати і побачив, що в цій заяві йдеться про неправомірну поведінку сільського голови Гринчака, а далі він вказану заяву не читав та йому достовірно не відомо її змісту. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 60 ЦПК. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що [PERSON] разом з іншими жителями села Лісова Лисіївка Калинівського району Вінницької області на розгляд прокуратури Калинівського району Вінницької області та прокуратури Вінницької області внесено відповідно заяви від 23.09.2014 року та 10.11.2014 року, щодо перевірки законності видобування депутатом Калинівської районної ради [PERSON] (одночасно директор ФГ «Атек Турбів») піску (використання сільськогосподарських полів за цільовим призначенням), повноти перерахування коштів за користування надрами до місцевого бюджету, а також законності використання праці найманих працівників без укладення трудових договорів. (а.с.8 - 10, 18 - 21). Зі змісту наведених заяв вбачається, що відповідач та інші жителі села зазначали про обставини, які спонукали їх до звернення із цими заявами (вирішення проблем села) і просили органи прокуратури здійснити перевірку законності дій службових (посадових) осіб в процесі здійснення ними господарської та службової діяльності. Перевірка піднятих у заявах питань відноситься до визначених законом повноважень осіб, які здійснювали відповідні перевірки, зокрема за результатами проведених перевірок заявники просили внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та розпочати належне розслідування. Відповідно до висновку оперуповноваженого СДСБЕЗ Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] від 26.09.2014 року, перевірка по заяві представників громади с. Лісова Лисіївка, про те, що гр. [PERSON] не сплачує податки до сільського бюджету і продає пісок з кар'єру, який він орендує та з інших питань була припинена (а.с. 13). За результатами перевірки прокуратурою Калинівського району Вінницької області встановлено, що ФГ «Атек Турбів» володіє всіма відповідними установчими документами для здійснення своєї господарської діяльності, підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не встановлено (а.с. 11). Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Ст. 299 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. При розгляді цивільних справ зазначеної категорії суди повинні з'ясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність або ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність певних обставин, а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Із роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 ( v008p710-03 ) (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. У цьому зв'язку суд зважає на те, що перед судом не доведено факту того, що інформація, яка наведена у заявах від 23.09.2014 року та від 10.11.2014 року для відповідача та інших осіб, які підписували заяви була для них завідомо неправдивою, станом на день внесення вказаних заяв, інформація носила для підписантів заяви характер неперевіреної, що і обумовило звернення до правоохоронних органів. Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК УРСР (справа № 1-9/2003 від 10 квітня 2003 року №8-рн/2003), положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) "поширив такі відомості" в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. У вказаному Рішенні також зазначено, що межі допустимої інформації щодо посадових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. У цьому зв'язку, суд враховує те, що позивач по справі є депутатом Калинівської районної ради 6 скликання 2010 - 2015 роки, а також посадовою особою Фермерського господарства «Атек Турбів», а тому межі дозволеної критики його діяльності є ширшими ніж межі критики звичайного громадянина, який не обіймає аналогічних посад та не займає такого роду становище в суспільстві. З пояснень учасників процесу та показів свідків, що надані в судовому засіданні вбачається, що за результатами перевірки інформації, що наведена в зверненнях до органів прокуратури, підстав для прокурорського реагування не встановлено, що свідчить про те, що на думку прокурора, викладені заявниками обставини не знайшли свого підтвердження, про що зокрема прокуратурою Калинівського району Вінницької області надано відповідь. За таких обставин, суд приходить до висновку, що звернення відповідача та інших жителів села Лисова Лисіївка до правоохоронних органів (прокуратури Калинівського району Вінницької області та прокуратури Вінницької області) не може розцінюватись, як поширення неправдивої інформації стосовно позивача, а є лише одним з можливих способів реалізації визначеного законом права особи на звернення. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд звертає увагу на те, що відповідач разом з іншими особами, звернувся до органів прокуратури із заявами, про перевірку питань підвідомчих органам прокуратури, як компетентному органу. Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позову, а враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання інформації недостовірною, суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог також слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed