Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду з позовом до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», про врегулювання розбіжностей при укладанні договору. В обґрунтування позову зазначив, що 13 березня 2019 від комунального концерну «Центр комунального сервісу» року він отримав проект договору про надання послуг з утримання будинків споруд та прибудинкових територій між ним та комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». Не погоджуючись з текстом зазначеного договору позивач склав протокол розбіжностей та надіслав його на розгляд відповідачеві. Відповідачем по справі не було погоджено протокол розбіжностей та повідомлено про неможливість внесення змін у вже укладений договір та відповідність такого договору типовій формі, що діяла на момент його укладання. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позов та просив зобов`язати відповідача укласти з ним договір на утримання будинків споруд та прибудинкових територій на запропонованих ним умовах з наведених в позові підстав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що договір між сторонами вже укладений та не підлягає зміні окрім випадків визначених в Законі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», яке набрало чинності з 01.01.2015, у Святошинському районі міста Києва створено нове підприємство - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». Після проведеної державної реєстрації новоствореному підприємству відповідно до розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.02.2015 № 58 «Про передачу та закріплення житлового і нежитлового фонду за комунальним підприємством та від 12.03.2015 № 118 «Про передачу та закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, за комунальним підприємством Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» передано весь житловий фонд, інше рухоме та нерухоме майно, яке перебувало на балансі комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» та КП «РЕО», та відповідно повноваження щодо надання послуг з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та об`єктів благоустрою. Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, що був чинний у 2015 році встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 3 Частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV визначено, що виконавець послуг зобов`язаний: підготувати договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Зазначеному обов`язку виконавця кореспондує обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору визначений у пункті 1 частини 3 статті 20 цього ж Закону. В процесі судового розгляду встановлено, що комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» здійснює свою діяльність на підставі публічного договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Зазначений договір був складений на підставі тексту договору затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та був опублікований в газеті Київської міської ради «Хрещатик» від 14.07.2015 № 99 (4695). Позивач по справі під час судового засідання підтвердив факт отримання ним послуг відповідача проте мав зауваження, щодо їх якості. Оскільки якість послуг, що надаються відповідачем не є предметом цього судового розгляду, значені аргументи не беруться до уваги. Позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів, що з приєднанням до договору він був позбавляений прав, які звичайно малв, та що договір до якого він приєднався виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для позивача. Також позивачем не надано доказів, що ним направлялись письмові заперечення, щодо умов такого договору під час або після його публікації у встановленому порядку. З аналізу вищенаведених норм закону вбачається, що відносини, які склалися між позивачем та відповідачем носять договірний характер. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 634 ЦПК України закріплено поняття договору приєднання , а саме: Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. (ч. 1 ст. 638 ЦК України). У постанові від 10.10.2012 Верховного Суду України, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, Верховним Судом України сформована правова позиція у справі 6-110 цс 12, яка зводиться до наступного. Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов`язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" що дядя на момент публікації договору передбачено обов`язок споживача та виконавця житлово-комунальних послуг укласти договір з послуг на основі типового договору. Проаналізувавши норми договору приєднання, щодо змісту яких у позивача виникли заперечення встановлено, що зазначені норми відповідають положенням типового договору затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 20.05.2009 № 529, що діяла на момент його укладання. Закон України від 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» визнається таким, що втратив чинність з дня введення в дію нового Закону «Про житлово-комунальні послуги» від 2017 № 2189?VIII (далі - новий Закон) (з 01.05.2019), крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом (з 10.06.2018), що визначено в пункті 2 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень нового Закону. Відповідно до статті 3-1 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (нового закону) договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. Тобто укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не може бути зміненій до моменту набрання чинності договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який укладається в порядку визначеному законом після прийняття співвласниками будинку відповідного рішення на загальних зборах. Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що між сторонами існують договірні відносини що були оформлені в порядку передбаченому Цивільним кодексом України. Умови договору відповідають умовам типового, що діяв на момент його укладання. Закон «про житлово-комунальні послуги містить заборону на зміну умов укладеного договору до дати набрання чинності нового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що може бути укладений в порядку визначеному законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed