Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому, в остаточному варіанті, просить суд: - визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого 23.05.2014 року чоловіка, [PERSON], на 1/4 частину житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]; - зняти арешт та заборону відчуження з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що, 23.05.2014р. помер її чоловік, [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно 1/4 частина житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Звернувшись до нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, вона отримала роз'яснення нотаріуса, у якому останній зазначив, що, видача ним свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Вокзальна, 2-20. При цьому, вона звернулась до відповідача - Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції (далі Заводський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ), яким їй було роз'яснено, що, надати їй постанову про зняття арешту Заводський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ не має можливості, у зв'язку з тим, що, виконавче провадження знищено, і, станом на 09.12.2014р. в Заводському ВДВС Дніпродзержинського МУЮ виконавче провадження про стягнення боргу з [PERSON] відсутнє. Водночас, Заводський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ рекомендував їй звернутись до суду із позовом на підставі ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження». У зв'язку з викладеним вона змушена звернутись до суду із вищевказаним позовом для вирішення питання по суті, щоб мати можливість зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що, підтримує позов у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності. В судове засідання представник відповідача Територіальної громади міста в особі Дніпродзержинської міської ради не з'явився, надав суду письмове клопотання, у якому просив суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача: Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ не з'явився, причини неявки суду не повідомив. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про смерть, виданого Заводським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 23.05.2014 року помер чоловік позивача - [PERSON]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, на час смерті [PERSON] був зареєстрований та фактично мешкав за адресою: [ADDRESS]. Згідно наданої на запит суду Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, житлове приміщення, у якому був зареєстрований спадкодавець [PERSON], розташоване за адресою: [ADDRESS] - у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не перебуває. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, наданої суду Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, позивач, як дружина померлого [PERSON], 19.09.2014 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Водночас, діти померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] (кожен), надали нотаріусу заяви про відмову від належної їм по закону частки у спадщині на користь дружини померлого - позивача [PERSON] Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, відповідно до ст. ст. 1296- 1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином, лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно роз'яснень, наданих позивачу 12.12.2014р. нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, останній зазначив, що, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту, накладеного на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Вокзальна, 2-20. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, матеріали справи не містять відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а також, не містять доказів, з яких можливо встановити, що, на час звернення позивача до нотаріуса на спірне житлове приміщення (в якому проживав та був зареєстрований спадкодавець [PERSON]М.), а саме на житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] - накладено арешт. Крім того, судом також встановлено відсутність обставин, які б давали підстави суду дійти висновку, що відповідачі (кожен) будь-яким чином порушують, не визнають або оспорюють право позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, позивачем в ході розгляду справи не доведено обставини, що підтверджують наявність перешкод для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному (досудовому) порядку, що, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку, що, даний позов в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] - є безпідставним, та таким, що задоволенню не підлягає. Крім того, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно роз'яснень, наданих у п.16 Постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» N 14 від 26.12.2003р., у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 55, 57 Закону N 606-XIV. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Як встановлено судом в ході розгляду справи, матеріали справи не містять належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт накладення арешту (а також його підстави), на квартиру за адресою: [ADDRESS]. На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що, позовні вимоги позивача в частині зняття арешту та заборони відчуження з квартири [ADDRESS] є безпідставними, та такими, що задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed