Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

05 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до фізичної особи-підприємця відповідачки [PERSON], в якому просить визнати незаконною діяльність відповідачки як приватного підприємця, яка здійснює роздрібну торгівлю в приміщенні будинку № 11 по вул. Підгірній, в смт. Воловець Воловецького району Закарпатської області, яке не має статусу торгової точки та заборонити діяльність магазину за вказаною адресою. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка [PERSON] облаштувала в своєму житловому будинку магазин, в якому здійснює підприємницьку діяльність, зокрема торгівлю спиртними напоями, у дворі встановила столи з лавицями на яких відвідувачі розпивають спиртне, голосно спілкуються із застосуванням нецензурної лайки, чим порушують спокій та створюють дискомфорт для її сімї. При цьому позивач зазначає, що зверталася до відповідачки з питанням добровільно припинити продаж спиртного та прибрати лавиці зі двору, однак це не дало результатів. Крім того, позивач обґрунтовує позов тим, що відповідачка здійснює підприємницьку діяльність з порушенням закону у сфері державних будівельних норм, статей 4, 6, 152 Житлового кодексу України, зокрема вона не виготовила документацію щодо відкриття торгової точки в порядку встановлену законом, використовує свій житловий будинок не за призначенням, оскільки [PERSON] селищна рада не надавала дозвіл на встановлення малих архітектурних форм у виді столів та лавиць у дворі, і ця торговельна точка не є магазином чи закладом громадського харчування, в яких дозволено продавати пиво та алкогольні напитки на розлив. В позовній заяві зазначено, що оскільки звернення до міліції про порушення громадського порядку відповідачкою були безрезультатними, вона сама зафіксувала та зняла на відеоплівку порушення, які допускає відповідачка (а.с.2). У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, визначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні, звертаючи увагу на їх безпідставність та відсутність правових підстав для припинення підприємницької діяльності по місцю свого проживання. Представник третьої особи [PERSON] селищної ради в судовому засіданні пояснив, що відповідачка здійснює підприємницьку діяльність на території селищної ради по місцю свого проживання на законних підставах, зареєстрована як підприємець, має необхідні документи на здійснення такої діяльності, вважає, що законних підстав для задоволення позову немає. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, її представник та відповідача, представника третьої особи [PERSON] селищної ради, всебічно та ретельно дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець 24 січня 2013 року, що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 395190 (а.с 43). 01 липня 2015 року відповідачці [PERSON] було видано ліцензію серії АЕ № 681719 на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, в якій заначено місце торгівлі: Закарпатська область, Воловецький район, смт. Воловець, вул. Підгірна, 11 (а.с. 73). Ця ліцензія, згідно з відміткою на тильній стороні зареєстрована за № 118 від 09.07.2015 року в Воловецькому відділенні Свалявської ОДПІ. [PERSON] селищна рада надала дозвіл на розміщення обєктів торгівлі на території [PERSON] селищної ради приватному підприємцю [PERSON] за адресою смт. Воловець, вул. Підгірна, 11 (а.с.99). За рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної ради від 28.01.2003 року № 6 відповідачці було надано дозвіл на відкриття торгової точки за адресою смт. Воловець, вул. підгірна, 11, тобто по місцю проживання і зобовязано документацію щодо відкриття торгової точки виготовити у встановленому порядку (а.с.100). Рішенням [PERSON] селищної ради від 26.07.2012 року № 104 було погоджено режим роботи магазину приватного підприємця [PERSON] з 08.00 години до 22.00 години, без вихідних (а.с.98). З технічного паспорта, виготовленого на розміщення обєкту торгівлі у власному житловому будинку відповідачки [PERSON] видно, що під магазин використовуються окремі приміщення (а.с.89-95). Із заяви позивачки [PERSON] від 15 серпня 2014 року, адресованої начальнику інспекції державного архітектурно-будівельного контрою у Закарпатській області вбачається, що вона повідомляє про самовільне проведення відповідачкою [PERSON] реконструкції в житловому будинку за адресою вул. підгірна, 11, в смт. Воловець, перетворивши його в торгову точку. В заяві позивачка просить провести перевірку в будинку відповідачки (а.с.15). За результатами перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм та стандартів і правил начальником відділу контролю за будівництвом обєктів у присутності відповідачки [PERSON] було складено акт від 11.09.20014 року, згідно з яким порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності не допускала (а.с.34). Вказані факти свідчать про безпідставність тверджень позивачки щодо порушення відповідачкою будівельних норм і правил при здійсненні підприємницької діяльності в магазині по місцю проживання. Згідно з ч. 3 та статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказів того, що відповідачка при здійсненні підприємницької діяльності по місцю проживання порушує тишину і спокій позивачки та членів її сімї позивачкою не надано. При цьому суд визнає неналежними доказами надані позивачкою фотографії, які були виготовлені за допомогою технічних засобів відеоспостереження, здійсненого з подвіря позивачки за територією, що належить на праві власності відповідачці. Засоби відеоспостереження були встановлені на дереві, що знаходиться у подвірї позивачки, що дало змогу спостерігати над парканом за територією відповідачки [PERSON] (а.с.). Згідно з пунктом 1 ч.1 статті 3 ЦК України свавільне втручання у сферу особистого життя людини є неприпустимим. В ч.1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ч.1 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. До загальних засад цивільного законодавства, закріплених у статті 3 ЦК України належить також свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до ч.1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приблизний перелік способі захисту цивільних прав перебачений у статті 16 ЦК України. Вирішуючи питання про відмову в позові суд бере до уваги, що порядок та підстави припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців визначаються Законом України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (далі - Закон) Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" підставами для постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця є: визнання фізичної особи - підприємця банкрутом; провадження нею підприємницької діяльності, що заборонена законом; неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону; наявність в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність фізичної особи - підприємця за зазначеним місцем проживання. Суд зазначає, що вказаний перелік підстав для постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. За наявності таких підстав, припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця є одним з різновидів адміністративної відповідальності фізичної особи - підприємця відповідно до діючого законодавства України. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять, а позивачем не надані належні докази, які б вказували на порушення конкретних цивільних прав позивачки, які підлягають судовому захисту у спосіб передбачений законом чи такий, що йому не суперечить.

Outcome: dismissed