Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про порушення прав споживача. В обгрунтування позову зазначає, що проживає у [INFO] та протягом 19 років (з 1996 року по момент подання позову) потерпає від свавілля відповідача,яке виявляється у неякісному наданні послуг з тепловодопостачання або її відсутності, та призвело до руйнування внутрішньодомового та внутрішньоквартирного трубопроводів тепло-водопостачання, а волога від конденсату зруйнувала віконні рами, тощо. Це спричинило значні побутові незручності і призвело до матеріальних і моральних збитків. Так, позивач за власні кошти замінив трубопровід у помешканні, старі дерев'яні вікна, в яких виник грибок, був придбаний електричний водонагрівач, через постійну відсутність гарячого водопостачання. Відповідач виставив до оплати рахунки за послуги, які не наддавались. Вказує також, що внаслідок частого переохолджування в оселі, доводилось спати у верхій зимовій одежі, тощо. Зважаючи на власні збитки, понесені через неякісні послуги відповідача, душевні стражрання, отримані з тих же підстав, позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальні збитки та моральну шкоду в сумі 116100 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився. Про встановлений судом порядок слухання справи у спрощеному провадженні без виклику (повідомлення) сторін повідомлений належним чином шляхом направлення на його адресою копії ухвали суду від 15.01.2018 року, що підтверджується корінцем відповідного поштового відправлення. Представник відповідача, [PERSON], діюча на підставі довіреності №2 від 02.01.2018 року, надала, у встановлені судом строки та згідно передбачений ЦПК правил, відзив на позовну заяву, згідно якого просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що внутрішньобудинкові мережі та внутрішньо квартирний трубопровід тепло- та водопостачання не перебувають на балансі та на обслуговуванні в КПТМ «Криворіжтепломережа», а тому відповідальність щодо його стану не може бути покладено підприємство відповідача. Зазначає, що за текстом позовної заяви позивач по суті просить суд винести рішення, яким стягнути з підприємства кошти, витрачені ним для поліпшення своїх життєвих умов. В даному випадку, жодними нормами чинного законодавства не передбачено обов'язок підприємства сплачувати такі кошти. Крім того, у встановлений судом строк, позивач відповідь на наданий відповідачем у справі відзив до суду та відповідачу не направив. Клопотання в порядку ч.4 ст.279 ЦПК України з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин, не заявив. Клопотання про зміну визначеного судом способу провадження не заявив. За таких обставин, судом здійснено розгляд справи відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Приймаючи рішення у даній справі суд виходить з наступного: На а.с. 9 мається рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 03.09.2015 року, згідно якого з позивача (у даній справі) стягнуто на користь відповідача (у даній справі) заборгованість по оплаті за опалення і гаряче водопостачання по 01.03.2011 року в сумі 5685 грн 86 коп. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень України, вказане рішення на даний час вступило в законну силу. Згідно ст.1291 Конституції України, судове рішення є обовязковим до виконання. Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян. Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. На підставі викладеного, суд доходить до висновку про те, що раніше винесеним судовим рішенням встановлено факт надання відповідачем (у даній справі) позивачу (у даній справі) послуг з опалення та гарячого водопостачання. На підставі викладеного ствердження у позові про те, що позивач не отримував належних послуг з опалення та гарячого водопостачання до 01.03.2011 року суд відхиляє як таке, що суперечить рішенню суду, яке набрало законної сили. З вказаних же підстав суд не приймає до уваги і будь-які докази чи ствердження щодо спричинення відповідачем у даній справі у зв'язку з неналежним (на думку позивача) наданням послуг з опалення та гарячого водопостачання за вказаний період, оскільки правомірність та належність надання таких послуг (у вказаному періоді) доводиться тим же рішенням суду, у зв'язку з чим відсутня сама подія завдання шкоди, як матеріальної, так і моральної. Крім того, з вказаних же підстав не підлягає задоволенню пункт позовних вимог щодо стягнення грошових коштів у якості компенсації вартості стягнутих за вказаним рішенням суду комунальних послуг, оскільки зазначені кошти стягнуто за рішенням суду, яке набрало законної сили. Розглядаючи позовні вимоги за період з 01.03.2011 року по момент звернення позивача позовом, суд виходить з наступного: На а.с.14-23 знаходяться надані позивачем фото, на яких видно системи внутрішньобудинкового опалення зі слідами пошкоджень чи виконаних ремонтних робіт. При цьому, за вказаними фото неможливо визначити, які з них відносяться до внутрішньобудинкових систем, а які-до внутрішньоквартирних, оскільки на них відсутні будь-які пояснювальні написи, позначки, тощо. Як зазначив позивач у позові, він просить стягнути (зокрема) вартість заміни трубопроводу, вікон та встановлення електричного водонагрівача у загальній сумі 10361 грн. 75 коп. Копії документів, що підтверджують вказані витрати знаходяться на а.с.6-9. При цьому, суд відхиляє позовні вимоги щодо компенсації вартості встановлення позивачем вікон, оскільки вважає очевидним та таким, що не потребує доказування, той факт, що встановлення вікон жодним чином не пов'язане з наданням послуг з опалення чи гарячого водопостачання, а може бути певним чином пов'язане лише з питанням тепло чи енергозбереження, енергоефективності, теплоізоляції квартири, тощо. Таким чином, суд вважає очевидним, що вказані питання до компетенції відповідача не входять, а тому позовні вимоги в даній частині відхиляє. Стосовно вирішення питання щодо компенсації вартості решти витрат, суд виходить з наступного: Як видно з наданих позивачем фотографій систем внутрішньобудинкового опалення, вказані системи дійсно мають численні суттєві візуальні пошкодження, які можливо візуально оцінити як сліди багаторазового ремонту, аварійного стану, тощо. Таким чином, суд доходить до висновку, що вказані системи дійсно потребують ремонту чи заміни. Отже, для вирішення позовних вимог в даній частині слід встановити, чи покладений обов'язок проведення такого ремонту (заміни) на відповідача у даній справі. Згідно пп.10 п.32 постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», виконавець житлово-комунальних послуг зобов'язаний утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт. Згідно ст.1 Закону України «Про\~житлово-комунальні послуги», виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Там же зазначено, що суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги є виробником. Таким чином, відповідач у даній справі, як суб'єкт господарювання, який виробляє теплоносій для надання послуг з опалення та гарячого водопостачання, є виробником. Згідно ч.3 ст.19 Закону України «Про\~житлово-комунальні послуги», виробник послуг може бути їх виконавцем. Згідно ч.4 ст.19 того ж Закону України, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). При цьому, частиною 4 вищевказану статтю Закону доповнено згідно Закону України від 10.04.2014 р. № 1198-VII. Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Таким чином суд доходить до висновку, що обов'язок відповідача у даній справі як виконавця послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт виник у відповідача з моменту вступу в силу Закону України 10.04.2014 р. № 1198-VII, тобто після 10.04.2014 року. При цьому, як видно з наданих позивачем документів, що підтверджують його витрати на проведення ремонту (а.с.6-8), вказаний ремонт було проведено у 2011-2012 роках, тобто до вступу в силу Закону України, яким на відповідача у справі покладено обов'язки виконавця послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води. До вказаного моменту відповідач виконавцем таких послуг не був, і, отже, не може нести відповідальність за утримання внутрішньобудинкові мереж будинку позивача у належному технічному стані, здійснення їх технічного обслуговування та ремонту. Виконавцем таких послуг могло бути відповідне КЖП, ЖЕО, ОСББ, компанія-управитель, тощо. Таким чином, суд доходить до висновку про необхідність відмови в позовних вимогах і у даній їх частині. Що стосується доводів позивача повязаних з відсутністю у відповідача юридичного права на надання послуг теплопостачання кінцевим споживачам, суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, КПТМ «Криворіжтепломережа» ліцензією Міністерства з питань житлово- комунального господарства №3 від 01.08.2007 р. надано право на виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії до 01.02.2012 р. 10.02.2012 р. національною комісією, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг видано КПТМ «Криворіжтепломережа» ліцензії № 273 про виробництво теплової енергії, постачання теплової енергії та транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами. Строк дії даних ліцензій до 09.08.2017 р. (а.с. 55, 56, 57). Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного: У відповідності до роз'яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В п. 5 цієї ж постанови Пленуму Верховний Суд України роз'яснює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, позивачем, не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин спричинення йому моральної шкоди, фактично опис завданих (на його думку) моральних страждань складається з одного речення, а тому суд доходить до висновку, що обов'язок доказування, покладений Законом на позивача ним не додержаний та позовні вимоги у даній частині належним чином не наведені, у зв'язку з чим вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обовязку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд доходить до переконання, що позивачем у порушення статті 81 ЦПК України не доведено заявлених позовних вимог, а тому у позові слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed