Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач - представник Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради про примусове виселення з житлового приміщення. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 18 березня 2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], уклали кредитний договір № 305/31-Ж-08 з подальшим внесенням змін та доповнень, відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 19800,00 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Пунктом 1.1. кредитного договору визначено графік погашення заборгованості, періоди погашення та кінцевий термін користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 18 березня 2008 року, між позивачем та [PERSON] укладено Іпотечний договір №305/31-Ж-08. Відповідно до умов Іпотечного договору в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру №62, яка знаходиться у будинку №9 по вул.Росвигівська в м.Мукачево Закарпатської області, житловою площею 41,7 кв.м., загальна площа 72,3 кв.м. У порушення умов Іпотечного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого Банк прийняв рішення звернути стягнення на заставне майно, в рахунок погашення боргу. Так, 02 листопада 2015 року Мукачівським міськрайонним судом ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ Укрсоцбанк до [PERSON] про стягнення боргу - задоволено, а 17 травня 2016 року Мукачівським міськрайонним судом видано виконавчий лист, який пред'явлено в органи ДВС . 26 вересня 2016 року постановою ДВС відкрито виконавче провадження та в процесі виконання рішення суду, державним виконавцем описано та накладено арешт на заставне майно боржника, а саме: квартиру №62, яка знаходиться у будинку №9 по вул.Росвигівська в м.Мукачево. Однак в процесі виконання рішення суду стало відомо, що у вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Так, реєстрація вищевказаних осіб у квартирі, що є предметом іпотеки, унеможливлює її реалізацію, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси Іпотекодержателя. Тому на підставі вищенаведеного, представник ПАТ Укрсоцбанк [PERSON] звертається до суду та просить виселити [PERSON], [PERSON]-Р.М. та [PERSON] з квартири №62, яка знаходиться в будинку -2- №9 по вул.Росвигівська в м.Мукачево та стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Позивач - представник ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] у судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься його клопотання, в якому просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заперечення, які мотивує тим, що оскільки вона придбала квартиру не за рахунок кредиту, а іншого житла не має, відсутні передбачені законом підстави для виселення відповідачів із зазначеної квартири без надання іншого постійного житла. Тому на підставі вищенаведеного просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява, у якій він просить розглянути дану справу у його відсутності, позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у запереченні. Відповідачі - [PERSON]-Р.М., [PERSON] у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи, причину неявки суд не повідомили. Третя особа - представник служби у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради [PERSON] в судове засідання не з'явилася, просила справу розглянути у її відсутності. Щодо позовних вимог в частині втрати права користування житлом в квартирі №[ADDRESS] Михайловича, [INFO], без забезпечення дитини іншим житлом, заперечила. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із частин 1, 5, 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18 березня 2008 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON], було укладено Договір кредиту № 305/31-Ж-08, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 19800 доларів США зі сплатою 13,5 процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 17 березня 2017 року. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, кредит надається Позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (а.с.4-7). Додатковою угодою №1 про внесення змін до договору кредиту №305/31-Ж-08 від 18 березня 2008 року, з 01 липня 2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 14,00 % річних та відповідно зазначити по тексту Договору проценту ставку в розмірі 14,00% річних (а.с.9). Згідно умов Додаткової угоди про внесення змін до договору кредиту №305/31-Ж-08 від 18 березня 2008 року, укладеної 29 квітня 2009 року, сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до підпункту 1.1.1.2 пункту 1.1.1. Договору, а саме щодо погашення кредиту за викладеним у Додатковій угоді графіком (а.с.11). 29 квітня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк та [PERSON] укладено Додаткову угоду про внесення змін та доповнень до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №305/31-Ж-08 від 18 березня 2008 року, відповідно до якої сторони досягли домовленість, щодо внесення змін по договору невідновлювальної кредитної лінії №305/31-Ж-08 від 18 березня 2008 року а саме: -3- пункту 1.1.1 п.п.1.1.1.2 статті 1 Договору кредиту викладено в новій редакції (а.с.12). Відповідно до Додаткової угоди про внесення змін до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №305/31-Ж-08 від 18 березня 2008 року від 30 січня 2011 року, сторонами була укладена дана Угода якою підтвердили, що залишок заборгованості за Кредитом станом на дату укладення цієї Додаткової угоди складає 19 069,63 доларів США; встановлений новий кінцевий термін повернення кредитної заборгованості за Договором, а саме: до 17 березня 2023 року (включно), а також встановлено, що погашення залишку кредитної заборгованості, починаючи з дати укладення Договору, здійснюється до 10 числа кожного місяця, згідно з графіком (а.с.13-14). 20 вересня 2012 року між ПАТ Укрсоцбанк та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до Договору кредиту №305/31-Ж-08 від 18 березня 2008 року, згідно якого сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до умов кредитування, які викладені в Договорі кредиту; змінити валюту Кредиту та перевести суму кредиту 18 867,89 доларів США разом із нарахованими процентами в сумі 946,19 доларів США в гривню за курсом 8,20 гривень за 1 долар США, що станом на дату укладення цього Договору про внесення змін загалом становить 162 475,46 гривень. Зміна валюти Кредиту здійснюється шляхом рефінансування наявної на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованості за Договором кредиту. Встановлено максимальний ліміт кредитування на рефінансування наявної на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованості за Договором кредиту в сумі 162475,46 грн. (а.с.15-16). 20 вересня 2012 року між ПАТ Укрсоцбанк та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до Договору кредиту №305/31-Ж-08 від 18 березня 2018 року, в якому зазначено, що у зв'язку з переходом Кредитором на нове програмне обслуговування в ІБС FlexCube, сторони дійшли згоди про викладення Договору кредиту в новій редакції (а.с.22-26). Також, 18 березня 2008 року між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку Укрсоцбанк та [PERSON] укладено Іпотечний Договір №305/31-Ж-08, відповідно до пункту 1.1 якого, Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №305/31-Ж-08 від 18 березня 2008 року, нерухоме майно: квартиру, загальною площею 72,30 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.29-30). Відповідно до копії Додаткового правочину про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №305/31-Ж-08 від 18 березня 2008 року, укладеного між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк та [PERSON] 25 червня 2008 року, відповідно до якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до іпотечного договору, яким викладено п.1.4.2 статті 1 Іпотечного договору у новій редакції : 1.4.2 сплата винагороди за користування кредитом у розмірі - 13,5% відсотків річних, а починаючи з 01 липня 2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 14 % процентів річних та комісій, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене, яким обумовлене Основне зобов'язання (а.с.31). В подальшому 31 січня 2011 року та 20 вересня 2012 року між ПАТ Укрсоцбанк та [PERSON] було укладено Додаткові правочини про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору №305/31-Ж-08 від 18 березня 2018 року з зміною підпунктів 1.4.1, 1.4.2 статті 1 Іпотечного договору (а.с.32, 33). Відповідно до копії Договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Другої Мукачівської державної нотаріальної контори від 21 березня 2003 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру №62, яка розташована в будинку №9 по вул.Росвигівська в м.Мукачево Закарпатської області (а.с.34). З копії [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого Комунальним підприємством Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки за №18025303 від 07 березня 2008 року вбачається, що квартира №62, яка знаходиться в будинку -4- № 9 по вул.Росвигівська в м.Мукачево належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.36), що також стверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта за 385053103 сформованої 13 квітня 2017 року (а.с.39-40). Відповідно до копії [PERSON] про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №17552924 виданого 18 березня 2008 року, до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис параметрами якого є: заборона на нерухоме майно згідно Договору Іпотеки серії ВКІ №446062, ВКІ №446063 внесеної приватним нотаріусом [PERSON] зареєстрований в реєстрі №265 (а.с.37). 26 вересня 2016 року головним державним виконавцем Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби [PERSON] відкрито виконавче провадження №52299785 з примусового виконання виконавчого листа №2/303/2727/15 виданий 17 травня 2016 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ Укрсоцбанк заборгованість у розмірі 204299,12 грн..(а.с.44). 12 липня 2017 року старшим державним виконавцем Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області [PERSON] винесено Постанову про звернення стягнення на майно боржника з примусового виконання виконавчого листа №2/303/2727/15 виданий 17 травня 2016 року, якою постановлено звернути стягнення на квартиру №[ADDRESS] (а.с.45). З копії Листа за №01-14/6602 наданого начальником Центру надання адміністративних послуг [PERSON] від 29 червня 2017 року вбачається, що згідно обліку Мукачівського виконкому за адресою: [ADDRESS], зареєстровані : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.46), що також стверджується Листами за №11087/01-26, №11086/01-26, №11083/01-26 від 19 жовтня 2017 року наданих начальником Центру надання адміністративних послуг [PERSON] (а.с.61, 62, 63). 20 вересня 2017 року представник ПАТ Укрсоцбанк [PERSON] надіслав на адресу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вимогу про виселення за №08.206-297/96-12795, якою останні повідомляються про те, що у випадку не звільнення всіма мешканцями приміщення квартири №[ADDRESS], загальною площею 72,3 кв.м., житловою площею 41.7 кв.м., у 30-ти денний строк з дня отримання даної вимоги, Банк на підставі рішення здійснить примусове виселення всіх мешканців із зазначеної квартири (а.с.47). Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина 1 стаття 626 Цивільно кодексу України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до статті 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором -5- або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 546 та статті 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (пункт 3 частина 1 статті 611 Цивільного кодексу України). Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 Житлового кодексу УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини 3 статті 109 Житлового кодексу УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком випадків, зазначених у відповідному житловому законодавстві. Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням ч. 2 ст. 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (правова позиція Верховного Суду України висловлена у постанові від 09.09.2015 року в справі № 6-455цс15). За змістом частини 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини 2 статті 109 Житлового кодексу УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини 2 статті 109 Житлового кодексу УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою -6- відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини 2 статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених вище норм особам, які виселяються із жилого приміщення - предмета іпотеки у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Як вже було згадано, що предмет іпотеки належить відповідачу [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 березня 2003 року державним нотаріусом Другої Мукачівської державної нотаріальної контори, [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №ІІ-616, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що однозначно свідчить про те, що будинок придбаний не за рахунок коштів, наданих в кредит. Таким чином судом встановлено, що в іпотеку передано будинок, який не був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому суд приходить до висновків про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідачів з квартири без надання їм іншого постійного житла. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України висловленою у постановах від 18.03.2015 року (справа № 6-39цс15), від 07.10.2015 року (справа № 6-1468цс15), від 30.09.2015 року (справа № 6-1892цс15), від 11.11.2015 року (справа № 6-1630цс15), від 01.07.2015 року (справа № 6-875цс15). Крім цього, згідно ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно приміщень. Відповідно до п.4.5.9 Інструкції з огранізації примусового виконання рішень: у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні діти, необхідний попередній дозвіл огранів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а у разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 часчтини першої статті 47 Закону. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed