Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдобування» за участю третіх осіб Приватного підприємства «Таврія плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікадо груп» та згідно уточненої позовної заяви просила: -Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдобування» усунути перешкоди, що заважають [PERSON] здійснювати право власності на квартиру [ADDRESS], демонтувавши все вентиляційне обладнання, розташоване на терасі квартири. - Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдобування» здійснити технічні дії щодо приведення іншого оточуючого вентиляційного обладнання у відповідність до нормативів по вібрації та шуму ( утому числі розробити у сертифікованих спеціалізованих проектних організаціях відповідні розрахунки, проекти та ін., виконати заміну або вдосконалення обладнання за допомогою ліцензованих підрядних організаціях тощо); -Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдобування» на користь [PERSON] відшкодування майнової шкоди в розмірі 101 257,36 гривень. -Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдобування» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 гривень. -Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдобування» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 5 120,00 гривень. -Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдобування» на користь [PERSON] судовий збір та інші витрати, пов'язані з розглядом справи. При цьому обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . На терасі, яка є частиною квартири без відома та погодження з власником було встановлено вентиляційне обладнання, яке перешкоджає користуванню особистим майном, є джерелом і значного шуму вібрації в оселі, що наносить шкоди здоров'ю. Унаслідок перевищення рівнів шуму в оселі в позивача погіршилося самопочуття, шум негативно впливає на стан здоров'я позивача та його родини, умови їх відпочинку. Позивач зазначила, що у задоволенні її усної вимоги стосовно надання відповідачем проектно-будівельної документації та дозвільної документації щодо встановлення означеного вентиляційного обладнання, його потужності було відмовлено. Письмове звернення з приводу переміщення або демонтажу вентиляційного обладнання відповідачем проігноровані, позитивних результатів з договірного врегулювання розміщення обладнання досягнуто не було. Аналогічний запит до житлово-експлуатаційної організації (ОСББ «Крона»), яка обслуговує будинок було також проігноровано. [PERSON] зазначила, що у користуванні правом власності на квартиру [ADDRESS] (до складу якої входить тераса) існують перешкоди у вигляді самовільно розташованого вентиляційного обладнання що виробляє шум та вібрацію, які порушують її право на належні, здорові умови проживання. У зв'язку із чим позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представники третіх осіб Приватного підприємства «Таврія плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікадо груп» позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, вивчивши надані докази з огляду на їх належність, допустимість, достатність та достовірність, суд дійшов до наступного. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Матеріалами справи встановлено, що позивачу належить квартира [ADDRESS] (до складу якої входить тераса). Вимоги позивача щодо усунення перешкод, що заважають [PERSON] здійснювати право власності на квартиру [ADDRESS], шляхом демонтування вентиляційного обладнання, що розташоване на терасі квартири, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено та матеріалами справи не встановлено відношення Товариства до спірного вентиляційного обладнання. Між тим, з листа МОЗ України Державної установи «Одеського обласного лабораторного центру міністерства охорони здоров'я України» вбачається, що за результатами проведення інструментальних вимірів роботи вентиляційного обладнання супермаркету «Таврія» та спортклубу «Спорт лайф Україна», встановлено перевищення шуму на 2-7 дБА згідно ГОСТ 12.1.036-81 «Шум. Допустимі рівні в житлових та суспільних будівлях». (протокол № 69 від 28.08.2017 року). Відповідно до висновку, який міститься в протоколі від 28.08.2017 року № 69 про проведення досліджень шумової характеристики, складеного ДУ «Одеським обласним лабораторним центром Міністерства охорони здоров'я України» Лабораторія електромагнітних полів та інших фізичних факторів відділу дослідження фізичних та хімічних факторів, то при роботі обладнання супермаркету «Таврія В» та вентиляційного обладнання спортклубу, рівні шуму в житлових кімнатах перевищують ГДР на 2-8 дБ згідно ГОСТ 12.1.036-81 для денного часу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм. Відповідно до п. 7.4. ДБН В.2.2-23:2009 розміщення вбудованих та вбудовано-прибудованих підприємств торгівлі не повинно порушувати гігієнічних нормативів фізичних, хімічних та біологічних факторів у приміщеннях житлових будинків. Допустимі рівні вібрації та інфразвуку від зовнішніх та внутрішніх джерел в будинках з вбудованими та вбудовано-прибудованими підприємствами торгівлі не повинні в житлових приміщеннях перевищувати величин, регламентованих СН 1304 і СанПиН 42-120-4948. Відповідно до п. 51 Санітарних правил для підприємств продовольчої торгівлі № 5781-91 від 16.04.1991 р. (СанПіН 5781-91) на підприємствах продовольчої торгівлі, які розташовані в житлових будинках, необхідно передбачати вібро-шумозахисні заходи, які забезпечують належні умови праці робітників підприємства та умови проживання людей. [PERSON] вважає, що саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдобування» винне в порушенні норм чинного законодавства України та заподіянні їй майнової та моральної шкоди,. Проте, позивачем не доведено та судом не встановлено протиправності діянь відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діяннями відповідача та заподіяною позивачу шкодою. Фактичною підставою для застосування відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Проте позивачем не доведено факту заподіяння їй матеріальної шкоди саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдобування», у зв'язку із чим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 101 257,36 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000,00 гривень, суд зазначає наступне. Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1ст. 1167 ЦК України). На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України). За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. П.18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з'ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди, Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність. Позивач посилалася на те, що протиправними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вібрація та шум, які виробляються вентиляційним обладнанням, порушують її право на належні та здорові умови проживання, піддається ризику її здоровє та душевний спокій. Між тим, суд не приймає до уваги такі твердження позивача як підставу позову, оскільки: відсутні будь-які докази того, що саме діями відповідача їй було спричинено моральної шкоди. Крім того, вимоги щодо стягнення шкоди в розмірі 5 000,00 гривень не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди. У зв'язку із вищевикладеним суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5 000,00 гривень у повному обсязі. Оскільки суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], то судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача. Відповідно до ч 1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed