Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

У поданій 02 жовтня 2015 року заяві представник позивача просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 91250,94 доларів США, що за курсом 21,32 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 19 червня 2015 року складає 1945470,05 грн., та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 28 лютого 2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 150000 доларів США строком до 25 лютого 2013 року. Отримавши кредит, відповідач не виконав взяті на себе за договором зобовязання, що призвело до утворення заборгованості. Невиконання відповідачем умов договору дають позивачу право стягнути з нього заборгованість за кредитом та нараховані відсотки за користування кредитом. Відповідно до укладеного договору поруки фінансовим поручителем є [PERSON], яка несе солідарну відповідальність перед кредитором на рівні з боржником за повернення сум кредиту. Ухвалою суду від 20 липня 2017 року справу в частині вимог позивача до [PERSON] у звязку з її смертю 01 січня 2014 року провадженням закрито. Представник позивача та відповідач у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю, просить розглянути справу без його участі. У письмових запереченнях відповідач просить у задоволені позову відмовити, оскільки правильність та дійсність обрахунку заборгованості не доведена. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. За вказаних обставин неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Як встановлено судом, 28 лютого 2008 року між ПАТ КБ Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитну угоду №0802/125, за яким останній отримав кредит у розмірі 150000 доларів США на споживчі потреби, зі строком повернення не пізніше 25 лютого 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних, збільшена до 18% (пункти 1.1-1.4, 2.2, 2.3, 4.1 договору). Банк свої зобовязання виконав, що не заперечується відповідачем. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до п.2.2.3 кредитного договору позичальник зобовязувався здійснювати погашення кредиту, відсотків за користування кредитом і винагороди відповідно до Графіку, який є невідємною частиною укладеного кредитного договору. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) та у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Пунктами 6.1 - 6.6 кредитного договору за порушення позичальником зобовязань за договором передбачено сплату ним штраф та пені у визначених договором розмірах. Позичальник [PERSON] порушив свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, та у встановлені договором строки кредитні кошти не повернув, про що листом від 29 серпня 2015 року повідомлено позичальника, з вимогою про сплату простроченої заборгованості, яка залишилася невиконаною. Згідно представленого позивачем розрахунку станом на 19 червня 2015 року загальна заборгованість становить 91250,94 доларів США, з них: за кредитом 75173,94 доларів США, по відсотках 9652,28 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань 2068,27 доларів США, фіксована частина штрафу в сумі 11,73 доларів США та процентної частини штрафу 4344,72 доларів США, що за курсом 21,32 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 19 червня 2015 року еквівалентно 1945470,05 грн. Правильність розрахунку заборгованості, незважаючи на сприяння судом відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦУПК України всебічному та повному зясуванню обставин справи шляхом неодноразового призначення експертизи за клопотаннями відповідача, не спростовано, а доводи про порушення імперативних вимог діючого законодавства при укладенні кредитного договору не доведені належними та допустимими доказами. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, зважаючи на яку з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що вимога у частині стягнення штрафів не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. З огляду на викладене позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по кредиту та відсотках на загальну суму 86894,49 доларів США і пені у розмірі 2068,27 доларів США є обґрунтованими. Разом з тим, відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3\~ст. 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений\~статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року по справі №3-29гс15. Отже нарахована пеня за період з 04 січня 2015 року по 19 червня 2015 року за валютним кредитом в розмірі 2068,27 доларів США з відповідача підлягає до стягнення в еквіваленті національної валюти за курсом Національного банку на день ухвалення рішення (25,94 грн. за 1 долар), що становить 53650,92 грн. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати, пропорційно до задоволеної частини вимог (95,23%), у розмірі 27790,07 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved