Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач 26.05.2021 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, починаючи з дня звернення з позовною заявою і до закінчення навчання. Позов аргументує тим, що [PERSON] є їх з відповідачем спільним сином, який на цей час є повнолітнім та продовжує навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації за денною формою навчання і не має змоги працевлаштуватися. Відповідач працює, отримує дохід, інших аліментів не сплачує. Ухвалою від 04 червня 2021 року постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явивився, будучи повідомленим належним чином. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений, не подав відзив чи заяв про відкладення розгляду справи, причини неявки в судове засідання не повідомив, суд відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ніжинського міського управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №271, позивач та відповідач мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Як вбачається із записів у паспорті громадянина України позивача [PERSON] (аркуш 10 паспорту у формі книжечки) між позивачем та відповідачем 15 березня 2002 року зареєстровано шлюб, та 13 травня 2004 року зареєстровано розірвання шлюбу. Відомостей про перебування у відповідача на утриманні інших дітей суд немає. Відповідно до довідки № 1/53/17/227 від 11.03.2021, виданої Військовим інститутом телекомунікацій та інформатизації, [PERSON] , солдат, є курсантом першого курсу вказаного інституту та з 25 серпня 2020 року, з дня вступу до інституту, знаходиться на речовому, продовольчому, фінансовому та медичному забезпеченні, що відповідно до Закону №2342-ІV не вважається повним державним утриманням (а.с.7). З довідки № 1/53/17/497 від 17.05.2021, виданої Військовим інститутом телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут, вбачається, що [PERSON] є курсантом першого курсу очної форми навчання вказаного інституту, термін навчання 4 роки (а.с.8). Отже, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого в них [INFO] народився син - [PERSON] , котрий з 25 серпня 2020 року проходить військову службу (навчання) у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут, знаходиться на речовому, продовольчому, фінансовому та медичному забезпеченні. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами (ст. 185 СК України). Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі ; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повнолітній син відповідача перебуває на речовому, продовольчому, фінансовому та медичному забезпеченні. Позивач не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Висновки про необхідність доведення відповідних обставин містяться у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 щодо подібних правовідносин, що в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,слід відмовити.

Outcome: dismissed