Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

20.07.2018р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить ухвалити рішення, яким визнати його батьком дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] , а також виключити з Актового запису про народження №5841 від 14.12.2011 р. на [PERSON] , відомості про [PERSON] , як батька дитини. Зазначає, що [INFO] народилася дитина [PERSON] , мати якої [PERSON] перебувала на той час ( та залишається перебувати) у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який в Актовому записі був записаний батьком цієї дитини, хоча фактично біологічним батьком дитини вважає себе. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у жовтні 2010р. він познайомився з матір`ю дитини - [PERSON] , та в подальшому йому стало відомо, що жінка страждає вадами мовлення і слуху, що вона одружена, але в сім`ї важке матеріальне становище. Вони почали товаришувати, він став допомагати [PERSON] та її сім`ї матеріально, влаштував її чоловіка на роботу, який також має вади мовлення та слуху, вирішував різні їхні питання. У березні 2011р. між ним та [PERSON] виникли близькі інтимні стосунки, але та не хотіла розлучатися з чоловіком, тому їхні стосунки надалі залишилися товариськими. Згодом він дізнався, що [PERSON] вагітна та [INFO] народила доньку, яка була абсолютно здорова та на відміну від батьків, не мала вад мовлення і слуху. Він став ще більше допомагати [PERSON] , йому хотілося, щоб дівчинка розвивалась здоровою. Він не хотів, щоб сім`я [PERSON] розпалась , але його почуття до [PERSON] та прив`язаність до дівчинки стали причиною того, що він запропонував [PERSON] розлучитися і зареєструвати шлюб з ним. Але [PERSON] відмовилась, пославшись на те, що хоче зберегти сім`ю. У вересні 2017р. хтось із їх спільних знайомих звернув увагу, що дівчинка схожа на нього, після чого [PERSON] підтвердила, що він дійсно є біологічним батьком дитини, але з того часу категорично заборонила бачитися з дівчинкою та перестала спілкуватися з ним. Також він звертався до [PERSON] , щоб той подав заяву в органи РАЦС про виключення з Актового запису відомостей про нього, як батька дитини, та зазначити його батьком дитини, але той відмовляється подавати таку заяву, тому він змушений звернутися в суд. Правовою підставою задоволення позову зазначає приписи ст.129 СК України. Ухвалою від 09.08.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження, під час якого відповідач відзив на позовну заяву не подав, також не подала заперечення третя особа. Ухвалою суду від 26.12.2018 року , та повторно від 02.05.2019р., по справі призначалася судова генетична експертиза, у зв`язку з чим провадження у справі зупинялося з 26.12.2018р. по 20.03.2019р, та з 02.05.2019р. по 15.07.2019р. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, покликаючись на мотиви такого. Додатково пояснив, що батьком дитини вважає себе з вересня 2017 р., в суд звернувся з тих причин, що дитина знаходиться у подружжя глухонімих , тому вважає, що дитина не зможе отримати належного виховання. В своїх намірах керується інтересами дитини, яка має право знати, хто її батько, та якій хоче надавати матеріальну допомогу, але таку від нього не приймають її батьки. З дитиною [PERSON] не спілкується, так як немає такої змоги. Він же у серпні 2019 року одружився з іншою жінкою, та у них народилася донька. Присутня в судових засіданнях представник позивача Когут Л.І. позов підтримала, пославшись на те, що такий поданий в інтересах дитини [PERSON] , так як [PERSON] хоче надавати дитині матеріальну допомогу, однак її батьки відмовляють в цьому позивачу. Мати дитини -третя особа у справі [PERSON] , двічі ухилилась від участі в проведенні генетичної експертизи, тому у відповідності зі ст. 109 ЦПК України, просить визнати факт, для з`ясування якого призначалася така експертиза. Відмову матері дитини [PERSON] від участі в проведенні експертизи вважає підтвердженням, що [PERSON] є біологічним батьком такої дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився , не повідомив причин неявки, однак 01.09.2021р. подав через канцелярію суду свої письмові пояснення, згідно яких позов вважає безпідставним, необгрунтованим, в задоволенні якого просить відмовити. Зазначає, що тривалий час він перебуває у шлюбі з [PERSON] , у них народилося двоє дітей: [INFO] донька [PERSON] , та [INFO] син [PERSON] , які проживають в повноцінній сім`ї та виховуються батьком і матір`ю. В нього є сім`я, яку він в змозі утримувати та бажає її зберегти. Йому невідомо, з якої причини [PERSON] звернувся з даним позовом в суд та яку мету той переслідує, але подання такого позову вважає проявом негідної поведінки позивача, спрямованої на знищення нормальної міцної сім`ї ( т.2 а.с. 65). Представник відповідача Заяць І.І. в судовому засіданні повністю заперечив проти позовних вимог, які вважає безпідставними і таким, що не підтверджені належними доказами. Просить врахувати, що дитина народилася за час шлюбу відповідача та третьої особи, росте та виховується в повноцінній сім`ї, має матір і батька. В разі задоволення позову, це може негативно відобразиться на стосунках між батьками і дитиною, а також між подружжям, у яких також є ще одна малолітня дитина. Вважає позов таким, що не відповідає інтересам малолітньої дитини [PERSON] , яка вважає своїм батьком тільки відповідача. Окрім того, просить застосувати до вказаних вимог позовну давність, оскільки у відповідності до ч.2 ст. 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовуються позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Зазначає, що позивач визнає, що був обізнаний про вагітність матері дитини та народження нею [INFO] дитини, а також , що на момент народження дитини така перебувала у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим до суду з позовом звернувся по спливу семи років. Третя особа [PERSON] будучи присутня в судовому засіданні 27.02.2019р., проти позову заперечила та заявила, що перебуває у шлюбі з [PERSON] , який являється батьком її дітей та хоче, щоб [PERSON] відстав від її сім`ї. Від проведення експертизи відмовилась з тих підстав, що не бажає, щоб в її сім`ю втручалась стороння особа. Пояснила, що з [PERSON] познайомилась на тренуванні, який після того почав цікавився її життям та допомагав в дечому, хоча вона цього не просила. З [PERSON] у неї були звичайні дружні стосунки. Заперечила, що говорила [PERSON] про те, що той являється батьком дитини [PERSON] , та відмовилась відповідати на запитання, чи були між нею та [PERSON] інтимні стосунки. В наступні судові засідання [PERSON] не явилася та не повідомила причин неявки. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] показала, що [PERSON] являється її донькою, яка перебуває у шлюбі з [PERSON] , та в їх сім`ї ні в кого не виникає сумніву, що той являється батьком дитини [PERSON] . Їй відомо, що приблизно у 2009-2010р. її донька познайомилась з [PERSON] , який був помічником депутата і займався допомогою інвалідам, в тому числі допомагав її доньці вирішувати деякі життєві питання. Між її донькою та [PERSON] були дружні стосунки, які тривали до 2018 року. Однак у 2018р. у [PERSON] появилася дівчина, яка стала надсилати її доньці есемески (SМS) з погрозами, тому весною 2018р. її донька і [PERSON] посварилися та перестали спілкуватися. Зазначила, що [PERSON] було відомо , що її донька була вагітна , а також той з перших днів знав, що та [INFO] народила дитину. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що являється батьком [PERSON] , яка перебуває в шлюбі з [PERSON] , та в яких народилося двоє дітей. [PERSON] знає з 2011 р., який тривалий час допомагав його доньці по лінії спорту, та між якими були звичайні дружні стосунки. [PERSON] було відомо відразу ж, що 30.11.2011р. його донька народила дівчинку. А приблизно через 6 місяців після народження внучки, в розмові з ним донька розповіла, що дитина від [PERSON] , однак деталей того не розпитував та з приводу цього з [PERSON] він не спілкувався. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені наданими сторонами та дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, суд встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового абомайнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 126 СК України встановлено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24.09.2005р. по даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №2845 ( т.2 а.с.73). З копії Актового запису про народження №5841 від 14.12.2011 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] у м.Львові , її батьком записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . В графі 7 «Підстава запису відомостей про батька» зазначено - Актовий запис про шлюб №2845 від 24.09.2005 року, складений міським відділом ДРАЦС Львівського міського управління юстиції ( т.1 а.с.45). Як слідує з Довідки №76 від 06.09.2021р., дитина [PERSON] навчається в 4-В класі Пустомитівського ЗЗСО №2 І-ІІІ ст. ім.В.Кучабського ( т.2 а.с. 76). Згідно копії свідоцтва про народження, дитина [PERSON] народився [INFO] , його батьками являються [PERSON] та [PERSON] ( т.2 а.с. 75). Відповідно до повідомлення ГУ ДМС України у Львівській області та Витягу №1555 про зареєстрованих у житловому будинку осіб, відповідач [PERSON] і його дружина [PERSON] (третя особа у справі), разом зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] ( т.1 а.с.10, т.2 а.с.77). Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру та тверджень позивача [PERSON] , такий зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] ( т.1 а.с.7). Таким чином судом встановлено, що під час народження дитини [PERSON] - [INFO] , її мати [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який записаний батьком цієї дитини, та які проживають разом і ведуть спільне господарство у м.Пустомити. Також судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] постійно ( з 2000 р.) проживав та до даного часу проживає в [ADDRESS]. Однак матеріали справи не містять і сторонами не надано доказів про те, що позивач [PERSON] і третя особа [PERSON] в період зачаття та народження дитини [PERSON] спільно проживали, мали спільний побут та вели спільне господарство. Як слідує з тверджень відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] , дитина [PERSON] являється їх спільною дитиною, яка знає [PERSON] як свого батька, та що вони не бажають, щоб в їх сімейне життя вмішувалась стороння особа - позивач по справі [PERSON] . Оцінюючи покази матері дитини -третьої особи [PERSON] , а також твердження батька дитини - відповідача [PERSON] , що містяться в поданих ним письмових поясненнях, покази представника відповідача Заяць І.І. , покази свідка [PERSON] , суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи та нічим не спростовані. Показання свідка [PERSON] в частині того, що його донька повідомляла про те, що дитина народилася від [PERSON] , суд оцінює критично, оскільки такі нічим іншим не підтверджені. Щодо тверджень позивача про те, одним із доказів того, що дитина [PERSON] походить від нього, є факт народження даної дитини за час шлюбу відповідача та третьої особи, які мають вроджені вади мови та слуху, а дана дитина таких вад, як і він, не має, то такі суд не приймає до уваги, оскільки вони нічим не підтверджені. При тому судом враховано, що у 2020 р. в даного подружжя також народилася друга дитина, в якою згідно Консультаційного висновку спеціаліста, слух в нормі, збережений та достатній для розвитку мовлення ( т.2 а.с.78). Згідно ч. 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів , показаннями свідків. Одним із доказів походження дитини є висновок експертизи з питання походження дитини. Однак, третя особа в судовому засіданні категорично відмовилась щодо участі в проведенні генетичної експертизи з мотивів збереження сім`ї. Відповідно до роз`яснень , що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05. 2008 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Як вбачається із матеріалів справи, суд за клопотанням позивача призначав у справі судово-генетичну експертизу, проте, відповідач [PERSON] разом з дитиною [PERSON] не з`явилися до Львівського НДЕКЦ ВМС України для відбору біологічного матеріалу, в зв`язку з чим експертиза проведена не була. Згідно роз`яснень, що містяться в абз. 3 п. 9 згаданої Постанови №3 від 15.05.2006 р. , у разі, коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК (у старій редакції) може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). В судовому засіданні позивачем не надано жодних доказів на підтвердження, що після народження дитини [PERSON] , в нього виникли батьківські правовідносини щодо неї і свідчили б про надання матері дитини певної матеріальної допомоги, піклування, бажання спілкування та турботи, спільного виховання, тривалості таких правовідносин, які б слугували підставами для встановлення батьківства, а також не зазначено, які ним були вчинені дії щодо визнання батьківства від часу народження дитини до часу звернення до суду (період майже 7 років). Крім того судом враховано, що позивач проживає в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, з якою має малолітню дитину, і визнання його батьком щодо народженої поза шлюбом дитини, суперечило б загальним засадам регулювання сімейних відносин з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у визнання факту, для якого судом призначалась судово-генетична експертиза, а саме щодо факту батьківства [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] . Оцінивши в сукупності надані сторонами докази суд вважає, що навіть сам по собі можливий факт біологічного батьківства позивача щодо дитини [PERSON] , не є достатнім в даному випадку для визнання його батьком дитини і не може бути підставою для встановлення батьківства в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому не підлягають до задоволення. Обґрунтовуючи своє рішення, суд керується вимоги ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо заяви представника відповідача про застосування до вказаних вимог позовної давності, то така до задоволення не підлягає, оскільки така вимога закону може бути застосована тільки в разі встановлення судом факту порушеного права , на захист якого подано позов, та обгрунтованість і доведеність позовних вимог. Також, у відповідності зі ст.141 ЦПК України , оскільки в позові відмовлено повністю, судові витрати слід повністю покласти на позивача.

Outcome: dismissed